CELEX: 62010CJ0497
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa
Asetus (EY) N:o 2201/2003
Avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevat asiat
Lapsi, jonka vanhemmat eivät ole avioliitossa keskenään
Käsite ”asuinpaikka” sylilapsen osalta
Käsite ”oikeus lapsen huoltoon

Ennakkoratkaisupyyntö koskee tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa
ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 2201/2003 (EUVL L 338, s. 1; jäljempänä asetus) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat tyttölapsen isä Richard Chaffe ja tämän lapsen äiti Barbara Mercredi
ja jossa on kysymys oikeudesta tämän tällä hetkellä äitinsä kanssa Réunionilla (Ranska) olevan lapsen huoltoon.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Vuoden 1980 Haagin yleissopimus
Kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.10.1980 tehdyn yksityisoikeuden alaa koskevan Haagin yleissopimuksen (jäljempänä vuoden
1980 Haagin yleissopimus) 1 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän yleissopimuksen tarkoituksena on:
a)      turvata johonkin sopimusvaltioon luvattomasti viedyn tai sieltä luvattomasti palauttamatta jääneen lapsen pikainen palauttaminen
– –”
Yleissopimuksen 13 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Edellä olevan artiklan määräysten estämättä pyynnön vastaanottaneen valtion oikeus- tai hallintoviranomainen ei ole velvollinen
määräämään lasta palautettavaksi, jos henkilö, laitos tai muu elin, joka vastustaa palauttamista, näyttää toteen, että:
a)      henkilö, laitos tai muu elin, jolle lapsen henkilöstä huolehtiminen kuului, ei ollut tosiasiallisesti käyttänyt huoltoa koskevia
oikeuksia lapsen poisviemisen tai palauttamatta jättämisen ajankohtana taikka oli pois viemisen tai palauttamatta jättämisen
joko sen tapahtuessa tai jälkikäteen hyväksynyt; – –”
Yleissopimuksen 19 artiklassa määrätään seuraavaa:
”[Vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen] mukaisesti annettua päätöstä, joka koskee lapsen palauttamista, ei ole pidettävä huollosta
annettuna asiaratkaisuna.”

Unionin lainsäädäntö
Asetuksen 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa tarkoitetaan:
1)      ’tuomioistuimella’ jäsenvaltioiden kaikkia viranomaisia, jotka ovat toimivaltaisia tämän asetuksen 1 artiklan mukaiseen soveltamisalaan
kuuluvissa asioissa;
– –
7)      ’vanhempainvastuulla’ oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka liittyvät lapsen henkilöön tai omaisuuteen ja jotka jollakin luonnollisella
henkilöllä tai oikeushenkilöllä on tuomioistuimen tuomion tai lain taikka voimassa olevan sopimuksen perusteella. Ilmaisu
käsittää erityisesti oikeuden lapsen huoltoon ja tapaamisoikeuden;
– –
9)       ’oikeu[della] lapsen huoltoon’; lapsesta huolehtimiseen liittyviä oikeuksia ja velvollisuuksia, varsinkin oikeutta päättää
lapsen asuinpaikasta;
10)      ’tapaamisoikeudella’ myös oikeutta viedä lapsi rajoitetuksi ajaksi asuinpaikastaan muualle;
11)      ’lapsen luvattomalla pois viemisellä tai palauttamatta jättämisellä’ lapsen pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, jos:
a)      se loukkaa oikeutta lapsen huoltoon, joka perustuu tuomioistuimen päätökseen tai lakiin taikka sen valtion oikeusjärjestyksen
mukaan voimassa olevaan sopimukseen, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen pois viemistä tai palauttamatta jättämistä
ja
b)      oikeutta lapsen huoltoon oli pois viemisen tai palauttamatta jättämisen hetkellä tosiasiallisesti käytetty, joko yhdessä tai
yksin, tai olisi käytetty, jollei pois viemistä tai palauttamatta jättämistä olisi tapahtunut. Oikeutta huoltoon katsotaan
käytettävän yhdessä, kun toinen vanhempainvastuunkantajista ei voi tuomion tai lain mukaan päättää lapsen asuinpaikasta ilman
toisen vanhempainvastuunkantajan suostumusta.”
Asetuksen 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.       Jäsenvaltion tuomioistuimet ovat toimivaltaisia vanhempainvastuuta koskevissa asioissa, jos lapsen asuinpaikka on asian vireillepanoajankohtana
kyseisessä jäsenvaltiossa.
