CELEX: 62009CJ0356
Sosiaalipolitiikka
Miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa
Direktiivi 76/207/ETY
3 artiklan 1 kohdan c alakohta
Kansallinen sääntely, jossa helpotetaan sellaisten työntekijöiden irtisanomista, jotka ovat saaneet vanhuuseläkeoikeuden
Nuorempien henkilöiden työllistämisen edistämisen tavoite
Kansallinen lainsäädäntö, jossa vahvistetaan vanhuuseläkkeeseen oikeuttavaksi iäksi naisille 60 vuotta ja miehille 65 vuotta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön,
ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY (EYVL L
39, s. 40) tulkintaa, sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä
2002/73/EY (EYVL L 269, s. 15) (jäljempänä direktiivi 76/207).
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantaja on Kleist ja vastaajana hänen työnantajansa Pensionsversicherungsantalt (jäljempänä
eläkevakuutuslaitos) ja joka koskee Kleistin työsopimuksen lakkauttamisehtoja.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivi 76/207 kumottiin 15.8.2009 alkavin vaikutuksin miesten ja naisten yhtäläisten mahdollisuuksien ja yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen täytäntöönpanosta työhön ja ammattiin liittyvissä asioissa 5.7.2006 annetulla Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiivillä 2006/54/EY (uudelleenlaadittu toisinto) (EUVL L 204, s. 23), ja sen 2 artiklassa säädettiin seuraavaa:
”1.      Tasa-arvoisen kohtelun periaatteella tarkoitetaan jäljempänä, että minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää ei saa esiintyä
välittömästi tai välillisesti etenkään siviilisäädyn tai perheaseman perusteella.
2.      Tässä direktiivissä sovelletaan seuraavia määritelmiä:
–        ’välitön syrjintä’: tilanne, jossa henkilöä kohdellaan sukupuolen perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan,
on kohdeltu tai kohdeltaisiin vertailukelpoisessa tilanteessa,
–        ’välillinen syrjintä’: tilanne, jossa näennäisesti puolueeton säännös, peruste tai käytäntö saattaa henkilöt näiden sukupuolen
perusteella erityisen epäedulliseen asemaan toiseen sukupuoleen verrattuna, paitsi jos kyseisellä säännöksellä, perusteella
tai käytännöllä on puolueettomasti perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot
ovat asianmukaisia ja tarpeellisia,
– –”
Tämän direktiivin 3 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan ”tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen tarkoittaa sitä,
että julkisella tai yksityisellä sektorilla, julkiset laitokset mukaan lukien, ei saa olla välitöntä tai välillistä sukupuoleen
perustuvaa syrjintää seuraavilla aloilla: – – työehdot ja työolot, mukaan lukien irtisanominen, sekä palkka [miesten ja naisten
samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10.2.1975 annetussa neuvoston]
direktiivissä 75/117/ETY [(EYVL L 45, s. 19)] säädetyn mukaisesti”.
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä
19.12.1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24) 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta jättää sen soveltamisalan ulkopuolelle:
a)      eläkeiän määrittelyä vanhuus- ja työeläkkeen myöntämiseksi sekä sen mahdollisia vaikutuksia muihin etuuksiin;
– –”

Kansallinen oikeus
Mies- ja naispuolisten sosiaaliturvavakuutettujen erilaisista ikärajoista 29.12.1992 annetun liittovaltion perustuslain tasoisen
lain (Bundesverfassungsgesetz über unterschiedliche Altersgrenzen von männlichen und weiblichen Sozialversicherten) (BGBl.
832/1992) 1–3 § kuuluu seuraavasti:
”1 §      Sellaiset lain säännökset, joissa säädetään eri ikärajoista lakisääteisen sosiaaliturvavakuutuksen mies- ja naispuolisille
vakuutetuille, ovat sallittuja.
2 §      Naispuolisten vakuutettujen varhennetun vanhuuseläkkeen ikärajaa korotetaan 1.1.2019 lähtien vuosittain 1. päivänä tammikuuta
vuoteen 2028 asti kuudella kuukaudella.
3 §      Naispuolisten vakuutettujen vanhuuseläkkeen ikärajaa korotetaan 1.1.2024 lähtien vuosittain 1. päivänä tammikuuta vuoteen
2033 asti kuudella kuukaudella.”
