CELEX: 62004CJ0316
Atļauja laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus un biocīdos produktus
Direktīva 91/414/EEK
8. pants
Direktīva 98/8/EK
16. pants
Dalībvalstu pilnvaras pārejas periodā

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz to, kā interpretēt pārejas noteikumus, kas paredzēti Padomes 1991. gada 15. jūlija
Direktīvā 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (OV L 230, 1. lpp.), un tos, kuri paredzēti Eiropas Parlamenta
un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvā 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū (OV L 123, 1. lpp.).
2       Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp
Stichting Zuid‑Hollandse Milieufederatie
(turpmāk tekstā – “
Stichting
”) un
College voor de toelatig van bestrijdingsmiddelen
[Padome, kas izsniedz atļaujas pesticīdu laišanai tirgū] (turpmāk tekstā – “
College
”) jautājumā par Nīderlandes tiesībās paredzēto procedūru un nosacījumiem, kas jāievēro, lai varētu izsniegt atļauju pesticīdu
laišanai tirgū.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Direktīva 91/414
3       Saskaņā ar Direktīvas 91/414 2. panta 1. punktu augu aizsardzības līdzekļi ir “aktīvas vielas un preparāti, kas satur vienu
vai vairākas aktīvas vielas tādā formā, kādā tās tiek piegādātas lietotājam”, un kas galvenokārt paredzētas augu vai augu
produktu aizsardzībai pret kaitīgiem organismiem. Saskaņā ar minētās direktīvas 2. panta 4. punktu aktīvās vielas ir definētas
kā “vielas vai mikroorganismi, ieskaitot vīrusus, kas vispārēji vai konkrēti iedarbojas” uz kaitīgiem organismiem vai uz augiem,
augu daļām vai augu produktiem.
4       Saskaņā ar Direktīvas 91/414 3. panta 1. punktu augu aizsardzības līdzekļus nevar laist tirgū un izmantot dalībvalstī, ja
vien tās kompetentās iestādes nav to atļāvušas atbilstoši šīs direktīvas noteikumiem.
5       Saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu dalībvalstis nodrošina, ka augu aizsardzības līdzeklis tiek atļauts tikai
tad, “ja tā sastāvā esošās aktīvās vielas ir uzskaitītas I pielikumā un ja [ir izpildīti] visi minētajā pielikumā izklāstītie
nosacījumi”, kā arī nosacījumi, kas paredzēti tā paša panta 1. punkta b)–f) apakšpunktā.
6       Direktīvas 91/414 4. panta 5. punkts ir formulēts šādi:
“Atļaujas var pārskatīt jebkurā laikā, ja ir norādes, ka kāda no 1. punktā minētajām prasībām vairs netiek ievērota. Šādos
gadījumos dalībvalstis var pieprasīt, lai atļaujas pieteikuma iesniedzējs vai persona, kurai saskaņā ar 9. pantu ir atļauts
paplašināt piemērošanas jomu, iesniedz sīkāku [papildu] informāciju, kas nepieciešama pārskatīšanai. Ja nepieciešams, atļauju
var pagarināt uz laiku, kāds nepieciešams, lai pabeigtu pārskatīšanu un iesniegtu šādu sīkāku [papildu] informāciju.”
7       Minētās direktīvas 8. pants attiecas uz pārejas un izņēmuma pasākumiem. Šī panta 1. punktā ir precizētas prasības, kas ir
jāizpilda, lai varētu izsniegt atļauju tādu augu aizsardzības līdzekļu laišanai tirgū, kuri satur kādu tās pašas direktīvas
I pielikumā neiekļautu aktīvu vielu un kuri divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas vēl nebija pieejami tirgū.
8       Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkts paredz:
“Atkāpjoties no 4. panta un neierobežojot 3. punktu vai Direktīvu 79/117/EEK, 12 gadu laikā pēc šīs direktīvas izziņošanas
dalībvalsts var atļaut tādu augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū savā teritorijā, kas satur I pielikumā neiekļautas aktīvās
vielas, kuras jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas datuma.
[..]”
9       Tā paša 8. panta 3. punktā ir noteikts, ka “saskaņā ar 2. punktu, pārskatot tādus augu aizsardzības līdzekļus, kas satur aktīvo
vielu, kā arī pirms šādas pārskatīšanas dalībvalstis piemēro 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā un c)–f) apakšpunktā
noteiktās prasības saskaņā ar attiecīgo valstu noteikumiem par iesniedzamajiem datiem”.
10     Saskaņā ar Direktīvas 91/414 13. panta 6. punktu “attiecībā uz aktīvajām vielām, kas jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc
šīs direktīvas izziņošanas, dalībvalstis, pienācīgi ievērojot Līguma noteikumus, var turpināt piemērot iepriekšējos attiecīgās
valsts noteikumus par datu prasībām, kamēr šādas vielas nav iekļautas I pielikumā”.
11     Atbilstoši minētās direktīvas 23. pantam tā bija jāievieš “divu gadu laikā no tās izziņošanas dienas”.
Direktīva 98/8
12     Saskaņā ar Direktīvas 98/8 2. panta 1. punkta a) apakšpunktu biocīdie produkti ir definēti kā “aktīvās vielas un [..] preparāti,
kas satur vienu vai vairākas aktīvās vielas un kas lietotājam piegādātajā veidā paredzēti, lai iznīcinātu, atbaidītu vai padarītu
nekaitīgus jebkādus kaitīgus organismus, kā arī lai kavētu to iedarbību vai jebkādā citā veidā ķīmiski vai bioloģiski apkarotu
tos”.
