CELEX: 62001TJ0314
Konkurencija
Karteliai
Natrio gliukonatas
EB 81 straipsnis
Bauda
Patronuojančios bendrovės apkaltinimas pažeidimu, padarytu teisinio subjektiškumo neturinčio susivienijimo
Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis
Teisė į gynybą
Išteisinantys dokumentai
Proporcingumo principas
Pareiga motyvuoti

Faktinės bylos aplinkybės

Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA
(toliau –
Avebe
) yra krakmolo perdirbimo sektoriuje veikiančių įmonių grupės patronuojanti bendrovė. Klostantis bylos aplinkybėms ir iki
1995 m. gruodžio mėn.
Avebe
, turėdama bendrovės
Glucona vof
– įmonės, kurią ji kontroliavo kartu su
Akzo Nobel NV
(toliau –
Akzo
) kontroliuojama bendrove
Akzo Nobel Chemicals BV
(toliau –
ANC
), – akcijų, veikė natrio gliukonato rinkoje. 1995 m. gruodžio mėn.
Avebe
įsigijo
ANC
turimas
Glucona vof
akcijas, ir pastaroji tapo uždarąja akcine bendrove bei pasivadino
Glucona BV
(toliau – bendrovės
Glucona vof
ir
Glucona BV
, vadinamos
Glucona
).
Natrio gliukonatas yra kompleksonų – produktų, kurie pramoniniuose procesuose padaro metalo jonus neaktyvius, – sudėtinė dalis.
Minėti procesai apima pramoninį plovimą (butelių ir indų plovimas), paviršių apdirbimą (antikorozinis apdirbimas, riebalų
pašalinimas, aliuminio ėsdinimas) ir vandens apdirbimą. Kompleksonai taip pat naudojami maisto, kosmetikos, farmacijos, popieriaus,
betono ir kitose pramonės šakose. Natrio gliukonatas parduodamas visame pasaulyje, o konkurentai veikia pasaulinėse rinkose.
1995 m. bendras natrio gliukonato pardavimas pasaulyje siekė apie 58,7 mln. eurų, o Europos ekonominėje erdvėje (EEE) – apie
19,6 mln. eurų. Faktinių aplinkybių metu beveik visa pasaulinė natrio gliukonato gamyba buvo sutelkta penkių įmonių –
Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd
(toliau –
Fujisawa
),
Jungbunzlauer AG
,
Roquette Frères SA
(toliau –
Roquette
),
Glucona vof
ir
Archer Daniels Midland Co.
(toliau –
ADM
) – rankose.
1997 m. kovo mėn. JAV Teisingumo ministerija pranešė Komisijai, kad atlikus tyrimą lizino bei citrinos rūgšties rinkoje, buvo
pradėtas tyrimas ir natrio gliukonato rinkoje. 1997 m. spalio ir gruodžio mėn. bei 1998 m. vasario mėn. Komisija buvo informuota,
kad
Akzo
,
Avebe
,
Glucona
,
Roquette
ir
Fujisawa
prisipažino dalyvavusios kartelyje dėl natrio gliukonato kainų nustatymo ir šio produkto pardavimo apimties pasidalijimo
JAV ir kitose rinkose. Sudarius sutartį su JAV Teisingumo ministerija, šioms įmonėms JAV valdžios institucijos paskyrė baudas.
1998 m. vasario 18 d. Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio
Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13, 1962, p. 204), 11 straipsniu, pagrindiniams natrio gliukonato gamintojams, importuotojams
ir pirkėjams Europoje išsiuntė prašymus pateikti informacijos.
Atsakydama į prašymą pateikti informacijos,
Fujisawa
susisiekė su Komisija ir nurodė, kad ji atliekant minėtą tyrimą bendradarbiavo su JAV valdžios institucijomis ir yra pasirengusi
bendradarbiauti su Komisija pagal 1996 m. liepos 18 d. Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo arba sumažinimo kartelių bylose
(OL C 207, 1996, p. 4, toliau – Pranešimas dėl bendradarbiavimo). Po 1998 m. balandžio 1 d. susitikimo su Komisija 1998 m.
gegužės 12 d.
Fujisawa
pateikė rašytinį pareiškimą ir tam tikrus dokumentus, tarp kurių buvo kartelio istorijos santrauka.
1998 m. rugsėjo 16 ir 17 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsnio 3 dalimi, atliko tyrimus
Avebe
,
Glucona
,
Jungbunzlauer
ir
Roquette
patalpose.
1999 m. kovo 2 d. Komisija
Glucona
,
Roquette
ir
Jungbunzlauer
nusiuntė prašymus pateikti detalią informaciją. 1999 m. balandžio 14, 19 ir 20 d. laiškais  jos pareiškė norą bendradarbiauti
su Komisija ir pastarajai pateikė tam tikros informacijos apie kartelį. 1999 m. spalio 25 d. Komisija
ADM
,
Fujisawa
,
Glucona
,
Roquette
ir
Jungbunzlauer
paprašė pateikti papildomos informacijos.
2000 m. gegužės 17 d. Komisija, remdamasi jai pateikta informacija,
Avebe
ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms išsiuntė pranešimą apie kaltinimus dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Europos ekonominės
erdvės susitarimo (toliau – EEE susitarimas) 53 straipsnio 1 dalies pažeidimo.
Avebe
ir kitos suinteresuotosios įmonės, atsakydamos į Komisijos nurodytus kaltinimus, pateikė savo rašytines pastabas. Nė viena
iš šių įmonių neprašė surengti posėdžio, taip pat neginčijo pranešime apie kaltinimus nurodytų faktų teisingumo.
2001 m. gegužės 11 d. Komisija
Avebe
ir kitoms suinteresuotosioms įmonėms išsiuntė prašymus pateikti papildomos informacijos.
2001 m. spalio 2 d. Komisija priėmė sprendimą K(2001) 2931 (galutinis) dėl EB 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio
taikymo procedūros (COMP/E‑1/36.756 – Natrio gliukonatas) (toliau – ginčijamas sprendimas). Apie sprendimą
Avebe
buvo pranešta 2001 m. spalio 10 d. laišku.
Ginčijamame sprendime, be kitų, yra šios nuostatos:
„1 straipsnis
(
Akzo
), (
ADM
), (
Avebe
), (
Fujisawa
), (
Jungbunzlauer
) ir (
Roquette
) nuo 1994 m. sausio 1 d., dalyvaudamos susitarime ir (arba) nuolatiniuose suderintuose veiksmuose natrio gliukonato sektoriuje,
pažeidė EB <...> 81 straipsnio 1 dalį ir EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalį.
Pažeidimas truko:
–        (
Akzo
), (
Avebe
), (
Fujisawa
) ir (
Roquette
) atveju nuo 1987 m. vasario mėn. iki 1995 m. birželio mėn.,
–        (
Jungbunzlauer
) atveju nuo 1988 m. gegužės mėn. iki 1995 m. birželio mėn.,
–        (
ADM
) atveju nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1995 m. birželio mėnesio.
<…>
3 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:
a)      (
Akzo
)                                          9 mln. eurų
b)      (
ADM
)                                          10,13 mln. eurų
c)      (
Avebe
)                                          3,6 mln. eurų
d)      (
Fujisawa
)                                 3,6 mln. eurų
e)      (
Jungbunzlauer
)                        20,4 mln. eurų
f)      (
Roquette
)                                 10,8 mln. eurų.“
Ginčijamo sprendimo 296–309 konstatuojamosiose dalyse Komisija nagrinėjo santykius, kurie kartelio gyvavimo laikotarpiu egzistavo
tarp
Glucona
ir jos patronuojančių bendrovių
Avebe
bei
Akzo
. Visų pirma ji konstatavo, kad iki 1993 m. rugpjūčio 15 d.
Glucona
kartu vadovavo
Avebe
ir
Akzo
atstovai, bet vėliau dėl jos restruktūrizavimo jai vadovavo vien
Avebe
atstovas. Vis dėlto Komisija nustatė, kad
Avebe
ir
Akzo
pripažintinos atsakingomis už savo antrinės bendrovės antikonkurencinius veiksmus per visą nagrinėjamą laikotarpį ir kad todėl
jos turi būti sprendimo adresatės.
Baudos dydžiui apskaičiuoti Komisija taikė metodologiją, pateiktą Baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį
ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėse (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės), ir pranešimą apie
bendradarbiavimą.
Pirmiausia Komisija, atsižvelgdama į pažeidimo sunkumą ir trukmę, nustatė pagrindinį baudos dydį.
Šiomis aplinkybėmis dėl pažeidimo sunkumo Komisija pirmiausia nusprendė, kad suinteresuotosios įmonės padarė labai sunkų pažeidimą
atsižvelgiant į jo pobūdį, konkrečią įtaką natrio gliukonato rinkai EEE ir atitinkamos geografinės rinkos dydį (ginčijamo
sprendimo 371 konstatuojamoji dalis).
Komisija taip pat nusprendė, kad reikia atsižvelgti į realią ekonominę galią daryti žalą konkurencijai ir nustatyti tokią
baudą, kuri garantuotų atgrasantį efektą. Todėl Komisija, remdamasi suinteresuotųjų įmonių 1995 m. (paskutiniųjų pažeidimo
metų) natrio gliukonato pardavimo pasauline apyvarta, nurodyta minėtų įmonių atsakant į jos prašymus pateikti informaciją,
pagal kurią ji apskaičiavo atitinkamas šių įmonių rinkos dalis, suskirstė šias įmones į dvi kategorijas. Pirmajai ji priskyrė
įmones, kurios pagal jos turimus duomenis turėjo didesnes nei 20 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y.
Fujisawa
(35,54 %),
Jungbunzlauer
(24,75 %) ir
Roquette
(20,96 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 10 mln. pradinį baudos dydį. Antrajai kategorijai ji priskyrė įmones, kurios pagal
jos turimus duomenis turėjo mažesnes nei 10 % pasaulinės natrio gliukonato rinkos dalis, t. y.
Glucona
(apie 9,5 %) ir
ADM
(9,35 %). Šioms įmonėms Komisija nustatė 5 mln. eurų pradinį baudos dydį, t. y.
Akzo
ir
Avebe
, kurios bendrai valdė
Glucona
, – po 2,5 mln. eurų kiekvienai (ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamoji dalis).
Be to, norėdama užtikrinti atgrasantį efektą ir atsižvelgdama į tai, kad didelės įmonės turi teisinių ekonominių žinių bei
infrastruktūrą, kurios leidžia geriau suprasti jų pažeidimo pobūdį ir su tuo susijusias pasekmes konkurencijos teisės atžvilgiu,
Komisija pakoregavo šį pradinį dydį. Atsižvelgdama į suinteresuotųjų įmonių dydį ir bendrus išteklius, Komisija
ADM
bei
Akzo
nustatytam pradiniam baudos dydžiui pritaikė 2,5 dauginimo koeficientą ir padidino šį pradinį dydį iki 12,5 mln. eurų
ADM
atveju ir iki 6,25 mln. eurų
Akzo
atveju (ginčijamo sprendimo 388 konstatuojamoji dalis).
Be to, dėl kiekvienos įmonės padaryto pažeidimo trukmės pradinis baudos dydis buvo padidintas 10 % už kiekvienus metus, t. y.
80 %
Fujisawa
,
Akzo
,
Avebe
ir
Roquette
, 70 %
Jungbunzlauer
ir 35 %
ADM
(ginčijamo sprendimo 389–392 konstatuojamosios dalys).
Šitaip Komisija
Avebe
nustatė 4,5 mln. eurų pagrindinį baudos dydį.
ADM
,
Akzo
,
Fujisawa
,
Jungbunzlauer
ir
Roquette
buvo nustatyti atitinkamai 16,88, 11,25, 18, 17 ir 18 mln. eurų pagrindiniai baudų dydžiai (ginčijamo sprendimo 396 konstatuojamoji
dalis).
Antra, dėl sunkinančių aplinkybių
Jungbunzlauer
paskirtas pagrindinis baudos dydis buvo padidintas 50 % dėl to, kad ši įmonė iniciavo kartelį (ginčijamo sprendimo 403 konstatuojamoji
dalis).
Trečia, Komisija išnagrinėjo ir atmetė kai kurių įmonių, tarp kurių buvo ir
ADM
, argumentus, jog šių įmonių atžvilgiu turėjo būti pripažintos lengvinančios aplinkybės (ginčijamo sprendimo 404–410 konstatuojamosios
dalys).
Ketvirta, remdamasi pranešimo dėl bendradarbiavimo B punktu, Komisija „labai smarkiai sumažino“ (t. y. 80 %)
Fujisawa
baudą, kurią ši įmonė būtų gavusi, jei nebūtų bendradarbiavusi. Galiausiai, remdamasi šio pranešimo D punktu, Komisija „gerokai
sumažino“ (t. y. 40 %)
ADM
ir
Roquette
baudas bei 20 %
Akzo
,
Avebe
ir
Jungbunzlauer
baudas (ginčijamo sprendimo 418, 423, 426 ir 427 konstatuojamosios dalys).

