CELEX: 62007TJ0434
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Vaizdinio Bendrijos prekių ženklo SOLVO paraiška
Ankstesni žodiniai ir vaizdiniai Bendrijos ir nacionaliniai prekių ženklai VOLVO
Santykinis atmetimo pagrindas
Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis (dabar
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis)

Ginčo aplinkybės
2003 m. lapkričio 26 d. įstojusi į bylą šalis Elena Grebenšikova, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) (pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 78, p. 1
), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (toliau – Tarnyba) Bendrijos prekių ženklo paraišką.
Prekių ženklo paraiška buvo skirta šiam vaizdiniam žymeniui:
Prekės, kurioms buvo prašoma registracijos, priklausė peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 9, 39 ir 42 klasėms.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 2004 m. lapkričio 22 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 47/2004.
2005 m. vasario 17 d. ieškovė
Volvo Trademark Holding AB
, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 41 straipsnis), pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo registracijos.
Protestas buvo grindžiamas dviem ankstesnėmis Bendrijos prekių ženklų registracijomis Nr. 2347193 ir Nr. 2361087 bei keturiomis ankstesnėmis Jungtinėje Karalystėje atliktomis registracijomis Nr. 747362, 1102971, 1552528 ir 1552529, susijusiomis su žodiniu žymeniu VOLVO.
Protestas taip pat buvo grindžiamas ankstesne Jungtinėje Karalystėje atlikta registracija Nr. 747361, susijusia su šiuo vaizdiniu žymeniu:
Ankstesni prekių ženklai, kurie, ieškovės teigimu, turi gerą vardą Europos bendrijoje, apėmė didelį prekių ir paslaugų asortimentą. Konkrečiai kalbant, Bendrijos prekių ženklas Nr. 2361087 apėmė, be kita ko, „kompiuterių programas“, priskiriamas 9 klasei.
Protestas buvo grindžiamas visomis ankstesniais prekių ženklais žymimomis prekėmis ir paslaugomis ir buvo pateiktas dėl visų Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytų prekių ir paslaugų.
Protestas buvo grindžiamas Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte ir 5 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punktas ir 5 dalis) numatytais pagrindais.
2005 m. birželio 1 d įstojusi į bylą šalis apribojo savo Bendrijos prekių ženklo paraišką „sandėlių valdymo sistemai skirtomis kompiuterinėmis programomis ir konteinerių terminalo sistemai skirtomis kompiuterinėmis programomis“, priskiriamomis 9 klasei.
2006 m. rugpjūčio 23 d. Sprendimu Protestų skyrius atmetė protestą, motyvuodamas tuo, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs. Šiuo tikslu jis nagrinėjo protestą atsižvelgdamas tik į ankstesnį Bendrijos prekių ženklą Nr. 2361087, kuris susijęs su žodiniu žymeniu VOLVO ir skirtas 9 bei 42 klasėms priskiriamoms prekėms ir paslaugoms, manydamas, kad tai neturi neigiamos įtakos ieškovės padėčiai.
2006 m. rugsėjo 21 d. ieškovė pateikė apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2007 m. rugpjūčio 2 d. Sprendimu (toliau – ginčijamas sprendimas) Antroji apeliacinė taryba atmetė ieškovės apeliaciją. Kaip ir Protestų skyrius, Apeliacinė taryba protesto pagrįstumą nagrinėjo atsižvelgdama tik į ankstesnį Bendrijos prekių ženklą Nr. 2361087, kuris susijęs su žodiniu žymeniu VOLVO.
Dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto ji nusprendė, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs ir dėl to viena iš šioje nuostatoje numatytų sąlygų neįvykdyta. Dėl Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies Apeliacinė taryba pripažino: be to, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs, tarp abiejų žymenų nėra bendro elemento, kuris leistų manyti, kad tarp jų egzistuoja ekonominis ryšys.
Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
priteisti iš Tarnybos bylinėjimosi išlaidas.
Per teismo posėdį ieškovė Bendrojo Teismo taip pat paprašė priteisti iš įstojusios į bylą šalies bylinėjimosi išlaidas.
Tarnyba Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas, patirtas per procesą Bendrajame Teisme ir procedūrą Apeliacinėje taryboje.