13     Saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktu “dalībvalstis nosaka, ka biocīdo produktu nedrīkst laist tirgū un izmantot
tās teritorijā, ja vien tas nav atļauts saskaņā ar šo direktīvu”.
14     Tās pašas direktīvas 5. panta 1. punktā ir paredzēts, ka dalībvalstis atļauj biocīdo produktu tikai tad, ja “tajā iekļautā(‑s)
aktīvā(‑s) viela(‑s) ir minēta(‑s) I vai IA pielikumā un ja ir izpildītas visas prasības, kas izklāstītas šajos pielikumos”,
kā arī ja ir izpildīti daži citi nosacījumi.
15     Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktā, kas attiecas uz pārejas pasākumiem, ir paredzēts, ka “desmit gadus [..] dalībvalsts var
turpināt piemērot tās pašreizējo sistēmu vai praksi biocīdo produktu laišanai tirgū. It īpaši saskaņā ar tās noteikumiem dalībvalsts
var atļaut savā teritorijā laist tirgū biocīdo produktu, kas satur I vai IA pielikumā neminētu aktīvo vielu [..]”. Tomēr ne
vēlāk kā pēc 24 mēnešiem, skaitot no minētās direktīvas stāšanās spēkā, šīs aktīvās vielas tirgū jālaiž kā biocīda produkta
aktīvas vielas nolūkiem, kas nav zinātnisks pētījums un izstrādne vai tehnoloģiskā procesa pētījums vai izstrādne.
16     Saskaņā ar šī paša panta 5. punktu “2. punktā minētajā pārejas periodā turpina piemērot noteikumus, kas iekļauti Padomes 1983. gada
28. marta Direktīvā 83/189/EEK, [ar ko paredz] kārtību informācijas nodrošināšanai tehnisko standartu un regulu [noteikumu]
jomā”.
17     Tās pašas direktīvas 34. pantā ir noteikts, ka dalībvalstīs stājas spēkā pasākumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas
prasības, ne vēlāk kā 24 mēnešus pēc tās stāšanās spēkā. Saskaņā ar tās 35. pantu šī direktīva “stājas spēkā divdesmitajā
dienā pēc tās publicēšanas”, proti, 1998. gada 14. maijā.

Valsts tiesiskais regulējums
18     2. panta 1. punktā 1962. gada likumā par pesticīdiem (
Bestrijdingsmiddelenwet
) (
Stb
. 1962, Nr. 288) redakcijā, kas bija piemērojama laikā, kad radās ar pamata lietu saistītie faktiskie apstākļi (turpmāk tekstā
– “
Bmw
”) ir noteikts:
“Nīderlandē ir aizliegts piegādāt, turēt vai glabāt, ievest vai izmantot jebkāda veida pesticīdus, attiecībā uz kuriem nav
pierādīts, ka tie ir atļauti saskaņā ar šo likumu vai – ja runa ir par biocīdu produktiem, kas rada nelielu risku – ka tie
ir reģistrēti.”
19
Bmw
3. panta 1. punktā ir paredzēts transponēt galvenokārt Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta noteikumus. Šī 3. panta 1. punkta
a) apakšpunkta 1.–10. punktā ir iekļauti noteikumi, kas būtībā atbilst minētā 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā
iekļautajiem noteikumiem, un tā paša 3. panta 1. punkta b)–d) apakšpunktā ir paredzēti nosacījumi, kas atbilst minētā 4. panta
1. punkta c)–e) apakšpunkta nosacījumiem.
20
Bmw
3. panta 2. punkta a) apakšpunktā ir paredzēts transponēt Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta noteikumus.
21     Šī paša likuma 4. panta 1. punktā ir paredzēts, ka lēmumus, kas saistīti ar pesticīdu atļaušanu un reģistrāciju, pieņem
College
, ja ir iesniegts atbilstošs lūgums.
22
Bmw
25.d pants ir formulēts šādi:
“1.      Atkāpjoties no 3. un 3.a panta, kā arī 4. panta 1. punkta un 5. panta 1. punkta vai to piemērošanai pieņemtajiem noteikumiem,
augu aizsardzības līdzekli, kura sastāvā esošu vienu vai vairākas aktīvās vielas
College
ir norādījusi [atļauto aktīvo vielu sarakstā], pilnībā atļauj vai reģistrē, sākot no 3. punktā paredzētās dienas.
2.      Lai noteiktu 1. punktā paredzētu aktīvo vielu, ņem vērā šīs vielas ietekmi, kas paredzēta 3. panta 1. punkta a) apakšpunkta
3.–10. punktā.
3.      Atļauja vai reģistrācija [..], atkāpjoties no 5. panta 1. punkta, ir spēkā līdz dienai, kad ir ieviesta Kopienu tiesību norma,
kas attiecas uz konkrēto aktīvo vielu 3. panta 2. punkta a) apakšpunkta nozīmē, ņemot vērā, ka jebkurā gadījumā tā paliek
spēkā arī pēc 2003. gada 26. jūlija vai 2010. gada 15. maija, ja ne vēlāk kā vienā vai otrā no šiem datumiem nav pieņemta
neviena Kopienu tiesību norma, kura norādītu uz to, vai konkrēto aktīvo vielu var izmantot kā sastāvdaļu augu aizsardzības
līdzeklī vai biocīdā produktā.
[..]”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
23     2002. gada 12. jūnijā
Stichting
iesniedza sūdzību par tajā pašā dienā pieņemto lēmumu, ar kuru
College
bija izstrādājusi aktīvo vielu sarakstu atbilstoši
Bmw
25.d pantam un pēc savas ierosmes izsniedza šajā pašā pantā paredzētās atļaujas.
24     Ar 2004. gada 12. maija lēmumu
College
atzina
Stichting
iebildumus par nepamatotiem.