2.      Edellä olevaa 1 kohtaa sovelletaan, jollei 9, 10 ja 12 artiklassa toisin säädetä.”
Asetuksen 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos lapsi on luvatta viety pois tai jätetty palauttamatta, toimivalta säilyy sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsen
asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta jättämistä, siihen saakka, kun lapsi on saanut
asuinpaikan toisesta jäsenvaltiosta, ja
a)      jokainen henkilö, laitos tai muu elin, jolla on oikeus lapsen huoltoon, on suostunut pois viemiseen tai palauttamatta jättämiseen;
tai
b)      lapsi on asunut mainitussa toisessa jäsenvaltiossa vähintään yhden vuoden sen jälkeen, kun henkilö, laitos tai muu elin, jolla
on oikeus lapsen huoltoon, on saanut tai hänen olisi pitänyt saada tieto lapsen olinpaikasta, ja lapsi on sopeutunut uuteen
ympäristöönsä ja ainakin jokin seuraavassa mainituista edellytyksistä täyttyy:
i)      lapsen palauttamispyyntöä ei ole tehty sen jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille, jonne lapsi on viety tai josta lapsi
on jätetty palauttamatta, yhden vuoden kuluessa sen jälkeen, kun lapsen huolto-oikeuden haltija on saanut tai hänen olisi
pitänyt saada tieto lapsen olinpaikasta;
– –
iii)       asian käsittely sen jäsenvaltion tuomioistuimessa, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä
tai palauttamatta jättämistä, on saatettu päätökseen 11 artiklan 7 kohdan mukaisesti;
iv)      sen jäsenvaltion tuomioistuimet, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta
jättämistä, ovat antaneet lapsen huoltoa koskevan tuomion, joka ei edellytä lapsen palauttamista.”
Asetuksen 11 artiklan 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Huolimatta lapsen palauttamatta jättämistä koskevan tuomion antamisesta vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan perusteella,
tämän asetuksen nojalla toimivaltaisen tuomioistuimen myöhemmin antama lapsen palauttamista edellyttävä tuomio on täytäntöönpanokelpoinen
III luvun 4 jakson mukaisesti lapsen palauttamisen turvaamiseksi.”
Asetuksen 13 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos lapsen asuinpaikkaa ei kyetä ratkaisemaan – – toimivalta on sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsi on.”
Asetuksen 16 artiklassa säädetään, että
”asian katsotaan tulleen vireille tuomioistuimessa:
a)      ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava asiakirja jätetään tuomioistuimeen edellyttäen, että hakija ei ole sen jälkeen
jättänyt ryhtymättä häneltä edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle;
– –
– –”
Asetuksen 19 artiklassa säädetään seuraavaa:
”– –
2.      Jos eri jäsenvaltioiden tuomioistuimissa pannaan vireille vanhempainvastuuseen liittyviä kanteita, jotka koskevat samaa lasta
ja samaa asiaa, tuomioistuimen, jossa kanne on nostettu myöhemmin, on omasta aloitteestaan lykättävä asian käsittelyä, kunnes
on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, toimivaltainen.
3.       Kun on ratkaistu, että se tuomioistuin, jossa kanne on ensin nostettu, on toimivaltainen, tuomioistuimen, jossa kanne on myöhemmin
nostettu, on jätettävä asia tutkimatta.
Tällöin asian myöhemmin vireille pannut kantaja voi siirtää asian siihen tuomioistuimeen, jossa kanne on ensiksi pantu vireille.”
Asetuksen 60 artiklan e alakohdan mukaan jäsenvaltioiden välisissä suhteissa tällä asetuksella on etusija vuoden 1980 Haagin
yleissopimukseen nähden siltä osin kuin se koskee tämän asetuksen piiriin kuuluvia asioita.
Yleissopimuksen 3 artikla vastaa pääasiallisesti asetuksen 2 artiklan 11 alakohtaa, sen 5 artiklan a alakohta asetuksen 2
artiklan 9 alakohtaa ja yleissopimuksen 5 artiklan b alakohta asetuksen 2 artiklan 10 alakohtaa.
Asetuksen 62 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Edellä 59 artiklan 1 kohdassa sekä 60 ja 61 artiklassa mainittuja sopimuksia ja yleissopimuksia sovelletaan edelleen asioissa,
joista tässä asetuksessa ei säädetä.
2.      Edellä 60 artiklassa mainitut yleissopimukset ja erityisesti vuoden 1980 Haagin yleissopimus ovat edelleen voimassa niiden
sopimuspuolina olevien jäsenvaltioiden välillä 60 artiklan mukaisesti.”

Kansallinen lainsäädäntö
Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että Englannissa ja Walesissa sovellettavan lainsäädännön mukaan lapsen biologinen isä
ei saa vanhempainvastuuta suoraan lain nojalla.
Vuoden 1989 lapsilain (Children Act 1989) 4 §:n nojalla isä voi saada vanhempainvastuun joko siten, että hänet nimetään isäksi
lapsen syntymätodistuksessa, tai siten, että hän tekee tätä vastuuta koskevan sopimuksen äidin kanssa, taikka siten, että
tuomioistuin tekee päätöksen, jossa hänelle annetaan vanhempainvastuu (parental responsibility order).
Lisäksi tuomioistuimet voivat kyseisen lain 8 §:n nojalla tehdä päätöksiä lapsia koskevissa siviilioikeudellisissa oikeudenkäynneissä
Englannissa ja Walesissa, tai High Court of Justice (England & Wales) voi tehdä tällaisia päätöksiä sille lastensuojelualalla
kuuluvan toimivallan rajoissa. Näillä päätöksillä tuomioistuimet voivat määrittää asuinpaikan (residence order) ja tapaamisoikeuden
(contact order), kieltää tiettyjä toimenpiteitä (prohibited steps order) ja ratkaista erityisiä kysymyksiä (specific issue
order).
