CELEX: 62003CJ0378
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Vlastné zdroje Spoločenstiev
Splátky dlžníka
Vyberanie

V tejto žalobe Komisia žiada Súdny dvor, aby určil, že Belgické kráľovstvo si oneskoreným uhradením vlastných zdrojov v prípade
splátok dlžníka nesplnilo svoje povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 6, 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000
z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev (Ú. v. ES L 130,
s. 1; Mim. vyd. 01/003, s. 169), ktorým bolo s účinnosťou od 31. mája 2000 zrušené a nahradené nariadenie s rovnakým predmetom
úpravy – nariadenie Rady (ES, Euratom) č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme
vlastných zdrojov Spoločenstiev [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 155, s. 1).

Právny rámec

Režim vlastných zdrojov Spoločenstiev
Článok 2 nariadenia č. 1552/89, ktorý sa nachádza v prvej hlave nazvanej „Všeobecné ustanovenia“ [
neoficiálny preklad
], stanovuje:
„Na účely uplatňovania tohto nariadenia je nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia
88/376/EHS, Euratom zistený akonáhle príslušný orgán členského štátu upovedomil dlžníka o sume, ktorú je povinný uhradiť.
Toto upovedomenie sa vykoná akonáhle je dlžník známy a príslušné správne orgány môžu vypočítať výšku nároku pri dodržaní všetkých
ustanovení Spoločenstva uplatniteľných na danú oblasť.“ [
neoficiálny preklad
]
Toto ustanovenie bolo s účinnosťou od 14. júla 1996 zmenené nariadením Rady (Euratom, ES) č. 1355/96 z 8. júla 1996 (Ú. v. ES
L 175, s. 3), ktorého obsah bol prevzatý do článku 2 nariadenia č. 1150/2000, ktorý znie takto:
„1. Na účely uplatňovania tohto nariadenia vzniká nárok spoločenstva na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1
písm. a) a b) rozhodnutia 94/728/ES, Euratom [je nárok Spoločenstiev na vlastné zdroje, ktoré sú uvedené v článku 2 ods. 1
písm. a) a b) rozhodnutia 94/728/ES, Euratom zistený –
neoficiálny preklad
] bezodkladne po splnení podmienok týkajúcich sa zápisu nároku do účtovných kníh a upovedomenia dlžníka, ktoré sú ustanovené
v colných predpisoch.
2. Dátumom vzniku [zistenia –
neoficiálny preklad
] nároku uvedeného v odseku 1 je dátum zápisu do účtovných kníh, ktorý je stanovený v colných predpisoch.
…“
Článok 6 ods. 1 a 2 písm. a) a b) nariadenia č. 1552/89, ktorý sa nachádza v druhej hlave s nadpisom „Účty pre vlastné zdroje“
[teraz článok 6 ods. 1 a 3 písm. a) a b) nariadenia č. 1150/2000], stanovuje:
„1.      Účty [účtovníctvo –
neoficiálny preklad
] pre vlastné zdroje vedie štátna pokladnica jednotlivých členských štátov alebo orgány určené členskými štátmi; účty sa vedú
[účtovníctvo sa vedie –
neoficiálny preklad
] samostatne pre jednotlivé druhy zdrojov.
2.      a)     Nároky vzniknuté v súlade s článkom 2 sa podľa písmena b) tohto odseku [Ak písmeno b) tohto odseku nestanovuje inak, nároky
zistené v súlade s článkom 2 sa –
neoficiálny preklad
] zapisujú do účtovných záznamov [bežne označovaných ako ‚účet A‘] najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca
nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol [v ktorom bol nárok zistený –
neoficiálny preklad
].
b)      Vzniknuté [Zistené –
neoficiálny preklad
] nároky, ktoré neboli zapísané v účtovných záznamoch uvedených v písmene a), pretože ešte neboli vybrané a nebola za ne zložená
záruka [poskytnutá zábezpeka –
neoficiálny preklad
], sa v dobe stanovenej v písmene a) vedú v samostatných účtovných záznamoch [zapíšu na samostatné účty –
neoficiálny preklad
] [bežne označované ako ‚účet B‘]. Členské štáty môžu prijať tento postup aj v prípade, že oprávnenosť vzniknutých [zistených
–
neoficiálny preklad
] nárokov, za ktoré sa zložila záruka [poskytla zábezpeka –
neoficiálny preklad
], je namietaná a že tieto čiastky sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť.“
Článok 9 nariadení č. 1552/89 a č.1150/2000, ktorý sa nachádza v tretej hlave s nadpisom „Sprístupňovanie vlastných zdrojov“
[Poskytovanie –
neoficiálny preklad
] znie takto:
„1.      V súlade s postupom ustanoveným v článku 10 pripisuje každý členský štát vlastné zdroje na účet založený v mene Komisie v rámci
štátnej pokladnice alebo orgánu, ktorý na tento účel určil.