25     2004. gada 28. maijā
Stichting
par šo lēmumu iesniedza prasību
College van Beroep voor het
bedrijfsleven
[Apelācijas tiesai tirdzniecības un rūpniecības jautājumos], kas, izskatot lietu pēc būtības saistībā ar problēmu, kura attiecas
uz
Bmw
25.d panta saderību ar Direktīvas 91/414 un Direktīvas 98/8 pārejas noteikumiem, nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai
šādus prejudiciālos jautājumus:
“1)      a)     Vai direktīvas par augu aizsardzības līdzekļiem 8. pantu valsts tiesnesis var piemērot pēc šīs direktīvas 23. pantā paredzētā
termiņa beigām?
b)     Vai direktīvas par biocīdiem produktiem 16. pantu valsts tiesnesis var piemērot pēc šīs direktīvas 34. pantā paredzētā termiņa
beigām?
2)      Vai direktīvas par biocīdiem produktiem 16. pants ir interpretējams tā, ka tam ir tāda pati nozīme kā direktīvas par augu
aizsardzības līdzekļiem 8. panta 2. punktam?
3)      Vai direktīvas par biocīdiem produktiem 16. panta 1. punkts ir interpretējams tā, ka tas rada pienākumu atturēties no jebkādas
darbības?
Ja atbilde uz šo jautājumu ir noliedzoša:
Vai direktīvas par biocīdiem produktiem 16. panta 1. punkts nosaka ierobežojumus grozījumu izdarīšanai valsts tiesiskajā regulējumā,
kas attiecas uz biocīdo produktu laišanu tirgū un, ja nosaka, tad kādus tieši?
4)      Ja atbilde uz otro jautājumu ir noliedzoša:
a)     Vai direktīvas par augu aizsardzības līdzekļiem 8. panta 2. punkts ir interpretējams tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts atļauj
tās teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kuri satur aktīvas vielas, kas nav paredzētas I pielikumā, un kuri
bija pieejami tirgū jau divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas, [dalībvalstij] ir jāievēro šīs direktīvas 4. panta noteikumi?
b)     Vai direktīvas par augu aizsardzības līdzekļiem 8. panta 2. punkts ir interpretējams tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts atļauj
tās teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir I pielikumā neparedzētas vielas un kas bija pieejami
tirgū jau divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas, [dalībvalstij] ir jāievēro šīs direktīvas 8. panta 3. punkta noteikumi?
5)      Vai direktīvas par augu aizsardzības līdzekļiem 8. panta 3. punkts ir interpretējams tā, ka, veicot pārskatīšanu, jāveic arī
novērtējums, kurā tiek ņemta vērā aktīvās vielas ietekme uz cilvēku un dzīvnieku veselību, kā arī uz vidi un, pamatojoties
uz kuru, šī aktīvā viela tiek norādīta [atļauto aktīvo vielu sarakstā], kā rezultātā augu aizsardzības līdzeklis, kura sastāvā
ir aktīvā viela, tiek pilnībā atļauts vai reģistrēts?
6)      Vai direktīvas par augu aizsardzības līdzekļiem 8. panta 3. punkts ir interpretējams tā, ka tajā ir iekļauti noteikumi tikai
attiecībā uz datu sniegšanu pirms pārskatīšanas, vai arī tas interpretējams tā, ka tajā minētajiem nosacījumiem ir nozīme
arī saistībā ar veidu, kādā šī pārskatīšana jāorganizē un jāveic?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pieņemamību
26     Tiesā iesniegtajos apsvērumos Francijas valdība vispirms izsaka šaubas attiecībā uz dažu uzdoto jautājumu pieņemamību.
27     Vispirms tā norāda, ka iesniedzējtiesa pirmā jautājuma pirmajā daļā atsaucas uz visu Direktīvas 91/414 8. pantu, neprecizējot,
par kuru no šī panta punktiem, kuros ir paredzētas ļoti atšķirīgas situācijas, ir runa. Francijas valdība uzskata, ka minētās
direktīvas 23. pants attiecas tikai uz to, kā piemērot tās 10. panta 1. punkta otro ievilkumu par savstarpējas atzīšanas procedūrām
saistībā ar dažām Direktīvas 91/414 4. panta prasībām. Tā rezultātā pirmā jautājuma pirmā daļa, kas attiecas uz tās pašas
direktīvas 8. panta interpretāciju, nav pieņemama, jo atbilde nav vajadzīga pamata prāvas atrisināšanai.
28     Visbeidzot, Francijas valdība norāda, ka pirmā jautājuma otrā daļa, kā arī otrais un trešais jautājums, kas attiecas uz Direktīvas
98/8 interpretāciju, nav pieņemami, jo pamata prāva ir saistīta ar augu aizsardzības līdzekļiem, nevis biocīdiem produktiem.
29     Šajā sakarā jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, Tiesai un valsts tiesām sadarbojoties atbilstoši EKL 234. pantam,
tikai valsts tiesnesim, kas izskata [pamata] lietu un kas ir atbildīgs par pieņemamo tiesas nolēmumu, ņemot vērā lietas īpašo
raksturu, jānovērtē gan tas, cik lielā mērā prejudiciālais nolēmums ir nepieciešams sprieduma taisīšanai, gan arī Tiesai uzdoto
jautājumu atbilstība. Tādējādi, tā kā uzdotie prejudiciālie jautājumi attiecas uz Kopienu tiesību interpretāciju, Tiesai principā
ir jāpieņem lēmums (skat. it īpaši 1995. gada 15. decembra spriedumu lietā C‑415/93
Bosman
u.c.,
Recueil
, I‑4921. lpp., 59. punkts, un 2002. gada 19. februāra spriedumu lietā C‑35/99
Arduino
,
Recueil
, I‑1529. lpp., 24. punkts).
