CELEX: 62008CJ0470
Skupna kmetijska politika
Integrirani administrativni in kontrolni sistem za nekatere sheme pomoči
Uredba (ES) št. 1782/2003
Shema enotnega plačila
Prenos pravic do plačila
Prenehanje zakupne pogodbe
Obveznosti zakupnika in zakupodajalca

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Uredbe Sveta (ES) št. 1782/2003 z dne 29. septembra 2003 o skupnih pravilih za sheme neposrednih podpor v okviru skupne kmetijske politike in o uvedbi nekaterih shem podpor za kmete ter o spremembi uredb (EGS) št. 2019/93, (ES) št. 1452/2001, (ES) št. 1453/2001, (ES) št. 1454/2001, (ES) 1868/94, (ES) št. 1251/1999, (ES) št. 1254/1999, (ES) št. 1673/2000, (EGS) št. 2358/71 in (ES) št. 2529/2001 (
UL L 270, str. 1
) ter Uredbe Komisije (ES) št. 795/2004 z dne o podrobnih pravilih za izvajanje sheme enotnega plačila, predvidenega v Uredbi št. 1782/2003 (
UL L 141, str. 1
).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med K. van Dijkom in Gemeente Kampen (občino Kampen) zaradi vrste in obsega obveznosti iz pogodbe o zakupu kmetije.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Uredba št. 1782/2003
Uredba št. 1782/2003 je med drugim uvedla shemo dohodkovne podpore za kmete. Ta shema je bila v členu 1, druga alinea, te uredbe poimenovana „shema enotnega plačila“.
V uvodni izjavi 21 Uredbe št. 1782/2003 je navedeno:
„Sheme podpore v okviru skupne kmetijske politike predvidevajo neposredno dohodkovno podporo, zlasti z namenom, da se kmetijski skupnosti zagotovi primeren življenjski standard. Ta cilj je tesno povezan z ohranitvijo podeželja. Da bi se izognili neprimernim dodelitvam sredstev Skupnosti se podpora ne bi smela izplačati kmetom, ki so umetno ustvarili pogoje, potrebne za pridobitev takih plačil.“
V uvodni izjavi 29 te uredbe je navedeno:
„Da bi določili znesek, do katerega bi moral biti kmet upravičen v okviru nove sheme, se je primerno sklicevati na zneske, ki so mu bili dodeljeni med referenčnim obdobjem. Ustanoviti je treba nacionalno rezervo za upoštevanje posebnih razmer. Ta rezerva se lahko uporabi tudi za lažjo udeležbo novih kmetov v shemi. Enotno plačilo je treba določiti na ravni kmetije.“
V uvodni izjavi 30 navedene uredbe je med drugim navedeno:
„Celoten znesek, do katerega je kmetija upravičena, je treba razdeliti (pravice do plačila) in povezati z določenim številom upravičenih hektarjev, ki ga je treba določiti, da se omogoči prenos pravic do premije. Da bi se izognili špekulativnim prenosom, ki bi povzročili kopičenje pravic do plačila brez ustrezne kmetijske podlage, je pri dodeljevanju pomoči primerno določiti povezavo med pravicami in določenim številom upravičenih hektarjev […]“
Člen 2 te uredbe določa:
„V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve:
(a)
‚kmet‘ je fizična ali pravna oseba oziroma združenje fizičnih ali pravnih oseb, […] ki opravlja kmetijsko dejavnost,
[…]
(c)
‚kmetijska dejavnost‘ je proizvodnja, vzreja ali gojenje kmetijskih proizvodov vključno z žetvijo, molžo, rejo živali in kmetijsko rejo živali ali ohranjanje zemljišča po dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih, določeno v členu 5,
[…]“
Naslov III Uredbe št. 1782/2003, „Shema enotnega plačila“, vsebuje v poglavjih od 1 do 4 osnovna pravila, ki veljajo za ta sistem dohodkovne podpore kmetom, „nevezane“ na proizvodnjo. Iz členov 33(1)(a), 37(1), 38 in 41 te uredbe je razvidno, da so kmetje, ki jim je bilo odobreno plačilo v referenčnem obdobju, ki zajema koledarska leta od 2000 do 2002, v okviru vsaj ene od shem podpor, navedenih v Prilogi VI k navedeni uredbi, upravičeni do pomoči, ki se izračuna na podlagi referenčnega zneska, ki je za vsakega kmeta letno povprečje vseh plačil, odobrenih v okviru teh shem, v tem obdobju.