Tento účet sa vedie bez poplatkov.
2.      … čiastky pripisované na tento účet Komisia prevádza a do svojich účtovných záznamoch zaznamenáva …“
Článok 10 ods. 1 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000, ktorý sa tiež nachádza v tretej hlave, stanovuje:
„Po odpočítaní nákladov na vyberanie vo výške 10 % v súlade článkom 2 ods. 3 [rozhodnutia 88/376, respektíve rozhodnutia 94/728]
sa vklad [pripísanie –
neoficiálny preklad
] vlastných zdrojov uvedený [uvedených –
neoficiálny preklad
] v článku 2 ods. 1 písm. a) a b) [týchto rozhodnutí] vykoná najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého
mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom nárok vznikol [v ktorom bol nárok zistený –
neoficiálny preklad
], v súlade s článkom 2 tohto nariadenia.
Avšak pre nároky uvedené v účtovných záznamoch [B] podľa [článku 6 ods. 2 písm. b), respektíve článku 6 ods. 3 písm. b)] sa
vklad [pripísanie –
neoficiálny preklad
] musí vykonať najneskôr v prvý pracovný deň nasledujúci po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli
nároky nahradené [vybrané –
neoficiálny preklad
].“
Článok 11 nariadení č. 1552/89 a č. 1150/2000, ktorý sa tiež nachádza v tretej hlave, znie takto:
„Akékoľvek omeškanie v prípade vkladu [pripísania –
neoficiálny preklad
] na účet uvedený v článku 9 ods. 1 má pre príslušný členský štát za následok vznik povinnosti platiť úroky podľa úrokovej
sadzby platnej v príslušný deň [uplatňovanej v deň splatnosti na peňažnom trhu príslušného členského štátu –
neoficiálny preklad
] pre operácie krátkodobého verejného financovania zvýšenej o dve percentá [o dva percentuálne body –
neoficiálny preklad
]. Táto sadzba sa za každý mesiac meškania zvyšuje o 0,25 percenta [o 0,25 percentuálneho bodu –
neoficiálny preklad
]. Zvýšená sadzba sa vzťahuje na celú dobu omeškania.“

Vnútroštátna právna úprava
Článok 263
loi générale sur les douanes et accises
(všeobecný zákon o clách a spotrebných daniach) z 18. júla 1977 (
Moniteur belge
z 21. septembra 1977), potvrdeného zákonom zo 6. júla 1978 (
Moniteur belge
z 12. augusta 1978) stanovuje:
„Správne orgány môžu dospieť k dohode alebo môžu povoliť dohodu, pokiaľ ide o pokutu, zhabanie veci alebo uzavretie prevádzkárne
za akékoľvek porušenie tohto zákona alebo osobitných zákonov o vyberaní spotrebných daní, ak existujú poľahčujúce okolnosti
a dá sa rozumne predpokladať, že porušenie vzniklo skôr v dôsledku omylu alebo nedbanlivosti než úmyselného podvodu.“
Článok 264 uvedeného zákona stanovuje:
„Ak sa možno domnievať, že porušenie je možné dostatočne preukázať v súdnom konaní a ak nie je možné pochybovať o tom, že
ide o úmyselný podvod, je akékoľvek urovnanie zakázané.“
V článku 281 ods. 1 a 2 toho istého zákona sa uvádza:
„1. Na konania o priestupkoch, podvodov alebo prečinoch, za ktoré zákony o clách a spotrebných daniach ukladajú trest, sú
v prvom stupni príslušné trestné súdy a v prípade odvolania príslušné odvolacie súdy, ktoré ich prejednávajú a rozhodujú v nich
podľa zákona o trestnom konaní.
