CELEX: 61999CJ0147
EUGFJ
Avslut av räkenskaper
Durumvete som inte berättigar till intervention
Kvantiteter som saknas i lager
Återkallande av godkännande till fabriker för förpackning av olivolja
Otillräcklig administration och kontroll av bidrag för får och getter

Domskäl
1 Republiken Italien har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 21 april 1999, med stöd av artikel 173 första och andra styckena i EG-fördraget (nu artikel 230 första och andra styckena EG i ändrad lydelse) yrkat att kommissionens beslut 1999/187/EG av den 3 februari 1999 om avslut av medlemsstaternas räkenskaper avseende utgifter som finansieras genom garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk för räkenskapsåret 1995 (EGT L 61, s. 37, nedan kallat det omtvistade beslutet) delvis skall ogiltigförklaras i den del beslutet avser Republiken Italien.
2 Talan avser ogiltigförklaring av detta beslut i den mån kommissionen har förklarat att följande belopp inte skall påföras Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruk (nedan kallad EUGFJ):
- cirka 500 000 000 ITL avseende durumvete som saknades i lagret och som inte ansetts berättiga till intervention,
- 2 751 722 888 ITL avseende konsumtionsstöd för olivolja på grund av brister i det administrativa förfarandet för återkallande av godkännande till fabriker för förpckning av olivolja, och
- 62 685 916 000 ITL och 13 998 973 000 ITL avseende tack- och getbidrag på grund av brister i administrationen och otillräckliga kontroller.
3 Skälen för korrigeringarna har kortfattat redovisats i den sammanfattande rapporten nr VI/6462/98 om resultaten av kontroller för avslut av räkenskaperna för EUGFJ:s garantisektion räkenskapsåret 1995 i dess konsoliderade lydelse av den 12 januari 1999 (nedan kallad den sammanfattande rapporten).
Korrigeringar avseende durumvete som inte berättigar till intervention
4 Rådets förordning (EEG) nr 1766/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen av marknaden för spannmål (EGT L 181, s. 21; svensk specialutgåva, område 3, volym, 43, s. 29) utgör grundförordningen för interventionssystemet från och med regleringsåret 1993/1994. I kommissionens förordning (EEG) nr 689/92 av den 19 mars 1992 om fastställande av förfarandet och villkoren för interventionsorganens övertagande av spannmål (EGT L 74, s. 18; svensk specialutgåva, område 3, volym 41, s. 118), som har ändrats flera gånger, preciseras villkoren för ett sådant övertagande.
5 Det framgår av punkt 4.5.1.1.1.3 i den sammanfattande rapporten att "vid en kontroll genomförd i Italien i december 1993 konstaterade UCLAF:s tjänstemän att spannmål saknades och att spannmål av en kvalitet som inte berättigar till stöd lagrades i vissa magasin".
6 Dessa konstateranden resulterade i en finansiell korrigering motsvarande 3 857 589 582 ITL för räkenskapsåret 1995.
7 Den italienska regeringen har bestritt korrigeringarna avseende lagren San Lorenzo, Castellaci och Jungetto. Genom att stödja sig på de beräkningar som gjorts av AIMA (Azienda di Stato per gli interventi nel mercato agricolo), det italienska interventionsorganet, har den italienska regeringen anfört att den rättelse som gjorts av kommissionen är för omfattande vad gäller ett belopp på cirka 500 miljoner ITL.
8 I detta avseende skall det inledningsvis erinras om domstolens fasta rättspraxis avseende fördelningen av bevisbördan i mål där en medlemsstat har väckt talan om ogiltigförklaring av ett kommissionsbeslut om avslut av EUGFJ:s räkenskaper.