Člen 36(1) Uredbe št. 1782/2003 določa:
„Pomoč v okviru sheme enotnega plačila se izplača glede na pravice do plačila, kot je določeno v poglavju 3, za ustrezno število upravičenih hektarjev, kot je določeno v členu 44(2).“
Poglavje 3 naslova III Uredbe št. 1782/2003 vsebuje oddelek 1, naslovljen „Pravice do plačila na površino“. Člen 43(1) te uredbe, ki spada v ta oddelek, določa:
„Brez vpliva na člen 48 kmet prejme pravico do plačila na hektar, ki se izračuna tako, da se referenčni znesek deli s triletnim povprečnim številom vseh hektarjev, na podlagi katerih je imel kmet med referenčnim obdobjem pravico do neposrednih plačil, navedenih v Prilogi VI.
Celotno število pravic do plačila je enako zgoraj navedenemu povprečnemu številu hektarjev.
[…]“
Člen 44 navedene uredbe določa:
„1.   Na podlagi vsake pravice do plačila, ki vključuje upravičen hektar, se pridobi pravica do plačila zneska, ki ga določa pravica do plačila.
2.   ‚Upravičen hektar‘ pomeni vsako kmetijsko površino kmetijskega gospodarstva, ki se uporablja kot orno zemljišče in trajni travnik, razen površin, ki se uporabljajo za trajne nasade, gozdove ali nekmetijske dejavnosti.
3.   Kmet prijavi parcele, ki ustrezajo upravičenemu hektarju, ki je vključen v katero koli pravico do plačila. Razen v primeru višje sile ali izjemnih okoliščin so te parcele na razpolago kmetu najmanj 10 mesecev od datuma, ki ga določi država članica, vendar ne prej kot od 1. septembra v koledarskem letu pred letom vložitve zahtevka za udeležbo v shemi enotnega plačila.
4.   Države članice lahko v ustrezno utemeljenih okoliščinah pooblastijo kmeta, da spremeni svojo prijavo, v kolikor spoštuje število hektarjev, ki ustrezajo njegovim pravicam do plačila, ter pogoje za dodelitev enotnega plačila za zadevno površino.“
Člen 46 Uredbe št. 1782/2003, naslovljen „Prenos pravic do plačila“, določa:
„1.   Pravice do plačila se lahko prenesejo le na drugega kmeta s sedežem v isti državi članici, razen v primeru prenosa na podlagi dejanske ali pričakovane dediščine [dedovanja ali vnaprejšnjega dedovanja].
[…]
2.   Pravice do plačila se lahko prenesejo s prodajo ali katero koli drugo obliko dokončnega prenosa, z ali brez zemljišča. Po drugi strani pa se zakup ali podobne vrste prenosa dovolijo le, če prenos pravic do plačila vključuje prenos ustreznega števila upravičenih hektarjev.
Razen v primeru višje sile ali izjemnih okoliščin, kot je navedeno v členu 40(4), lahko kmet prenese svoje pravice do plačila brez zemljišča le, ko je v smislu člena 44 uporabil najmanj 80% svojih pravic do plačila v najmanj enem koledarskem letu ali ko seje prostovoljno odrekel v korist nacionalne rezerve vsem pravicam do plačila, ki jih ni uporabil v prvem letu izvajanja sheme enotnega plačila.
3.   V primeru prodaje pravic do plačila, z ali brez zemljišča, lahko države članice v skladu s splošnimi načeli zakonodaje Skupnosti določijo, da se del prodanih pravic do plačila vrne v nacionalno rezervo, ali da se njihov znesek na enoto zmanjša v prid nacionalne rezerve v skladu z merili, ki jih določi Komisija v skladu s postopkom iz člena 144(2).“
Na podlagi določb iz poglavja 5 „Regionalno in neobvezno izvajanje“, ki spada pod naslov III te uredbe, se lahko države članice do 1. avgusta 2004 odločijo, da se bo shema enotnega plačila, določena v poglavjih od 1 do 4 istega naslova III, izvajala zlasti na regionalni ravni ali delno.
Na podlagi členov 58(1) in (3) ter 59(1) in (2) navedene uredbe lahko država članica izvede regionalizacijo sheme enotnega plačila, tako da zneska nacionalne zgornje meje ne razdeli posamezno med kmete te države na podlagi njihovih referenčnih zneskov, ampak med različne regije na svojem ozemlju, in da razdeli tako dobljeni znesek vsake regionalne zgornje meje pavšalno med vse kmete zadevne regije, pri čemer ti prejmejo pravice, katerih znesek na enoto se izračuna tako, da se regionalna zgornja meja deli s številom upravičenih hektarjev, ki so določeni na regionalni ravni.