2. Tie z uvedených žalôb, ktoré sa týkajú uloženia pokút, zhabania veci, zavretia prevádzkárne, musia byť na uvedené súdy
podané správnym orgánom alebo v jeho mene a tento orgán sa musí konania zúčastniť, pričom uvedené súdy vo veci rozhodnú až
po vypočutí prokuratúry. Na základe písomnej žiadosti úradníka colnej a daňovej správy najmenej vo funkcii riaditeľa môže
prokuratúra žiadať od vyšetrovacieho sudcu informovanie, s tým, že trestné stíhanie zostáva v kompetencii správneho orgánu.“

Konanie pred podaním žaloby
Zo správy Komisie č. 96-0-1 z 29. septembra 1997 týkajúcej sa kontroly tradičných vlastných zdrojov, vykonanej v Belgicku
medzi 19. a 23. novembrom 1996, vyplýva, že belgické orgány spísali 10. mája 1994 protokol proti spoločnosti, ktorá dovážala
textilné výrobky s pôvodom v Bangladéši na základe neplatných osvedčení o pôvode. Belgické colné úrady zapísali dané clo vo
výške 2 011 294 BEF na účet B v druhom štvrťroku roku 1993 po tom, ako Komisii oznámili tento podvod v prvom polroku toho
istého roku.
S cieľom vyriešiť vec mimosúdnou cestou rozhodli belgické orgány 31. augusta 1993, že dlžníkovi umožnia platiť dlh v mesačných
splátkach vo výške 100 000 BEF. Celková výška dlhu, na ktorý sa vzťahovala predmetná dohoda o urovnaní, bola 2 223 710 BEF,
pričom táto zahŕňala aj uvedené clo. Dohoda o urovnaní obsahovala rozväzujúcu podmienku, v zmysle ktorej naďalej existovalo
právo trestného stíhania, to znamená, že colné orgány mohli podať trestné oznámenie, ak by porušiteľ colnej legislatívy neplnil
svoje záväzky. V dohode bolo tiež stanovené, že sumy, ktoré už dlžník uhradil, sú „v úschove“ colnej správy pre prípad, že
by dotknutá osoba viac neplnila svoje platobné záväzky a príslušné orgány by proti dlžníkovi podali žalobu na zaplatenie.
Dohodnuté platby mesačných splátok boli prerušené koncom augusta 1997, keď už bola uhradená suma v celkovej výške 1 818 710
BEF. Belgické orgány sa s vecou obrátili na príslušný súd s cieľom získať exekučný titul proti dovážajúcej spoločnosti. Spoločnosti
bolo rozsudkom z 30. septembra 1998 uložené zaplatiť dlh prostredníctvom mesačných splátok, z ktorých prvá bola uhradená 22. októbra
1998. Uvedená suma 1 818 710 BEF bola zapísaná na účet A 22. januára 1998.
Listom z 12. mája 1999 Komisia upozornila belgickú vládu, že v prípade platenia colného dlhu formou splátok musia byť všetky
vybrané sumy zapísané na účet A v čase ich vybrania a poskytnutia Komisii v súlade s postupom stanoveným v článku 10 ods. 1
nariadenia č. 1552/89. Následne Komisia listom z 18. novembra 1999 vyzvala belgické orgány, aby zaplatili sumu 959 144 BEF
zodpovedajúcu úrokom z omeškania.
Po tom, ako belgické orgány v listoch z 15. marca 2000 a 12. februára 2001 spochybnili tézu, ktorú obhajovala Komisia, zaslala
Komisia 18. júla 2001 Belgickému kráľovstvu výzvu. Keďže Belgické kráľovstvo v odpovedi na tento list zotrvalo pri svojom
postoji, vydala Komisia 11. apríla 2002 odôvodnené stanovisko. V ňom tento členský štát vyzvala na prijatie opatrení potrebných
na dosiahnutie súladu s odôvodneným stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho prevzatia.
Po získaní dodatočnej lehoty dvoch mesiacov na to, aby odpovedali na odôvodnené stanovisko, belgické orgány vo svojej odpovedi
zo 16. septembra 2002 vyhlásili, že zotrvávajú pri svojom pôvodnom stanovisku.
Za týchto okolností sa Komisia rozhodla podať túto žalobu.