Ennakkoratkaisupyynnössä viitataan kansalliseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan Englannin ja Walesin tuomioistuimet, joiden
käsiteltävänä on oikeutta lapsen huoltoon koskeva hakemus, voivat itse saada tällaisen oikeuden, vaikka hakemuksen esittävällä
osapuolella ei tällaista oikeutta ole.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

Pääasian taustalla olevat tosiseikat
Unionin tuomioistuimelle esitetyistä asiakirjoista käy ilmi, että pääasian valittaja Ranskan kansalainen Mercredi, joka on
syntynyt Réunionilla, muutti vuonna 2000 Englantiin, jossa hän työskenteli miehistön jäsenenä eräässä lentoyhtiössä. Hän asui
useita vuosia yhdessä Chaffen kanssa, joka on Yhdistyneen kuningaskunnan kansalainen, olematta avioliitossa tämän kanssa.
Tästä suhteesta syntyi 11.8.2009 tyttö Chloé, joka on Ranskan kansalainen. Mercredi ja Chaffe, joiden suhde oli ollut jo jonkin
aikaa epävakaa ja jotka eivät enää asuneet yhdessä Chaffen muutettua pois yhteisestä asunnosta, päätyivät eroon lapsen syntymää
seuranneella viikolla.
Chloé oli kahden kuukauden ikäinen, kun Mercredi tyttärineen matkusti 7.10.2009 Englannista Réunionille, jonne he saapuivat
seuraavana päivänä. Lapsen isälle ei ennalta ilmoitettu äidin ja lapsen lähdöstä, mutta hän sai 10.10.2009 kirjeen, jossa
Mercredi selitti lähdön syyt.
On riidatonta, että lapsen asuinpaikka oli Englannissa ennen hänen lähtöään 7.10.2009. On myös riidatonta, että Chloén vieminen
Réunionille oli luvallista, koska kyseisenä ajankohtana vain Mercredillä oli asetuksen 2 artiklan 9 alakohdassa tarkoitettu
oikeus lapsen huoltoon.

Isän Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 2009 vireille panema oikeudenkäynti
Kun Chaffe havaitsi perjantaina 9.10.2009, että Mercredin asunto oli tyhjillään, hän teki samana päivänä puhelimitse hakemuksen
Duty High Court Judge ‑tuomarille Holmanille. Jälkimmäinen teki päätöksen, jossa vaadittiin tietoja lapsen olinpaikasta (location
order), ja ilmoitti, että hän käsittelisi asiaa 12.10.2009.
Chaffe esitti 12.10.2009 hakemuksia muun muassa vanhempainvastuusta, lapsen asumisesta vuorotellen kummankin vanhemman luona
ja tapaamisoikeudesta. Tuomari Holman teki samana päivänä ilman, että asianomaisen tekemää hakemusta olisi annettu Mercredille
tiedoksi, ja ilman, että hän olisi ollut läsnä tai laillisesti edustettuna, päätöksen Mercredin velvoittamisesta palauttamaan
Chloé Englantiin. Kyseisessä päätöksessä täsmennetään selvyyden vuoksi, että siinä ei edellytetä lapsen luovuttamista isälleen
tai minkäänlaista yhteydenpitoa tämän kanssa, vaan näiltä osin tehtäisiin päätös myöhemmässä istunnossa.
On todettava, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin lähtee siitä, että se katsoo asian tulleen siellä vireille
asetuksen 16 artiklassa tarkoitetuin tavoin viimeistään 12.10.2009. Sen tehtävänä on tarvittaessa tarkistaa tämä seikka. Joka
tapauksessa unionin tuomioistuimen tehtävänä on tehdä ratkaisu ennakkoratkaisupyynnössä esitettyjen tosiseikkojen ja oikeudellisten
seikkojen perusteella.

Äidin ja isän Ranskassa vireille panemat oikeudenkäynnit
Mercredi vaati 28.10.2009 tribunal de grande instance de Saint-Denis’ssä (Ranska) vanhempainvastuun uskomista yksin itselleen
ja Chloén kotipaikan vahvistamista hänen osoitteeseensa.
Chaffe esitti 18.12.2009 samassa tuomioistuimessa pyynnön Chloén määräämisestä palautettavaksi Englantiin vuoden 1980 Haagin
yleissopimuksen perusteella. Pyyntö hylättiin 15.3.2010 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella, ettei Chaffella ollut oikeutta
Chloén huoltoon silloin, kun lapsi poistui Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Kyseisestä päätöksestä ei ole valitettu.