Uredba (ES) št. 1234/2007
Člen 74(4) Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (
UL L 299, str. 1
, popravek
UL 2008, L 155, str. 28
) določa:
„Kadar se stranki ne sporazumeta, pri zakupih, ki naj bi potekli brez kakršne koli možnosti obnove pod podobnimi pogoji, ali v okoliščinah s primerljivimi pravnimi posledicami se zadevne individualne kvote v celoti ali delno prenesejo na proizvajalca, ki jih prevzema, v skladu z določbami, ki so jih sprejele države članice, in ob upoštevanju upravičenih interesov strank.“
Nacionalna ureditev
Niti uredba o skupni kmetijski politiki – dohodkovna podpora 2006 (Regeling GLB – inkomenssteun 2006), ki je bila sprejeta na podlagi uredb št. 1782/2003 in 795/2004, niti naslov 5 sedme knjige civilnega zakonika o zakupu kmetije ne vsebujeta posebnih določb o tem, kaj se ob koncu zakupa zgodi s pravicami do plačil, odobrenimi na podlagi Uredbe št. 1782/2003, ali njihovo vrednostjo.
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
K. van Dijk ima od leta 1982 v zakupu več kmetijskih zemljišč v velikosti 34 hektarjev, 2 ara in 36 kvadratnih metrov, ki so v lasti Gemeente Kampen. Zakupna pogodba, ki ju zavezuje, ne vsebuje nobene določbe v zvezi z dohodkovno podporo ali pravicami do plačil.
K. van Dijk je več let na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 1765/92 z dne 30. junija 1992 o uvedbi sistema podpore za pridelovalce določenih poljščin (
UL L 181, str. 12
) in Uredbe Sveta (ES) št. 1251/1999 z dne o uvedbi sistema podpore za pridelovalce določenih poljščin (
UL L 160, str. 1
) prejemal nadomestila v okviru sistema podpore za pridelovalce določenih poljščin. Po začetku veljavnosti Uredbe št. 1782/2003 so mu bile odobrene pravice do plačil na podlagi členov 33(1), 38 in 43(1) in (2)(a) te uredbe.
Med K. van Dijk in Gemeente Kampen je nastal spor glede vrste in obsega obveznosti na podlagi zakupne pogodbe, ki ju zavezuje.
Rechtbank Zwolle-Lelystad je s sodbo z dne 25. septembra 2007 odločilo, da je K. van Dijk po prenehanju zakupa zavezan vrniti Gemeente Kampen zemljišča, ki so bila predmet zakupa, in tudi prenesti pravice do plačila, ki so za ta zemljišča nastale ali so z njimi povezane, v zameno za nadomestilo, enako polovici vrednosti teh pravic. Navedeno sodišče je prav tako presodilo, da K. van Dijk ne more prenesti navedenih pravic do plačila brez predhodnega soglasja Gemeente Kampen.
K. van Dijk je 24. oktobra 2007 pri Gerechtshof te Arnhem zoper to sodbo vložil pritožbo. Po njegovem mnenju je iz uredb št. 1782/2003 in 795/2004 razvidno, da pravice do plačila po prenehanju zakupa ostanejo zakupniku. K. van Dijk poleg tega trdi, da so v nasprotju z mlečnimi kvotami, ki so načeloma vezane na zemljišča, ki jih je med referenčnim obdobjem uporabljal proizvajalec mleka ali kmet, pravice do plačila vezane na osebo kmeta.
Gemeente Kampen trdi, da niti Uredba št. 1782/2003 niti Uredba št. 795/2004 ne določata, kaj se zgodi s pravicami do plačil po prenehanju zakupa. Na podlagi tega sklepa, da so pravna razmerja med zakupnikom in zakupodajalcem urejena z nacionalnim pravom.