30     Tiesa tomēr ir norādījusi arī, ka izņēmuma gadījumos tai ir jāpārbauda apstākļi, kādos valsts tiesa pie tās vērsusies, lai
pārbaudītu savu pašas atbilstošo kompetenci (šajā sakarā skat. 1981. gada 16. decembra spriedumu lietā 244/80
Foglia
,
Recueil
, 3045. lpp., 21. punkts). [Tiesa] var atteikties pieņemt lēmumu par valsts tiesas uzdotu prejudiciālo jautājumu tikai tad,
ja ir acīmredzams, ka pieprasītajai Kopienu tiesību interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata prāvā pastāvošo faktisko situāciju
vai tās priekšmetu, ja problēma ir hipotētiska vai ja Tiesai nav darīti zināmi faktiskie vai tiesiskie apstākļi, kas vajadzīgi,
lai atbilstoši atbildētu uz tai uzdotajiem jautājumiem (skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā
Bosman
, 61. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Arduino
, 25. punkts).
31     Šajā gadījumā nav acīmredzams, ka iesniedzējtiesas uzdotie jautājumi būtu saistīti ar kādu no minētajiem gadījumiem.
32     Pirmkārt, kaut arī
College van Beroep voor het bedrijfsleven
sava pirmā jautājuma pirmajā daļā nav norādījusi tos Direktīvas 91/414 8. panta punktus, uz kuriem šis jautājums attiecas,
šī tiesa tomēr Tiesai ir darījusi zināmus visus apstākļus, kas vajadzīgi, lai tā varētu sniegt atbilstošu atbildi. No iesniedzējtiesas
lēmuma neapšaubāmi izriet, ka
College van Beroep voor het bedrijfsleven
[pirmā jautājuma pirmā daļa] attiecas uz minētā 8. panta 2. un 3. punktu, jo tie attiecas uz augu aizsardzības līdzekļiem,
kuru sastāvā ir tās pašas direktīvas I pielikumā neminētas aktīvas vielas un kas tirgū ir pieejami jau divus gadus pēc tās
izziņošanas, kā arī minētās direktīvas 23. panta 1. punktu, jo tajā ir noteikts transponēšanas termiņš, kas ir divi gadi,
skaitot no šīs pašas direktīvas izziņošanas dienas.
33     Otrkārt, nevar apgalvot, ka Direktīvas 98/8 interpretācijai nav nekāda sakara ar pamata lietā pastāvošajiem faktiskajiem apstākļiem
vai tās priekšmetu vai ka norādītā problēma ir hipotētiska, jo gan no iesniedzējtiesas lēmuma, gan no Nīderlandes valdības
apsvērumiem izriet, ka ar
Bmw
25.d pantu ir paredzēts transponēt ne tikai Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktu, bet arī Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktu.
34     Tādējādi visi uzdotie jautājumi ir pieņemami.

Par lietas būtību
Par trešo jautājumu
35     Uzdodot trešo jautājumu, kas jāaplūko vispirms, iesniedzējtiesa jautā, vai Direktīvas 98/8 16. panta 1. punkts ir interpretējams
tā, ka tas rada pienākumu “atturēties no jebkādas darbības”, un vai šajā pantā ir iekļauti citi dalībvalstu tiesību ierobežojumi
pārejas periodā izdarīt grozījumus savās esošajās atļauju izsniegšanas sistēmās.
36
Stichting
uzskata – tas, ka Direktīvā 91/414 nav frāzes “turpināt piemērot savu spēkā esošo sistēmu vai praksi”, kāda ir iekļauta Direktīvas
98/8 16. pantā, norāda uz to, ka sistēma, kas attiecas uz atļauju izsniegšanu [produktu] laišanai tirgū un kas piemērojama
pēdējā minētās direktīvas spēkā stāšanās brīdī, ir jāsaglabā. Grozījumus drīkst veikt tikai tad, ja tā rezultātā tiek izveidota
tāda sistēma, kas ir atbilstošāka Direktīvas 98/8 prasībām.
37     Sākumā jānorāda – to, vai, iespējams, pastāv pienākums “atturēties no jebkādas darbības”, nevar secināt no paša Direktīvas
98/8 16. panta 1. punkta formulējuma, kurā nav nekādas skaidras norādes šajā sakarā.
38     Šāds pienākums “atturēties no jebkādas darbības” neizriet arī no Direktīvas 98/8 astoņpadsmitā apsvēruma, saskaņā ar kuru,
pirmkārt, “ir jādod iespēja dalībvalstīm uz ierobežotu laiku atļaut biocīdos produktus, kuri neatbilst iepriekš minētajiem
nosacījumiem, sevišķi neparedzētu briesmu gadījumā, kas apdraud cilvēkus, dzīvniekus vai vidi un ko nevar apturēt ar citiem
līdzekļiem”, un, otrkārt, “Kopienas kārtībai nebūtu jākavē dalībvalstīm uz ierobežotu laiku savā teritorijā atļaut izmantot
biocīdos produktus, kas satur Kopienas sarakstā vēl neiekļautu aktīvo vielu, ja ir iesniegti materiāli, kas [atbilst] Kopienas
prasībām, un attiecīgā dalībvalsts uzskata, ka aktīvā viela un biocīdais produkts atbilst šajā sakarā paredzētiem Kopienas
nosacījumiem”.