Procedūra ir šalių reikalavimai
Ši byla buvo pradėta
Avebe
ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2001 m. gruodžio 17 dieną.
Remdamasis teisėjo pranešėjo posėdžio pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę
proceso dalį ir, taikydamas proceso organizavimo priemones, numatytas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje,
raštu šalims pateikė klausimus, į kuriuos šios atsakė per nustatytą terminą.
Per 2004 m. vasario 17 d. posėdį buvo išklausytos šalių nuomonės žodžiu.

Avebe
Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek ji kaltinama pažeidimu, padarytu nuo 1987 m. vasario mėnesio iki 1993 m.
rugpjūčio 15 d.,
–        nepatenkinus pirmojo prašymo, panaikinti ginčijamo sprendimo 1 straipsnį tiek, kiek ji kaltinama pažeidimu, padarytu iki 1990 m.
balandžio 30 d.,
–        nepatenkinus šių dviejų prašymų, panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį tiek, kiek jis yra su ja susijęs,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš
Avebe
bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės
A –
Įvadas

Avebe
neginčija, kad karteliu buvo pažeistas EB 81 straipsnis. Ji taip pat neginčija, kad už šį pažeidimą ji yra atsakinga už laikotarpį
nuo 1993 m. rugpjūčio 15 d., kai ji viena vadovavo
Glucona
(žr. šio sprendimo 13 punktą), iki kartelio pabaigos. Tačiau
Avebe
mano, kad Komisija negali pagrįstai jos kaltinti
Glucona
pažeidimais iki 1993 m. rugpjūčio 15 dienos.
Tokiomis aplinkybėmis
Avebe
pateikia keturis ieškinio pagrindus dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo, teisės į gynybą pažeidimo, EB 81 straipsnio 1 dalies
ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimo bei dėl proporcingumo principo pažeidimo.
Pirmosios instancijos teismas mano, kad prieš aptariant skirtingų ieškinio pagrindų pagrįstumą, būtina priminti tam tikrus
Komisijos vertinimo, pateikto ginčijamo sprendimo 296–309 konstatuojamosiose dalyse, aspektus.
Ginčijamo sprendimo 296 konstatuojamojoje dalyje Komisija pradėjo savo vertinimą teiginiu, jog „faktinės aplinkybės parodo,
kad
Glucona
sprendimų dėl savo veiksmų nepriimdavo nepriklausomai, o laikėsi instrukcijų, kurias jai davė jos patronuojančios bendrovės
(
ANC
ir
Avebe
): visi
Glucona
vadovai tuo pačiu metu užėmė vadovaujančias pozicijas patronuojančiose bendrovėse“.
Ginčijamo sprendimo 297–299 konstatuojamosiose dalyse Komisija taip aprašė
Glucona
vidinę struktūrą:
„297) Nuo 1972 m. balandžio 1 d. iki 1993 m. rugpjūčio 15 d. du patronuojančių bendrovių paskirti direktoriai sudarė ūkinės bendrijos
valdybą ir buvo atsakingi už
Glucona
politinius sprendimus bei vadovavimą jai.
Akzo
atstovui buvo pavesta pardavimas ir prekybos politika, o
Avebe
atstovui – gamyba ir tyrimų bei plėtros veikla.
Glucona
taip pat turėjo stebėtojų tarybą, kurią sudarė po du kiekvienos patronuojančios bendrovės atstovus. Stebėtojų tarybai
Akzo
ir
Avebe
atstovai pirmininkavo paeiliui.
298)               1993 m. rugpjūčio 15 d.
Glucona
vadovybės struktūra pasikeitė paskyrus tik vieną generalinį direktorių. Į šį postą buvo paskirtas
Avebe
vadovaujančio personalo atstovas.
299)               Iš dokumentų išplaukia, kad
Akzo
paskirtas direktorius vaidino svarbų vaidmenį
Glucona
vadovybėje iki 1993 m. rugpjūčio mėnesio. Atitinkamu laikotarpiu
Glucona
ir
Akzo
dalijosi bendromis patalpomis Amersfoort (Nyderlandai). Komisijos turimuose to laikotarpio dokumentuose kartelio nariai, kalbėdami
apie
Glucona
, vartoja pavadinimą
Akzo
. Dėl ypatingos kompetencijos srities (prekybos politika ir pardavimas) bent iki 1993 m. rugpjūčio mėn.
Akzo
atstovų dalyvavimas kartelio veikloje buvo labiau tiesioginis. Nuo šio momento
Glucona
generaliniu direktoriumi buvo paskirtas
Avebe
vadovaujančio personalo atstovas, ir yra įrodymų, kad nuo tada jis aktyviai dalyvavo kartelio veikloje. Šiuo tikslu 1993 m.
vasarą jo pirmtakas suteikė jam reikalingos informacijos.“
Ginčijamo sprendimo 300 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip apibendrino pranešime apie kaltinimus atliktą vertinimą, ar
už pažeidimą turi atsakyti atitinkamos įmonės:
„Pranešime apie kaltinimus Komisija pareiškė ketinimą laikyti
Akzo
ir
Avebe
bendrai atsakingomis per visą pažeidimo laikotarpį. Atsižvelgdama į patronuojančių bendrovių įgyvendintą dualinę vadovavimo
struktūrą, vienodą jų akcijų kiekį bendrojoje įmonėje ir padalytą dviejų direktorių atsakomybę, Komisija nusprendė, kad šios
įmonės turėjo vienodą įtaką bendrosios įmonės elgesiui ir gavo vienodos informacijos apie
Glucona
dalyvavimą kartelyje.“
Ginčijamo sprendimo 301–305 konstatuojamosiose dalyse Komisija apibendrino argumentus, kuriuos
Akzo
ir
Avebe
šiuo klausimu pateikė atsakydamos į pranešimą apie kaltinimus:
„Atsakyme į pranešimą apie kaltinimus
Akzo
neginčijo Komisijos nuomonės ir patvirtino, kad
Avebe
visuomet buvo informuota apie
Glucona
dalyvavimą natrio gliukonato kartelyje: „nors
Akzo
atstovas valdyboje buvo atsakingas už rinkodarą ir realizaciją, o
Avebe
atstovas – už gamybą ir tyrimų bei plėtros veiklą,
Avebe
buvo nuolat informuojama apie
Glucona
sudarytus antikonkurencinius susitarimus ir atsako už juos solidariai“.
Akzo
pridūrė, kad „
Avebe
žinojo apie visus
Glucona
sudarytus antikonkurencinius susitarimus, nors iki 1993 m. pati nedalyvavo kartelyje“.
Ginčijamo sprendimo 306 konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažino, kad „jos žiniomis, iki 1993 m. spalio mėn.
Avebe
niekuomet asmeniškai nedalyvavo daugiašaliuose kartelio susitikimuose“ ir kad „tai matyti ir iš
Akzo
pareiškimo, jog „iki 1993 m. pati (
Avebe
) nedalyvavo sudarant kartelinį susitarimą“. Tačiau Komisijai „nekilo abejonių, kad
Glucona
valdybos nariai iš
Avebe
žinojo apie pirmosios antikonkurencinę praktiką“.
Ginčijamo sprendimo 307 ir 308 konstatuojamosiose dalyse Komisija, pagrįsdama pastarąją išvadą:
–        visų pirma atsižvelgė į tai, kad iki 1993 m. rugpjūčio mėn. du
Glucona
direktoriai, atitinkamai paskirti
Akzo
ir
Avebe
, kartu buvo atsakingi už vadovavimą
Glucona
ir kad, tarpininkaujant šiems direktoriams,
Akzo
ir
Avebe
lygiomis teisėmis buvo atstovaujamos
Glucona
valdyboje ir stebėtojų taryboje,
–        antra, priminė 1990 m. gegužės 1 d.
Avebe
vadovybės nario paruoštą pažymą dėl 1990 m. balandžio 30 d. su
ANC
ir
ADM
atstovais įvykusio susitikimo (toliau – 1990 m. gegužės 1 d. pažyma). Ši pažyma „Pokalbis su
ADM
dėl natrio gliukonato“ buvo adresuota daugeliui
Avebe
vadovų, tarp jų ir tuo metu
Avebe
paskirtam
Glucona
direktoriui. Iš šios pažymos turinio Komisija padarė išvadą, „kad
Avebe
negalėjo nežinoti apie tai, jog
Glucona
dalyvauja imantis veiksmų siekiant apriboti konkurenciją“,
–        trečia, pažymėjo, kad kai 1993 m. rugpjūčio 15 d.
Avebe
viena perėmė vadovavimą
Glucona
, „
Avebe
nesiėmė jokių veiksmų, kad užbaigtų ar bent jau pasipriešintų antikonkurenciniams veiksmams, apie kuriuos bendrovė jau buvo
išsamiai informuota“, veikiau priešingai – „
Avebe
užtikrino jų tęstinumą ir metodiškai perėmė vadovavimą iš
Akzo
, paprašiusi detaliai informuoti apie kartelio situaciją“.
Galiausiai ginčijamo sprendimo 309 konstatuojamoji dalis nustato:
„Remdamasi pirmiau išdėstytais argumentais, Komisija mano, kad abi patronuojančios bendrovės turi būti laikomos atsakingomis
už savo antrinės bendrovės antikonkurencinius veiksmus, ir todėl jos yra sprendimo adresatės.“
B –
Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo

Avebe
teigia, kad, viena vertus, ginčijamo sprendimo 306 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtino, jog „nekilo abejonių, kad
Glucona
valdybos nariai iš
Avebe
žinojo apie pirmosios antikonkurencinę praktiką“. Kita vertus, ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje ji pažymi,
kad kai 1993 m. rugpjūčio 15 d.
Avebe
darbuotojas tapo
Glucona
direktoriumi, visiškai atsakingu už vadovavimą, iki tol už vadovavimą įmonei
Glucona
atsakingas
Akzo
darbuotojas informavo jį apie susitarimo egzistavimą. Iš to,
Avebe
nuomone, išplaukia, kad ginčijamo sprendimo motyvavimas dėl klausimo, ar ji buvo informuota apie kartelį iki 1993 m. rugpjūčio
15 d., yra prieštaringas arba bent jau neišbaigtas.
Komisija mano, kad, kiek tai susiję su klausimu, ar iki 1993 m. rugpjūčio 15 d.
Avebe
buvo informuota apie kartelį, ginčijamo sprendimo motyvavimas nėra nei prieštaringas, nei nepakankamas.
Pirmosios instancijos teismas primena, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką EB 253 straipsnio reikalaujamas motyvavimas
turi taip aiškiai ir nedviprasmiškai išreikšti ginčijamą teisės aktą priėmusios Bendrijos institucijos samprotavimus, kad
suinteresuotieji asmenys iš to galėtų suprasti, kuo grindžiama priimta priemonė, o kompetentingas teismas – atlikti savo kontrolės
užduotį (1998 m. balandžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I-1719, 63 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑301/96, Rink. p. I-9919, 87 punktas; 2002 m. lapkričio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Lagardère ir Canal+ prieš Komisiją
, T‑251/00, Rink. p. II‑4825, 155 punktas).
Pirmiausia konstatuotina, jog
Avebe
kaltinimas, susijęs su prieštaravimu tarp ginčijamo sprendimo 306 ir 308 konstatuojamųjų dalių (žr. šio sprendimo 36 ir 37 punktus),
pagrįstas tuo, kad ginčijamas sprendimas buvo perskaitytas nepakankamai atidžiai. Ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje
dalyje Komisija nėra pažymėjusi, kad 1993 m. rugpjūčio 15 d. naujasis
Glucona
direktorius pirmą kartą sužinojo apie kartelio egzistavimą, kaip kad teigia
Avebe
, o tai iš tikrųjų prieštarautų ginčijamo sprendimo 306 konstatuojamajai daliai, kurioje Komisija tvirtino, kad
Avebe
darbuotojai
Glucona
valdyboje žinojo apie šios įmonės antikonkurencinius veiksmus. Iš ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamosios dalies matyti,
kad
Avebe
atstovas, tapęs nauju
Glucona
direktoriumi, paprašė „detaliai informuoti (jį) apie kartelio situaciją“.
Kalbant apie
Avebe
kaltinimą, kad Komisija nepakankamai motyvavo ginčijamą sprendimą, kiek tai susiję su klausimu, ar iki 1993 m. rugpjūčio
15 d. ji buvo informuota apie kartelį, iš ginčijamo sprendimo 296 ir paskesnių konstatuojamųjų dalių išplaukia (taip pat žr.
šio sprendimo 32–38 punktus), kad Komisija manė, jog
Avebe
turėjo žinoti apie savo antrinės bendrovės antikonkurencinius veiksmus, nes iki 1993 m. rugpjūčio mėn. du
Glucona
direktoriai buvo bendrai atsakingi už vadovavimą jai, ir
Akzo
bei
Avebe
lygiomis teisėmis buvo atstovaujamos
Glucona
valdyboje ir stebėtojų taryboje (ginčijamo sprendimo 307 konstatuojamoji dalis). Be to, Komisija pareiškė, kad jos nuomonę
patvirtina 1990 m. gegužės 1 d. pažymos turinys ir tai, kad
Avebe
atstovas, perėmęs visišką atsakomybę už vadovavimą
Glucona
1993 m. rugpjūčio 15 d., nesiėmė priemonių, kad užbaigtų ar bent jau pasipriešintų antikonkurenciniams veiksmams, apie kuriuos
Avebe
jau buvo išsamiai informuota, o užtikrino tęstinumą ir metodiškai perėmė vadovavimą iš
Akzo
, paprašęs detaliai informuoti apie kartelio situaciją (ginčijamo sprendimo 307 ir 308 konstatuojamosios dalys).
Todėl iš ginčijamo sprendimo teisiniu požiūriu pakankamai matyti, jog Komisija, nuspręsdama, kad
Avebe
gali būti atsakinga už pažeidimą, rėmėsi
Glucona
teisine struktūra ir įvairiais faktinių aplinkybių aspektais, susijusiais su patronuojančių bendrovių
Akzo
ir
Avebe
santykiais su savo bendrąja įmone
Glucona
.
Todėl ieškinio pagrindas dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo turi būti atmestas.
C –
Dėl teisės į gynybą pažeidimo
1.
Įvadinės pastabos
Šį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirmiausia
Avebe
kaltina Komisiją atsižvelgus į
Akzo
pareiškimą jos atsakyme į pranešimą apie kaltinimus (toliau –
Akzo
pareiškimas) nesuteikiant
Avebe
galimybės išsakyti savo nuomonę dėl šio pareiškimo ir taip pažeidus jos teisę į gynybą. Antra,
Avebe
kaltina Komisiją nesiėmus reikalingų priemonių
Akzo
atstovo pareiškimo Jungtinių Valstijų
Department of Justice
(toliau – tariamas
Akzo
pareiškimas JAV institucijoms) kopijai gauti.
2.
Dėl Akzo pareiškimo

Avebe
teigia, kad iš ginčijamo sprendimo 301 ir 309 konstatuojamųjų dalių (žr. šio sprendimo 35 ir 38 punktus) išplaukia, kad savo
išvadą, jog
Avebe
žinojo apie kartelį dar iki 1993 m., Komisija parėmė
Akzo
pareiškimu. Tačiau
Avebe
tvirtina, kad per administracinę procedūrą Komisija nesuteikė jai galimybės išdėstyti savo nuomonę dėl
Akzo
pareiškimo. Todėl,
Avebe
nuomone, Komisija, siekdama įrodyti, kad
Avebe
žinojo apie kartelį iki 1993 m., negalėjo remtis šiuo pareiškimu nepažeisdama teisės į gynybą.
Komisija tvirtina, kad niekuomet nenaudojo ginčijamo sprendimo 301 konstatuojamojoje dalyje pakartoto
Akzo
pareiškimo kaip įrodymo prieš
Avebe
, o pakartojo jį tik apibendrindama šalių argumentus.
Pirmosios instancijos teismas primena, kad teisės į gynybą paisymas yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų ir
jo būtina visada laikytis, visų pirma visose procedūrose, kuriose gali būti skirtos sankcijos, net jei tai būtų administracinė
procedūra. Jis reikalauja, kad dar per administracinę procedūrą suinteresuotosioms įmonėms ir įmonių asociacijoms būtų suteikta
galimybė išdėstyti savo poziciją dėl Komisijos nurodomų faktų, kaltinimų ar aplinkybių buvimo ir reikšmės (1979 m. vasario
13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Hoffmann-La Roche prieš Komisiją
, 85/76, Rink. p. 461, 11 punktas ir 1992 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Shell
prieš Komisiją
, T‑11/89, Rink. p. II-757, 39 punktas; šis sprendimas buvo patvirtintas 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimu dėl
apeliacinio skundo).
Be to, pažymėtina, kad jei Komisija, norėdama įrodyti pažeidimą EB 81 straipsnio 1 dalies taikymo procedūroje, ketina pasiremti
atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka arba prie tokio atsakymo pridėtu dokumentu, kitoms šioje procedūroje dalyvaujančioms
šalims turi būti sudaryta galimybė pareikšti nuomonę dėl šios įrodymų priemonės. Tokiomis aplinkybėmis minėta atsakymo į pranešimą
apie kaltinimus ištrauka arba prie šio atsakymo pridėtas dokumentas yra medžiaga, apkaltinanti pažeidime dalyvavusias šalis
(2000 m. kovo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją,
T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95, T‑31/95, T‑32/95, T‑34/95, T‑35/95, T‑36/95, T‑37/95, T‑38/95, T‑39/95, T‑42/95, T‑43/95, T‑44/95,
T‑45/95, T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95, T‑51/95, T‑52/95, T‑53/95, T‑54/95, T‑55/95, T‑56/95, T‑57/95, T‑58/95, T‑59/95, T‑60/95,
T‑61/95, T‑62/95, T‑63/95, T‑64/95, T‑65/95, T‑68/95, T‑69/95, T‑70/95, T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink.
p. II‑491, 386 punktas ir ten nurodyta teismų praktika).
Šie principai taikomi ir tuomet, kai Komisija remiasi atsakymo į pranešimą apie kaltinimus ištrauka, siekdama apkaltinti įmonę
pažeidimu.
Suinteresuotoji įmonė turi įrodyti, kad išvada, kurią Komisija padarė savo sprendime, būtų buvusi kitokia, jei nepateikto
dokumento, kuriuo Komisija parėmė savo kaltinimus šiai įmonei, nebūtų buvę leista naudoti kaip apkaltinamojo įrodymo (2004 m.
sausio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Aalborg Portland ir kt. prieš Komisiją
, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ir C‑219/00 P, dar nepaskelbto Rinkinyje, 71–73 punktai).
Šiuo atveju iš ginčijamo sprendimo 296–309 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija savo vertinimą suskirstė taip: 297–299
konstatuojamosiose dalyse ji aprašė
Glucona
struktūrą; 300 konstatuojamojoje dalyje ji priminė pranešime apie kaltinimus pateiktą savo preliminarią išvadą dėl suinteresuotųjų
įmonių atsakomybės už pažeidimą; 301–305 konstatuojamosiose dalyse ji apibendrino minėtų įmonių pastabas šiuo klausimu, o
306–309 konstatuojamosiose dalyse atliko savo teisinį vertinimą (apibendrintai žr. šio sprendimo 32–38 punktus).
Komisija pateikė
Akzo
pareiškimą, kurį mini
Avebe
, ginčijamo sprendimo 301 konstatuojamojoje dalyje, t. y. toje ginčijamo sprendimo vietoje, kuri susijusi su įmonių pateiktomis
pastabomis dėl preliminarios išvados pranešime apie kaltinimus dėl suinteresuotųjų įmonių atsakomybės už pažeidimą.