9.9.1955 annettua yleistä sosiaaliturvalakia (Allgemeines Sozialversicherungsgesetz; BGBl. 189/1955), sellaisena kuin se on
muutettuna (jäljempänä ASVG), sovelletaan sen 270 §:n nojalla sekä työntekijöihin että toimihenkilöihin. Tämän lain 253 §:n
1 momentissa säädetään, että saavutettuaan normaalin eläkeiän, joka on miehillä 65 vuotta ja naisilla 60 vuotta, vakuutetuilla
on oikeus vanhuuseläkkeeseen, jos mainitun lain 236 §:ssä säädetty odotusaika on täyttynyt.
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ilmenee, että Itävallan oikeudessa (ASVG:n mukaista) lakisääteistä
vanhuuseläkettä ei voida pienentää sen perusteella, että työsuhdetta on jatkettu tai itsenäistä ammattitoimintaa harjoitettu
mainittuun eläkkeeseen oikeuttavan iän saavuttamisen jälkeen.
Pääasiassa sovellettava työehtosopimus on Itävallan sosiaaliturvalaitoksissa työskenteleviin lääkäreihin ja hammaslääkäreihin
sovellettava palvelusjärjestelmä B (Dienstordnung B für die Ärzte und Dentisten bei den Sozialversicherungsträgern Österreichs,
jäljempänä DO.B). Tässä työehtosopimuksessa vahvistetaan erityinen irtisanomisjärjestelmä, jonka mukaan kymmenen vuotta tai
sitä kauemmin työnantajan palveluksessa työskennelleet työntekijät voidaan irtisanoa vain tietyistä tarkoin määritellyistä
syistä.
DO.B 134 § kuuluu seuraavasti:
”– –
2)       Lääkäreillä, joihin pätee irtisanomiskielto, on oikeus jäädä eläkkeelle, kun
– –
2.      [heillä on] ASVG:n 253 §:n mukainen oikeus vanhuuseläkkeeseen – –
– –
4)       Johtokunta voi siirtää eläkkeelle lääkärin, johon pätee irtisanomiskielto, kun tämä
1.      täyttää 2 momentin – – 2 – – kohdan mukaiset edellytykset – –
– –”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Christine Kleist, joka on syntynyt helmikuussa 1948, työskenteli eläkevakuutuslaitoksen johtavana lääkärinä.
Eläkevakuutuslaitos päätti irtisanoa kaikki mies- tai naispuoliset työntekijänsä, jotka täyttivät DO.B:n mukaiset eläkkeelle
siirtämisen edellytykset. Kleist ilmoitti 9.1.2007 päivätyllä kirjeellään työnantajalleen, ettei hänellä ollut aikomusta siirtyä
eläkkeelle 60 vuoden iässä vaan että hän haluaa työskennellä 65 vuoden ikään asti. Työnantaja kuitenkin ilmoitti hänelle 6.12.2007
päivätyllä kirjeellä päätöksensä siirtää hänet eläkkeelle 1.7.2008 lähtien.
Kleist riitautti irtisanomisensa Landesgericht Innsbruckissa (Innsbruckin alueen alioikeus). Tämän 14.3.2008 antama Kleistille
vastainen tuomio muutettiin Oberlandesgericht Innsbruckin (Innsbruckin alueen muutoksenhakutuomioistuin) työ- ja sosiaaliturva-asioita
käsittelevänä muutoksenhakutuomioistuimena 22.8.2008 antamalla tuomiolla. Eläkevakuutuslaitos teki tämän jälkeen Revision-valituksen
Oberster Gerichtshofiin (ylin oikeusaste).
Oberster Gerichtshof korostaa, että DO.B:llä käyttöön otettu irtisanomisjärjestelmä poikkeaa Itävallan lainsäädännössä vahvistetusta
yleisestä järjestelmästä siten, että jälkimmäisen mukaan työsuhteen yksipuolista lakkauttamista ei lähtökohtaisesti tarvitse
perustella. Se toteaa kuitenkin, ettei tämä sulje pois yleistä irtisanomissuojaa, josta säädetään tietyin edellytyksin mainitussa
lainsäädännössä, tapauksissa, joissa työsuhteen lakkauttaminen loukkaa työntekijän keskeisiä intressejä ja joissa työnantaja
ei pysty perustelemaan sitä yritystoimintaan tai työntekijän henkilöön liittyvillä syillä.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa tämän jälkeen, että sen määrittämiseksi, loukkaako työsuhteen lakkauttaminen
työntekijän keskeisiä intressejä, otetaan huomioon tämän erityisesti vanhuuseläkkeen muodossa saama sosiaaliturva. Samaa kriteeriä
käytetään kuitenkin sovellettaessa pääasiassa kyseessä olevaa DO.B:n määräystä; tällä määräyksellä annetaan työnantajalle
lupa olla soveltamatta lakisääteisestä järjestelmästä johtuvaan irtisanomissuojaan nähden vahvistettua irtisanomissuojaa työntekijöihin,
jotka saavat vanhuuseläkettä, ja näin annetaan mahdollisuus nuorempien työntekijöiden palkkaamiseen.