O prípustnosti žaloby

Argumentácia účastníkov konania
Podľa Belgického kráľovstva Komisia v rámci tohto konania nemôže ako žalobné dôvody uvádzať porušenie ustanovení nariadenia
č. 1150/2000, ktoré sú založené na nariadení č. 1552/89, zmenenom a doplnenom nariadením č. 1355/96, ktoré je aplikovateľné
od 14. júla 1996. Tieto žalobné dôvody sú podľa neho neprípustné, keďže nevychádzajú z ustanovení nariadenia č. 1552/89 v jeho
pôvodnom znení, ktoré boli aplikovateľné na skutkový stav v tomto prípade, pretože výzvy na zaplatenie týkajúce sa predmetných
osvedčení o pôvode boli vydané pred 14. júlom 1996.
Komisia poznamenáva, že nariadenie č. 1150/2000 je len kodifikáciou nariadenia č. 1552/89 a nariadení, ktorými bolo následne
menené. Nariadenie č. 1150/2000 nevnieslo do ustanovení, na ktoré sa odkazuje v tomto konaní, žiadnu zmenu.

Posúdenie Súdnym dvorom
Podľa judikatúry Súdneho dvora sa v rámci žaloby podanej na základe článku 226 ES musí otázka, či ide o nesplnenie povinnosti,
posudzovať vzhľadom na legislatívu Spoločenstva účinnú ku koncu lehoty, ktorú Komisia stanovila členskému štátu na dosiahnutie
súladu s jej odôvodneným stanoviskom (pozri najmä rozsudky z 10. septembra 1996, Komisia/Nemecko, C‑61/94, Zb. s. I‑3989,
bod 42, a z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C‑365/97, Zb. s. I‑7773, bod 32).
Aj keď návrhy obsiahnuté v žalobe v zásade nemožno rozšíriť nad rámec údajného nesplnenia povinnosti, ako sa uvádza vo výroku
odôvodneného stanoviska a vo výzve, rovnako platí, že Komisia je oprávnená domáhať sa určenia nesplnenia povinností, ktoré
majú svoj pôvod v pôvodnej verzii aktu Spoločenstva, následne zmenenej alebo zrušenej, a ktoré sa zachovali v nových ustanoveniach.
Predmet sporu naopak nemožno rozšíriť na povinnosti vyplývajúce z nových ustanovení, ktoré nemajú svoj ekvivalent v pôvodnej
verzii dotknutého aktu, inak dôjde k porušeniu podstatných formálnych náležitostí riadneho konania o nesplnení povinnosti
(pozri v tomto zmysle rozsudok z 12. júna 2003, Komisia/Taliansko, C‑363/00, Zb. s. I‑5767, bod 22).
Je nesporné, že povinnosti vyplývajúce z článku 6 ods. 3 písm. a) a b), článku 9 ods. 1, článku 10 ods. 1 a článku 11 nariadenia
č. 1150/2000 boli aplikovateľné už podľa článku 6 ods. 2 písm. a) a b), článku 9 ods. 1, článku 10 ods. 1 a článku 11 nariadenia
č. 1552/89 (pozri, pokiaľ ide o uvedený článok 9 ods. 1 a článok 11, rozsudok z 12. júna 2003, Komisia/Taliansko, už citovaný,
bod 23).
Komisia preto môže oprávnene konštatovať, že Belgické kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 6,
10 a 11 nariadenia č. 1150/2000.

O veci samej

Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že článok 6 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 1150/2000 umožňuje zapísať na účet B zistené nároky, ktoré ešte neboli
vybrané, ak nebola poskytnutá žiadna zábezpeka. To isté platí v prípade zistených nárokov, za ktoré bola poskytnutá zábezpeka,
ak sú tieto nároky namietané a toto namietanie môže viesť k zmene ich výšky.
Komisia sa domnieva, že nezaplatenie mesačných splátok dohodnutých v dohode o urovnaní, ktorej cieľom je uzavrieť namietanie
alebo mu predísť, nemožno považovať za namietanie oprávnenosti nárokov v zmysle citovaného článku 6 ods. 3 písm. b), keďže
toto namietanie musí mať písomnú formu. Okrem toho, zaplatenie je jedným zo spôsobov zániku záväzku a dlžník, ktorý uhradí
mesačnú splátku na základe dohody o urovnaní, nemá v úmysle poskytnúť zábezpeku, ale snaží sa len znížiť výšku svojho dlhu.