Tribunal de grande instance de Saint-Denis antoi 23.6.2010 tuomion, jossa se uskoi Chloéata koskevan vanhempainvastuun yksin
Mercredille ja vahvisti, että lapsen asuinpaikka oli äidin osoitteessa. Chaffen ja Ranskan hallituksen istunnossa esittämistä
huomautuksista käy ilmi, ettei mainittu tuomio ole vielä lainvoimainen.

Isän vuonna 2009 Yhdistyneessä kuningaskunnassa vireille paneman oikeudenkäynnin jatko
Chaffen lokakuussa 2009 vireille panema asia tuli 15.4.2010 tuomari McFarlanen käsiteltäväksi. Chaffen mukaan High Court of
Justice (England & Wales) oli 9.10.2009 toimivaltainen tekemään päätöksiä hänen tyttärensä asiassa, koska Chloé ei kyseisenä
ajankohtana ollut menettänyt asuinpaikkaansa Englannissa. Hänen mukaansa Englannin ja Walesin lainsäädännön mukaan hakemus
oikeutta huoltoon koskevan päätöksen saamiseksi voi antaa tuomioistuimelle oikeuden lapsen huoltoon. Chaffe lisäsi, että kun
otetaan huomioon, että englantilaisten tuomioistuinten käsiteltäväksi oli saatettu vanhempainvastuuta koskeva hakemus, tribunal
de grade instace de Saint-Denis’n olisi pitänyt lykätä siellä vireillä olleen asian käsittelyä asetuksen 19 artiklan nojalla
siihen saakka, kunnes on todettu, onko englantilainen tuomioistuin toimivaltainen.
Mercredin mielestä englantilaiset tuomioistuimet eivät olleet toimivaltaisia tekemään Chloéta koskevia päätöksiä, koska siitä
päivästä lähtien, jolloin Mercredi vei hänet Réunionille, hänen asuinpaikkansa ei enää ollut Yhdistyneessä kuningaskunnassa
vaan Ranskassa.
Tuomari McFarlane katsoi, että
–        sillä hetkellä, jolloin isä soitti puhelun tuomari Holmanille, Chloén asia tuli vireille englantilaisessa tuomioistuimessa
–        kyseisestä ajankohdasta lähtien englantilaisella tuomioistuimella oli oikeus Chloén huoltoon
–        koska oli tehty päätöksiä isän hyväksi, myös hänellä oli oikeus lapsen huoltoon tästä ajankohdasta alkaen
–        Chloén asuinpaikka oli edelleen Englannissa ”– – ajankohtana, jolloin sekä englantilainen tuomioistuin että isä saivat oikeuden
hänen huoltoonsa ja englantilainen tuomioistuin teki päätöksiä, joissa vaadittiin Chloén pysyttämistä tämän tuomioistuimen
toimivallan piirissä tai hänen palauttamistaan sinne”, ja että
–        siksi englantilaiset tuomioistuimet olivat toimivaltaisia tekemään päätöksiä Chloén asiassa 9.10.2009.

Äidin Yhdistyneessä kuningaskunnassa vireille panema oikeudenkäynti
Mercredi valitti 12.7.2010 High Court of Justicen (England & Wales) päätöksistä ennakkoratkaisupyynnön esittäneeseen tuomioistuimeen.
Tämä tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisupyynnössään, että jotta voidaan määrittää tuomioistuin, joka on unionin oikeuden mukaan
toimivaltainen Chloén vanhempainvastuuta koskevassa asiassa, tarvitaan selvennystä niihin arviointiperusteisiin, joita on
sovellettava asetuksen 8 ja 10 artiklassa tarkoitetun lapsen asuinpaikan ratkaisemiseksi.
Lisäksi ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mukaan kysymys siitä, onko High Court of Justice (England & Wales)
saanut oikeuden Chloén huoltoon tämän isän tekemien hakemusten johdosta, riippuu asetuksessa tarkoitetusta ”laitoksen tai
muun elimen” käsitteestä, jonka tulkinta on unionin tuomioistuimen tehtävä. Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin
haluaa myös selvennystä Chloén isän ja äidin esittämiä vaatimuksia käsittelevien Yhdistyneen kuningaskunnan tuomioistuinten
ja ranskalaisten tuomioistuinten kilpailevan toimivallan arvioimiseen.
Tässä tilanteessa Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Mikä on asianmukainen arviointitapa lapsen asuinpaikan määrittämiseksi
–        asetuksen – – N:o 2201/2003 8 artiklan soveltamista varten
–        asetuksen – – N:o 2201/2003 10 artiklan soveltamista varten?
2)       Onko tuomioistuin ’laitos tai muu elin’, jolle voidaan myöntää oikeus lapsen huoltoon asetuksen N:o 2201/2003 säännösten soveltamiseksi?
3)       Sovelletaanko 10 artiklaa edelleen sen jälkeen, kun pyynnön vastaanottaneen jäsenvaltion tuomioistuimet ovat hylänneet pyynnön
lapsen palauttamisesta [vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen] nojalla sen vuoksi, että 3 ja 5 artiklassa määrätyt edellytykset
eivät täyty?