Oberster Gerichtshof kysyy, eikö arvioitaessa työntekijöiden tilanteiden vertailukelpoisuutta pitäisi ottaa huomioon työntekijän
sosiaalisen tilanteen kriteeri, johon irtisanomista koskevassa Itävallan oikeudessa viitataan, samalla tavoin kuin ikäkriteeri.
Tämä tuomioistuin toteaa, että miehiä ja naisia kohdellaan tältä osin samalla tavoin, koska he menettävät DO.B:ssä myönnetyn
vahvistetun irtisanomissuojan, kun he saavat sosiaaliturvaa.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että kun tarkastellaan erityisesti jäsenvaltioilla olevan liikkumavaran
laajuutta työllisyyspolitiikan alaa koskevien toimenpiteiden määrittelyssä, unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä ei ole
riittävästi täsmennetty ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetussa asiassa esiintyviä oikeudellisia
seikkoja, jotta se voisi ratkaista asian.
Tässä yhteydessä Oberster Gerichtshof on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [76/207] 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava sellaista työoikeusjärjestelmää sovellettaessa, jossa
työntekijän yleinen irtisanomissuoja perustuu hänen sosiaaliseen (taloudelliseen) riippuvuutensa työpaikasta, niin, että sen
kanssa on ristiriidassa työehtosopimuksen määräys, jossa määrätään lakisääteisen yleisen irtisanomissuojan ylittävästä erityisestä
irtisanomissuojasta vain siihen hetkeen asti, jolloin sosiaalinen (taloudellinen) turva yleensä toteutuu vanhuuseläkkeen muodossa,
jos kyseinen vanhuuseläke myönnetään miehille ja naisille eri aikaan?
2)      Onko direktiivin [76/207] 3 artiklan 1 kohdan c alakohta esteenä mainittua työoikeusjärjestelmää sovellettaessa julkisoikeudellisen
työnantajan päätökselle irtisanoa naispuolinen työntekijä muutama kuukausi sen ajankohdan jälkeen, kun hän saa vanhuuseläketurvan,
ottaakseen palvelukseensa uusia, työmarkkinoille hiljattain saapuneita työntekijöitä?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, joita on tarkasteltava yhdessä, lähtökohtaisesti
sitä, onko direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa tulkittava niin, että kansallinen sääntely, jossa sallitaan
nuorempien henkilöiden työmahdollisuuksien edistämiseksi se, että julkisoikeudellinen työnantaja voi irtisanoa työntekijät,
jotka ovat saaneet vanhuuseläkeoikeuden, merkitsee tällä direktiivillä kiellettyä sukupuoleen perustuvaa syrjintää, kun tämän
oikeuden saamiseksi vahvistettu ikä on naisille viisi vuotta alhaisempi kuin miehille.

Unionin tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Kleistin mukaan pääasiassa kyseessä oleva sääntely merkitsee sukupuoleen perustuvaa syrjintää, koska siinä annetaan työnantajalle
mahdollisuus siirtää naispuolinen työntekijä eläkkeelle tämän saavutettua vanhuuseläkkeeseen oikeuttavan eli 60 vuoden iän,
kun oikeus tähän eläkkeeseen saadaan eri aikaan sen perusteella, onko työntekijä mies vai nainen. Direktiivin 76/207 3 artiklan
1 kohdan c alakohtaa olisi tulkittava niin, että siinä kielletään tällainen sääntely.
Kleist pyytää unionin tuomioistuinta lausumaan myös yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevista yleisistä puitteista
27.11.2000 annetun neuvoston direktiivin 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16) säännösten tulkinnasta. Hän väittää, että pääasiassa
kyseessä olevan kaltainen kansallinen sääntely on ristiriidassa näiden säännösten kanssa, koska se johtaa lisäksi ikään perustuvaan
välittömään syrjintään.