Ker je Gerechtshof te Arnhem menilo, da je rešitev spora, ki mu je bil predložen, odvisna od razlage veljavne skupnostne ureditve, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je zakupnik na podlagi uredb št. 1782/2003 in št. 795/2004 ali splošnih načel prava Skupnosti, zlasti načela prepovedi neupravičene obogatitve, kadar ni nacionalnih predpisov na tem področju, ob koncu zakupnega razmerja poleg vračila v zakup vzetega zemljišča zavezan na zakupodajalca prenesti pravice do plačila, ki so na teh zemljiščih nastale ali se na njih nanašajo?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je zakupodajalec na podlagi uredb št. 1782/2003 in št. 795/2004 ali splošnih načel prava Skupnosti, zlasti načela prepovedi neupravičene obogatitve, kadar ni nacionalnih predpisov na tem področju, zavezan zakupniku plačati nadomestilo za pravice do plačila, prenesene na zakupodajalca, in če je tako, ali mu mora zakupodajalec plačati celotno vrednost teh pravic ali le del te vrednosti, in v zadnjem primeru, kolikšen del?
3.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali je zakupnik na podlagi uredb št. 1782/2003 in št. 795/2004 ali splošnih načel prava Skupnosti, zlasti načela prepovedi neupravičene obogatitve, kadar ni nacionalnih predpisov na tem področju, zavezan zakupodajalcu plačati nadomestilo za pravice do plačila, ki so ostale zakupniku, in če je tako, ali mu mora zakupnik plačati nadomestilo za celotno vrednost teh pravic ali le del te vrednosti, in v zadnjem primeru, kolikšen del?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s tremi vprašanji, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je po prenehanju zakupa zakupnik na podlagi prava Skupnosti zavezan, da poleg vračila v zakup vzetih zemljišč na zakupodajalca prenese pravice do plačila, ki so nastale za ta zemljišča ali se na njih nanašajo, ali da mu plača nadomestilo.
Za uvod je treba ugotoviti, da nobena določba uredb št. 1782/2003 in 795/2004 ne določa, da je zakupnik po prenehanju zakupa zavezan zakupodajalcu poleg vračila zemljišč, ki so bila predmet zakupa, prenesti pravice do plačila, ki so za ta zemljišča nastale ali so z njimi povezane. V zvezi s tem se shema enotnega plačila razlikuje od sheme mlečnih kvot, za katero v skladu s členom 74(1) Uredbe št. 1234/2007 velja načelo prenosa kvot skupaj s kmetijskim gospodarstvom.
Iz ciljev in iz sistematike Uredbe št. 1782/2003 pa je nasprotno razvidno, da če ni drugačne določbe, po prenehanju zakupa pravice do plačila ostanejo zakupniku.
Prvič, spomniti je treba, da je v skladu s členom 1, druga alinea, Uredbe št. 1782/2003 shema enotnega plačila dohodkovna podpora kmetom, katere namen je, kot je navedeno v uvodni izjavi 21 te uredbe, da se kmetijski skupnosti zagotovi primeren življenjski standard. Na podlagi člena 33(1) navedene uredbe so kmetje, ki jim je bilo odobreno plačilo v referenčnem obdobju v okviru vsaj ene od shem podpore, navedene v Prilogi VI k isti uredbi, med drugim upravičeni iz sheme enotnega plačila.
V skladu s členom 43(1) Uredbe št. 1782/2003 so pravice do plačila, odobrene kmetu v okviru sheme enotnega plačila, odvisne od števila hektarjev, ki jih je imel med referenčnim obdobjem, in od plačil, ki so mu bila odobrena v okviru navedenih shem podpore.
Poleg tega je v členu 44(1) navedene uredbe priznana povezava med pravicami do plačila in kmetijskimi površinami, tako da se na podlagi vsake pravice do plačila, ki ustreza upravičenemu hektarju, pridobi pravica do plačila zneska, ki ga določa ta pravica.
V tem okviru člen 36(1) Uredbe št. 1782/2003 določa, da se pomoč iz sheme enotnega plačila izplača glede na pravice do plačila za ustrezno število upravičenih hektarjev.
V zvezi s tem je treba poudariti, kot je razvidno iz uvodne izjave 30 Uredbe št. 1782/2003, da je namen take povezave med pravicami do plačila in upravičenimi hektarji zlasti, da se preprečijo špekulativni prenosi, ki bi povzročili kopičenje pravic do plačila brez ustrezne kmetijske podlage.
Nasprotno pa iz navedenega člena 36(1) nikakor ni razvidno, da so pravice do plačila vezane na določena zemljišča, zlasti ne na tista, ki jih je imel kmet med referenčnim obdobjem.