Dėl teisės
Ieškovė nurodo du ieškinio pagrindus, susijusius atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto ir Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimais.
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba klaidingai manė, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nepanašūs, ir šiuo atžvilgiu pateikia keturis argumentus. Pirma, tai, kad aptariamų žymenų pirmosios raidės skiriasi, nepakanka daryti išvadą, jog jie visiškai nepanašūs, atsižvelgiant į tai, kad keturios iš penkių juos sudarančių raidžių yra tapačios ir toje pačioje padėtyje. Antra, Apeliacinė taryba sutelkė dėmesį į tai, kad „v“ raidė kartojasi ankstesniuose prekių ženkluose, nesuteikdama net mažiausios reikšmės „o“ balsės, taip pat esančios abiejuose žymenyse, dėl kurių kilo ginčas, pasikartojimui. Trečia, Apeliacinė taryba nepagrįstai rėmėsi ypatingu prašomo įregistruoti prekių ženklo šriftu, neatsižvelgdama į tai, kad ankstesni žodiniai prekių ženklai taip pat gali būti pavaizduoti panašiu šriftu. Galiausiai, ketvirta, Apeliacinė taryba pernelyg sureikšmino prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinį elementą. Todėl ieškovė mano, kad Apeliacinė taryba turėjo atlikti visapusį galimybės supainioti vertinimą.
Tarnyba visų pirma tvirtina, kad sandėlių valdymo ir konteinerių terminalo sistemų kompiuterinės programos yra skirtos profesionalams, kurių pastabumo lygis sąlygiškai didelis.
Toliau ji iš esmės teigia, jog vizualūs ir fonetiniai skirtumai pateisina, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nebūtų laikomi panašiais. Taigi, kalbėdama apie žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vaizdinį panašumą, Tarnyba pastebi, kad jų pirmoji raidė skiriasi ir prašomo įregistruoti prekių ženklo šriftas yra ypatingas bei svarbus bendram jo sukeliamam įspūdžiui. Ji taip pat pažymi, kad prašomame registruoti prekių ženkle dominuoja asimetrijos įspūdis, o ankstesnis žodinis žymuo yra simetriškas dėl pasikartojančio „vo“ raidžių junginio. Be kita ko, prašomo įregistruoti prekių ženklo vaizdinis elementas yra svarbus vizualaus atskyrimo elementas. Dėl fonetinio panašumo Tarnyba tvirtina, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, pirmosios raidės skirtumo pakanka juos laikyti nepanašiais.
Įstojusi į bylą šalis iš esmės mano, kad Apeliacinė taryba atliko teisingą analizę. Ji ypač akcentuoja paradoksalų fenomeną, kad kai vartotojams prekių ženklas yra gerai žinomas, tokiu atveju jie labiau gali atskirti kitus prekių ženklus pastebėdami jų skirtumus, ir dėl to sumažėja galimybė supainioti. Be kita ko, įstojusi į bylą šalis teigia, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, skiriasi konceptualiu požiūriu dėl skirtingų prasmių, kurias žodžiai „solvo“ ir „volvo“ reiškia lotyniškai. Per teismo posėdį ji pabrėžė tai, kad šie žodžiai kilę iš lotynų kalbos.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas, kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms abu prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė supainioti visuomenę toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas.
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką galimybė supainioti egzistuoja, jeigu visuomenė gali manyti, jog nagrinėjamos prekės ar paslaugos kilo iš tos pačios įmonės arba tam tikru atveju ekonomiškai susijusios įmonės. Remiantis ta pačia teismų praktika, galimybė supainioti turi būti vertinama visapusiškai, atsižvelgiant į tai, kaip atitinkama visuomenė suvokia nagrinėjamus žymenis ir prekes ar paslaugas, ir į visus konkrečiam atvejui svarbius veiksnius (2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Laboratorios RTB prieš VRDT – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS)
, T-162/01, Rink. p. II-2821, 31–33 punktai ir nurodyta teismų praktika).