Eläkevakuutuslaitos väittää, että pääasiassa kyseessä olevalla sääntelyllä otetaan käyttöön välillisesti sukupuoleen perustuva
erilainen kohtelu, joka on oikeutettua nuorempien henkilöiden työllistämisen edistämisen tavoitteen perusteella ja joka ei
siis ole kiellettyä syrjintää. Lisäksi sen mielestä on vältettävä tilanteita, joissa naiset voivat saada yhtä aikaa palkkaa
ja lakisääteistä eläkettä, kun miehillä tätä mahdollisuutta ei ole.
Euroopan komission mukaan direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava niin, että siinä estetään se, että
työehtosopimus sisältää määräyksen, jossa määrätään erityisestä suojasta, joka menee pidemmälle kuin yleinen lakisääteinen
irtisanomissuoja mutta jota sovelletaan ainoastaan siihen asti, kunnes työntekijä saa sosiaaliturvaa, josta hän saa taloudelliset
resurssit, mikä tapahtuu normaalisti hänen saadessaan vanhuuseläkettä, kun oikeus tähän eläkkeeseen saadaan eri hetkellä sen
perusteella, onko työntekijä mies vai nainen, eikä nuorempien henkilöiden työllistämisen edistämisen tavoite voi oikeuttaa
tällaista sääntelyä.

Unionin tuomioistuimen vastaus
Aluksi on todettava, että yhtäältä kysymys vanhuuseläkkeen myöntämisedellytyksistä ja toisaalta kysymys työsuhteen lakkauttamisedellytyksistä
eroavat toisistaan (ks. vastaavasti asia 152/84, Marshall, tuomio 26.2.1986, Kok., s. 723, Kok. Ep. VIII, s. 457, 32 kohta).
Viimeksi mainituista edellytyksistä direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että irtisanomisehtojen
kannalta tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltaminen tarkoittaa sitä, että julkisella tai yksityisellä sektorilla, julkiset
laitokset mukaan lukien, ei saa olla välitöntä tai välillistä sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
Tältä osin tässä säännöksessä olevaan irtisanomisen käsitteeseen, jota on tulkittava laajasti, kuuluu työnantajan noudattaman
yleisen eläkkeellesiirtämispolitiikan mukainen työntekijöiden pakollista eläkkeelle siirtymistä koskeva ikäraja, vaikka eläkkeelle
siirtymistä seuraisi vanhuuseläkkeen myöntäminen (ks. analogisesti em. asia Marshall, tuomion 34 kohta ja asia 262/84, Beets-Proper,
tuomio 26.2.1986, Kok., s. 773, 36 kohta).
Tästä seuraa, että koska Kleistin työnantaja on siirtänyt tämän eläkkeelle kaikkien vanhuuseläkeiän saavuttaneiden työntekijöidensä
irtisanomista koskevan päätöksensä mukaisesti, pääasia koskee direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuja
irtisanomisehtoja.
Aluksi on palautettava mieliin, että oikeuskäytännössä on katsottu, että sellainen yleinen irtisanomispolitiikka, jonka mukaan
naispuolinen työntekijä irtisanotaan käyttäen perusteena yksinomaan sitä, että hän on saavuttanut tai ylittänyt vanhuuseläkkeeseen
oikeuttavan iän, joka on kansallisen lainsäädännön mukaan miehille ja naisille eri, on direktiivissä 76/207/ETY kiellettyä
sukupuoleen perustuvaa syrjintää (ks. vastaavasti em. asia Marshall, tuomion 38 kohta).
Tältä osin on todettava ensinnäkin, että direktiivin 76/207 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan kyseessä
on välitön syrjintä, kun henkilöä kohdellaan sukupuolen perusteella epäsuotuisammin kuin jotakuta muuta kohdellaan, on kohdeltu
tai kohdeltaisiin vertailukelpoisessa tilanteessa.
Nyt esillä olevassa asiassa DO.B:n 134 §:n 2 momentin 2 kohdasta ja 4 momentin 1 kohdasta ilmenee, että lääkärit, joihin pätee
irtisanomiskielto, voidaan kuitenkin irtisanoa, kun he saavat ASVG:n 253 §:n mukaisen oikeuden vanhuuseläkkeeseen. Mainitun
253 §:n 1 momentin nojalla miehet saavat tämän oikeuden 65 vuoden iän saavutettuaan ja naiset 60 vuoden iän saavutettuaan.
