CELEX: 62005CJ0427
Strukturfonde
forordning (EØF) nr. 4253/88
artikel 21, stk. 3, andet afsnit
forbud mod fradrag
beregningen af skattepligtig indkomst
medregning af fællesskabsstøtte i beregningen

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF)
nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen
af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank
og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter (EFT L 374, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af
20. juli 1993 (EFT L 193, s. 20, herefter »forordning nr. 4253/88«).
Anmodningen er blevet indgivet under en sag mellem Agenzia delle Entrate – Ufficio di Genova 1 (indkomstskattemyndighed i
Genova, herefter »Agenzia«) og selskabet Porto Antico di Genova SpA (herefter »Porto Antico«) som følge af en afvisning af
sidstnævnte selskabs anmodning om tilbagebetaling af beløb, som selskabet havde indbetalt for 2000 i form af skat på juridiske
personers indkomst og regionalskat på erhvervsvirksomhed.

Retsforskrifter

De fællesskabsretlige bestemmelser
Under overskriften »Betalinger« var artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88 affattet således:
»Betalingerne skal ske til de endelige støttemodtagere uden nogen form for fradrag eller tilbageholdelse, der kan nedsætte
den finansielle støtte, de har krav på.«

De nationale bestemmelser
Artikel 55, stk. 3, i præsidentens dekret nr. 917 af 22. december 1986 (almindeligt tillæg til GURI nr. 302 af 31.12.1986,
herefter »præsidentens dekret nr. 917/86«), som den var affattet på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen,
bestemte følgende:
»Følgende skal ligeledes betragtes som usædvanlige indtægter:
a)      […]
b)      indtægter – i form af penge- eller naturalydelser – der er indtjent gennem bidrag eller gaver, med undtagelse af betalinger
nævnt i artikel 53, stk. 1, litra e) og f), og dem, der er anvendt til betaling af afskrivningsberettigede aktiver, uanset
den anvendte finansieringstype. Sådanne indtægter skal betragtes som fortjeneste enten i relation til det skatteår, hvori
de er modtaget, eller proportionalt i relation til det skatteår, hvori de modtages og de efterfølgende skatteår, men ikke
ud over det fjerde skatteår. […]«

Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at for så vidt angår skat på juridiske personers indkomst og regionalskat på erhvervsvirksomhed
har Porto Antico i henhold til artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86 i sin skatteangivelse for 2000
medregnet støtte udbetalt fra fællesskabsfondene og fra Regionen Liguria inden for rammerne af programperioden 1994-1999.
Da Porto Antico mente, at selskabet havde begået en fejl ved at medregne denne støtte i beregningen af dets skattepligtige
indkomst for 2000, indgav det den 22. april 2002 en klage til Agenzia, hvori det anmodede om tilbagebetaling af beløb, som
selskabet mente uberettiget at have indbetalt. I klagen anførte selskabet, at artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens
dekret nr. 917/86 var i strid med artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88.
Som følge af Agenzias tavshed, som udgjorde en stiltiende afvisning af Porto Anticos klage, anlagde selskabet sag ved Commissione
tributaria provinciale di Genova, som ved dom af 10. april 2003 gav selskabet medhold og traf afgørelse om tilbagebetaling
af de beløb, som selskabet uberettiget havde indbetalt.
Agenzia iværksatte den 10. marts 2004 appel til prøvelse af denne dom ved Commissione tributaria regionale di Genova. Da denne
ret er i tvivl om foreneligheden af artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86 med forordning nr. 4253/88,
har den besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»1)      Er bestemmelsen i artikel 55 i [præsidentens dekret nr. 917] (i den i 2000 gældende version), hvorefter fællesskabsstøtte
medregnes i ansættelsen af den skattepligtige indkomst, forenelig med artikel 21, stk. 3, [andet afsnit] i forordning [nr. 4253/88]
[…]?
2)      Såfremt det fastslås, at der foreligger uforenelighed, gælder dette da kun støtte, der udbetales af fællesskabsorganer, eller
gælder det også støtte, som ifølge det samlede programmeringsdokument skal udbetales af nationale organer?«