Šis visapusiškas vertinimas būtent apima prekių ženklo žinomumą rinkoje, taip pat prekių ženklų ir prekių ar paslaugų, kurias žymi prekių ženklas, panašumo laipsnį. Šiuo atžvilgiu jis apima tam tikrą tarpusavio veiksnių, į kuriuos atsižvelgiama, priklausomybę, todėl mažas prekių ženklu žymimų prekių ar paslaugų panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas dideliu prekių ženklų panašumo laipsniu, ir atvirkščiai (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Canon
, C-39/97, Rink. p. I-5507, 17 punktas ir 1999 m. birželio 22 d. Sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C-342/97, Rink. p. I-3819, 19 punktas).
Šioje byloje pirmiausia reikia pažymėti, kad grįsdama savo protestą ieškovė remiasi septyniais ankstesniais prekių ženklais, susijusiais ir su žodiniu žymeniu VOLVO, ir šio sprendimo 7 punkte nurodytu vaizdiniu žymeniu. Vis dėlto ji neginčija to, kad Protestų skyrius ir Apeliacinė taryba galimybę supainioti nagrinėjo atsižvelgdami tik į ankstesnį Bendrijos prekių ženklą Nr. 2361087, susijusį su žodiniu žymeniu VOLVO. Kadangi šis žodinis žymuo yra panašiausias į prašomą registruoti prekių ženklą ir ši registracija, be kitų prekių ir paslaugų, apima ir kompiuterines programas, todėl ir prekes, kurios tapačios prašomu registruoti prekių ženklu žymimoms prekėms, t. y. sandėlių valdymo ir konteinerių terminalo sistemų kompiuterinės programos, reikia manyti, kad ieškovės interesų negalėjo pažeisti tai, jog buvo atsižvelgta tik į šį ankstesnį prekių ženklą.
Toliau reikia konstatuoti, kad šalys neginčija, jog nagrinėjamos prekės yra tapačios. Šalys ginčija tik žymenų panašumą.
Kalbant apie žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualų, fonetinį ar konceptualų panašumą, reikia pažymėti, kad visapusiškas galimybės supainioti vertinimas turi būti pagrįstas bendru jų sukuriamu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant į jų skiriamuosius ir dominuojančius požymius (2003 m. spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Phillips Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS)
, T-292/01, Rink. p. II-4335, 47 punktas ir 2006 m. birželio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Inex prieš VRDT – Wiseman (Karvės odos atvaizdas)
, T-153/03, Rink. p. II-1677, 26 punktas).
Be to, buvo nuspręsta, kad du prekių ženklai yra panašūs, kai atitinkamos visuomenės požiūriu jie yra tapatūs bent iš dalies vienu ar keliais aspektais, t. y. vizualiais, fonetiniais ir konceptualiais aspektais (2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Matratzen Concord prieš VRDT – Hukla Germany (MATRATZEN)
, T-6/01, Rink. p. II-4335, 30 punktas ir 2005 m. balandžio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Faber Chimica prieš VRDT – Nabersa (Faber)
, T-211/03, Rink. p. II-1297, 26 punktas).
Šioje byloje nagrinėjami: pirma, vaizdinis žymuo, kuris sudarytas iš vieno stilizuotu šriftu pavaizduoto žodinio elemento „solvo“ bei grafinio elemento, esančio žodinio elemento dešinėje, ir, antra, žodinis žymuo VOLVO.
Dėl vizualaus panašumo reikia konstatuoti: šio žymens piešinyje, kurį atitinkama visuomenė prisimena, dominuoja vien prašomo įregistruoti prekių ženklo žodinis elementas, vadinasi, žodinio elemento dešinėje esantis vaizdinis elementas nėra svarbiausias bendrame šio žymens sukeliamame įspūdyje.
Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, kad skirtinga žymenų, dėl kurių kilo ginčas, pirmoji raidė bei prašomo įregistruoti prekių ženklo stilizuotas šriftas yra svarbūs skirtumai, dėl kurių žymenys visiškai negali būti vizualiai panašūs.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti: Apeliacinė taryba teisingai manė, kad prašomo įregistruoti prekių ženklo stilizuotas šriftas yra labai išskiriantis elementas, dėl kurio šis prekių ženklas labai skiriasi nuo ankstesnio žodinio prekių ženklo VOLVO. Iš tiesų reikia konstatuoti, kad šis šriftas daro didelę įtaką bendram prašomo įregistruoti prekių ženklo sukeliamam įspūdžiui, nes jis būdingas jo dominuojančiam žodiniam elementui.