Siitä johtuu, että naispuoliset työntekijät voidaan irtisanoa heidän täytettyään 60 vuotta, kun taas miespuoliset työntekijät
voidaan irtisanoa vasta heidän täytettyään 65 vuotta.
Koska näissä säännöksissä käytetty kriteeri liittyy kiinteästi työntekijöiden sukupuoleen, kyseessä on siis välittömästi sukupuoleen
perustuva erilainen kohtelu, toisin kuin eläkevakuutuslaitos väittää.
Toiseksi on tutkittava, onko 60–65-vuotiaiden naispuolisten työntekijöiden tilanne mainittujen määräysten kohteena olevan
kaltaisessa asiayhteydessä direktiivin 76/207 2 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetulla tavalla vertailukelpoinen
samaan ikäryhmään kuuluvien miespuolisten työntekijöiden tilanteen kanssa.
Tältä osin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin tiedustelee lähtökohtaisesti, tekeekö se seikka, että 60–65-vuotiaat
naispuoliset työntekijät saavat lakisääteisen vanhuuseläkkeen muodossa sosiaaliturvaa, näiden työntekijöiden tilanteesta erityisen
verrattuna tilanteeseen, jossa ovat samaan ikäryhmään kuuluvat miespuoliset työntekijät, joilla ei ole tällaista sosiaaliturvaa.
Tällaisten tilanteiden vertailukelpoisuutta on tutkittava erityisesti erilaisen kohtelun vahvistavan sääntelyn tavoitteeseen
nähden (ks. vastaavasti asia C-19/02, Hlozek, tuomio 9.12.2004, Kok., s. I-11491, 46 kohta ja analogisesti asia C-127/07,
Arcelor Atlantique ja Lorraine ym., tuomio 16.12.2008, Kok., s. I-9895, 26 kohta).
Pääasiassa kyseessä olevaan erilaiseen kohteluun johtavan sääntelyn tarkoituksena on niiden ehtojen vahvistaminen, joiden
täyttyessä työntekijät voivat menettää työnsä.
Toisin kuin asiassa C-132/92, Roberts (Kok., s. I-5579, 20 kohta) ja edellä mainitussa asiassa Hlozek (tuomion 48 kohta),
joissa annettiin 9.11.1993 tuomiot, käsiteltävänä olevan pääasian asiayhteydessä naispuolisille työntekijöille myönnetyllä
edulla, joka muodostuu mahdollisuudesta saada vanhuuseläkettä viisi vuotta nuorempina kuin miespuoliset työntekijät, ei ole
välitöntä yhteyttä erilaiseen kohteluun johtavan sääntelyn tavoitteeseen.
Mainittu etu ei voi asettaa naispuolisia työntekijöitä erityiseen tilanteeseen miespuolisiin työntekijöihin nähden, koska
miehet ja naiset ovat samanlaisessa tilanteessa työsuhteen lakkauttamisehtojen suhteen (ks. vastaavasti asia 151/84, Roberts,
tuomio 26.2.1986, Kok., s. 703, 36 kohta).
Kuten ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä sitä paitsi ilmenee, tämän tuomion 33 kohdassa mainittu seikka
johtuu siitä, että Itävallan tasavalta on halunnut ottaa käyttöön direktiivin 79/7 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa ilmaistuna
yhdenvertaisen kohtelun periaatteen poikkeuksena järjestelmän, jossa säädetään miesten ja naisten erilaisesta lakisääteisestä
vanhuuseläkeiästä naisten kärsimien sosiaalisten, perhe-elämään liittyvien ja taloudellisten haittojen kompensoimiseksi.
Oikeuskäytännössä on kuitenkin toistuvasti todettu, että kun otetaan huomioon tasa-arvoisen kohtelun periaatteen perustavanlaatuinen
merkitys, tässä säännöksessä säädettyä poikkeusta sukupuoleen perustuvan syrjinnän kiellosta on tulkittava suppeasti niin,
että sitä voidaan soveltaa ainoastaan eläkeiän määrittelyyn vanhuus- ja työeläkkeen myöntämiseksi sekä sen mahdollisiin vaikutuksiin
muihin sosiaaliturvaetuuksiin (ks. vastaavasti em. asia Marshall, tuomion 36 kohta; asia C-207/04, Vergani, tuomio 21.7.2005,
Kok., s. I-7453, 33 kohta ja asia C-423/04, Richards, tuomio 27.4.2006, Kok., s. I-3585, 36 kohta).