39     Turklāt, kā
3M Nederland BV
u.c. (turpmāk tekstā – “
3M Nederland
u.c.”), Nīderlandes valdība un Eiropas Kopienu Komisija pamatoti norāda, Direktīvas 98/8 16. panta 5. punktā ir paredzēts,
ka Direktīva 83/189, ar ko nosaka kārtību informācijas nodrošināšanai tehnisko standartu un regulu jomā, joprojām ir piemērojama
arī pārejas periodā. Jānorāda arī, ka Direktīvas 98/8 34. panta 3. punktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums darīt Komisijai
zināmus visus tos iekšējo tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī pati direktīva. Tā kā pēdējā minētā
panta 1. punktā ir paredzēts īpašs veids, kādā tiek darīti zināmi iekšējie pasākumi, kas pieņemti Direktīvas 98/8 transponēšanai,
un, ņemot vērā tās 16. panta 5. punkta un 34. panta 3. punkta formulējumu, ir jāsecina, ka minētajā direktīvā bija paredzēts
pārejas periodā valsts režīmos izdarīt ne tikai ar tās transponēšanas nodrošināšanu saistītus grozījumus, bet arī cita veida
grozījumus.
40     No tā izriet, ka Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktā iekļautā frāze “turpināt piemērot savu spēkā esošo sistēmu vai praksi
biocīdo produktu laišanai tirgū” nav interpretējama kā tāda, kas uzliek pienākumu “atturēties no jebkādas darbības”.
41     Dalībvalstu tiesības izdarīt grozījumus savās atļauju izdošanas sistēmās biocīdo produktu [laišanai tirgū] tomēr nevajadzētu
uzskatīt par neierobežotām.
42     Jāatgādina, ka, kaut arī dalībvalstīm direktīvas transponēšanas pasākumi nav jāpieņem pirms šajā nolūkā paredzētā termiņa
beigām, no EKL 10. panta otrās daļas un 249. panta trešās daļas kopā ar pašu direktīvu vienlaicīgas piemērošanas izriet, ka
šī termiņa laikā jāatturas pieņemt noteikumus, kas varētu būtiski apdraudēt rezultātu, kādu paredzēts sasniegt ar šo direktīvu
(1997. gada 18. decembra spriedums lietā C‑129/96
Inter‑Environnement Wallonie
,
Recueil
, I‑7411. lpp., 45. punkts). Tas pats attiecas uz pārejas periodu, kāds šajā gadījumā paredzēts Direktīvas 98/8 16. panta
1. punktā un kura laikā dalībvalstīm ir tiesības turpināt piemērot savas valstu sistēmas, pat ja tās neatbilst minētās direktīvas
prasībām.
43     Tātad valsts tiesai ir jānovērtē, vai iepriekš minēto var attiecināt uz valsts noteikumiem, kuru likumība tai ir jāpārbauda.
44     Tādējādi uz trešo jautājumu ir jāatbild tā, ka Direktīvas 98/8 16. panta 1. punkts ir interpretējams tādā veidā, ka tas nerada
pienākumu “atturēties no jebkāda veida darbības”. EKL 10. panta otrā daļa un 249. panta trešā daļa, kā arī Direktīva 98/8
tomēr paredz, ka šīs direktīvas 16. panta 1. punktā paredzētajā pārejas periodā dalībvalstis atturas pieņemt tādus noteikumus,
kas varētu būtiski kavēt sasniegt tajā paredzēto rezultātu.
Par ceturto jautājumu
45     Uzdodot ceturto jautājumu, kas ir sadalīts divās daļās, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkts
ir interpretējams tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts atļauj savā teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā
ir aktīvās vielas, kas nav paredzētas šīs pašas direktīvas I pielikumā, un kuri bija pieejami tirgū jau divus gadus pēc tās
izziņošanas dienas, ir jāievēro minētās direktīvas 4. panta vai 8. panta 3. punkta noteikumi.
46     Vispirms jānorāda – kā to pamatoti apgalvo
3M Nederland
u.c., Nīderlandes valdība un Komisija – ka Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkts ir piemērojams, atkāpjoties no šīs pašas
direktīvas 4. panta, un ka atšķirībā no minētā 8. panta 1. punkta tajā nav iekļautas prasības, kas jāizpilda, lai varētu tikt
izdota atļauja [kāda produkta] laišanai tirgū. Minētā 8. panta 2. punktā tomēr ir norādīts, ka šādu atļauju izdod, neierobežojot
šī paša 8. panta 3. punkta noteikumus.
47     Saskaņā ar šī 3. punkta noteikumiem “dalībvalstis piemēro 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā un c)–f) apakšpunktā
noteiktās prasības”, “pārskatot augu aizsardzības līdzekļus, kuri satur aktīvo vielu”, kas nav paredzēta Direktīvas 91/414
I pielikumā, un kuri bija pieejami tirgū jau divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas, kā arī pirms šīs pārskatīšanas veikšanas.
48     Kā apgalvo
3M Nederland
u.c. un Nīderlandes valdība, šāda pārskatīšana liecina par to, ka augu aizsardzības produktu laišanai tirgū jau ir izsniegta
atļauja un ka tā vēl ir derīga. Šādu secinājumu var izdarīt, ņemot vērā Direktīvas 91/414 4. panta 5. punktu, saskaņā ar kuru
atļaujas došana laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā esošās aktīvās vielas ir iekļautas šīs direktīvas I pielikumā,
jebkurā brīdī var pārskatīt, ja ir pamats uzskatīt, ka kāda no to piešķiršanai izvirzītajām prasībām vairs netiek ievērota.
49     Turklāt, kā jau atzīts 2001. gada 3. maija sprieduma lietā C‑306/98
Monsanto
(
Recueil
, I‑3279. lpp.) 39. punktā, augu aizsardzības līdzekļus dalībvalstis nolemj pārskatīt, ievērojot prasības, kas paredzētas
Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā un c)–f) apakšpunktā.