Šio ypatingo šrifto nulemtą svarbų skirtumą sustiprina, kaip teisingai pažymėjo Apeliacinė taryba, prašomame įregistruoti prekių ženkle esantis vaizdinis elementas. Šiuo atžvilgiu ieškovė negali teigti, kad Apeliacinė taryba pernelyg sureikšmino šį vaizdinį elementą. Iš tikrųjų iš ginčijamo sprendimo matyti, kad Apeliacinės tarybos išvada dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualaus skirtumo nėra iš esmės grindžiama šio vaizdinio elemento buvimu, šio skirtumo vertinimas pirmiausia ir teisingai yra grindžiamas stilizuotu šriftu, kuris naudojamas vaizduojant prašomo registruoti prekių ženklo žodinį elementą.
Be to, ieškovė negali teigti, kad ankstesnis žodinis žymuo gali būti pavaizduotas panašiu į prašomo įregistruoti prekių ženklo šriftu. Iš tikrųjų svarbu pažymėti, kad nagrinėjant prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą atsižvelgiama į šių prekių ženklų, kokie jie įregistruoti arba prašomi įregistruoti, visumą. Taigi žodinis prekių ženklas yra prekių ženklas, kurį sudaro tik raidės, žodžiai arba žodžių junginiai, parašyti įprastu spausdinimo šriftu, be specifinio vaizdinio elemento. Apsauga, kylanti iš žodinio prekių ženklo registracijos, taikoma paraiškoje įregistruoti nurodytam žodžiui, o ne ypatingiems vaizdiniams arba stiliaus aspektams, kurie gali būti būdingi šiam prekių ženklui. Taigi nagrinėjant panašumą nereikia atsižvelgti į ankstesnio žodinio žymens galimą grafinį pavaizdavimą ateityje (šiuo klausimu žr. minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Faber
36 ir 37 punktus; 2007 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ontex prieš VRDT – Curon Medical (CURON)
, T-353/04, 74 punktą ir 2008 m. gegužės 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Radio Regenbogen Hörfunk in Baden prieš VRDT (RadioCom)
, T-254/06, 43 punktą).
Dėl fonetinio panašumo Apeliacinė taryba nusprendė, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, skiriasi dėl skirtingo jų pirmosios raidės tarimo, nes prašomo įregistruoti prekių ženklo „solvo“ elemento „s“ priebalsis yra duslusis, o VOLVO prekių ženklo „v“ – skardusis.
Vis dėlto reikia konstatuoti, kad, kaip teigia ieškovė, nors žymenų, dėl kurių kilo ginčas, skirtinga pirmoji raidė lemia fonetinį skirtumą, keturių kitų raidžių junginys „olvo“ tariamas visiškai vienodai ir dėl to neginčijamai išlieka tam tikro laipsnio panašumas (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Institut für Lernsysteme prieš VRDT – ELS Educational Servines
,
(ELS)
, T-388/00, Rink. p. II-4301, 69–73 punktus).
Net jei būtų tiesa, kad, kaip tai pažymėjo Apeliacinė taryba, žymens pradžia yra svarbi jo sukeliamam bendram įspūdžiui, šiuo atveju negali būti paneigtas tam tikras panašumas, atsižvelgiant į tai, kad žymenų, dėl kurių kilo ginčas, didžioji dalis, t. y. keturios iš jų kiekvieno penkių raidžių, tariamos vienodai.
Todėl Apeliacinė taryba padarė vertinimo klaidą, nesutikusi, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, tam tikru laipsniu fonetiškai panašūs.
Kalbėdama apie konceptualų panašumą, ieškovė pritaria Apeliacinės tarybos analizei, pagal kurią manoma, jog vartotojas tikriausiai neturės pakankamai žinių, kad atskirtų žymenų, dėl kurių kilo ginčas, lotynišką kilmę. Tik įstojusi į bylą šalis teigia, kad nagrinėjamų prekių ženklų lotyniška kilmė rodo konceptualų skirtumą.