9 Då kommissionen vägrar att låta vissa kostnader finansieras genom EUGFJ, med hänvisning till att dessa har uppkommit till följd av att en medlemsstat brutit mot gemenskapsbestämmelserna, åligger det denna medlemsstat att visa att villkoren för att erhålla den finansiering som den vägrats av kommissionen är uppfyllda. Kommissionen är inte skyldig att på ett uttömmande sätt visa att uppgifterna från medlemsstaterna är felaktiga, utan måste visa att den hyser allvarliga och rimliga tvivel beträffande de sifferuppgifter som de nationella myndigheterna har lämnat. Denna lättnad i den bevisbörda som åvilar kommissionen förklaras av att det är medlemsstaten som har lättast att inhämta och kontrollera de uppgifter som är nödvändiga för att avsluta räkenskaperna för EUGFJ, varför det följaktligen åligger den att så detaljerat och fullständigt som möjligt bevisa riktigheten av sina sifferuppgifter samt, i förekommande fall, felaktigheter i kommissionens beräkningar (se särskilt dom av den 21 oktober 1999 i mål C-44/97, Tyskland mot kommissionen, REG 1999, s. I-7177, punkt 28).
10 Med sin första grund bestrider den italienska regeringen endast tre enskilda korrigeringar som uppstått till följd av felaktigheter vid beräkningen av kvantiteter durumvete som inte berättigar till intervention och som lagrats i de tre ovannämnda lagren. Korrigeringarna ifrågasätts sålunda inte i princip, utan det är deras belopp som är omtvistade. I enlighet med den i förra punkten redovisade fördelningen av bevisbördan, skall det undersökas huruvida denna regering har visat att de omtvistade korrigeringarna är behäftade med felaktigheter.
Lagret San Lorenzo
11 Den italienska regeringen har bestritt kommissionens vägran att godkänna intervention för 954,22 ton durumvete som lagrats under regleringsåret 1987/1988 i lagret San Lorenzo. Då kommissionen har gjort gällande att den inte vidtagit någon korrigering avseende spannmål lagrad under regleringsåret 1987/1988, men däremot vidtagit en korrigering avseende 1 076,22 ton durumvete, angiven under punkt 4.5.1.1.1.3 b i den sammanfattande rapporten, som lagrats under regleringsåret 1991/1992, varav 954,22 ton avsåg lagret San Lorenzo. Som svar har den italienska regeringen anfört att i en tabell som bifogats en skrivelse av kommissionen av den 6 augusti 1997 förekommer den omtvistade kvantiteten 954,22 ton durumvete, som inkom till lagret den 26 maj 1988, vilken motsvarar regleringsåret 1987/1988 och en uppgift om lager, nämligen San Lorenzo.
12 Enligt den italienska regeringen var det i en skrivelse av den 31 augusti 1998 som kommissionen för första gången påstod att den hade lagt till de kvantiteter som saknades vid kontrollen i december 1993, nämligen 1 076,22 ton, varav 954,22 ton avsåg lagret San Lorenzo, och det var under förfarandet inför domstolen som kommissionen uppgav att dessa 954,22 ton hade lagrats under regleringsåret 1991/1992. Det framgår sålunda av de ovannämnda handlingarna och kommissionens påståenden att den under förfarandet har ändrat grunden för sin anmärkning avseende lagret San Lorenzo, den kvantitet som hörde samman härmed och regleringsåret, vilket medför att den kontradiktoriska principen åsidosätts och att den italienska regeringen förhindras att i tid och på ett adekvat sätt försvara sig vad gäller denna punkt.
13 Den italienska regeringen har vidare anfört att trots att två olika kontrollbolag, Sitris och SGS, kontrollerade den kvantitet som faktiskt förekom i lagret San Lorenzo och kom fram till olika resultat, vad gäller regleringsåret 1991/1992, föredrog kommissionen orättfärdigt den uppskattning av den saknade varan som gjorts av Sitris och som innebar den största avvikelsen.
14 Slutligen har den italienska regeringen anfört att skillnaden mellan den kvantitet durumvete som faktiskt fanns i lagret San Lorenzo och den som angavs i bokföringen som överlämnats av de nationella myndigheterna beror på att det i registret över varor inte hade skrivits in att vissa varor hade lämnat lagret.