Miten erityisesti pitäisi ratkaista ristiriita, joka vallitsee silloin, jos pyynnön vastaanottanut valtio katsoo, että [vuoden
1980 Haagin yleissopimuksen] 3 ja 5 artiklassa määrätyt edellytykset eivät täyty, ja pyynnön esittänyt valtio puolestaan katsoo,
että 3 ja 5 artiklassa määrätyt edellytykset täyttyvät?”

Kiireellinen menettely
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on pyytänyt tämän ennakkoratkaisupyynnön käsittelemistä unionin tuomioistuimen
työjärjestyksen 104 b artiklassa määrätyssä kiireellisessä menettelyssä.
Se on perustellut tätä pyyntöä sillä, että niin kauan kuin ei ole yksilöity tuomioistuinta, joka on unionin oikeuden nojalla
toimivaltainen käsittelemään Chloéta koskevaa vanhempainvastuuta koskevaa asiaa, Chloén isän tekemiä hakemuksia sellaisen
päätöksen saamiseksi, jonka nojalla hän voi ylläpitää suhteita lapseensa, ei voida käsitellä.
Tältä osin on todettava, että ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että käsiteltävä asia koskee vuoden ja neljän kuukauden ikäistä
lasta, joka on ollut erossa isästään yli vuoden ajan. Kun otetaan huomioon, että lapsi on kehityksensä kannalta herkässä iässä,
nykyisen tilanteen, johon liittyy myös se, että isän ja lapsen asuinpaikkojen välimatka on huomattava, jatkuminen saattaisi
vakavasti vahingoittaa lapsen ja isän tulevaa suhdetta.
Näin ollen unionin tuomioistuimen ensimmäinen jaosto on esittelevän tuomarin ehdotuksesta ja julkisasiamiestä kuultuaan päättänyt
28.10.2010 hyväksyä kansallisen tuomioistuimen pyynnön ennakkoratkaisupyynnön käsittelemisestä kiireellisessä menettelyssä.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään selvittää, millä tavoin asetuksen 8 ja 10
artiklassa tarkoitettua asuinpaikan käsitettä on tulkittava sen määrittämiseksi, millä tuomioistuimella on toimivalta lapsen
huoltoa koskevaan oikeuteen liittyvien kysymysten ratkaisemiseksi erityisesti silloin, kun – kuten pääasiassa – kysymyksessä
on sylilapsi, jonka äiti on vienyt hänet luvallisesti muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa lapsen asuinpaikka on, ja joka
oli oleskellut siellä vasta muutaman päivän ajankohtana, jolloin asia saatettiin lähtövaltion tuomioistuimen käsiteltäväksi.
Tältä osin on aluksi todettava, että asetuksen 8 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltion tuomioistuimen toimivalta sellaista
lasta koskevaa vanhempainvastuuta koskevassa asiassa, joka on viety luvallisesti toiseen jäsenvaltioon, määritetään sen asuinpaikan
perusteella, joka lapsella oli ajankohtana, jolloin asia saatettiin vireille kyseisessä tuomioistuimessa.
Asetuksen 16 artiklan mukaan asian katsotaan tulleen vireille tuomioistuimessa vasta ajankohtana, jona haastehakemus tai vastaava
asiakirja jätetään tuomioistuimeen. Kuten tämän tuomion 24 kohdassa on todettu, Chaffe saattoi asian asianomaisen tuomioistuimen,
jona toimi Duty High Court Judge -tuomari Holman, käsiteltäväksi 9.10.2009 pelkästään puhelimitse. Näin ollen asian katsotaan
tulleen vireille High Court of Justicessa (England & Wales) vasta 12.10.2009, jollei – kuten tämän tuomion 26 kohdassa on
todettu – muuta johdu siitä, että kansallinen tuomioistuin tarkastaa, että hakija ei ole sen jälkeen jättänyt ryhtymättä häneltä
edellytettyihin toimiin haasteen antamiseksi tiedoksi vastaajalle. Kyseisenä päivänä Chloé, joka oli saapunut Réunionille
8.10.2009, oli oleskellut tässä Ranskan departementissa neljä päivää.
On ensiksi todettava tältä osin, ettei asetukseen sisälly asuinpaikan [ranskankielisessä versiossa résidence habituelle eli
vakituinen asuinpaikka] käsitteen määritelmää. Adjektiivin ”vakituinen” käytöstä voidaan ainoastaan päätellä, että asumiselta
edellytetään tiettyä pysyvyyttä tai säännöllisyyttä.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhdenmukainen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät,
että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen
sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko Euroopan unionissa itsenäisesti ja yhdenmukaisesti
ja että tässä tulkinnassa on otettava huomioon säännöksen asiayhteys ja kyseisellä lainsäädännöllä tavoiteltu päämäärä (ks.
erityisesti asia 327/82, Ekro, tuomio 18.1.1984, Kok., s. 107, 11 kohta; asia C-98/07, Nordania Finans ja BG Factoring, tuomio
6.3.2008, Kok., s. I-1281, 17 kohta ja asia C-523/07, A, tuomio 2.4.2009, Kok., s. I-2805, 34 kohta).