Vis dėlto Bendrasis Teismas mano, kad mažai tikėtina, jog aptariamas vartotojas suvoks reikšmę, kurią prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, galėtų reikšti atsižvelgiant į jų lotynišką kilmę, nes paprastai mažai tikėtina, kad didelė vartotojų dalis šiais prekių ženklais nurodytus žodžius sies su lotynų kalba. Todėl reikia nuspręsti, kad šiuo atveju konceptualus panašumas mažai svarbus vertinant žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą.
Iš viso to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad nors Apeliacinė taryba teisingai pažymėjo, jog prašomas įregistruoti prekių ženklas SOLVO ir ankstesnis žodinis žymuo VOLVO nepanašūs vizualiu ir konceptualiu požiūriais, ji padarė vertinimo klaidą atmesdama bet kokį fonetinį panašumą.
Vis dėlto Tarnyba tvirtina, kad šioje byloje aptariamos prekės, t. y. sandėlių valdymo ir konteinerių terminalo sistemų kompiuterinės programos, yra skirtos profesionalams, į kurių sąlygiškai didelį pastabumo lygį reikia atsižvelgti kontroliuojant Apeliacinės tarybos atlikto žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo vertinimo teisėtumą.
Vis dėlto Bendrasis Teismas pastebi, kad Apeliacinė taryba neatsižvelgė į nurodytą visuomenę žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumui įvertinti. Taigi savo argumentu Tarnyba siekia nurodyti ne aplinkybes, paaiškinančias nagrinėjamo sprendimo motyvus, bet papildomą Apeliacinės tarybos ginčijamame sprendime padarytos išvados pagrįstumo pagrindą, kurio nėra šiame ginčijamame sprendime. Reikia priminti, kad Bendrijos teisės akto teisėtumas turi būti vertinamas atsižvelgiant į teisines ir faktines aplinkybes, kurios buvo akto priėmimo metu (2003 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Audi prieš VRDT
(TDI), T-16/02, Rink. p. II-5167, 63 punktas ir 2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
eCopy prieš VRDT (ECOPY)
, T-247/01, Rink. p. II-5301, 46 punktas).
Šiuo atžvilgiu negalima teigti, kad, kaip per teismo posėdį tvirtino Tarnyba, atitinkamos visuomenės apibrėžimo klausimas yra teisinė sąlyga, kurią pirmą kartą ir savo iniciatyva gali nagrinėti Bendrasis Teismas. Iš tikrųjų atitinkamos visuomenės apibrėžimas grindžiamas faktinėmis aplinkybėmis, kurias pirmiausia turi nagrinėti Tarnyba laikydamasi Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 1 dalies ir kurių atžvilgiu Bendrijos teismas prireikus gali atlikti teisėtumo kontrolę atsižvelgdamas į šalių nurodytus argumentus ir pateiktus įrodymus.
Be to, reikia pažymėti, kad nors pagal teismo praktiką analizuojat nagrinėjamų žymenų panašumą, kuris yra svarbiausias veiksnys visapusiškai vertinant galimybę supainioti, reikia, kaip ir analizuojant galimybę supainioti, atsižvelgti į atitinkamos visuomenės suvokimą (2004 m. birželio 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ruiz-Picasso ir kt. prieš VRDT – DaimlerChrysler (PICARO)
, T-185/02, Rink. p. II-1739, 53 punktas; taip pat žr. 2007 m. vasario 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mundipharma prieš VRDT – Altana Pharma (RESPICUR)
, T-256/04, Rink. p. II-449, 58 punktą), tai taikytina iš esmės tik tuo atveju, kai aptariamų vartotojų ypatumai gali daryti įtaką jų suvokimui, susijusiam su žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumu. Taigi taip yra būtent tuo atveju, kai kalbama apie fonetinio ir konceptualaus panašumo laipsnio suvokimą, kuris gali kisti dėl šių vartotojų kalbos ir kultūrinės aplinkos, netgi tam tikrų specializuotų terminų žinomumo lygio, kartais nustatomo pagal tai, jog jie turi profesinių žinių turinčios visuomenės statusą.