Avebe
net neteigia, kad toje savo analizės dalyje, kuri susijusi su
Glucona
ir jos patronuojančių bendrovių
Avebe
ir
Akzo
santykiais, Komisija būtų padariusi nuorodą į
Akzo
pareiškimą.
Iš to išplaukia, kad, priešingai nei teigia
Avebe
, Komisija nesirėmė
Akzo
pareiškimu. Ginčijamo sprendimo 307 ir 308 konstatuojamosiose dalyse (žr. šio sprendimo 36 ir 37 punktus) Komisija veikiau
aptarė
Glucona
teisinę struktūrą ir įvairius faktinius aspektus, susijusius su patronuojančių bendrovių
Akzo
ir
Avebe
santykiais su jų bendrąja įmone
Glucona
.
Avebe
neneigia turėjusi galimybę susipažinti su dokumentais, kuriais rėmėsi Komisija šiuo klausimu. Ginčijamo sprendimo 309 konstatuojamojoje
dalyje pradėdama savo teisinio įvertinimo išvadą žodžiais „remdamasi pirmiau išdėstytais argumentais“, Komisija, kiek tai
susiję su
Avebe
vertinimu, turėjo omenyje tik ginčijamo sprendimo 307 ir 308 konstatuojamąsias dalis, o ne jo 301 konstatuojamąją dalį.
Be to, Pirmosios instancijos teismas mano, kad netgi darant prielaidą, kad Komisija pasirėmė
Akzo
pareiškimu, – nors taip nėra –
Avebe
neįrodė, kaip to reikalauja šio sprendimo 52 punkte minėta teismų praktika, kad išvada, kurią Komisija padarė ginčijamame
sprendime, būtų buvusi kitokia, jei šis
Akzo
pareiškimas nebūtų buvęs naudojamas kaip apkaltinamasis įrodymas prieš
Avebe
.
Todėl pirmoji ieškinio pagrindo, susijusio su
Akzo
pareiškimu, dalis pagrįsta neteisinga prielaida, ir todėl jai negali būti pritarta.
3.
Dėl tariamo Akzo atstovo pareiškimo JAV institucijoms
a)     Šalių argumentai
Dublike
Avebe
tvirtina, kad per procedūrą Jungtinėse Valstijose
Akzo
atstovas, apklausiamas JAV
Departement of Justice
, pareiškė, jog iki 1993 m. rugpjūčio 15 d.
Avebe
nebuvo informuota apie kartelį.
Avebe
teigia informavusi Komisiją apie tokio tariamo pareiškimo egzistavimą per administracinę procedūrą.
Avebe
nuomone, kadangi ji pati negalėjo gauti šio pareiškimo kopijos, kad pateiktų ją Komisijai, ir kadangi šis pareiškimas galėtų
panaikinti
Avebe
pateiktus kaltinimus, Komisija turėjo gauti kopiją iš JAV kompetentingų institucijų. Atsakydama į Pirmosios instancijos teismo
raštu pateiktus klausimus,
Avebe
paaiškino, kad iš tikrųjų nebuvo paprašiusi Komisijos gauti šį dokumentą, nes tuo metu dar nežinojo, kad Komisija pasirems
Akzo
pareiškimu, nagrinėtu šio sprendimo 49–58 punktuose. Tik ginčijamame sprendime ji susidūrė su
Akzo
pareiškimu, prieštaraujančiu jos tariamam pareiškimui JAV institucijoms.
Komisijos nuomone, ši ieškinio pagrindo dalis nebuvo išdėstyta ieškinyje, ir todėl turi būti atmesta kaip nepriimtina. Be
to, Komisija mano, kad ši ieškinio pagrindo dalis bet kuriuo atveju yra nepagrįsta.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl priimtinumo
Remiantis Procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalimi, proceso metu negalima pateikti naujų ieškinio pagrindų, išskyrus tuos
atvejus, kai jie pagrindžiami teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos vykstant procesui. Tačiau ieškinio
pagrindas, praplečiantis anksčiau tiesiogiai ar netiesiogiai ieškinyje pateiktą ieškinio pagrindą ir glaudžiai su juo susijęs,
turi būti laikomas priimtinu. Tą patį reikėtų pasakyti apie argumentus, pateiktus ieškinio pagrindui paremti (2002 m. kovo
21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Joynson
prieš Komisiją
, T‑231/99, Rink. p. II‑2085, 156 punktas).
Šiuo atveju
Avebe
tik dublike, papildydama ieškinio pagrindą dėl teisės į gynybą pažeidimo, paminėjo tariamo
Akzo
pareiškimo JAV institucijoms egzistavimą.
Tačiau pateikdama kitą ieškinio pagrindą,
Avebe
iš esmės dar ieškinyje buvo nurodžiusi šį kaltinimą (žr. šio sprendimo 59 punktą). Iš tikrųjų šiuos argumentus ji buvo išdėsčiusi
ieškinyje, nors formaliai tai buvo padaryta toje dokumento dalyje, kuri susijusi su EB 81 straipsnio ir Reglamento Nr. 17
15 straipsnio 2 dalies pažeidimu.
Todėl, priešingai nei teigia Komisija, dublike ji nepateikė naujo ieškinio pagrindo, o tik pabrėžė tą patį kaltinimą, šiuo
atveju formaliai pateiktą su teisės į gynybą pažeidimu susijusioje dokumento dalyje.
Dėl to šią ieškinio pagrindo dalį būtina išnagrinėti iš esmės.
Dėl esmės
Kalbant apie išteisinančius dokumentus, primintina, kad teismų praktikoje pabrėžiama, jog pagal EB 81 ir 82 straipsnių įgyvendinimo
reglamentus vykstančiose ginčo procedūrose Komisija negali viena nuspręsti, kokie dokumentai naudingi procedūroje dėl konkurencijos
taisyklių pažeidimo dalyvaujančių įmonių gynybai (1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Solvay prieš Komisiją
, T‑30/91, Rink. p. II-1775, 81 punktas). Visų pirma, atsižvelgiant į bendrąjį procesinio lygiateisiškumo principą, Komisijai
negali būti leidžiama vienai nuspręsti, ar ji prieš ieškovą panaudos dokumentus, su kuriais jis negalėjo susipažinti ir dėl
kurių jis negalėjo nuspręsti, ar panaudoti juos savo gynybai (minėto sprendimo
Solvay
prieš Komisiją
83 punktas ir 1995 m. birželio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
ICI
prieš Komisiją
, T‑36/91, Rink. p. II‑1847, 111 punktas).
Remiantis teismų praktika, jeigu paaiškėja, kad per administracinę procedūrą Komisija nepateikė ieškovui dokumentų, kuriuose
galėjo būti išteisinančių duomenų, teisės į gynybą pažeidimas gali būti konstatuojamas tik tuomet, jei būtų įrodyta, kad administracinė
procedūra galbūt būtų pasibaigusi kitaip, jei ieškovas per šią procedūrą būtų turėjęs galimybę susipažinti su minėtais dokumentais
(1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hercules Chemicals prieš Komisiją
, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 56 punktas ir 66 punkte nurodyto sprendimo
Solvay prieš Komisiją
98 punktas). Jeigu minėti dokumentai yra Komisijos tyrimo byloje, toks teisės į gynybą pažeidimas nepriklauso nuo suinteresuotosios
įmonės elgesio per administracinę procedūrą (66 punkte nurodyto sprendimo
Solvay prieš Komisiją
96 punktas). Tačiau jei šių išteisinančių dokumentų nėra Komisijos tyrimo byloje, teisės į gynybą pažeidimas gali būti konstatuojamas
tik tuomet, kai ieškovas per administracinę procedūrą aiškiai paprašė Komisijos suteikti jam galimybę su jais susipažinti;
priešingu atveju jis negali pareikšti atitinkamo kaltinimo ieškinyje dėl panaikinimo, pateiktame dėl galutinio sprendimo (50 punkte
nurodyto Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją
383 punktas ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją
, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink.. p. II‑3275, 340 punktas).
Šiuo atveju neginčytina, kad, kaip išplaukia iš ginčijamo sprendimo 300 konstatuojamosios dalies (žr. šio sprendimo 34 punktą),
pranešime apie kaltinimus Komisija pareiškė ketinimą laikyti
Akzo
ir
Avebe
solidariai atsakingomis per visą pažeidimo laikotarpį.
Be to, iš šalių atsakymų į tam tikrus Pirmosios instancijos teismo rašytu pateiktus klausimus išplaukia, kad atsakyme į pranešimą
apie kaltinimus
Avebe
neigė žinojusi apie kartelį iki 1993 m. rugpjūčio mėnesio ir pabrėžė, jog procedūroje JAV ji buvo pripažinta kalta dėl pažeidimo
padarymo tik už laikotarpį po šios datos. Tokiomis aplinkybėmis vienoje iš atsakymo į pranešimą apie kaltinimus išnašų
Avebe
teigė, kad „kaip (jai) yra žinoma <...>, (
Akzo
atstovas) vykstant šiai procedūrai (organizuotuose) susitikimuose pareiškė, kad
Avebe
iki 1993 m. rugpjūčio mėn. nežinojo apie kartelinius susitarimus“.
Be to, atsakydama į rašytinius Pirmosios instancijos teismo klausimus,
Avebe
pateikė korespondenciją tarp jos advokatų ir JAV
Department of Justice
tarnybų, iš kurios matyti, kad dar 2000 m. liepos mėn. ji kelis kartus bandė gauti iš jų tariamo
Akzo
pareiškimo JAV institucijoms kopiją.
Avebe
ketino ją pateikti Komisijai per administracinę procedūrą. Vis dėlto, remiantis šia korespondencija, JAV institucijos atmetė
jos prašymus, pažymėdamos, kad yra pasiruošusios pateikti kopiją Komisijai, jei ji to paprašytų.
Tokiomis aplinkybėmis, nesant būtinybės patikrinti, ar Komisija privalėjo imtis tinkamų priemonių, kad gautų tariamo
Akzo
pareiškimo JAV institucijoms kopiją, ir netgi darant prielaidą, kad ji turėjo galimybę jų imtis, pažymėtina, kad
Avebe
negali jos kaltinti neatlikus atitinkamų veiksmų siekiant gauti dokumentą, kuris galbūt būtų buvęs
Avebe
išteisinantis dokumentas.
Kaip buvo pažymėta šio sprendimo 67 punkte, gavusi JAV institucijų atsakymus,
Avebe
bet kuriuo atveju turėjo aiškiai paprašyti Komisijos gauti šį dokumentą. Tačiau, kaip matyti iš šio sprendimo 69 punkto,
Avebe
apsiribojo paprasčiausia ir miglota užuomina išnašoje į šį tariamą pareiškimą, o tai negali būti laikoma aiškiu prašymu nurodytos
teismų praktikos prasme.
Aplinkybę, kad nepateikė aiškaus prašymo per administracinę procedūrą,
Avebe
neteisingai bando pateisinti tuo, kad tik ginčijamame sprendime pirmą kartą susidūrė su
Akzo
pareiškimu, kuris prieštaravo jos tariamam pareiškimui JAV institucijoms.
Avebe
neneigia, kad jau pranešime apie kaltinimus aiškiai buvo matyti, jog Komisija ketino laikyti
Akzo
ir
Avebe
solidariai atsakingomis už pažeidimą per visą jo laikotarpį. Taigi
Avebe
turėjo žinoti, kad savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ji turi pateikti visus duomenis, kurie galėjo būti naudingi
įrodinėjant, kad ji nežinojo apie kartelį iki 1993 m. rugpjūčio mėnesio. Iš jos advokatų ir JAV
Department of Justice
tarnybų korespondencijos, kurią Pirmosios instancijos teismui pateikė
Avebe
, išplaukia, kad jos advokatai aiškiai suprato, jog per administracinę procedūrą Komisijoje
Akzo
galėjo teigti
Avebe
žinojus apie kartelį per visą jo trukmę. Be to, kaip jau buvo nuspręsta šio sprendimo 56 punkte, Komisija nesirėmė
Akzo
pareiškimu, o tik paminėjo apibendrindama šalių argumentais tam skirtoje ginčijamo sprendimo dalyje.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, antroji antro ieškinio pagrindo dalis dėl tariamo
Akzo
pareiškimo JAV institucijoms taip pat turi būti atmesta.
Todėl ieškinio pagrindas dėl teisės į gynybą pažeidimo turi būti atmestas.
D –
Dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimo
1.
Įvadas