Článok 6 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 1150/2000 sa teda v žiadnom prípade nemôže uplatniť, a to ani na základe použitia analógie,
v prípade prijatia čiastočnej platby, ktorú dlžník vykonal na základe dohody o urovnaní, ktorá obsahuje dojednanie o splátkach.
Takéto sumy, s výnimkou časti zodpovedajúcej prípadným pokutám, ktoré uložili vnútroštátne orgány, musia byť podľa Komisie
postupne prevádzané z účtu B na účet A postupne podľa toho, ako dlžník uhrádza jednotlivé splátky, a nie, ako tvrdí belgická
vláda, po vybratí celkovej sumy colného dlhu. V opačnom prípade vznikne nárok na úroky z omeškania v zmysle článku 11 nariadenia
č. 1150/2000 bez toho, aby bolo potrebné preskúmať dôvody takéhoto omeškania. Súčasná prax belgických orgánov by mala za následok
elimináciu potrebného účinku článku 6 ods. 3 písm. a) uvedeného nariadenia, ktorého cieľom je zabezpečiť riadne fungovanie
systému vlastných zdrojov Spoločenstiev.
Účel, na ktorý bol zavedený systém účtu B a ktorý spočíva v tom, aby Komisia mohla lepšie sledovať činnosť členských štátov
v oblasti vyberania vlastných zdrojov, by takisto nebol naplnený, ak by každý členský štát mohol voľne podľa svojho vnútroštátneho
práva stanoviť, kedy sa má suma pokladať za „vybranú“ v zmysle uvedeného nariadenia.
Podľa Komisie nemá rozlišovanie medzi pojmami „úschova“ a „vybranie“ v belgickom práve žiaden vplyv na povinnosti v oblasti
uhrádzania vlastných zdrojov podľa práva Spoločenstva. Samotným cieľom urovnania je vyhnúť sa sporu alebo ho definitívne ukončiť.
Ak dlžník platí dlžné sumy, robí tak nepodmienene a práve preto, že nenamieta colný dlh. Tieto nároky by sa preto mali považovať
za vybrané v zmysle článku 10 nariadenia č. 1150/2000 aj vtedy, ak sa následne urovnanie nevykoná v plnom rozsahu a znovu
sa začne trestné stíhanie podľa belgického práva. Právo Spoločenstva by sa malo uplatňovať efektívne a jednotne v záujme rýchleho
poskytnutia vlastných zdrojov Spoločenstiev.
Belgické kráľovstvo zdôrazňuje, že účet B bol zavedený preto, aby členské štáty mohli odložiť poskytnutie zistených nárokov
až do ich skutočného vybrania. Sporné dovozné clá boli zapísané na účet B, keďže nebola poskytnutá zábezpeka a clo nebolo
vybrané. Belgická vláda upozorňuje, že proti tomuto pôvodnému zohľadneniu sporných súm v účte B Komisia nenamietala, a tvrdí,
že Komisia sa preto mýlila, keď sa domnievala, že belgický štát mal na účet A previesť preddavky uhradené formou mesačných
splátok a dané do úschovy vnútroštátnym orgánom a poskytnúť ich Komisii.
Podľa belgickej vlády legislatíva Spoločenstva neobsahuje žiadne ustanovenie týkajúce sa prevodov medzi účtom B a účtom A,
takže splátky môžu byť zohľadnené až po úplnom vykonaní urovnania alebo v nadväznosti na jej nútený výkon.
Pojem „vybranie“ v zmysle právnej úpravy Spoločenstva by v rámci urovnania mal znamenať platbu, ktorá so sebou prináša skutočný,
nepodmienený prevod vlastníctva, čo sa vysvetľuje skutočnosťou, že zaplatené sumy predstavujú ako vlastné zdroje disponibilnú
časť rozpočtu Spoločenstiev. Platby „dané do úschovy“ colnej správe na účet dlžníka mali byť preto zapísané na účte B.