Koska niihin asetuksen artikloihin, joissa mainitaan asuinpaikan käsite, ei sisälly nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden
oikeuteen asuinpaikan käsitteen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, käsite on määritettävä ottamalla huomioon asetuksen
säännösten asiayhteys ja asetuksen tavoite, erityisesti asetuksen johdanto-osan 12 perustelukappaleesta ilmenevä tavoite,
jonka mukaan asetuksessa vahvistetut toimivaltasäännökset on muotoiltu lapsen edun perusteella ja ottaen erityisesti huomioon
läheisyyden periaate.
Sen varmistamiseksi, että lapsen etu otettaisiin parhaalla mahdollisella tavalla huomioon, yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut,
että asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu asuinpaikka on paikka, joka ilmentää lapsen tiettyä integroitumista sosiaaliseen
ympäristöön ja perheympäristöön. Kansallisen tuomioistuimen asiana on ratkaista lapsen asuinpaikka ottamalla huomioon kaikki
kullekin yksittäistapaukselle erityiset tosiseikat (ks. em. asia A, tuomion 44 kohta).
Arviointiperusteita, joiden valossa kansallisen tuomioistuimen on ratkaistava, mikä on lapsen asuinpaikka, ovat muun muassa
lapsen jäsenvaltion alueella oleskelun olosuhteet ja syyt sekä lapsen kansalaisuus (em. asia A, tuomion 44 kohta).
Kuten yhteisöjen tuomioistuin lisäksi täsmensi edellä mainitussa asiassa A antamansa tuomion 38 kohdassa, lapsen asuinpaikan
ratkaisemiseksi on otettava huomioon paitsi se, että lapsi on fyysisesti jossakin jäsenvaltiossa, myös muita tekijöitä, joista
on ilmettävä, että tällainen olinpaikka ei ole millään tavalla väliaikainen tai satunnainen.
Yhteisöjen tuomioistuin on tässä yhteydessä todennut, että vanhempainvastuun kantajan tarkoitus asettua lapsen kanssa pysyvästi
toiseen jäsenvaltioon, mistä ovat osoituksena tietyt ulkoiset seikat, kuten asunnon ostaminen tai vuokraaminen vastaanottavassa
jäsenvaltiossa, voi olla osoitus asuinpaikan vaihtumisesta (em. asia A, tuomion 40 kohta).
Tältä osin on syytä korostaa, että asuinpaikka eroaa pelkästä tilapäisestä olinpaikasta siten, että asumisen on tavallisesti
kestettävä tietyn ajan, jotta se voi ilmentää riittävää pysyvyyttä. Asetuksessa ei kuitenkaan säädetä vähimmäiskestosta. Asuinpaikan
siirtämiseen vastaanottavaan valtioon liittyy erityisesti asianomaisen tahto siirtää sinne paikka, johon hän keskittää ja
haluaa vakiinnuttaa elinpiirinsä pysyvästi tai tavanomaisesti. Oleskelun kesto voi siis olla vain indisio arvioitaessa asuinpaikan
pysyvyyttä, ja tämä arviointi on suoritettava ottamalla huomioon kaikki kullekin yksittäistapaukselle erityiset tosiseikat.
Pääasiassa lapsen iällä voi lisäksi olla erityisen tärkeä merkitys.
Lapsen sosiaalinen ympäristö ja perheympäristö, jotka ovat olennaisia hänen asuinpaikkansa määrittämiseksi, muodostuvat lapsen
iän mukaan vaihtelevista eri tekijöistä. Kouluikäisen lapsen tapauksessa huomioon otettavat seikat poikkeavat siis niistä,
jotka on otettava huomioon, kun kysymys on opintonsa päättäneestä alaikäisestä, samoin kuin niistä, jotka ovat merkityksellisiä
sylilapsen kannalta.
Pienen lapsen ympäristö on pääasiallisesti perheympäristö, johon vaikuttavat henkilö tai henkilöt, joiden kanssa lapsi elää
ja jotka hoitavat häntä ja huolehtivat hänestä.