Avebe
teigia, kad Komisija padarė teisės klaidų, dėl pažeidimo iki 1993 m. rugpjūčio 15 d. apkaltinusi
Glucona
, o ne
Akzo
. Be to,
Avebe
tvirtina, kad, net jeigu už šį laikotarpį dėl pažeidimo teisingai galėtų būti apkaltinta
Glucona
,
Avebe
negali būti laikoma atsakinga už neteisėtą
Glucona
elgesį.
2.
Dėl Komisijos teisės apkaltinti Glucona dėl pažeidimo, padaryto iki 1993 m. rugpjūčio 15 dienos
a)     Įvadinės pastabos
Reikia išnagrinėti, ar, kaip teigia
Avebe
, iki 1993 m. rugpjūčio 15 d. pažeidimą darė ne
Glucona
– bendra patronuojančių bendrovių
Akzo
ir
Avebe
įmonė – o
Akzo
.

Avebe
neneigia, kad
Glucona
yra įmonė Bendrijos konkurencijos teisės prasme, nors pagal savo teisinę formą ji neturėjo savarankiško teisinio subjektiškumo.
Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, konkurencijos teisės kontekste įmonės sąvoka apima bet kokį ūkinę veiklą vykdantį
subjektą, neatsižvelgiant į jo teisinį statusą ar finansavimo formą (1991 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Höfner ir Elser
, C‑41/90, Rink. p. I‑1979, 21 punktas ir 2000 m. kovo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Consiglio Nazionale degli Spedizionieri Doganali prieš Komisiją
, T‑513/93, Rink. p. II‑1807, 36 punktas).
Tačiau
Avebe
mano, kad ypatingomis nagrinėjamo atvejo aplinkybėmis iki 1993 m. rugpjūčio 15 d. pažeidimą darė
Akzo
, o ne
Glucona
. Šiuo klausimu
Avebe
remiasi 1972 m. tarp
Akzo
ir
Avebe
sudarytos įmonės sutarties, susijusios su
Glucona
įkūrimu (toliau – 1972 m. įmonės sutartis), nuostatomis ir įvairiais faktiniais aspektais, susijusiais su santykiais tarp
jos,
Akzo
ir
Glucona
.
b)     Dėl 1972 m. įmonės sutarties
Šalių argumentai
Pirmiausia
Avebe
pažymi, kad remiantis 1966 m. su bendrove
Noury & van der Lande
sudarytu bendradarbiavimo susitarimu dėl įvairių gaminių, tarp jų ir natrio gliukonato, gamybos bei pardavimo, jai buvo pavesta
minėto produkto gamyba, o pastaroji bendrovė, be kita ko, užsiėmė šio produkto pardavimu, ir todėl buvo atsakinga už elgesį
rinkoje.

Avebe
pabrėžia, kad,
Akzo
perėmus bendrovę
Noury & van der Lande
, vaidmenų paskirstymas iš esmės liko nepakitęs iki 1993 m. rugpjūčio 15 d., kai
Avebe
perėmė
Glucona
valdymą.
Avebe
teigimu, iš bylai reikšmingų 1972 m. įmonės sutarties nuostatų išplaukia, kad jai buvo pavesta gamyba, o
Akzo
buvo atsakinga už natrio gliukonato pardavimą.

Avebe
teigimu, iš 1972 m. įmonės sutarties visų pirma išplaukia, kad
Glucona
vadovavo du direktoriai – vienas iš
Akzo
, o kitas iš
Avebe
, – kurie tvarkė labiausiai su jų įmonių akcininkais susijusius reikalus, atskirai bendravo su šiais akcininkais ir mažai
arba visiškai nesidomėjo kito direktoriaus kompetencijai priklausančiai reikalais. Pagal 1972 m. įmonės sutartį gliukonato
pardavimas buvo pavestas
Akzo
, kuri nustatė ir vykdė
Glucona
politiką šioje srityje, ir todėl
Avebe
neturėjo lemiamos įtakos
Glucona
elgesiui rinkoje. Netgi priešingai –
Akzo
vykdoma pardavimo veikla
Glucona
naudai buvo integruota į
Akzo
pardavimo struktūrą, nes pati
Glucona
tokios struktūros neturėjo.
Antra, aplinkybė, kad pagal 1972 m. įmonės sutartį
Akzo
gavo kompensaciją už natrio gliukonato pardavimą, parodo, jog iš tikrųjų
Akzo
parduodavo šį produktą be
Glucona
pagalbos.
Trečia,
Avebe
mano, kad, priešingai nei teigia Komisija, remiantis 1972 m. įmonės sutartimi,
Akzo
negali būti laikoma paprasčiausia atstove, veikiančia
Glucona
sąskaita. Ieškovė teigia, jog 1972 m. įmonės sutartis numatė, kad akcininkai galės paskirstyti užduotis, o tai ir buvo padaryta
šiuo atveju. Jos nuomone, nors
Akzo
Glucona
sąskaita bei rizika perėmė rinkodaros ir natrio gliukonato pardavimo užduotis ir ši veikla buvo integruota į
Akzo
struktūrą, visais kitais požiūriais ji veikė nepriklausomai ir savo sąskaita.
Šioje situacijoje
Avebe
teigia, kad aplinkybė, jog
Akzo
vykdė pardavimą
Glucona
sąskaita ir rizika, nebūtinai reikalauja laikyti pastarąją įmonę EB 81 straipsnyje numatytą pažeidimą padariusia įmone. Siekiant
nustatyti, kas pažeidė EB 81 straipsnį, reikėtų nustatyti ne tik subjektą, kurio sąskaita ir rizika veiksmai buvo atlikti,
bet iš esmės nustatyti subjektą, iš tikrųjų atlikusį veiksmus, kuriais buvo padarytas pažeidimas.
Komisijos pozicija reiškia, kad kelių įmonių užsakymu veikiančio atstovo, pažeidusio EB 81 straipsnio 1 dalį, užsakovai laikomi
atsakingais už šio atstovo vykdant savo veiklą padarytą pažeidimą.
Avebe
teigimu, taip yra tuomet, kai įgaliotojas paveda atstovui padaryti pažeidimą arba jeigu įgaliotojas žino apie atstovo elgesį
ir nenurodo jam nutraukti pažeidimo. Tačiau jei atstovas padaro pažeidimą be įgaliotojo žinios, pastarasis neturėtų būti apkaltintas
pažeidimu.
Avebe
teigimu, Komisija neįrodė, kad
Glucona
būtų davusi
Akzo
nurodymą dalyvauti kartelyje arba kad pati
Glucona
žinojo apie
Akzo
dalyvavimą kartelyje. Ieškovė priduria, kad aplinkybės, jog vienas iš
Glucona
direktorių, t. y.
Akzo
paskirtasis, žinojo apie pažeidimą, nepakanka apkaltinti juo
Glucona
, nes šis direktorius veikė kaip
Akzo
darbuotojas, atsakingas už
Glucona
gaminių pardavimą.

Avebe
sutinka, kad apskritai negalima teigti, jog įgaliotojas negali būti traukiamas atsakomybėn už atstovo, kuris, bet to, yra
įgaliotojo direktorius arba užima vadovaujančias pareigas šioje organizacijoje, veiksmus. Tačiau šiuo atveju yra priežasčių
atskirti atstovo ir direktoriaus įgaliotojo organizacinėje struktūroje funkcijas. Pirma,
Akzo
buvo paskirta atstove ne tam, kad būtų išvengta galimos atsakomybės už EB 81 straipsnio pažeidimą, o todėl, kad ši bendrovė,
kaip matyti iš 1972 m. įmonės sutarties, jau disponavo natrio gliukonato realizavimo struktūra. Antra, šiuo atveju atstovas,
t. y.
Akzo
, yra stambi įmonė, kurios darbuotojas puse etato dirbo
Glucona
direktoriumi, o likusį laiką vykdė užduotis savo paties įmonės organizacinėje struktūroje.
Komisija prašo atmesti
Avebe
argumentus.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia iš 1972 m. įmonės sutarties 1 straipsnio išplaukia, kad
Avebe
ir
Akzo
, siekdamos „savo bendra sąskaita gaminti, parduoti ir platinti“ tam tikrus produktus, tarp jų ir natrio gliukonatą, sukūrė
bendrąją įmonę
Glucona
.
Pagal 1972 m. įmonės sutarties 5 straipsnio 1 dalį „(
Glucona
) akcininkai (turėjo) teisę tik kartu veikti ir pasirašyti bendrovės vardu, prisiimti bendrovės įsipareigojimus tretiesiems
asmenims arba priimti trečiųjų asmenų įsipareigojimus bendrovei bei gauti ar išleisti lėšas bendrovės vardu“. Remiantis šios
sutarties 5 straipsnio 2 dalimi, akcininkai
Akzo
ir
Avebe
turėjo paskirti du atstovus, kurie „kartu vykdo 1 dalyje aprašytus įgaliojimus atitinkamo akcininko vardu, nepažeidžiant
kiekvieno akcininko teisių pačiam įgyvendinti savo teises“. Šie atstovai turėjo „reguliariai palaikyti tarpusavio ryšius ir
aptarti su (
Glucona
) direktoriais visus bendrovę dominančius klausimus“. Pagal 1972 m. įmonės sutarties 5 straipsnio 3 dalį einamuosius bendrovės
valdymo reikalus tvarkė du direktoriai, paskirti
Akzo
ir
Avebe
. Šie direktoriai didelę savo laiko dalį turėjo skirti
Glucona
reikalams. Jie turėjo „dirbti glaudžiai bendradarbiaudami ir (buvo) kartu atsakingi už bendrovės politiką“ bei privalėjo „reguliariai
pateikti atstovaujamiesiems ataskaitas apie bendrovės politiką ir suteikti jiems visą informaciją šiuo klausimu“.
Sutarties 13 straipsnio 2 dalyje buvo patikslinta, kad „jeigu abu akcininkai nenustatys kitaip, (
Glucona
) patiki savo produktų pardavimą
Akzo
“ ir kompensuoja jai proporcingą jos išlaidų pardavimo organizavimui dalį, atsižvelgiant į
Glucona
produktų pardavimui skirtą laiką.
Iš šių 1972 m. įmonės sutarties nuostatų matyti, kad nors einamieji su natrio gliukonato pardavimu
Glucona
sąskaita susiję reikalai buvo „patikėti“
Akzo
,
Avebe
negali pagrįstai teigti, kad, remiantis vien 1972 m. įmonės sutarties nuostatomis, pažeidimu gali būti apkaltinta tik
Akzo
, nes ji vienintelė buvo atsakinga už
Glucona
platinimo politiką.
Turint omenyje
Glucona
teisinę formą,
Akzo
ir
Avebe
kartu apibrėžė
Glucona
politiką. Tai reiškė, kad, veikdamos per savo atstovus ir
Glucona
direktorius,
Akzo
ir
Avebe
turėjo reguliariai derinti savo pozicijas. Todėl reikia manyti, kad, remiantis 1972 m. įmonės sutartimi,
Avebe
nebuvo nežinomi nei nustatyta natrio gliukonato platinimo politika, nei jos įgyvendinimas.

