CELEX: 62002CJ0386
Voľný pohyb osôb
Odškodnenie bývalých vojnových zajatcov
Podmienka štátnej príslušnosti dotknutého členského štátu v čase podania žiadosti o odškodnenie

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 39 ods. 2 ES.
Tento návrh bol predložený v rámci konania o žalobe podanej pánom Baldingerom, žalobcom vo veci samej, proti rozhodnutiu,
ktorým mu Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter, žalovaná vo veci samej, odmietla poskytnúť mesačnú dávku, ktorá je priznaná
rakúskym právnym poriadkom bývalým vojnovým zajatcom.

Právny rámec

Právo Spoločenstva
V zmysle článku 4 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia
na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení nariadenia
Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996 (Ú. v. ES L 28, 1997, s. 1, ďalej „nariadenie č. 1408/71“), sa toto nariadenie nevzťahuje
na „systémy dávok obetiam vojny alebo jej dôsledkov“.
Článok 7 ods. 1 a 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci spoločenstva
(Ú. v. ES L 257, s. 2) upravuje:
„1. S pracovníkom, ktorý je štátnym príslušníkom členského štátu, sa na území iného členského štátu nesmie z dôvodu jeho štátnej
príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými pracovníkmi, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä
odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.
2. Takýto pracovník požíva rovnaké sociálne a daňové výhody ako vlastní pracovníci.“

Rakúska právna úprava
Podľa § 1 Kriegsgefangenentshadigungsgesetz (zákon o odškodnení vojnových zajatcov, v znení zverejnenom v BGBl. I, č. 40/2002,
ďalej „KGEG“).
„Rakúski štátni občania, ktorí:
1. počas prvej alebo druhej svetovej vojny boli vojnovými zajatcami, alebo
2. počas druhej svetovej vojny alebo počas okupácie Rakúska spojeneckými silami boli zahraničnou mocnosťou zatknutí alebo uväznení
z politických alebo vojenských dôvodov, alebo
3.      sa z dôvodu politického prenasledovania alebo hrozby politického prenasledovania v zmysle Opferfürsorgegesetz, BGBl. č. 183/1947
nachádzali mimo územia Rakúskej republiky a z dôvodov uvedených v bode 2 boli zatknutí a po začatí druhej svetovej vojny boli
uväznení,
majú nárok na dávku podľa ustanovení tohto spolkového zákona.“
§ 4 KGEG stanovuje:
„1. Osoby oprávnené podľa tohto spolkového zákona, dostanú dvanásťkrát za rok mesačnú finančnú dávku:
14,53 eur, ak zajatie v zmysle § 1 trvalo minimálne tri mesiace,
21,8 eur, ak zajatie v zmysle § 1 trvalo minimálne 2 roky,
29,07 eur, ak zajatie v zmysle § 1 trvalo minimálne 4 roky,
36, 34 eur, ak zajatie v zmysle § 1 trvalo minimálne 6 rokov.
2. Dávka upravená v odseku 1 sa nepovažuje za príjem na účely určenia výšky odškodnenia (Ausgleichszulagen) podľa zákonného
sociálneho poistenia.“
§ 11 ods. 1 KGEG hovorí:
„Otázky vyplývajúce z tohto spolkového zákona patria do príslušnosti:
1.      pre poberateľov dôchodku alebo renty...,
úradu, ktorý je príslušný poskytovať dôchodok alebo rentu, s výnimkou všeobecného úradu pre úrazové poistenie (Allgemeine
Unfallversicherungsanstalt);
2.      pre poberateľov dôchodku spolkového úradníka (Ruhegenuss) alebo dôchodku pozostalého manžela (Versorgungsgenuss), dočasného
príspevku (Übergangsbeitrag), pomocného príspevku (Versorgungsgeld), udržiavacieho príspevku (Unterhaltsbeitrag) alebo výsluhového
príspevku (Emeritierungsbezug)...,
spolkového dôchodkového úradu (Bundespensionsamt);
...
7.      pre poberateľov renty, doplnkových príspevkov alebo kompenzácií na základe Kriegsopferversorgungsgesetz..., Heeresversorgungsgesetz...
a pre poberateľov pomocného príspevku (Hilfeleistung), na základe Verbrechenopfergesetz...,
spolkového úradu pre sociálne otázky a pre handicapovaných (Bundesamt für Soziales und Behindertenwesen);
8.      vo všetkých ostatných prípadoch, spolkového úradu pre sociálne otázky a pre handicapovaných.“