15 I detta hänseende skall det för det första påpekas att det framgår av kommissionens skrivelse av den 1 oktober 1998 till de italienska nationella myndigheterna att till följd av förlikningsorganets slutgiltiga rapport och efter ett informationsutbyte med nämnda myndigheter ansåg kommissionen att korrigeringarna avseende durumvete lagrat i lagret San Lorenzo under regleringsåret 1987/1988, vilka omnämndes i kommissionens meddelande av den 6 augusti 1997 och i den sammanfattande rapporten för räkenskapsåret 1994, inte skulle genomföras. Kontrollprotokoll nr 4 a, som upprättats av enheten för samordning av bedrägeribekämpning (nedan kallad UCLAF) med anledning av en kontroll den 10 december 1993, som den italienska regeringen själv har gett in i målet, hänvisar däremot uttryckligen till regleringsåret 1991/1992. Kommissionen har sålunda inte ändrat sin anmärkning under förfarandet.
16 Vad gäller den del av grunden som avser att kommissionen föredrog den uppskattning av saknade varor i lagret San Lorenzo som gjorts av Sitris, utan att ta hänsyn till den som gjorts av SGS, skall det konstateras att kommissionen helt enkelt har baserat sig på de kontrollresultat som erhållits av det första av dessa två bolag i närvaro av berörda parter. Skälen till detta beslut framgår av (den kontradiktoriska) kontrollrapporten av den 3 januari 1994. Kommissionen har således grundat sitt beslut på rimliga uppgifter.
17 Det skall slutligen konstateras att den italienska regeringen inte har lagt fram något bevis som stöder dess påstående att skillnaden mellan den kvantitet som faktiskt fanns i lagret San Lorenzo och den kvantitet som införts i bokföringen berodde på att vissa avgångar ur lagret inte hade skrivits in.
Lagret Castellaci
18 Enligt de italienska myndigheternas räkenskapshandlingar skulle 956,77 ton durumvete, som lagrats under regleringsåret 1991/1992, ha funnits i lagret Castellaci i december 1993. En kontroll som genomfördes av UCLAF visade att endast 861,37 ton durumvete fanns i lagret. Analyser visade dessutom att det lagrade vetet inte var av sådan kvalitet som berättigar till intervention. Kommissionen vidtog därför en finansiell korrigering avseende 956,77 ton durumvete.
19 Den italienska regeringen har bestritt korrigeringen avseende den saknade kvantiteten, det vill säga 95,4 ton durumvete. Den anser att kommissionen borde ha visat att den saknade kvantiteten också var av en kvalitet som inte berättigade till intervention.
20 I detta hänseende skall det påpekas att vid avslut av räkenskaper avseende kvantiteter som påförts EUGFJ skall det inte hänvisas till den kvantitet som faktiskt finns i lager utan till den kvantitet som bokförts och påförts fonden. När analyser vid en kontroll visar att det durumvete som finns i lager inte är av en kvalitet som berättigar till intervention, skall kommissionen följaktligen vidta en korrigering på grundval av den bokförda kvantiteten. I enlighet med fördelningen av bevisbördan som anges i punkt 9 i denna dom ankommer det på den italienska regeringen att visa att den kvantitet som saknades vid tillfället för kontrollen berättigade till intervention. Denna har emellertid inte framlagt något bevis som stöder detta påstående.
Lagret Jungetto
21 Enligt de räkenskapsuppgifter som inlämnats av de italienska myndigheterna skulle det i lagret Jungetto ha funnits 1 994,014 ton durumvete under regleringsåret 1991/1992. Den uppskattning av lagret som gjorts av Sitris efter en kontroll den 9 februari 1994 visade emellertid att det endast fanns 1 450,80 ton i lagret. Dessutom visade analyser att det vete som faktiskt fanns var av en kvalitet som inte berättigade till intervention. Kommissionen vidtog därför en finansiell korrigering avseende den saknade kvantiteten, nämligen 543,214 ton durumvete.