Avebe
tvirtinimai, kad du direktoriai visų pirma (arba išimtinai) tvarkė tuos reikalus, kurie buvo susiję su atitinkamam juos paskyrusiam
akcininkui skirta sritimi, palaikė su jais atskirus ryšius ir tik labai mažai arba visiškai nesidomėjo kito direktoriaus kompetencijai
priklausančiais reikalais, nėra pagrįsti jokia įmonės sutarties nuostata, ir net joms iš dalies prieštarauja. Kaip jau buvo
pabrėžta, remiantis 1972 m. įmonės sutartimi,
Akzo
ir
Avebe
buvo kartu atsakingos už
Glucona
politikos apibrėžimą, ir dėl to jos nuolat turėjo derinti savo pozicijas tarpininkaujant jų paskirtiems
Glucona
direktoriams.
Be to, net jei, kaip teigia
Avebe
, 1972 m. įmonės sutarties nuostatos, visų pirma jos 13 straipsnio 2 dalis ir 14 straipsnio 1 dalis, turėtų būti aiškinamos
taip, kad
Akzo
paskirtas direktorius užtikrino natrio gliukonato realizavimą, veikdamas kaip
Akzo
darbuotojas, yra atsakingas už
Glucona
produktų pardavimą, turint omenyje 1972 m. įmonės sutartimi sukurtą teisinę padėtį, už
Akzo
paskirto direktoriaus veiksmus vis tiek turėtų atsakyti
Glucona
.
Todėl taikydama EB 81 straipsnį vien 1972 m. įmonės sutarties nuostatų pagrindu Komisija, nepadarydama teisinės klaidos, galėjo
daryti prielaidą, kad antikonkurenciniai
Glucona
veiksmai buvo žinomi visiems valdybos nariams.
Tokioje situacijoje
Avebe
per administracinę procedūrą, pasitelkdama aplinkybių, sudarančių neprieštaringų ir įtikinamų nuorodų visumą, turėjo įrodyti,
kad, nepaisant tokios teisinės padėties, tik
Akzo
žinojo apie antikonkurencinius
Glucona
veiksmus ir juos nulėmė.
c)     Dėl įvairių faktinių aplinkybių
Siekdama įrodyti, kad nebuvo informuota apie kartelio egzistavimą,
Avebe
nurodo šešias faktines aplinkybes.
Pirmiausia
Avebe
pabrėžia, kad jos atstovai nedalyvavo nė viename kartelio susitikime iki 1993 m. spalio mėnesio.
Komisija šiuo klausimu nepateikė ypatingų argumentų.
Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad Komisija neginčija šios aplinkybės ir kad, be to, ji ją pripažino ginčijamo sprendimo
306 punkte. Tačiau atsižvelgiant į 1972 m. įmonės sutartyje numatytą užduočių pasidalinimą ir į sutarties nuostatas, numatančias
bendrus akcininkų įgaliojimus ir garantuojančias kiekvieno
Glucona
akcininko dalyvavimą bei galimybę būti informuotam apie kitos šalies veiksmus (žr. šio sprendimo 90 punktą), ši aplinkybė
neleidžia daryti išvados, kad
Avebe
atstovai bendrovėje
Glucona
– ir kartu pati
Avebe
– negalėjo žinoti apie antikonkurencinius veiksmus.
Antra,
Avebe
mano, kad ginčijamo sprendimo 307 konstatuojamojoje dalyje Komisija neturėjo teisės pagrįstai remtis 1990 m. gegužės 1 d.
pažyma. Dar savo atsakyme į pranešimą apie kaltinimus ji pareiškė, kad susitikimas, apie kurį kalbama minėtoje pažymoje, neturėjo
nieko bendra su daugiašaliais kartelio susitikimais ir buvo surengtas siekiant struktūrinio bendradarbiavimo su
ADM
. Šie pokalbiai nebuvo susiję su įprasta
Glucona
pardavimo veikla; juose buvo kalbama apie struktūrinius
Glucona
gamybos pakeitimus JAV. Tai paaiškina, kodėl jame dalyvavo
Avebe
paskirtas
Glucona
direktorius ir kodėl
Avebe
kaip
Glucona
akcininkė buvo informuota apie pokalbių su
ADM
esmę.
Komisija mano, kad iš 1990 m. gegužės 1 d. pažymos išplaukia, jog
Glucona
, o ne ik
Akzo
, taip pat platino natrio gliukonatą, priėmė sprendimus dėl savo elgesio rinkoje, dalyvavo derybose ir kitų kartelio narių
buvo laikoma šios rinkos dalyve.
Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad
Avebe
valdybos narys paruošė 1990 m. gegužės 1 d. pažymą apie susitikimą, kuris 1990 m. balandžio 30 d. įvyko su
ANC
ir
ADM
atstovais. Iš šios pažymos matyti, kad per šį susitikimą dalyviai aptarė tam tikrų
ADM
sudarytų natrio gliukonato tiekimo sutarčių atnaujinimą.
Net darant prielaidą, kad šis susitikimas neturėjo nieko bendra su daugiašaliais kartelio susitikimais, o buvo surengtas,
kaip teigia
Avebe
, ruošiantis
ADM
siekiamam struktūriniam bendradarbiavimui, ši pažyma, kaip pabrėžė Komisija, vis dėlto įrodo, kad
Avebe
nebuvo nesusipažinusi su
Glucona
natrio gliukonato platinimo klausimu. Be to, šią išvadą patvirtina ir susitarimo tarp
Akzo
,
Avebe
ir
ADM
projektas, kurį pati
Avebe
pateikė teismui ir iš kurio išplaukia, kad
Avebe
ir
Akzo
turėjo kartu užtikrinti natrio gliukonato platinimą JAV. Šiame dokumente nėra nė vienos nuorodos į tai, kad
Avebe
veikla buvo apribota natrio gliukonato gamyba ir kad produkto platinimu turėjo užsiimti tik
Akzo
.
Todėl
Avebe
neteisingai priekaištauja Komisijai panaudojus šią pažymą kaip vieną iš faktinių aplinkybių, įrodančių, kad
Avebe
negalėjo nežinoti apie
Glucona
dalyvavimą antikonkurenciniuose veiksmuose.
Trečia,
Avebe
mano, kad ginčijamo sprendimo 308 konstatuojamojoje dalyje Komisija neteisingai rėmėsi
Avebe
elgesiu 1993 m. rugpjūčio 15 d. perimant visišką
Glucona
valdymą ir padarė iš to išvadą, jog
Avebe
atsakinga už iki to momento padarytą pažeidimą. Jos teigimu, tokia argumentacija buvo atmesta 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Mayr-Melnhof prieš Komisiją
, T‑347/94, Rink. p. II‑1751, 400 ir paskesniuose punktuose.
Komisijos nuomone,
Avebe
neteisingai remiasi 107 punkte nurodytu sprendimu
Mayr-Melnhof prieš Komisiją
, nes šis sprendimas buvo susijęs su situacija, kuri skiriasi nuo nagrinėjamo atvejo. Nagrinėjamoje byloje ji panaudojo šią
aplinkybę kartu su kitomis, siekdama įrodyti, kad
Avebe
turėjo žinoti apie
Glucona
dalyvavimą kartelyje iki 1993 m. rugpjūčio 15 dienos.
Pirmosios instancijos teismas pabrėžia, kad, kaip teisingai pabrėžia Komisija, 107 punkte nurodytame sprendime
Mayr-Melnhof prieš Komisiją
buvo nuspręsta, jog bendrovė
Mayr-Melnhof
gali būti laikoma atsakinga už vienos iš savo antrinių bendrovių elgesį tik nuo tos dienos, nuo kurios ji pradėjo šią antrinę
bendrovę kontroliuoti. Tačiau šiuo atveju, atsižvelgiant į įkuriant
Glucona
nustatytus teisinius ir kontrolės santykius, nebuvo keliamas klausimas, ar
Avebe
laikytina atsakinga už veiksmus, kuriuos kuri nors bendrovė padarė tuomet, kai ji šios bendrovės dar nekontroliavo. Todėl
Avebe
negali pagrįstai remtis šiuo sprendimu savo teiginiams pagrįsti.
Net jeigu atskirai nagrinėjamo
Avebe
elgesio nepakanka įrodyti, jog prieš perimdama visišką
Glucona
kontrolę 1993 m. rugpjūčio 15 d. ji žinojo apie
Glucona
dalyvavimą kartelyje, atsižvelgiant į kitus labai tikėtinus veiksnius, pavyzdžiui, bendrą abiejų
Glucona
direktorių atsakomybę (žr. ginčijamo sprendimo 307 konstatuojamąją dalį ir šio sprendimo 90–96 punktus), Komisijos negalima
kaltinti tuo, kad ji panaudojo šią aplinkybę savo nuomonei paremti.
Ketvirta,
Avebe
teigia, kad
Glucona
vidinių susitikimų protokoluose kartelio egzistavimo faktas neminimas. Todėl
Glucona
organai nebuvo nei aiškiai, nei kitaip patvirtinę
Akzo
elgesio, nes apie jį nežinojo.
Komisijos nuomone, iš šių protokolų matyti, kad per susitikimus aptarti klausimai buvo susiję su visa
Glucona
veikla.
Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad aplinkybė, jog
Glucona
vidinių susitikimų protokoluose kartelio egzistavimas nėra minimas, atsižvelgiant į kartelio slaptumą, nėra reikšmingas argumentas,
siekiant įrodyti, kad
Avebe
nežinojo ar negalėjo žinoti apie šį kartelį arba juo labiau kad
Glucona
organai nebuvo aiškiai ar kaip nors kitaip pritarę antikonkurenciniams veiksmams.
Kaip teisingai teigia Komisija, iš daugelio protokolų išplaukia, kad
Avebe
– kartais labai detaliai – buvo informuojama apie komercinę
Glucona
veiklos dalį, ir tai, pavyzdžiui, matyti iš 1991 m. spalio 8 d., 1992 m. balandžio 14 d. ir gruodžio 10 d. bei 1993 m. rugsėjo
2 d. susitikimų ataskaitų. Pavyzdžiui, 1992 m. gruodžio 10 d. susitikimo protokolo 8 punkte galima perskaityti:
„Natrio gliukonato 1993 m. biudžetas dėl rinkos jėgų (
ADM
) yra daug mažesnis nei anksčiau. Nepaisant mažesnių kiekių laukiama didesnių kainų. Be to, bus prašoma didesnių eksporto
grąžinamųjų išmokų. Tai susiję su tuo, kad mūsų žaliavos atskiestos. Didžiausias dėmesys teks eksportui į trečiąsias valstybes
už EB ribų. Pirmą kartą per daugelį metų bruto pelnas natrio gliukonato atveju turėtų pasiekti rentabilumo ribą. Vis dėlto
iš dalies tai susiję su nekintamų sąnaudų perskirstymu <…>“
Iš to matyti, kad per susitikimus aptariami klausimai buvo susiję su visa
Glucona
veikla ir visų pirma su tokiomis temomis, kaip antai platinimo strategija, rinkos plėtra ir kainų politika bei rinkos dalys.
Tačiau, atsižvelgiant į kartelio reikšmingumą veiklai natrio gliukonato rinkoje, atrodo, buvo visiškai neįmanoma aptarti šių
temų neminint kartelio ir iš to išplaukiančių duomenų.
Todėl
Avebe
taip pat negali pagrįstai remtis
Glucona
susitikimų protokolais.
Penkta,
Avebe
remiasi aplinkybe, kad
Glucona
prekybos partneriai bei konkurentai visuomet tapatino ją su
Akzo
ir niekuomet neprilygino jos
Avebe
, kad
Akzo
savo korespondencijoje su klientais naudojo
Akzo
, o ne
Glucona
blankus ir kad
Glucona
išrašydavo sąskaitas ir jas padengdavo per
Akzo
.
Komisija ginčija šiuos argumentus.
Visų pirma Pirmosios instancijos teismas pabrėžia, kad
Avebe
argumentai prieštarauja šio sprendimo 105 punkte minėtam susitarimo projektui, kuriame kaip potencialus
ADM
prekybos natrio gliukonatu partneris JAV minima ne tik
Akzo
, bet ir
Avebe
. Bet kuriuo atveju, net jei būtų buvę įrodyta, kad
Glucona
partneriai ir konkurentai visuomet tapatino ją su
Akzo
, ši aplinkybė būtų susijusi tik su
Glucona
išoriniais santykiais ir tuo, kaip ją suvokė tretieji asmenys. Tačiau šie argumentai visiškai nėra susiję su klausimu, ar,
turint omenyje
Glucona
vidaus struktūrą,
Avebe
žinojo ar turėjo žinoti apie
Glucona
antikonkurencinius veiksmus natrio gliukonato rinkoje.
Todėl
Avebe
negali remtis šiomis aplinkybėmis savo teiginiams pagrįsti.
Galiausiai, šešta,
Avebe
teigia, kad
Akzo
paskirto direktoriaus biuras buvo Amesfoort (Nyderlandai),
Akzo
pastate, o
Avebe
paskirtas direktorius vietoje rūpinosi
Avebe
gamyklų Ter Apelkanaal (Nyderlandai) vadyba ir kad šias vietas skiria apie 200 km atstumas. Be to, ji teigia, kad natrio
gliukonato gamyba ir pardavimas sudarė tik nedidelę tiek
Avebe
, tiek
Akzo
veiklos dalį.
Šiuo klausimu Komisija specialių argumentų nepateikė.
Tokiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas primena, kad 1972 m. įmonės sutartis aiškiai numatė glaudų abiejų direktorių
bendradarbiavimą derinant veiksmus visais bendrąją įmonę dominančiais klausimais. Be to, kaip buvo pažymėta šio sprendimo
115 punkte, iš
Glucona
vidaus susitikimų protokolų matyti, kad per susitikimus aptariami klausimai buvo susiję su visa
Glucona
veikla ir visų pirma su tokiomis temomis, kaip antai platinimo strategija, rinkos plėtra ir kainų politika bei rinkos dalys.
Todėl geografinis atstumas tarp
Akzo
ir
Avebe
nėra įtikinamas argumentas siekiant pagrįsti teiginį, kad
Avebe
paskirtas direktorius nežinojo apie antikonkurencinius veiksmus.