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Z uznesenia vnútroštátneho súdu vyplýva, že pán Baldinger sa narodil 19. apríla 1927 v Rakúsku a nadobudol štátnu príslušnosť
tohto štátu. Od januára do mája 1945 sa zúčastnil druhej svetovej vojny ako vojak Deutsche Wehrmacht (nemecká armáda). Od
8. mája 1945 do 27. decembra 1947 bol zadržiavaný ako vojnový zajatec v Zväze sovietskych socialistických republík.
Potom pán Baldinger pracoval v Rakúsku, neskôr v roku 1954 opustil krajinu, aby si hľadal zamestnanie vo Švédsku, kde vykonával
zárobkovú činnosť až do roku 1964, kedy prišiel znovu pracovať do Rakúska od roku 1964 do roku 1965. V apríli 1965 natrvalo
emigroval do Švédska, kde vykonával zárobkovú činnosť a roku 1967 nadobudol švédske štátne občianstvo, pričom zároveň stratil
rakúske štátne občianstvo.
Od 1. mája 1986 pán Baldinger poberá od žalovanej vo veci samej invalidný a starobný dôchodok. Žiadosť, ktorú jej pán Baldinger
predložil s cieľom získať dávku, ktorá je upravená v KGEG, bola zamietnutá rozhodnutím z 1. marca 2002, ktorý bol predmetom
žaloby o neplatnosť pred vnútroštátnym súdom.
Vyššie uvedený súd poznamenáva, že sporná dávka, zavedená do rakúskeho právneho poriadku roku 2000, nie je viazaná na postavenie
oprávnenej osoby ako pracovníka, ani na nadobudnutie odvodených práv z tohto dôvodu, predovšetkým práv na dôchodok. Nariadenie
č. 1408/71 sa nevzťahuje na systémy dávok zavedených v prospech obetí vojny a jej dôsledkov. V týchto systémoch sa dávka poskytuje
na kompenzáciu obete v rámci osobitných záujmov štátu, ktorý ju poskytuje.
Pán Baldinger splnil materiálne podmienky poskytnutia spornej dávky. Táto mu však bol odmietnutá z jediného dôvodu a to, že
potom, ako bol vojnovým zajatcom, prijal zamestnanie v inom členskom štáte Európskej únie a v konečnom dôsledku nadobudol
štátne občianstvo tohto členského štátu. Vnútroštátny súd si kladie otázku, či tento právny následok, ktorý v konečnom dôsledku
možno považovať za nepriamu diskrimináciu na základe štátnej príslušnosti a výkonu práva na voľný pohyb osôb, je zlučiteľný
s právom Spoločenstva, tým viac, že je založený na zákone, ktorý bol prijatý po vstupe Rakúskej republiky a Švédskeho kráľovstva
do Európskej únie.
Za týchto okolností Arbeits- und Sozialgericht Wien rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 48 ods. 2 Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 39 ods. 2 ES) o voľnom pohybe pracovníkov vykladať v tom zmysle,
že mu odporuje vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej zákonom prvý raz roku 2000 zavedený nárok na finančné odškodnenie,
v prospech osôb, ktoré:
1.      počas prvej alebo druhej svetovej vojny boli vojnovými zajatcami, alebo
2.      počas druhej svetovej vojny alebo počas okupácie Rakúska spojeneckými silami boli zahraničnou mocnosťou zatknuté alebo uväznené
z politických alebo vojenských dôvodov, alebo
3.      sa z dôvodu politického prenasledovania alebo hrozby politického prenasledovania nachádzali mimo územia Rakúskej republiky
a z politických alebo vojenských dôvodov boli zahraničnou mocnosťou zatknuté a po začatí druhej svetovej vojny uväznené,
je podmienený existenciou rakúskej štátnej príslušnosti v čase podania žiadosti?“