Om de præjudicielle spørgsmål

Det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvorvidt artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i
forordning nr. 4253/88 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national skattelovgivning, såsom artikel
55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86, hvorefter støtte udbetalt af fællesskabsfondene medregnes ved ansættelsen
af den skattepligtige indkomst.
Indledningsvis bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at selv om direkte beskatning henhører under medlemsstaternes
kompetence, skal de dog udøve kompetencen under overholdelse af fællesskabsretten (dom af 11.8.1995, sag C-80/94, Wielockx,
Sml. I, s. 2493, præmis 16, og af 7.9.2004, sag C-319/02, Manninen, Sml. I, s. 7477, præmis 19). Den nationale lovgivning
må navnlig ikke hindre anvendelsen af den ved forordning nr. 4253/88 indførte mekanisme (jf. i denne retning dom af 10.3.1981,
forenede sager 36/80 og 71/80, Irish Creamery Milk Suppliers Association m.fl., Sml. s. 735, præmis 15).
Det bestemmes herom i forordningens artikel 21, stk. 3, andet afsnit, at »[b]etalingerne skal ske til de endelige støttemodtagere
uden nogen form for fradrag eller tilbageholdelse, der kan nedsætte den finansielle støtte, de har krav på..
Det fremgår klart af denne bestemmelses ordlyd, at den forbyder ethvert fradrag i den støtte, der er tildelt modtagerne af
støtte fra strukturfondene. Det skal fastslås, at ordlyden ikke udelukker, at den indkomst, som støtten udgør en del af, på
grundlag af præsidentens dekret nr. 917/86 kan beskattes.
Det bemærkes, at Domstolen allerede har taget stilling til rækkevidden af artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88
i forbindelse med beløb, der udbetales i støtte fra EUGFL, Udviklingssektionen. Den har således fastslået, at forbuddet mod
fradrag i denne bestemmelse ikke kan fortolkes rent formelt som anvendeligt alene på reelt foretagne fradrag ved udbetalingerne,
og at forbuddet mod enhver form for fradrag følgelig nødvendigvis skal udvides til at gælde enhver byrde, som har en direkte
og naturlig sammenhæng med de udbetalte beløb (jf. dom af 5.10.2006, sag C-84/04, Kommissionen mod Portugal, Sml. I, s. 9843,
præmis 35).
Det følger heraf, at det ved afgørelsen af, om artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88 er til hinder for
en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, må undersøges, om den skat, som er fastlagt ved præsidentens dekret nr. 917/86,
har en direkte sammenhæng med udbetalingen af støtte tildelt af fællesskabsfondene.
Som generaladvokaten har anført i punkt 28 i forslaget til afgørelse, udgør den fællesskabsstøtte, som Porto Antico modtager,
en bestanddel af virksomhedens aktiver, og medregnes – eventuelt sammen med virksomhedens øvrige indtægter – ved fastsættelsen
af beregningsgrundlaget for indkomstskatten, hvormed dette beløb henføres under den generelle ordning indført ved præsidentens
dekret på samme måde som Porto Anticos øvrige indkomst.
Det skal fastslås, at den beskatning, der fastsættes ved præsidentens dekret nr. 917/86, ikke afhænger af, om Porto Antico
har modtaget fællesskabsstøtte. Den pågældende beskatning udgør ikke en specifik skat forbundet med den finansielle støtte,
som selskabet har modtaget, men finder anvendelse på selskabets samlede indkomst.
Følgelig kan det ikke gøres gældende, at den i hovedsagen omhandlede beskatning, som fastsat ved præsidentens dekret, udgør
et fradrag eller en tilbageholdelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning
nr. 4253/88, som kan nedsætte den støtte, der udbetales fra fællesskabsfondene, og som har en direkte og naturlig sammenhæng
hermed, selv om det som anført af Porto Antico er muligt præcist at fastsætte størrelsen af den nationale skat, som rammer
disse beløb.
Det følger heraf, at fradrag eller tilbageholdelser, som fører til en nedsættelse af den fællesskabsstøtte, der modtages af
støttemodtageren, og som ikke har en direkte og naturlig sammenhæng hermed, såsom de fradrag og tilbageholdelser, der følger
af en beskatning som den, der er fastsat ved præsidentens dekret nr. 917/86, ikke er til hinder for den effektive anvendelse
af den ved forordning nr. 4253/88 indførte mekanisme, hvorfor denne ikke er til hinder for indførelsen af sådanne fradrag
eller tilbageholdelser.
Det skal i øvrigt tilføjes, at i modsætning til hvad Porto Antico har anført, kan de forskelle mellem modtagerne af støtte
fra strukturfondene, som opstår på grund af forskellig beskatning af fællesskabsstøtten i medlemsstaterne, ikke betragtes
som en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, hvorefter ensartede situationer ikke må behandles forskelligt, medmindre
en sådan behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 12.7.2001, sag C-189/01, Jippes m.fl., Sml. I, s. 5689, præmis
129, og af 12.9.2006, sag C-479/04, Laserdisken, Sml. I, s. 8089, præmis 68).
For at dette er tilfældet, er det nemlig nødvendigt, at situationen for modtagerne af fællesskabsstøtten er sammenlignelig.
Dette er imidlertid ikke tilfældet, idet støttemodtagerne modtager sådan støtte i en socio-økonomisk sammenhæng, som er særlig
for hver enkelt medlemsstat, og idet der på grund af manglende harmonisering af fastsættelse af skattepligtig indkomst inden
for Fællesskabet stadig findes objektive forskelle mellem medlemsstaternes lovgivninger på dette område, hvilket uundgåeligt
fører til sådanne forskelle mellem støttemodtagerne.
Henset til det anførte skal første spørgsmål besvares med, at artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88 skal
fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national skattelovgivning, såsom artikel 55, stk. 3, litra b),
i præsidentens dekret nr. 917/86, hvorefter beløb udbetalt fra fællesskabsfondene skal medregnes ved ansættelsen af den skattepligtige
indkomst.

Det andet spørgsmål
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det unødvendigt at besvare den forelæggende rets andet spørgsmål.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Fjerde Afdeling) for ret:
Artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 4253/88 af 19. december 1988 om gennemførelsesbestemmelser
til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes
såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, som
ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2082/93 af 20. juli 1993, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder
for en national skattelovgivning, såsom artikel 55, stk. 3, litra b), i præsidentens dekret nr. 917/86 af 22. december 1986,
hvorefter beløb udbetalt fra fællesskabsfondene skal medregnes ved ansættelsen af den skattepligtige indkomst.
Underskrifter
*
Processprog: italiensk.