22 Den italienska regeringen har bestritt denna korrigering. Gentemot kommissionens påstående att det vid tillfället för UCLAF:s kontroll i de räkenskapshandlingar som tillhandahållits av de italienska myndigheterna angavs en kvantitet på 1 994,014 ton i lagret Jungetto, har denna regering gjort gällande att det den 30 oktober 1993 endast fanns 969,25 ton durumvete lagrat i detta lager. Ytterligare 1 024,764 ton inkom den 30 december 1993 och den 5 januari 1994 efter det att kvantiteter tillhandahållits av lagren Grammichelle och Raddusa. Vid UCLAF:s kontroll den 16 december 1993 fanns sålunda endast 969,25 ton i lagret. Följaktligen skulle endast denna kvantitet ha kunnat bli föremål för en eventuell korrigering. Den italienska regeringen har förklarat att anledningen till att det endast fanns 1 450,80 ton i lagret Jungetto vid en kontroll utförd av Sitris den 9 februari 1994 var att 500 ton redan den 29 december 1993 hade lämnat lagret för försäljning. Den resterande saknade delen kan förklaras med naturliga förluster under lagringstiden.
23 Kommissionen förklarade sig vara villig att godta detta argument och att avstå från en korrigering i detta hänseende om den italienska regeringen kunde lägga fram bevis som stödde detta påstående. Mot bakgrund av handlingarna i målet anser den emellertid att den italienska regeringens argumentation är motsägelsefull och ofullständig.
24 I detta hänseende skall det påpekas att även om den italienska regeringen gör gällande att varor tillkommit från andra lager, så har den inte lagt fram något bevis för detta. Den har bland annat åberopat en överflyttning av 997,244 ton från lagret Raddusa, trots att det framgår av protokollet från kontrollen den 16 december 1993 avseende detta lager att det där endast fanns 888,44 ton.
25 Talan kan således inte vinna bifall på den första grunden.
Korrigering av konsumtionsstöd för olivolja
26 Genom artikel 11 i rådets förordning nr 136/66/EEG av den 22 september 1966 om den gemensamma organisationen av marknaden för oljor och fetter (EGT L 172, s. 3025; svensk specialutgåva, område 3, volym 1, s. 167) inrättades ett stödsystem för främjande av konsumtion av olivolja som produceras och släpps ut på marknaden i gemenskapen. I denna artikel, enligt dess lydelse enligt rådets förordningar (EEG) nr 1917/80 av den 15 juli 1980 (EGT L 186, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 12, s. 62) och 2210/88 av den 19 juli 1988 (EGT L 197, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 27, s. 31), föreskrivs att fabriker för förpackning av olivolja kan begära ett konsumtionsstöd om produktionsriktpriset minskat men produktionsstödet är högre än det representativa marknadspriset för olivolja. Stödet skall motsvara skillnaden mellan dessa två belopp.
27 De allmänna bestämmelserna om konsumtionsstöd för olivolja har fastställts i rådets förordning (EEG) nr 3089/78 av den 19 december 1978 (EGT L 369, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 10, s. 152) i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 3461/87 av den 17 november 1987 (EGT L 329, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 24, s. 188) (nedan kallad förordning nr 3089/78).
28 I artikel 1 i förordning nr 3089/78 föreskrivs att stöd endast skall beviljas godkända förpackningsfabriker för olivolja. I artiklarna 2 och 3 fastställs villkoren för godkännande och återkallande av godkännande. Enligt artiklarna 5 och 6 uppkommer en rätt till konsumtionsstöd när olivoljan lämnar förpackningsfabriken. Den sistnämnda skall inlämna ansökningar inom vissa tidsramar.
29 I artikel 7 i förordning nr 3089/78 föreskrivs att medlemsstaterna skall upprätta ett kontrollsystem för att säkerställa att den produkt för vilken ansökan om stöd har lämnats in är berättigad till detta stöd. Enligt artikel 8 skall stödet endast betalas ut när det kontrollorgan som utsetts av medlemsstaten har kontrollerat att villkoren för beviljande av stöd är uppfyllda. Stödbeloppet får dock betalas ut så snart ansökan om stöd har lämnats in, förutsatt att tillräcklig säkerhet har ställts.
30 Artikel 9.3 i kommissionens förordning (EEG) nr 2677/85 av den 24 september 1985 om genomförandebestämmelser för systemet för konsumtionsstöd för olivolja (EGT L 254, s. 5; svensk specialutgåva, område 3, volym 19, s. 165) i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EEG) nr 643/93 av den 19 mars 1993 (EGT L 69, s. 19; svensk specialutgåva, område 3, volym 48, s. 242) (nedan kallad förordning nr 2677/85) har följande lydelse:
"Medlemsstaterna skall betala stödet senast 150 dagar från den dag då ansökan ingavs för de kvantiteter för vilka rätten till stöd har erkänts efter kontroll på plats. ...