O prejudiciálnej otázke
Na úvod treba pripomenúť, že Súdnemu dvoru neprináleží vyjadrovať sa k výkladu ustanovení vnútroštátneho práva a že je v zásade
povinný v rámci rozdelenia právomoci medzi európskymi súdmi a vnútroštátnymi súdmi zohľadniť faktické a právne súvislosti,
z ktorých vychádza prejudiciálna otázka tak, ako je definovaná v rozhodnutí vnútroštátneho súdu (pozri najmä rozsudok z 29. apríla
2004, Pusa, C‑224/02, zatiaľ neuverejnený v Zbierke, bod 37).
Podľa vnútroštátneho súdu § 1 KGEG, keďže je určený rakúskym štátnym príslušníkom, má byť vykladaný v tom zmysle, že získanie
v ňom upravenej dávky poskytovanej bývalým vojnovým zajatcom, je závislé na podmienke, že uvedený občan má rakúsku štátnu
príslušnosť vo chvíli, keď žiada o poskytnutie vyššie uvedenej dávky. Vnútroštátny súd si kladie otázku, či takáto podmienka
je zlučiteľná s ustanoveniami práva Spoločenstva o voľnom pohybe pracovníkov.
Článok 4 nariadenia č. 1408/71, ktorý definuje oblasť vecnej pôsobnosti tohto nariadenia, upresňuje vo svojom odseku 4, že
toto sa nevzťahuje „na systémy dávok obetiam vojny a jej dôsledkov“.
Dávka ako je tá, ktorá je predmetom sporu vo veci samej, okrem toho, že nie je viazaná na postavenie pracovníka, je poskytovaná
bývalým vojnovým zajatcom, ktorí preukážu dlhodobejšie zajatie ako dôkaz národnej vďaky za podstúpené skúšky a je vyplácaná
ako kompenzácia za služby preukázané vlasti.
Zo zreteľom na tento účel a tieto podmienky poskytnutia je takáto dávka upravená v článku 4 ods. 4 nariadenia č. 1408/71 takým
spôsobom, že je vylúčená z oblasti vecnej pôsobnosti tohto nariadenia (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 6. júla 1978, Gillard
a Caisse nationale d’assurance maladie du Nord‑Est, 9/78, Zb. s. 1661, body 13 až 15, ako aj z 31. mája 1979, Even a ONPTS,
207/78, Zb. s. 2019, body 12 až 14).
Navyše, z rovnakých dôvodov podobná dávka nepatrí ani medzi výhody poskytované vnútroštátnemu pracovníkovi najmä z dôvodu
jeho postavenia pracovníka alebo osoby s bydliskom na vnútroštátnom území a z toho dôvodu nezodpovedá základným charakteristikám
„sociálnych výhod“ upravených v článku 7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68 (rozsudok Even a ONPTS, už citovaný, body 20 až 24).
Rovnaký záver možno urobiť pokiaľ ide o článok 39 ods. 2 ES, ktorý upravuje podmienky zamestnania, odmeňovania a ďalšie pracovné
podmienky, ku ktorým nepatria dávky predstavujúce odškodnenie za služby vykonané občanmi v čase vojny pre svoju krajinu a ktorých
hlavným cieľom je poskytnúť týmto občanom výhody za utrpenia podstúpené pre túto krajinu.
Za týchto okolností treba odpovedať na položenú otázku tak, že článok 39 ods. 2 ES, 4 ods. 4 nariadenia č. 1408/71 a článok
7 ods. 2 nariadenia č. 1612/68 sa majú vykladať v tom zmysle, že im neodporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá za takých
okolností, ako sú tie vo veci samej, odmieta priznať dávku poskytovanú bývalým vojnovým zajatcom z dôvodu, že dotknutá osoba
nemá v čase podania žiadosti štátnu príslušnosť dotknutého členského štátu, ale má štátnu príslušnosť iného členského štátu.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:
Článok 39 ods. 2 ES, článok 4 ods. 4 nariadenia Rady (EHS) č. 1408/71 zo 14. júna 1971 o uplatňovaní systémov sociálneho zabezpečenia
na zamestnancov, samostatne zárobkovo činné osoby a ich rodiny, ktorí sa pohybujú v rámci spoločenstva, v znení nariadenia
Rady (ES) č. 118/97 z 2. decembra 1996, a článok 7 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu
pracovníkov v rámci spoločenstva sa majú vykladať v tom zmysle, že im neodporuje vnútroštátna právna úprava, ktorá za takých
okolností, ako sú tie vo veci samej, odmieta priznať dávku poskytovanú bývalým vojnovým zajatcom z dôvodu, že dotknutá osoba
nemá v čase podania žiadosti štátnu príslušnosť dotknutého členského štátu, ale má štátnu príslušnosť iného členského štátu.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.