Näin on sitäkin selvemmin, kun kyseessä oleva lapsi on sylilapsi. Hän jakaa väistämättä läheistensä, joista hän on riippuvainen,
sosiaalisen ympäristön ja perheympäristön. Näin ollen kun – kuten pääasiassa – sylilasta hoitaa tosiasiallisesti hänen äitinsä,
on arvioitava sitä, millä tavoin tämä on integroitunut sosiaaliseen ympäristöönsä ja perheympäristöönsä. Tältä osin unionin
tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitetyt arviointiperusteet, kuten syyt, joiden vuoksi lapsen äiti muuttaa toiseen jäsenvaltioon,
äidin kielitaito ja lisäksi se, mistä hän on maantieteellisesti lähtöisin ja mikä on hänen perhetaustansa, voivat olla huomioon
otettavia tekijöitä.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että asetuksen 8 ja 10 artiklassa tarkoitettua
asuinpaikan käsitettä on tulkittava siten, että tämä asuinpaikka on paikka, joka ilmentää lapsen tiettyä integroitumista sosiaaliseen
ympäristöön ja perheympäristöön. Kun on kysymys sylilapsesta, joka on oleskellut äitinsä kanssa vasta muutaman päivän jäsenvaltiossa,
johon hänet on viety ja jossa hänen asuinpaikkansa ei ole, tässä tarkoituksessa on erityisesti otettava huomioon yhtäältä
äidin tähän jäsenvaltioon muuttamisen osalta ja molempien sen alueella oleskelun osalta sen kesto, säännöllisyys, olosuhteet
ja syyt ja toisaalta erityisesti lapsen iän takia se, mistä äiti on maantieteellisesti lähtöisin ja mikä on hänen perhetaustansa
sekä äidin ja lapsen perhesuhteet ja sosiaaliset suhteet tässä samassa jäsenvaltiossa. Kansallisen tuomioistuimen asiana on
ratkaista lapsen asuinpaikka ottamalla huomioon kaikki kullekin yksittäistapaukselle erityiset tosiseikat.
Jos edellä mainittujen arviointiperusteiden soveltaminen johtaa pääasiassa päätelmään siitä, ettei lapsen asuinpaikkaa voida
ratkaista, toimivaltainen tuomioistuin on määritettävä asetuksen 13 artiklassa tarkoitetun lapsen olinpaikkaan perustuvan
arviointiperusteen nojalla.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa toisella kysymyksellään selvittää, onko asetuksessa tarkoitettua käsitettä
”laitos tai muu elin”, jolle voidaan myöntää asetuksen säännöksissä tarkoitettu oikeus lapsen huoltoon, tulkittava siten,
että se kattaa asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tuomioistuimen käsitteen.
Tähän on todettava, ettei ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin ole täsmentänyt sitä, mitkä ovat ne asetuksen säännökset,
joiden osalta se haluaisi selvennystä siihen, miten tätä käsitettä tulkitaan, eikä sitä, minkä syiden vuoksi tämä tulkinta
on tarpeen, jotta se voi antaa ratkaisunsa. Tätä käsitettä kuitenkin käytetään asetuksen 10 ja 11 artiklassa. Nämä säännökset
koskevat toimivaltaa lapsikaappaustapauksissa, ja niitä sovelletaan näin ollen lapsen luvatonta pois viemistä tai palauttamatta
jättämistä koskevissa asioissa, kun asetuksen 9 artikla koskee lapsen laillista muuttamista jäsenvaltiosta toiseen.
Kuten tämän tuomion 23 kohdassa on todettu, on riidatonta, että Chloén vieminen Réunionille oli luvallinen.
Tästä seuraa, että asetuksen 10 artikla ei ole sovellettavissa. Näin ollen toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Kolmas kysymys
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin haluaa kolmannella kysymyksellään selvittää, kuten erityisesti ennakkoratkaisupyynnön
1.4 ja 4.6 kohdasta käy ilmi, vaikuttavatko jäsenvaltion tuomioistuimen päätökset, joilla hylätään vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen
nojalla pyyntö lapsen pikaisesta palauttamisesta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomiopiiriin ja jotka koskevat tätä lasta
koskevaa vanhempainvastuuta, ratkaisuihin, jotka on tehtävä tässä toisessa jäsenvaltiossa aiemmin tehdyistä vanhempainvastuuta
koskevista hakemuksista, jotka ovat edelleen vireillä.
Tribunal de grande instance de Saint-Denis’n 15.3.2010 tekemä päätös
Kuten tämän tuomion 28 kohdassa on todettu, Chloén isän tribunal de grande instance de Saint-Denis’ssä tekemä pyyntö perustui
vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräyksiin. Yleissopimuksen tarkoituksena on sen 1 artiklan mukaan turvata johonkin sopimusvaltioon
luvattomasti viedyn tai sieltä luvattomasti palauttamatta jääneen lapsen pikainen palauttaminen.
Tribunal de grande instance de Saint-Denis hylkäsi Chloén isän tekemän pyynnön lapsen palauttamisesta Yhdistyneeseen kuningaskuntaan,
koska ”ei [ollut] esitetty näyttöä siitä, että ajankohtana, jolloin Chloé Mercredi vietiin pois, Richard Chaffella olisi ollut
sellaisia oikeuksia tämän lapsen huoltoon, joita oli tosiasiallisesti käytetty, tai että näitä oikeuksia olisi käytetty, jollei
pois viemistä olisi tapahtunut”.
Tältä osin on todettava, että vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 19 artiklan mukaan kyseisen tuomioistuimen 15.3.2010 tekemää
päätöstä ei ole pidettävä huollosta annettuna asiaratkaisuna, vaikka se onkin saanut lainvoiman, kuten tämän tuomion 28 kohdassa
on todettu.