50     Līdz ar to Direktīvas 91/414 8. panta 3. punkts ir interpretējams tā, ka pirms šajā noteikumā paredzētās pārskatīšanas procedūras
ir vēl viens posms, kas funkcionāli ar to ir saistīts un kura laikā dalībvalstīm arī ir jāievēro minētās direktīvas 4. panta
1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā un c)–f) apakšpunktā paredzētās prasības. Šis posms tomēr atšķiras no šīs pašas direktīvas
8. panta 2. punktā paredzētās atļauju izdošanas procedūras.
51     Līdz ar to nešķiet, ka dalībvalstīm būtu pienākums ievērot Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļas
un c)–f) apakšpunkta noteikumus, ja tās nolemj izdot atļauju to attiecīgajā teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus,
kuru sastāvā ir aktīvās vielas, kas nav paredzētas minētās direktīvas I pielikumā, un kuri bija pieejami tirgū jau divus gadus
pēc tās izziņošanas dienas. Līdz ar to principā, izsniedzot atļaujas kāda līdzekļa laišanai tirgū, ir piemērojama valsts izstrādātā
procedūra.
52     Dānijas un Francijas valdība tomēr pēc būtības norāda, ka, augu aizsardzības līdzekļu [laišanai tirgū] piemērojot Direktīvas
91/414 8. panta 2. punktā paredzēto atļauju izsniegšanas procedūru, pienākums ievērot tā paša 8. panta 3. punktā paredzētos
minētās direktīvas 4. panta noteikumus izriet no abām frāzēm – “neierobežojot 3. punkta noteikumus” un “saskaņā ar 2. punktu,
pārskatot augu aizsardzības līdzekļus, kuru sastāvā ir aktīva viela” – kas iekļautas attiecīgi šī 8. panta 2. un 3. punktā.
53     Šim argumentam nevar piekrist.
54     Kā ģenerāladvokāts jau ir norādījis secinājumu 70.–72. punktā, Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā izdarītajā norādē uz šī
paša panta 3. punktu tikai ir precizēts, ka arī attiecībā uz augu aizsardzības līdzekļiem, kuru laišanai tirgū atļauja izsniegta
atbilstoši valsts tiesību aktu prasībām, saskaņā ar minētā 8. panta 2. punktu ir jāpiemēro pārskatīšanas procedūra un īpašie
pārskatīšanas nosacījumi, kas noteikti minētā 8. panta 3. punktā. Vienlaikus frāze “saskaņā ar 2. punktu, pārskatot augu aizsardzības
līdzekļus, kas satur aktīvo vielu”, nozīmē, ka Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktā paredzētā pārskatīšanas procedūra attiecas
uz augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur aktīvās vielas, kas nav paredzētas šīs direktīvas I pielikumā, un kuri tirgū bija
pieejami jau divus gadus pēc tās pašas direktīvas izziņošanas dienas. Tādējādi šī procedūra attiecas uz produktiem, kuru laišanai
tirgū ir izsniegta atļauja atbilstoši minētā 8. panta 2. punktam.
55     Šī interpretācija atbilst ar Direktīvu 91/414 ieviestā pārejas režīma struktūrai un mērķim, saskaņā ar kuru pat attiecībā
uz augu aizsardzības līdzekļiem, kas satur vielas, kuras nav paredzētas I pielikumā, un ko rezultātā bija atļauts laist tirgū,
pamatojoties uz šīs pašas direktīvas 8. panta 2. punktu, paredzēts piemērot pārskatīšanas procedūru, kas, ņemot vērā dažus
aspektus, atbilst minētās direktīvas 4. panta 5. punktā paredzētajai vispārējai pārskatīšanas procedūrai.
56     Turklāt attiecībā uz informācijas sniegšanas prasībām, kas izvirzītas personai, kura pieprasa atļauju laist tirgū augu aizsardzības
līdzekli, Direktīvas 91/414 13. panta 6. punktā ir paredzēts, ka, ievērojot EK līguma noteikumus, dalībvalstis var turpināt
piemērot iepriekšējās valsts tiesību normas, kas paredz prasības jautājumā par informācijas sniegšanu, tik ilgi, kamēr šīs
vielas netiek iekļautas minētās direktīvas I pielikumā.
57     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz ceturto jautājumu ir jāatbild tā, ka Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkts ir interpretējams
tā, ka gadījumā, ja dalībvalsts ļauj savā teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kas satur aktīvās vielas, kuras
nav paredzētas minētās direktīvas I pielikumā, un kas tirgū bija pieejami jau divus gadus pēc tās izziņošanas dienas, tai
nav jāievēro šīs pašas direktīvas 4. panta vai 8. panta 3. punkta noteikumi.
Par otro jautājumu
58     Uzdodot otro jautājumu, kas jāaplūko kā nākamais, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktā
un Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā paredzētajiem pārejas režīmiem, neraugoties uz to dažādajiem formulējumiem, ir vienāda
nozīme.
59     Šajā sakarā vispirms jānorāda, ka atbilstoši Direktīvas 98/8 divdesmitajam apsvērumam ir jānodrošina cieša koordinācija ar
citiem Kopienu tiesību aktiem un it īpaši ar Direktīvu 91/414.
60     Ir svarīgi atgādināt, ka Direktīvas 91/414 8. panta 2. punkta, kā arī Direktīvas 98/8 16. panta 1. punkta mērķis ir ļaut dalībvalstīm
abās šajās direktīvās noteiktajā pārejas periodā piemērot jau esošās valstu atļauju izsniegšanas procedūras tādu produktu
laišanai tirgū, uz kuriem attiecas minētās direktīvas un kuri satur aktīvas vielas, kas vēl nav novērtētas Kopienā.