Avebe
nurodyta aplinkybė, kad natrio gliukonato gamyba ir pardavimas sudarė tik nedidelę tiek
Avebe
, tiek
Akzo
veiklos dalį, taip pat nėra reikšmingas.
Glucona
įkūrimu buvo siekiama bendrai pradėti gaminti ir platinti tam tikrus produktus, tarp jų ir natrio gliukonatą, o tai yra veiklos
sritys, kurioms, remiantis 1972 m. įmonės sutartimi,
Glucona
direktoriai turėjo skirti didžiąją savo darbo laiko dalį.
Todėl
Avebe
neteisingai bando pagrįsti savo argumentus šia aplinkybe.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, Komisija teisingai nusprendė, kad įvairios
Avebe
nurodytos faktinės aplinkybės neleidžia daryti išvados, kad nepaisant aiškaus teisinio pagrindo, reglamentuojančio bendrosios
įmonės struktūrą ir jos akcininkų kompetenciją,
Avebe
neturėjo informacijos apie nustatytą natrio gliukonato platinimo politiką bei jos įgyvendinimą, ir todėl nežinojo ar negalėjo
žinoti apie
Glucona
antikonkurencinius veiksmus.
Todėl Komisija galėjo pagrįstai teigti, kad pažeidimą padarė
Glucona
.
3.
Dėl tvirtinimo, kad Komisija negalėjo inkriminuoti Avebe Glucona padaryto pažeidimo
a)     Šalių argumentai

Avebe
iš esmės tvirtina, kad, net jei būtų konstatuota, jog pažeidimą padarė
Glucona
, o ne
Akzo
, Komisija jokiu būdu negalėjo šiuo pažeidimu apkaltinti
Avebe
.
Šiuo klausimu
Avebe
teigia, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, aplinkybė, jog antrinė bendrovė turi savarankišką teisinį subjektiškumą,
dar nereiškia, kad už jos elgesį atsakomybė negali tekti patronuojančiai bendrovei, visų pirma, jeigu antrinė bendrovė savarankiškai
nesprendžia dėl savo elgesio rinkoje, o iš esmės įgyvendina patronuojančios bendrovės instrukcijas (žr. 2000 m. lapkričio
16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
, C‑286/98 P, Rink. p. I-9925, 26 punktą ir ten nurodytą teismų praktiką). Jos nuomone, iš to išplaukia, kad būtina atsižvelgti
ne tik į formalią teisinę įmonės struktūrą, bet ir į faktinę sprendimų priėmimo tvarką. Pateikdama iš esmės tuos pačius argumentus,
kaip ir dėl pirmojo ieškinio pagrindo pirmosios dalies,
Avebe
mano, kad
Glucona
nesilaikė jai duotų nurodymų, o priešingai – natrio gliukonato platinimą užtikrino
Akzo
.
Be to, tuo atveju, kai pažeidimą padarė teisinio subjektiškumo neturintis susivienijimas, formalus teisinių ryšių tarp jo
ir patronuojančių bendrovių kriterijus nėra reikšmingas. Tokioje situacijoje svarbu tik tai, ar
Glucona
ir
Avebe
sudarė ūkinį vienetą, ko nebuvo, nes
Glucona
neturėjo platinimo struktūros ir daugelis jos darbuotojų savo darbą atliko kartu dirbdami kitam darbdaviui. Tik tuomet, kai
patronuojanti bendrovė turi 100 % padalinio akcijų, Komisija gali remtis prielaida, kad ši antrinė bendrovė iš esmės vykdo
patronuojančios bendrovės instrukcijas. Tik tokiu atveju Komisija neturi tikrinti, ar patronuojanti bendrovė iš tikrųjų pasinaudojo
tokiais savo įgaliojimais. Tačiau šiuo atveju
Avebe
turėjo tik 50 %
Glucona
akcijų, o likusieji 50 % buvo
Akzo
rankose.
Be to,
Avebe
nurodo 1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Metsä-Serla ir kt. prieš Komisiją
(T‑339/94, T‑340/94, T‑341/94 ir T‑342/94, Rink. p. II-1727, 51–58 punktai). Ji pažymi, kad šioje byloje Pirmosios instancijos
teismas atsižvelgė į aplinkybę, jog įmonių susivienijimas gavo iš savo narių įgaliojimą pardavinėti kartoną ir nustatė vienodas
kainas bei veikė kiekvieno iš savo narių vardu ir sąskaita. Taigi šioje byloje Pirmosios instancijos teismas atsižvelgė į
pažeidimą pagrindžiantį elgesį bei į tiesioginį ryšį tarp šio elgesio ir už jį atsakingos įmonės.