V rámci urovnaní so stanovenou lehotou platby, ako je tomu v predmetnej veci, by totiž k prevodu vlastníctva došlo buď v čase
zaplatenia celej sumy colného dlhu a zastavenia trestného stíhania, alebo v čase zistenia colného dlhu a priznania súm, ktoré
sú v úschove, belgickému štátu súdom, na ktorý bol podaný návrh v dôsledku neplatenia. K prevodu vlastníctva na belgický štát,
a teda k skutočnému vybraniu v zmysle článku 6 nariadenia č. 1552/89 by teda došlo iba v tomto prípade.
Téza, že platby dané do úschovy sú platby definitívne, a nie dočasné, je nezlučiteľná s obsahom dohody uzavretej medzi belgickým
štátom a dlžníkom a znamenala by čiastočné zastavenie trestného stíhania, čo by bolo neprípustné z hľadiska belgického trestného
práva, pretože trestné stíhanie sa môže zastaviť len v prípade zaplatenia celej dlžnej sumy.
Zahrnutie rozväzovacej podmienky do urovnania je potrebné, pretože umožňuje zbaviť orgány záväzku nezačať trestné stíhanie.
Rozhodnutie súdu v konaní o žalobe pre neplatenie je jediným exekučným titulom platným pre nároky a pokuty, ktoré sa majú
zaplatiť. Ak by sa rozväzovacia podmienka pokladala za neexistujúcu na základe prednosti práva Spoločenstva, nakoniec by nebolo
možné žiadne urovnanie.
Belgická vláda dodáva, že ak by sa v protiklade s jej názorom a názorom Komisie mali splátky považovať za zábezpeku v zmysle
článku 6 ods. 2 písm. b) nariadenia č. 1552/89, a nielen za dočasné a čiastočné plnenie záväzkov prevzatých v rámci urovnania,
takže zápis na účet B by nebol odôvodnený vzhľadom na toto ustanovenie, v každom prípade by zastavenie platenia splátok, ktoré
znamená zrušenie urovnania, predstavovalo situáciu, ktorá sa rovná namietaniu dlhu v zmysle uvedeného ustanovenia a odôvodňovalo
by zápis na účet B, pretože by nútilo belgický štát podať žalobu s cieľom získať exekučný titul na celú dlžnú sumu.
Napokon Belgické kráľovstvo tvrdí, že v predmetnej veci prichádzala otázka skutočného vybrania do úvahy až v čase vydania
rozsudku z 30. septembra 1998, t. j. v čase, keď bol colný dlh zistený s konečnou platnosťou. Skutočnosť, že zapísal na účet
A sumu, ktorá zodpovedala spornému colnému dlhu, a poskytol ju Komisii v januári 1998, teda pred konečným vybraním tejto sumy,
znamená, že belgický štát nebol v omeškaní vzhľadom na lehotu stanovenú v článku 11 nariadenia č. 1552/89, takže nevznikla
povinnosť platiť úroky z omeškania.

Posúdenie Súdnym dvorom
Je potrebné zdôrazniť, že zúčtovanie sporného colného dlhu, pri ktorom nebolo napadnuté ani jeho zistenie, ani jeho výška,
bolo predmetom dohody o urovnaní, na základe ktorej bola dlžníkovi umožnená platba vo forme splátok (pozri bod 12 tohto rozsudku).
Táto žaloba Komisie smeruje k tomu, aby bolo určené, že Belgické kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú jednak
z článkov 6 a 10 nariadenia č. 1150/2000 tým, že neprevádzalo z účtu B na účet A sumy splátok postupne podľa ich uhrádzania,
a jednak z článkov 10 a 11 toho istého nariadenia tým, že sporné sumy neposkytlo Komisii v stanovených lehotách a nezaplatilo
ani z toho vyplývajúce úroky z omeškania.
O údajnom nesprávnom zaúčtovaní splátok
V rámci tohto konania Komisia belgickej vláde nevytýka to, že sumu colného dlhu zapísala na účet B ihneď po zistení tohto
dlhu. Jej výhrada spočíva v tvrdení, že sumy zodpovedajúce splátkam dohodnutým v dohode o urovnaní mali byť prevádzané z účtu
B na účet A postupne podľa ich vyberania colnými orgánmi.