61     Tādējādi, šķiet, nekas nenorāda uz to, ka Kopienas likumdevējs būtu vēlējies šīm direktīvām piešķirt atšķirīgu nozīmi.
62     Šāda interpretācija ir nostiprināta iepriekš minētā sprieduma lietā
Monsanto
43. un 44. punktā, kurā Tiesa ir atzinusi, ka ar Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktu ieviestais pārejas režīms atbilst Direktīvas
98/8 16. panta 1. punktā iekļautajam risinājumam.
63     Ņemot vērā iepriekš minēto, uz otro jautājumu ir jāatbild tā, ka Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktam ir tāda pati nozīme
kā Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktam.
Par piekto jautājumu
64     Uzdodot piekto jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai ar Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktā paredzēto pārskatīšanu
jāsaprot arī novērtēšana
Bmw
25.d panta 2. punkta nozīmē, kuras rezultātā aktīva viela var tikt norādīta [atļauto aktīvo vielu sarakstā], lai pilnībā
varētu atļaut [izmantot] vai reģistrēt augu aizsardzības līdzekļus, kas to satur.
65
Stichting
apgalvo, ka aktīvo vielu norādīšana [atļauto aktīvo vielu sarakstā]
Bmw
25.d panta nozīmē jāuzskata par atļauju tās izmantot Direktīvas 91/414 3., 4. un 8. panta nozīmē. Francijas valdība uzskata,
ka aktīvu vielu saturošu augu aizsardzības līdzekļu pārskatīšanas jēdziens atbilstoši šīs pašas direktīvas 8. panta 2. punktam
ir attiecināms ne tikai uz tādu produktu pārskatīšanu, kuru laišanai tirgū jau ir izsniegta atļauja, bet arī uz jaunu produktu
pārbaudi, kuru laišanai tirgū vēl nav izsniegta atļauja un kuri satur aktīvu vielu, kas jau tiek izmantota produktos, kuriem
ir piešķirta atļauja saskaņā ar šo pēdējo minēto noteikumu. Komisija norāda, ka tāpat kā Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktā
paredzētā produktu pārskatīšanas procedūra, arī
Bmw
25.d pantā paredzētā aktīvo vielu novērtēšana tiek veikta pēc valsts iestāžu ierosinājuma. Tā rezultātā
Stichting
, Francijas valdība un Komisija secina, ka minētā novērtēšana ir uzskatāma par pārskatīšanu un, to veicot, ir jāievēro minētā
8. panta 3. punktā paredzētās prasības.
66
3M Nederland
u.c., kā arī Nīderlandes valdība savukārt norāda, ka Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktam un
Bmw
25.d pantam ir atšķirīgs priekšmets un piemērošanas joma. Pirmais no šiem pantiem ir piemērojams tikai tad, ja tiek pārskatīti
produkti, attiecībā uz kuriem vēl ir spēkā esoša atļauja, kā tas apstiprināts iepriekš minētā sprieduma lietā
Monsanto
34. punktā, savukārt otrais minētais pants ir piemērojams tikai attiecībā uz pesticīdiem, attiecībā uz kuriem izsniegto atļauju
derīguma termiņš drīz beigsies. Turklāt, ņemot vērā atšķirīgās terminu “pārskatīšana” un “pārbaudīšana” definīcijas, ne automātisku
atļauju termiņa pagarināšanu, ne aktīvo vielu novērtēšanu, kurā saskaņā ar
Bmw
25.d pantu ir ņemta vērā ietekme uz cilvēku un dzīvnieku veselību, kā arī uz vidi, nevajadzētu uzskatīt par pārskatīšanu
Direktīvas 91/414 8. panta 3. punkta nozīmē.
67     Šajā sakarā, kā jau ir atzīts šī sprieduma 48. punktā, ir jāatgādina, ka pārskatīšana Direktīvas 91/414 nozīmē liecina par
to, ka par attiecīgo augu aizsardzības līdzekli jau ir izsniegta atļauja un ka pārskatīšanas brīdī tā vēl ir derīga.
68     Turklāt no Direktīvas 91/414 4. panta 5. punkta un 8. panta 3. punkta izriet, ka šīs pārskatīšanas priekšmets nav konkrētas
aktīvās vielas, bet gan augu aizsardzības līdzekļa kā galaprodukta atkārtota novērtēšana un ka šāda pārskatīšana tiek veikta
nevis pēc ieinteresēto personu, bet gan pēc valsts iestāžu ierosmes.
69     Līdz ar to uz piekto jautājumu ir jāatbild tā, ka valsts tiesai ir jānovērtē, vai
Bmw
25.d panta 2. punktā paredzētā novērtēšana atbilst visām pazīmēm, kas raksturīgas pārskatīšanai Direktīvas 91/414 8. panta
3. punkta nozīmē, un it īpaši tām, kuras norādītas šī sprieduma 67. un 68. punktā.
Par sesto jautājumu
70     Uzdodot sesto jautājumu, iesniedzējtiesa vēlas uzzināt, vai Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktā ir iekļauti noteikumi tikai
saistībā ar informācijas sniegšanu pirms pārskatīšanas vai arī tas interpretējams tā, ka tajā iekļautie noteikumi reglamentē
arī veidu, kādā pārskatīšana jāorganizē un jāveic.