Koska pääasiassa kyseessä oleva sääntely koskee, kuten tämän tuomion 27 kohdasta ilmenee, direktiivin 76/207 3 artiklan 1
kohdan c alakohdassa tarkoitettua irtisanomista, eikä direktiivin 79/7 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuja vaikutuksia,
mainittua poikkeusta ei näin ollen voida soveltaa tähän sääntelyyn.
Kolmanneksi direktiivissä 76/207 tehdään yhtäältä ero välittömästi sukupuoleen perustuvan syrjinnän ja toisaalta niin sanotun
välillisen syrjinnän välillä siten, että ainoastaan säännökset, perusteet tai käytännöt, jotka voivat johtaa välilliseen syrjintään,
voidaan sen 2 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan nojalla jättää luonnehtimatta syrjinnäksi, jos niillä ”on puolueettomasti
perusteltavissa oleva oikeutettu tavoite ja tavoitteen saavuttamiseksi käytetyt keinot ovat asianmukaisia ja tarpeellisia”.
Tällaisesta mahdollisuudesta ei sitä vastoin ole säädetty erilaiselle kohtelulle, joka voi olla tämän direktiivin 2 artiklan
2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua välitöntä syrjintää.
Koska näissä olosuhteissa voidaan todeta yhtäältä, että pääasiassa kyseessä olevan sääntelyn kaltaisessa sääntelyssä säädetty
erilainen kohtelu perustuu välittömästi sukupuoleen, vaikka – kuten tämän tuomion 37 kohdasta ilmenee – nyt esillä olevassa
asiassa naisten ja miesten tilanne on samanlainen, ja toisaalta, ettei direktiivi 76/207 sisällä tasa-arvoisen kohtelun periaatteeseen
tehtävää poikkeusta, jota käsiteltävänä olevassa asiassa voitaisiin soveltaa, on katsottava, että kyseinen erilainen kohtelu
merkitsee sukupuoleen perustuvaa välitöntä syrjintää (ks. vastaavasti em. asia Vergani, tuomion 34 kohta).
Mainittua erilaista kohtelua ei siis voida oikeuttaa nuorempien henkilöiden työllistämisen edistämisen tavoitteella, kuten
eläkevakuutuslaitos väittää.
Lopuksi siitä kysymyksestä, onko mahdollisesti kyseessä direktiivissä 2000/78 tarkoitettu ikään perustuva syrjintä, on palautettava
mieliin, että EY 234 artiklan mukaisessa menettelyssä yksinomaan kansallisen tuomioistuimen, jossa asia on vireillä ja joka
vastaa annettavasta ratkaisusta, tehtävänä on asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian
ratkaisemiseksi ja onko sen unionin tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta (ks. vastaavasti asia
C-45/09, Rosenbladt, tuomio 12.10.2010, 32 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Koska ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ei ole esittänyt unionin tuomioistuimelle tämän direktiivin tulkintaa
koskevaa kysymystä ja koska myöskään ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta päätöksestä ei ilmene, että pääasiassa
olisi väitetty esiintyneen tällaista syrjintää, tämän kysymyksen tarkastelu ei ole tarpeen pääasian ratkaisemiseksi.
Esitettyihin kysymyksiin on siis vastattava, että direktiivin 76/207 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava niin, että
kansallinen sääntely, jossa nuorempien henkilöiden työmahdollisuuksien edistämiseksi annetaan työnantajalle mahdollisuus irtisanoa
työntekijät, jotka ovat saaneet vanhuuseläkeoikeuden, merkitsee tällä direktiivillä kiellettyä sukupuoleen perustuvaa välitöntä
syrjintää, kun tämän oikeuden saamiseksi vahvistettu ikä on naisilla viisi vuotta alhaisempi kuin miehillä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen
ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna
23.9.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/73/EY, 3 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava
niin, että kansallinen sääntely, jossa nuorempien henkilöiden työmahdollisuuksien edistämiseksi annetaan työnantajalle mahdollisuus
irtisanoa työntekijät, jotka ovat saaneet vanhuuseläkeoikeuden, merkitsee tällä direktiivillä kiellettyä sukupuoleen perustuvaa
välitöntä syrjintää, kun tämän oikeuden saamiseksi vahvistettu ikä on naisilla viisi vuotta alhaisempi kuin miehillä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.