Je potrebné zdôrazniť, že pokiaľ ide o zaúčtovanie vlastných zdrojov, článok 6 ods. 1 nariadenia č. 1150/2000 stanovuje, že
v členských štátoch vedie účtovné záznamy týchto zdrojov buď štátna pokladnica alebo iný orgán určený štátom. Na základe odseku
3 písm. a) a b) toho istého ustanovenia sú členské štáty povinné nároky zistené podľa citovaného článku 2 toho istého nariadenia
zapísať do účtovných záznamov najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom
bol nárok zistený, čím nie je dotknutá možnosť členských štátov v tej istej lehote zapísať na účet B zistené nároky, ktoré
ešte neboli vybrané a za ktoré nebola poskytnutá zábezpeka, ako aj zistené nároky, keď „oprávnenosť vzniknutých [zistených
–
neoficiálny preklad
] nárokov, za ktoré sa zložila záruka [poskytla zábezpeka –
neoficiálny preklad
], je namietaná a že tieto čiastky sa po urovnaní sporov vyplývajúcich z takéhoto namietania môžu zmeniť“.
Pokiaľ ide o poskytnutie vlastných zdrojov, v článku 9 ods. 1 nariadenia č. 1150/2000 sa uvádza, že každý členský štát pripisuje
vlastné zdroje na účet založený na tento účel v mene Komisie v súlade s postupom stanoveným v článku 10 tohto nariadenia.
V súlade s odsekom 1 posledného uvedeného ustanovenia sa pripísanie vlastných zdrojov po odpočítaní nákladov na vyberanie
vykoná najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom bol nárok „zistený“ v súlade
s článkom 2 toho istého nariadenia, s výnimkou nárokov zapísaných na účet B podľa článku 6 ods. 3 písm. b) nariadenia, pri
ktorých sa pripísanie musí vykonať najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom
boli nároky „nahradené [vybrané –
neoficiálny preklad
]“.
Ako oprávnene tvrdí belgická vláda, nariadenie č. 1150/2000 neobsahuje žiadne ustanovenie o prevode nárokov na vlastné zdroje
z účtu B na účet A.
Ak sú splnené podmienky na to, aby bola suma colného dlhu najprv zapísaná na účet B, čo Komisia v tomto prípade pripúšťa z dôvodu,
že colný dlh nie je krytý zábezpekou, musia byť vlastné zdroje poskytnuté Komisii v rámci lehoty stanovenej v článku 10 ods. 1
nariadenia č. 1150/2000, ktorá začína plynúť od ich „vybrania“, a nie od zistenia nárokov, ako je to v prípade súm, ktoré
majú byť zapísané na účet A.
Nútiť colné orgány, aby na účet A previedli sumy splátok zaplatené s cieľom zúčtovať colný dlh platne zapísaný na účte B,
ako to tvrdí Komisia, by preto paradoxne viedlo k tomu, že by vo vzťahu k týmto sumám plynula lehota na poskytnutie zdrojov,
ktorá sa vzťahuje na nároky zapísané na účte A, takže všetky sumy vybrané po tejto lehote, ktorá začína plynúť od zistenia
colného dlhu, by nevyhnutne boli prevedené na účet Komisie s omeškaním napriek tomu, že tieto sumy mohli byť oprávnene zapísané
na účet B pred ich vybraním colnými orgánmi.
Túto časť výhrady Komisie preto treba zamietnuť.
O údajnom neskorom poskytnutí vlastných zdrojov
Z uvedených úvah vyplýva, že vzhľadom na to, že suma colného dlhu bola oprávnene zapísaná na účet B, musia byť vlastné zdroje
poskytnuté Komisii najneskôr v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli „nahradené
[vybrané –
neoficiálny preklad
]“.
Je preto namieste overiť, ako tvrdí Komisia, či sumy vybrané ako splátky na základe takej dohody o urovnaní, o akú ide v tomto
konaní, treba považovať za „nahradené [vybrané –
neoficiálny preklad
]“ v zmysle článku 10 ods. 1 druhého pododseku nariadenia č. 1150/2000, takže je potrebné tieto sumy postupne podľa ich vyberania
pripisovať na účet Komisie v lehote stanovej v uvedenom ustanovení.
V tejto súvislosti je na úvod dôležité zdôrazniť, že právna úprava v oblasti vyberania colného dlhu sa má vykladať vo svetle
cieľa, ktorým je rýchle a efektívne poskytnutie vlastných zdrojov Komisii (pozri v tomto zmysle najmä rozsudky zo 14. novembra
2002, SPKR, C‑112/01, Zb. s. I‑10655, bod 34, a zo 14. apríla 2005, Komisia/Holandsko, C‑460/01, Zb. s. I‑2613, body 60, 63,
69 a 70).