Tako je na koncu za odobritev podpore odločilno, da število pravic do plačila, ki jih ima kmet, ustreza številu upravičenih hektarjev, in ne določenim zemljiščem. Člen 44(4) Uredbe št. 1782/2003 poleg tega izrecno določa možnost, da države članice v ustrezno utemeljenih okoliščinah dovolijo kmetu, da spremeni svojo prijavo v zvezi z zemljišči, ki ustrezajo upravičeni površini, povezani s pravico do plačila, če upošteva število hektarjev, ki ustrezajo njegovim pravicam do plačila, ter pogoje za dodelitev enotnega plačila za zadevno površino.
Drugič, poudariti je treba, da člen 46 Uredbe št. 1782/2003 ureja možnost prenosa pravic do plačila v skladu s ciljem iz uvodne izjave 30 te uredbe.
Odstavek 2 tega člena zlasti določa, da se lahko pravice do plačila brez zemljišča prenesejo le, če se prenesejo dokončno. V tem primeru se kmet, ki je do tedaj imel pravice do plačila, svojim zahtevkom dokončno odpove s prodajo drugemu kmetu, ki nato izvršuje te pravice v svojo korist. Da je zadevni kmet upravičen do plačila na podlagi navedenih pravic, mora imeti v skladu s členom 44(1) Uredbe št. 1782/2003 zadostno število upravičenih hektarjev kmetijskih zemljišč, in sicer zato, da je zagotovljena zadostna kmetijska podlaga za pravice do plačila.
Ob zakupu ali podobni vrsti prenosa pa je prenos pravic do plačila dovoljen le, če vključuje prenos ustreznega števila upravičenih hektarjev. V skladu s ciljem iz uvodne izjave 30 navedene uredbe je namen te določbe iz člena 46(2) Uredbe št. 1782/2003, da se preprečijo špekulativni prenosi, ki bi povzročili kopičenje pravic do plačila brez ustrezne kmetijske podlage.
Člen 46(1) Uredbe št. 1782/2003 poleg tega določa, da se razen ob prenosu na podlagi dedovanja ali vnaprejšnjega dedovanja pravice do plačila lahko prenesejo le na drugega kmeta s sedežem v isti državi članici. V zvezi s tem je treba spomniti, da je v skladu s členom 33(1)(a) v povezavi s členom 2(a) in (c) Uredbe št. 1782/2003 shema enotnega plačila namenjena kmetom, to je osebam, ki opravljajo „kmetijsko dejavnost“, ki je proizvodnja, vzreja ali gojenje kmetijskih proizvodov ali ohranjanje zemljišča po dobrih kmetijskih in okoljskih pogojih.
Zakupodajalec zemljišč pa ni nujno kmet v smislu člena 2(a) Uredbe št. 1782/2003. Če bi v teh okoliščinah zakonodajalec Skupnosti želel, da po prenehanju zakupa pravice do plačila v vseh primerih preidejo na zakupodajalca, bi predvidel tako določbo.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da uredbi št. 1782/2003 in 795/2004 ne vsebujeta nobene obveznosti za kmeta, ki je vzel zemljišča v zakup, da po prenehanju zakupa na zakupodajalca prenese svoje pravice do plačila.
Prav tako ni mogoče domnevati, da bi načelo prepovedi neupravičene obogatitve zavezovalo kmeta, da po prenehanju zakupa na zakupodajalca prenese svoje pravice do plačila ali da mu plača nadomestilo.
V skladu z načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, je namreč pravica do povračila od osebe, ki se je obogatila, odvisna od tega, da ni pravne podlage za zadevno obogatitev (sodba z dne 16. decembra 2008 v zadevi Masdar (UK) proti Komisiji, C-47/07 P, ZOdl., str. I-9761, točke od 44 do 46 in 49).
Ni mogoče sklepati, da so pravice do plačila, ki jih ima kmet, brez pravne podlage, saj so mu bile odobrene v skladu z določbami Uredbe št. 1782/2003.
Iz navedenega sledi, da pravo Skupnosti ne zavezuje zakupnika, da po prenehanju zakupa poleg vračila v zakup vzetih zemljišč na zakupodajalca prenese pravice do plačila, ki so nastale za ta zemljišča ali se na njih nanašajo, ali da mu plača nadomestilo.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:

Pravo Skupnosti ne zavezuje zakupnika, da po prenehanju zakupa poleg vračila v zakup vzetih zemljišč na zakupodajalca prenese pravice do plačila, ki so nastale za ta zemljišča ali se na njih nanašajo, ali da mu plača nadomestilo.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.