71     Šajā sakarā šī sprieduma 47. punktā jau ir norādīts, ka saskaņā ar Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktu dalībvalstis piemēro
minētās direktīvas 4. panta 1. punkta b) apakšpunkta i)–v) daļā un c)–f) apakšpunktā paredzētās prasības, “pārskatot augu
aizsardzības līdzekļus, kas satur aktīvo vielu”, kura nav paredzēta tās pašas direktīvas I pielikumā, un kas tirgū ir pieejami
jau divus gadus pēc tās izziņošanas, kā arī pirms šādas pārskatīšanas. No Direktīvas 91/414 8. panta 3. punkta izriet, ka
dalībvalstis šīs prasības piemēro saskaņā ar valsts noteikumiem par sniedzamo informāciju.
72     Direktīvas 91/414 4. panta 1. punkta b)–e) apakšpunktā paredzētās prasības attiecas uz augu aizsardzības līdzekļu drošumu
un efektivitāti. Tās pašas direktīvas 4. panta 1. punkta f) apakšpunktā dalībvalstīm ir uzlikts pienākums noteikt maksimālos
atlieku daudzumus un paziņot tos Komisijai apstiprināšanai. Ņemot vērā šos kritērijus, dalībvalstis nolemj pārskatīt augu
aizsardzības līdzekļus (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Monsanto
, 39. punkts).
73     Turklāt, kā ģenerāladvokāts ir norādījis secinājumu 88. punktā, ir jāsecina, ka Direktīvas 91/414 8. panta 3. punktā nav nevienas
normas, kas attiektos uz pārskatīšanas organizāciju un veikšanu.
74     Šajos apstākļos uz sesto jautājumu ir jāatbild tā, ka Direktīvas 91/414 8. panta 3. punkts ir interpretējams tādā veidā, ka
tajā ir iekļauti noteikumi tikai saistībā ar informācijas sniegšanu pirms pārskatīšanas.
Par pirmo jautājumu
75     Uzdodot pirmo jautājumu, kas ir sadalīts divās daļās, iesniedzējtiesa būtībā vēlas uzzināt, vai Direktīvas 91/414 8. panta
2. un 3. punktam un Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktam ir tieša iedarbība pēc tam, kad ir beigušies termiņi, kas noteikti
minēto direktīvu transponēšanai valsts tiesībās.
76     Ņemot vērā uz citiem jautājumiem sniegtās atbildes, uz šo pirmo jautājumu nav jāatbild.
77     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalstu pienākums – kas izriet no kādas direktīvas – sasniegt tajā paredzēto rezultātu,
kā arī dalībvalstu pienākums atbilstoši EKL 10. pantam veikt visus vispārīgos vai īpašos pasākumus, kas ir piemēroti šī pienākuma
izpildes nodrošināšanai, attiecas uz visām šo valstu iestādēm, to skaitā tiesu iestādēm atbilstoši to kompetencei (skat. it
īpaši 1984. gada 10. aprīļa spriedumu lietā 14/83
Von Colson
un
Kamann
,
Recueil
, 1891. lpp., 26. punkts, un 1990. gada 13. novembra spriedumu lietā C‑106/89
Marleasing
,
Recueil
, I‑4135. lpp., 8. punkts).
78     Tāpēc, piemērojot valsts tiesību aktus un it īpaši tāda tiesiskā regulējuma noteikumus, par kādu ir runa šajā gadījumā, kas
īpaši pieņemts, lai izpildītu kādas direktīvas prasības, valsts tiesai valsts tiesību akti jāinterpretē, cik vien iespējams
ņemot vērā attiecīgās direktīvas saturu un mērķi, lai sasniegtu tajā paredzēto rezultātu un tādējādi izpildītu EKL 249. panta
trešo daļu (šajā sakarā skat. it īpaši iepriekš minēto spriedumu lietā
Von Colson
un
Kamann
, 26. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā
Marleasing
, 8. punkts).

Par tiesāšanās izdevumiem
79     Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku
tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
1)
Parlamenta un Padomes 1998. gada 16. februāra Direktīvas 98/8/EK par biocīdo produktu laišanu tirgū 16. panta 1. punkts ir
interpretējams tādā veidā, ka tas nerada pienākumu “atturēties no jebkāda veida darbības”. EKL 10. panta otrā daļa un 249. panta
trešā daļa, kā arī Direktīva 98/8 tomēr paredz, ka šīs direktīvas 16. panta 1. punktā paredzētajā pārejas periodā dalībvalstis
atturas pieņemt tādus noteikumus, kas varētu būtiski kavēt sasniegt tajā paredzēto rezultātu;
2)
Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū 8. panta 2. punkts ir interpretējams
tādā veidā, ka gadījumā, ja dalībvalsts atļauj savā teritorijā laist tirgū augu aizsardzības līdzekļus, kas satur aktīvās
vielas, kuras nav paredzētas minētās direktīvas I pielikumā, un kas tirgū bija pieejami jau divus gadus pēc šīs direktīvas
izziņošanas dienas, tai nav jāievēro šīs pašas direktīvas 4. panta vai 8. panta 3. punkta noteikumi;
3)
Direktīvas 98/8 16. panta 1. punktam ir tāda pati nozīme kā Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktam;
4)
iesniedzējtiesai ir jānovērtē, vai 1962. gada Likuma par pesticīdiem (
Bestrijdingsmiddelenwet
) 25.d panta 2. punktā paredzētā novērtēšana atbilst visām pazīmēm, kas raksturīgas pārskatīšanai Direktīvas 91/414 8. panta
3. punkta nozīmē;
5)
Direktīvas 91/414 8. panta 3. punkts ir interpretējams tādā veidā, ka tajā ir iekļauti noteikumi tikai saistībā ar informācijas
sniegšanu pirms pārskatīšanas;
6)
uz pirmo jautājumu nav jāatbild.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.