Avebe
taip pat teigia, kad labai mažai tikėtina, jog 1993 m. rugpjūčio 15 d., kai
Akzo
paskirtas direktorius informavo jos paskirtą direktorių apie kartelį ir jo struktūrą,
Avebe
jau žinojo apie šio kartelio egzistavimą.
Avebe
pabrėžia, kad Komisijai apie tai buvo pranešta 1999 m. balandžio 23 d. laišku, bet pastaroji neteisingai interpretavo šią
informaciją ginčijamame sprendime teigdama, kad
Avebe
buvo paprašiusi ją detaliai informuoti apie su karteliu susijusią situaciją. Be to, Komisija neatsižvelgė į tai, kad, kaip
nurodyta atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 26 punkte,
Avebe
atstovas
Glucona
įmonėje vėliau informavo
Avebe
prezidentą, o tai paneigia tvirtinimą, jog
Avebe
jau žinojo apie kartelį.
Dublike
Avebe
taip pat tvirtina, kad jos teiginį patvirtina 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių
laisvių apsaugos konvencijos 6 straipsnio 2 dalis, kaip ją išaiškino Europos žmogaus teisių teismas.
Komisija pripažįsta, kad jos nurodyta teismų praktika nesusijusi su šioje byloje nagrinėjama situacija, kai pažeidimą padaro
dviejų savarankiškų įmonių bendradarbiavimo susivienijimas. Vis dėlto Komisija, iš esmės remdamasi argumentais, kurie jau
buvo pateikti dėl pirmojo ieškinio pagrindo pirmosios dalies, šiuo atveju teigia, kad
Avebe
galėjo daryti lemiamą įtaką
Glucona
elgesiui rinkoje ir visų pirma – bet kuriuo momentu nutraukti jos dalyvavimą kartelyje. Komisijos nuomone, atsižvelgiant į
teismų praktiką (1998 m. gegužės 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
, T‑3544/94, Rink. p. II-2111, 80 punktas), to pakanka išvadai, kad
Avebe
buvo taip pat atsakinga už pažeidimą ir nebūtina įrodinėti, ar ji iš tikrųjų pasinaudojo tokia įtaka įmonei
Glucona
.
b)     Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką vienos įmonės antikonkurencinis elgesys gali būti inkriminuojamas
kitai įmonei, jeigu pirmoji įmonė nepriiminėjo savarankiškų sprendimų dėl savo elgesio rinkoje ir visų pirma dėl ypatingų
ekonominių bei teisinių jas siejančių santykių iš esmės vykdė antrosios įmonės nurodymus (2005 m. birželio 28 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑198/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P, C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I-5425, 117 punktas ir 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Metsä-Serla
Oyj ir kt. prieš Komisiją
, C‑294/98 P, Rink. p. I-10065, 27 punktas).
Šiuo klausimu reikėtų patikslinti, kad pagal šią teismų praktiką ir priešingai nei teigia Komisija atsiliepimo į ieškinį 48–52 punktuose,
Komisija negali apsiriboti konstatavimu, kad įmonė „galėjo“ turėti tokios lemiamos įtakos kitai įmonei, netikrindama, ar tokios
įtakos iš tikrųjų būta. Atvirkščiai, iš šios teismų praktikos išplaukia, kad Komisija iš esmės privalo įrodyti tokią lemiamą
įtaką, remdamasi visais faktiniais duomenimis, visų pirma galimais vienos įmonės įgaliojimais duoti nurodymus kitai įmonei
(šiuo klausimu žr. 135 punkte nurodyto Teisingumo Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
118–122 punktus, 2003 m. spalio 2 d. Sprendimo
Aristrain prieš Komisiją
, C‑196/99 P, Rink. p. I‑11005, 95–99 punktus ir 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
HFB ir kt. prieš Komisiją
, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 527 punktą). Tačiau Komisijos nurodytoje byloje, kurioje buvo priimtas 129 punkte nurodytas 2000 m.
lapkričio 16 d. Sprendimas
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
, Teisingumo Teismas pripažino, kad jeigu patronuojanti bendrovė kontroliuoja 100 % savo pažeidimą padariusios antrinės bendrovės
akcijų, egzistuoja nuginčijama prezumpcija, kad tokia patronuojanti bendrovė iš tikrųjų turi lemiamos įtakos savo padalinio
elgesiui. Todėl patronuojanti bendrovė turi paneigti šią prezumpciją, pateikdama jos padalinio autonomiją galinčių patvirtinti
įrodymų (šiuo klausimu žr. 129 punkte nurodyto 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
28–29 punktus ir 134pe nurodyto 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
80 punktą).
Be to, primintina, kad remiantis 1972 m. įmonės sutartimi,
Glucona
buvo įsteigta kaip „
vennootschap onder firma
“ (vof). Neginčytina, kad pagal Nyderlandų teisę
Glucona
buvo išimtinai sutartinis vienetas be teisinio subjektiškumo, atskiro nuo jos akcininkų
Akzo
ir
Avebe
, kurios turėjo po 50 % šio vieneto akcijų, teisinio subjektiškumo. Pagal šios sutarties 5 straipsnio 1 dalį jos galėjo tik
kartu veikti ir pasirašyti
Glucona
vardu, prisiimti bendrovės įsipareigojimus tretiesiems asmenims arba priimti trečiųjų asmenų įsipareigojimus bendrovei bei
gauti ar išleisti lėšas bendrovės vardu. Remiantis šios nuostatos 2 dalimi, akcininkai turėjo paskirti du atstovus, kurie
„bendrai vykdo 1 dalyje aprašytus įgaliojimus atitinkamo akcininko vardu, nepažeisdami kiekvieno akcininko teisių pačiam įgyvendinti
savo teises“. Šie atstovai turėjo „reguliariai palaikyti tarpusavio ryšius ir aptarti su (
Glucona
) direktoriais visus bendrovę dominančius klausimus“. Pagal minėtos sutarties 5 straipsnio 3 dalį einamuosius bendrovės valdymo
reikalus tvarkė du direktoriai, paskirti
Akzo
ir
Avebe
. Šie direktoriai turėjo skirti didelę savo laiko dalį
Glucona
reikalams. Jie turėjo „dirbti glaudžiai bendradarbiaudami ir (buvo) kartu atsakingi už bendrovės politiką“ bei privalėjo „reguliariai
pateikti atstovams ataskaitas apie bendrovės politiką ir suteikti jiems visą informaciją šiuo klausimu“. Galiausiai dėl
Glucona
teisinės struktūros
Akzo
ir
Avebe
buvo neribotai ir solidariai atsakingos už jos įsipareigojimus.
Iš visų pirmiau nurodytų aplinkybių išplaukia, kad 1972 m. įmonės sutartis numatė bendrus
Akzo
ir
Avebe
vadovavimo įgaliojimus, kiek tai susiję su
Glucona
verslo valdymu, kuriuos veikdami kartu ir nuolat derindami veiksmus visais
Glucona
dominančiais klausimais turėjo įgyvendinti du atitinkamai
Akzo
ir
Avebe
paskirti ir per du šių akcininkų atstovus kontroliuojami direktoriai. Atsižvelgdamas į šiuos vadovavimo įgaliojimus bei į
tai, kad
Akzo
ir
Avebe
turėjo po 50 %
Glucona
akcijų ir taip bendrai kontroliavo visas jos akcijas, Pirmosios instancijos teismas mano, kad ši situacija yra analogiška
tai, dėl kurios buvo priimtas 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimas
Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją
, kai viena patronuojanti bendrovė kontroliavo 100 % savo padalinio akcijų, ir todėl buvo daroma prezumpcija, kad minėta patronuojanti
bendrovė iš tikrųjų turėjo lemiamos įtakos savo padalinio elgesiui.
Pirmosios instancijos teismas mano, kad šio sprendimo 137 punkte nurodytų aplinkybių visuma sudaro pakankamą pagrindą prezumpcijai,
kad
Akzo
ir
Avebe
kartu lėmė tokią
Glucona
veiksmų rinkoje kryptį, jog pastaroji bendrovė šiuo atžvilgiu neturėjo jokios realios autonomijos. Be to, kaip išplaukia iš
šio sprendimo 92–126 punktuose nustatytų aplinkybių dėl ieškovės žinių apie
Glucona
veiksmus, ieškovė nepateikė įrodymų, galinčių paneigti šią prezumpciją.
Galiausiai pažymėtina, kad bendra abiejų akcininkų,
Akzo
ir
Avebe
, atsakomybė už
Glucona
elgesį, neatsižvelgiant į jos tikslią apimtį pagal Nyderlandų teisę, sustiprina prezumpciją, kad
Glucona
verslo politiką iš tikrųjų nustatė du jos akcininkai. Šiomis aplinkybėmis akcininkai yra labai suinteresuoti išvengti to,
kad jų antrinė bendrovė elgtųsi nepriklausomai nuo jų nurodymų, nes neteisėtų jų antrinės bendrovės veiksmų atveju jie rizikuoja
būti įtraukti į tyrimo procedūras ar atsakyti pagal trečiųjų asmenų žalos atlyginimo reikalavimus.
Iš to, kas pasakyta, išplaukia, kad, atsižvelgiant į glaudžius ekonominius ryšius tarp
Glucona
ir
Akzo
bei
Avebe
, kurios faktiškai kartu kontroliavo
Glucona
, Komisija nepadarė klaidos konstatavusi, jog
Glucona
pažeidimas gali būti inkriminuojamas
Avebe
. Iš to taip pat išplaukia, kad, priešingai nei teigia ieškovė,
Glucona
ir
Akzo
bei
Avebe
sudarė ekonominį vienetą šio sprendimo 78 punkte nurodytos teismų praktikos prasme, pagal kurią antrinės bendrovės pažeidimai
turi būti inkriminuojami ją patronuojančioms bendrovėms, kurios už juos atsako dėl faktinės antrinės bendrovės verslo politikos
kontrolės (šiuo klausimu žr. 2003 m. gruodžio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Minoan Lines prieš Komisiją
, T‑66/99, Rink. p. II‑5515, 122 punktą).
Todėl reikia atmesti visą ieškinio pagrindą dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimo.
E –
Dėl proporcingumo principo pažeidimo

Avebe
mano, kad net darant prielaidą, jog ji gali būti apkaltinta pažeidimu, Komisija, nustatydama pagrindinį baudos dydį, kaip
į lengvinančią aplinkybę turėjo atsižvelgti į
Avebe
vaidmenį kartelyje iki 1993 m. rugpjūčio 15 dienos.
Komisija pabrėžia, kad
Avebe
bauda buvo nustatyta dėl
Glucona
veiksmų kartelyje ir kad šiame kontekste ji atsižvelgė į šios bendrovės elgesio ypatumus. Komisijos nuomone, nėra jokių priežasčių
sušvelninti vienos iš patronuojančių bendrovių atsakomybę už antrinės bendrovės veiksmus. Juo labiau kad
Glucona
neturėjo teisinio subjektiškumo, atskiro nuo jos akcininkų
Akzo
ir
Avebe
teisinio subjektiškumo. Taigi
Avebe
tikrai neatsako už kitų elgesį, o tik už išimtinai sutartinio vieneto, kuris yra jos pačios teisinio subjektiškumo dalis
ir už kurį ji solidariai atsakinga, veiksmus.
Pirmosios instancijos teismas mano, kad, kaip tvirtina Komisija, dėl
Glucona
elgesio, kuris gali būti inkriminuojamas ir
Avebe
, ir
Akzo
, ji, nepažeisdama proporcingumo principo, teisingai skyrė baudą
Avebe
. Konkrečiau kalbant, Pirmosios instancijos teismas mano, kad atsižvelgiant į 1972 m. įmonės sutarties, kuria buvo įkurta
Glucona
(žr. šio sprendimo 90–91 punktus), nuostatas, vaidmuo, kurį
Avebe
vaidino iki 1993 m. rugpjūčio 15 d., negali būti lengvinanti aplinkybė, kuri turėtų įtakos jai paskirtos baudos proporcingumui.
Todėl ieškinio pagrindas dėl proporcingumo principo pažeidimo nėra pagrįstas.
Kadangi nė vienam dėl ginčijamo sprendimo teisėtumo pateiktam ieškinio pagrindui nebuvo pritarta, visas ieškinys turi būti
atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, jis turi padengti atsakovės išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš
Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA
bylinėjimosi išlaidas.
Azizi
Jaeger
Dehousse
Paskelbta 2006 m. rugsėjo 27 d. posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. Azizi
Turinys
Faktinės bylos aplinkybės
Procedūra ir šalių reikalavimai
Dėl teisės
A –  Įvadas
B –  Dėl pareigos motyvuoti nesilaikymo
C –  Dėl teisės į gynybą pažeidimo
1.  Įvadinės pastabos
2.  Dėl Akzo pareiškimo
3.  Dėl tariamo Akzo atstovo pareiškimo JAV institucijoms
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Dėl priimtinumo
Dėl esmės
D –  Dėl EB 81 straipsnio 1 dalies ir Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimo
1.  Įvadas
2.  Dėl Komisijos teisės apkaltinti Glucona dėl pažeidimo, padaryto iki 1993 m. rugpjūčio 15 dienos
a)  Įvadinės pastabos
b)  Dėl 1972 m. įmonės sutarties
Šalių argumentai
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
c)  Dėl įvairių faktinių aplinkybių
3.  Dėl tvirtinimo, kad Komisija negalėjo inkriminuoti Avebe Glucona padaryto pažeidimo
a)  Šalių argumentai
b)  Pirmosios instancijos teismo vertinimas
E –  Dėl proporcingumo principo pažeidimo
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: olandų.