Kita vertus, jeigu nurodytos visuomenės suvokimas gali daryti įtaką galimybės supainioti, t. y. aptariamų prekių ir paslaugų priskyrimo tai pačiai įmonei arba ekonomiškai susijusioms įmonėms, buvimui, į tokį suvokimą reikia atsižvelgti visapusiškai vertinant galimybę supainioti. Taip yra būtent didesnio pastabumo laipsnio, kurį paprastai turi profesinių žinių turinti visuomenė, atveju.
Šioje byloje tai, kad dėl vieno iš nagrinėjamų svarbių aspektų žymenys, dėl kurių kilo ginčas, tam tikru laipsniu, t. y. fonetiškai, panašūs, neleidžia teigti, jog viena iš esminių 8 straipsnio 1 dalies b punkto taikymo sąlygų yra netenkinama. Tokiomis aplinkybėmis Apeliacinė taryba privalo atlikti visapusišką galimybės supainioti vertinimą, kad nustatytų, ar, atsižvelgiant į konstatuotą fonetinio žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnį, paraiškoje nurodytų prekių tapatumą ir ankstesnio žymens žinomumą, visuomenė, kuriai skirtos nagrinėjamos prekės, galės manyti, kad jos yra pagamintos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių.
Įstojusi į bylą šalis vis dėlto tvirtina, kad kai vartotojams prekių ženklas yra gerai žinomas, paradoksalu, tačiau tokiu atveju jie labiau gali atskirti kitus prekių ženklus pastebėdami jų skirtumus, ir dėl to sumažėja galimybė supainioti.
Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia priminti, kad iš principo kuo ryškesnį skiriamąjį požymį turi ankstesnis prekių ženklas, tuo didesnė yra galimybė supainioti (1997 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SABEL
, C-251/95, Rink. p. I-6191, 24 punktas; 2003 m. lapkričio 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Díaz prieš VRDT – Granjas Castelló (CASTILLO)
, T-85/02, Rink. p. II-4835, 44 punktas). Nesant reikalo susidaryti išankstinės nuomonės dėl to, ar įstojusios į šią bylą šalies pasiūlymas pagrįstas, bet kuriuo atveju reikia pažymėti, kad į šį argumentą turėtų būti atsižvelgta visapusiškai vertinant galimybę supainioti ir kad jis negali paneigti išvados, jog prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra visiškai nepanašūs.
Šioje byloje, kadangi Apeliacinė taryba visapusiškai neįvertino galimybės supainioti, reikia daryti išvadą, kad ji pažeidė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies punktą. Todėl reikia pripažinti pirmąjį ieškinio pagrindą pagrįstu ir šiuo pagrindu panaikinti ginčijamą sprendimą.
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Dėl pirmajame ieškinio pagrinde išdėstytų motyvų ieškovė tvirtina, kad Apeliacinė taryba padarė vertinimo klaidą manydama, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nepakankamai panašūs. Ji priduria, kad netgi manant, jog žymenys, dėl kurių kilo ginčas, nepakankamai panašūs, kad pateisintų Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto taikymą, bet kuriuo atveju jie yra pakankamai panašūs, kad būtų taikoma Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalis.
Tarnyba tvirtina, kad nors pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį reikalaujama, kad žymenys būtų panašūs mažesniu laipsniu nei pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, bet kuriuo atveju šioje byloje neįmanoma nustatyti ryšio tarp prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, nes jie yra skirtingi Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b prasme ir todėl nė kiek nepanašūs.
Įstojusi į bylą šalis ginčija antrojo ieškinio pagrindo pagrįstumą ir tvirtina, kad prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, yra ne toje pačioje rinkoje. Ji priduria, kad ryšys tarp prekių ženklų turi padaryti poveikį vartotojo ekonominiam elgesiui ir nepakanka, kad žymuo primintų ankstesnį prekių ženklą.
Bendrojo Teismo vertinimas
Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalyje numatyta, kad „ankstesnio prekių ženklo savininkui (šio straipsnio 2 dalies prasme) užprotestavus, pareikštas registruoti prekių ženklas neregistruojamas, jeigu jis yra tapatus ankstesniam prekių ženklui arba panašus į jį, ir turi būti registruojamas prekėms arba paslaugoms, kurios nėra panašios į tas, kurioms yra įregistruotas ankstesnis prekių ženklas, jeigu, kalbant apie ankstesnį Bendrijos prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą Bendrijoje, arba, kalbant apie ankstesnį nacionalinį prekių ženklą, pareikštas registruoti prekių ženklas turi gerą vardą toje valstybėje narėje ir jeigu dėl prekių ženklo vartojimo be rimtos priežasties gali atsirasti galimybė nesąžiningai įgyti pranašumą arba pakenkti ankstesnio prekių ženklo išskirtinumui ar jo geram vardui“.