Navyše, ako vysvetlila generálna advokátka v bodoch 46 a 47 svojich návrhov, zavedenie účtu B má tiež za cieľ – ako sa uvádza
v piatom odôvodnení nariadenia č. 1552/89 (jedenáste odôvodnenie nariadenia č. 1150/2000) – umožniť Komisii lepšie sledovanie
činnosti členských štátov v oblasti vyberania vlastných zdrojov, a zohľadnenie finančných rizík, ktorým sú vystavené.
Ako vyplýva z bodu 12 tohto rozsudku, v súlade s dohodou o urovnaní boli splátky, ktoré mesačne platil dlžník, „v úschove“
colnej správy pre prípad, že by dotknutá osoba prestala plniť svoje platobné povinnosti a príslušné orgány by proti dlžníkovi
podali žalobu na zaplatenie.
Za týchto okolností, majúc na pamäti požiadavku rýchleho a efektívneho poskytnutia vlastných zdrojov na jednej strane a berúc
náležite do úvahy ochranu finančných záujmov členských štátov na strane druhej, je článok 10 nariadenia č. 1150/2000 potrebné
vykladať tak, že sumy vybrané v prípade splácania colného dlhu formou splátok na základe takej dohody o urovnaní, aká je v predmetnej
veci, sa musia považovať za vybrané v zmysle uvedeného ustanovenia, takže je namieste pripísať ich na účet Komisie najneskôr
v prvý pracovný deň po 19. dni druhého mesiaca nasledujúceho po mesiaci, v ktorom boli vybrané.
V protiklade s tvrdením belgickej vlády zhrnutým v bodoch 33 a 34 tohto rozsudku tento výklad colného práva Spoločenstva v oblasti
vyberania vlastných zdrojov nebráni colným orgánom začať trestné stíhanie v prípade prerušenia dohodnutých platieb, už len
preto, že tento výklad nemá žiaden vplyv na kvalifikovanie týchto platieb podľa belgického práva a dohody o urovnaní.
O nezaplatení úrokov z omeškania
Podľa článku 11 nariadenia č. 1150/2000 vzniká pri omeškaní s pripísaním na účet uvedený v článku 9 ods. 1 toho istého nariadenia
povinnosť dotknutého členského štátu platiť úroky z omeškania za celý čas omeškania. Tieto úroky sú vymáhateľné bez ohľadu
na dôvod, pre ktorý boli zdroje pripísané na účet Komisie s omeškaním (pozri najmä rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný,
bod 91).
A preto, keďže z predchádzajúcich úvah vyplýva, že pripísanie sumy mesačných splátok vybraných na základe dohody o urovnaní
na účet Komisie bolo oneskorené, vznikla povinnosť platiť úroky z omeškania podľa článku 11 nariadenia č. 1150/2000, pričom
Belgické kráľovstvo nezaplatenie týchto úrokov nepopiera.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné dospieť k záveru, že Belgické kráľovstvo si neskorým pripísaním vlastných zdrojov
v prípade vyberania splátok od dlžníka nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 10 a 11 nariadenia č. 1150/2000,
ktorý s účinnosťou od 31. mája 2000 zrušil a nahradil nariadenie č. 1552/89 s rovnakým predmetom úpravy.

O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Belgické kráľovstvo na náhradu trov konania a Belgické
kráľovstvo nemalo úspech v podstatnej časti svojich dôvodov, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Belgické kráľovstvo si neskorým pripísaním vlastných zdrojov v prípade vyberania splátok od dlžníka nesplnilo povinnosti,
ktoré mu vyplývajú z článkov 10 a 11 nariadenia Rady (ES, Euratom) č. 1150/2000 z 22. mája 2000, ktorým sa vykonáva rozhodnutie
94/728/ES, Euratom o systéme vlastných zdrojov spoločenstiev, ktoré s účinnosťou od 31. mája 2000 zrušilo a nahradilo nariadenie
č. 1552/89 z 29. mája 1989, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 88/376/EHS, Euratom o systéme vlastných zdrojov Spoločenstiev [
neoficiálny preklad
].
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.
Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.