Tästä seuraa, että jos ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päättää ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa
esitettyjä arviointiperusteita soveltaen, että se on asetuksen 8 artiklan nojalla toimivaltainen Chloén vanhempainvastuuta
koskevassa asiassa, tribunal de grande instance de Saint-Denis’n 15.3.2010 tekemä päätös ei vaikuta ratkaisuun, joka ennakkoratkaisupyynnön
esittäneen tuomioistuimen on tehtävä.
Tribunal de grande instance de Saint-Denis’n 23.6.2010 antama tuomio
Tribunal de grande instance de Saint-Denis’n 23.6.2010 antamasta tuomiosta, joka – kuten tämän tuomion 29 kohdassa on todettu
– ei ole vielä lainvoimainen, on todettava aluksi, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin joutuu tarvittaessa
ottamaan huomioon sen, ettei kyseinen tuomioistuin perustanut päätöstään vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen vaan myös asetukseen.
Tällaisessa ristiriitatilanteessa eri jäsenvaltioiden sellaisten kahden tuomioistuimen välillä, joissa on asetuksen perusteella
saatettu vireille lasta koskevaan vanhempainvastuuseen liittyvät asiat, joilla on sama kohde ja sama peruste, sovelletaan
asetuksen 19 artiklan 2 kohtaa. Kyseisen artiklan mukaan tuomioistuimen, jossa asia on myöhemmin saatettu vireille, on lykättävä
asian käsittelyä, kunnes on ratkaistu, onko tuomioistuin, jossa asia on ensin saatettu vireille, toimivaltainen.
Koska siis lapsen isä saattoi 12.10.2009 High Court of Justicessa (England & Wales) vireille hakemuksen, joka koski muun muassa
vanhempainvastuun myöntämistä hänelle, tribunal de grande instance de Saint-Denis, jossa lapsen äiti saattoi asian vireille
28.10.2009, ei voinut ratkaista jälkimmäisen esittämää hakemusta.
Edellä esitetystä seuraa, että jos ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin päättää ensimmäiseen kysymykseen annetussa
vastauksessa esitettyjä arviointiperusteita soveltaen, että sillä on asetuksen 8 artiklan nojalla toimivalta Chloéta koskevaa
vanhempainvastuuta koskevassa asiassa, ei tribunal de grande instance de Saint-Denis’n 15.3.2010 tekemä päätös eikä sen 23.6.2010
antama tuomio vaikuta ratkaisuun, joka ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen on tehtävä.
Siksi kolmanteen kysymykseen on vastattava, että jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisut, joilla hylätään vuoden 1980 Haagin
yleissopimuksen nojalla pyyntö lapsen välittömästä palauttamisesta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomiopiiriin ja jotka
koskevat tätä lasta koskevaa vanhempainvastuuta, eivät vaikuta ratkaisuihin, jotka on tehtävä tässä toisessa jäsenvaltiossa
aiemmin tehdyistä vanhempainvastuuta koskevista hakemuksista, jotka ovat edelleen vireillä.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa
asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2201/2003 8 ja 10 artiklassa
tarkoitettua ”asuinpaikan” käsitettä on tulkittava siten, että tämä asuinpaikka on paikka, joka ilmentää lapsen tiettyä integroitumista
sosiaaliseen ympäristöön ja perheympäristöön. Kun on kysymys sylilapsesta, joka on oleskellut äitinsä kanssa vasta muutaman
päivän jäsenvaltiossa, johon hänet on viety ja jossa hänen asuinpaikkansa ei ole, tässä tarkoituksessa on erityisesti otettava
huomioon yhtäältä äidin tähän jäsenvaltioon muuttamisen osalta ja molempien sen alueella oleskelun osalta sen kesto, säännöllisyys,
olosuhteet ja syyt ja toisaalta erityisesti lapsen iän takia se, mistä äiti on maantieteellisesti lähtöisin ja mikä on hänen
perhetaustansa sekä äidin ja lapsen perhesuhteet ja sosiaaliset suhteet tässä samassa jäsenvaltiossa. Kansallisen tuomioistuimen
asiana on ratkaista lapsen asuinpaikka ottamalla huomioon kaikki kullekin yksittäistapaukselle erityiset tosiseikat.
Jos edellä mainittujen arviointiperusteiden soveltaminen johtaa pääasiassa päätelmään, ettei lapsen asuinpaikkaa voida ratkaista,
toimivaltainen tuomioistuin on määritettävä asetuksen 13 artiklassa tarkoitetun ”lapsen olinpaikkaan” perustuvan arviointiperusteen
nojalla.
2)
Jäsenvaltion tuomioistuimen ratkaisut, joilla hylätään kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.10.1980 tehdyn yksityisoikeuden
alaa koskevan Haagin yleissopimuksen nojalla pyyntö lapsen pikaisesta palauttamisesta toisen jäsenvaltion tuomioistuimen tuomiopiiriin
ja jotka koskevat tätä lasta koskevaa vanhempainvastuuta, eivät vaikuta ratkaisuihin, jotka on tehtävä tässä toisessa jäsenvaltiossa
aiemmin tehdyistä vanhempainvastuuta koskevista hakemuksista, jotka ovat edelleen vireillä.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.