Iš Teisingumo Teismo praktikos dėl 1988 m. gruodžio 21 d. pirmosios Tarybos direktyvos 89/104/EEB valstybių narių įstatymams, susijusiems su prekių ženklais, suderinti (
OL L 40, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 92–98) 5 straipsnio 2 dalies (kurios norminis turinys iš esmės tapatus Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalies norminiam turiniui) išaiškinimo matyti, jog tam, kad būtų tenkinta su panašumu susijusi sąlyga, nereikia įrodyti, kad suinteresuotoji visuomenė gali supainioti ankstesnį gerą vardą turintį prekių ženklą su prašomu įregistruoti prekių ženklu. Pakanka, kad dėl šių ženklų panašumo laipsnio suinteresuotoji visuomenė nustato tarp jų ryšį (2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Adidas-Salomon et Adidas Benelux
, C-408/01, Rink. p. I-12537, 31 punktas; taip pat žr. 2008 m. balandžio 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Citigroup ir Citibank prieš VRDT – Citi
(CITI), T-181/05, Rink. p. II-669, 64 punktą).
Tokio ryšio buvimas turi būti vertinamas visapusiškai, atsižvelgiant į visus svarbius tos bylos veiksnius (minėto sprendimo
Adidas-Salomon ir Adidas Benelux
30 punktas). Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokie svarbūs veiksniai yra visų pirma prekių ženklų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnis, nagrinėjamų prekių ir paslaugų panašumo pobūdis ir laipsnis, ankstesnio prekių ženklo gero vardo stiprumas, ankstesniam prekių ženklui būdingo ar dėl naudojimo įgyto skiriamojo požymio laipsnis ar netgi galimybės supainioti visuomenę buvimas (2008 m lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Intel Corporation
,
C-252/07, Rink. p. I-8823
, 42 punktas).
Apeliacinė taryba pripažino, jog žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumo laipsnis nėra pakankamas, kad visuomenė galėtų nustatyti tarp jų egzistuojantį ryšį taip, kad būtų galima įgyvendinti Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį.
Vis dėlto ši išvada iš dalies išplaukia iš Apeliacinės tarybos atlikto nagrinėjamų žymenų panašumo vertinimo Reglamento Nr. 207/2009 8 straipsnio 1 dalies b punkto taikymo tikslu. Taigi išnagrinėjus pirmąjį ieškinio pagrindą, matyti, kad Apeliacinė taryba padarė vertinimo klaidą manydama, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra visiškai nepanašūs, nes jie šiek tiek panašūs fonetiškai.
Tiek, kiek ši vertinimo klaida gali daryti įtaką vertinant, ar, atsižvelgiant į nagrinėjamų žymenų panašumo laipsnį, atitinkama visuomenė gali nustatyti ryšį tarp jų, reikia konstatuoti, kad Apeliacinė taryba klaidingai pritaikė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 5 dalį.
Todėl reikia pripažinti antrąjį ieškinio pagrindą pagrįstu ir šiuo pagrindu panaikinti ginčijamą sprendimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Tarnyba ir įstojusi į bylą šalis pralaimėjo bylą, jos turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal ieškovės pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (šeštoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Panaikinti 2007 m. rugpjūčio 2 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) antrosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 1240/2006-2), susijusį su protesto procedūra tarp
Volvo Trademark Holding AB
ir Elenos Grebenšikovos.

2.
Priteisti iš Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) jos bylinėjimosi išlaidas ir pusę
Volvo Trademark Holding
patirtų bylinėjimosi išlaidų.

3.
Priteisti iš E. Grebenšikovos jos bylinėjimosi išlaidas bei pusę
Volvo Trademark Holding
patirtų bylinėjimosi išlaidų.

Meij
Vadapalas
Tchipev
Paskelbta 2009 m. gruodžio 2 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.