Det organ som ansvarar för att kontrollera rätten till stöd skall underrätta det utbetalande organet om resultaten för varje godkänd fabrik senast 45 dagar efter kontrollen på plats och senast 20 dagar före utgången av den tidsfrist som anges i föregående stycke."
31 I artikel 12 i förordning nr 2677/85 fastställs villkoren för de kontroller som de nationella myndigheterna skall genomföra och det krävs bland annat att dessa kontroller genomförs minst en gång var tolfte månad. I artikel 12.6 föreskrivs villkoren för återkallande av godkännande, och den har följande lydelse:
"Om den behöriga myndigheten konstaterar att en ansökan om kompensationsstöd gäller en kvantitet som överskrider den för vilken rätten till stöd har erkänts, skall medlemsstaten ålägga förpackningsfabriken böter som motsvarar mellan tre och åtta gånger det stöd som oberättigat har ansökts om, beroende på överträdelsens omfattning. ...
Om den kvantitet för vilken det ansökts om oberättigat stöd med minst 20 % överskrider den kontrollerade kvantitet för vilken stöd har erkänts skall medlemsstaten förutom att ålägga ovan nämnda böter, återkalla godkännandet för en period på mellan ett och tre år beroende på överträdelsens omfattning.
Vad gäller ytterligare överträdelser, och oavsett i vilken omfattning den kvantitet för vilken stöd oberättigat har ansökts om överskrider den kontrollerade kvantiteten, skall förutom ovan nämnda böter, godkännande återkallas för en period på mellan ett och fem år beroende på överträdelsens omfattning.
Tillämpningen av de påföljder som avses i första, andra och tredje styckena utesluter inte andra eventuella påföljder."
32 Det framgår av punkt 4.7.3.1 i den sammanfattande rapporten att den finansiella korrigeringen av konsumtionsstöd för olivolja som utbetalats under regleringsåren 1993/1994 (räkenskapsåret 1994) och 1994/1995 (räkenskapsåret 1995) totalt uppgick till ett belopp av 2 751 722 888 ITL. Enligt kommissionen utbetalade de italienska myndigheterna stöd till fabriker vilkas godkännande borde ha återkallats på grund av att dessa under de föregående regleringsåren erhållit stöd som de oberättigat ansökt om för kvantiteter som översteg den gräns på 20 procent som fastställts i artikel 12.6 i förordning nr 2677/85. Kommissionen ansåg att återkallandet av godkännandet skulle börja gälla från den dag då den alltför omfattande ansökan ingavs, snarare än det datum som angavs i protokollet till ansökan. Kommissionen anser att stöd inte kan påföras EUGFJ när en kontroll på plats har visat att godkännandet som förpackningsfabrik skall återkallas enligt artikel 12.6 i förordning nr 2677/95. Det är klart att detta återkallande inträder desto senare när kontrollerna genomförs med en försening.
33 Den italienska regeringen har bestritt de enskilda korrigeringarna avseende konsumtionsstöd för olivolja. Den har gjort gällande att kommissionen felaktigt har ansett att godkännandets återkallande skulle gälla från den dag då den alltför omfattande ansökan ingavs och inte från den dag då protokollet över oegentligheterna upprättades. Enligt denna regering medför kommissionens ståndpunkt att beslutet om återkallande som fattats av medlemsstaten får en rättsstridig retroaktiv verkan.
34 Kommissionen vidhåller sin tolkning av artikel 12.6 i förordning nr 2677/85. Den har påpekat att det har förekommit avvikelser inom den italienska administrationen vad gäller behörig myndighet för återkallande av godkännanden. Till följd härav har kontrollerna inte genomförts i den takt som krävs och resultaten härav har endast analyserats med en avsevärd försening. Kommissionen anser att den ansvarar för att konsekvenserna av dessa förseningar inte drabbar EUGFJ.
35 Kommissionen har vidare gjort gällande att de enskilda korrigeringar som vidtagits under alla omständigheter får en mindre inverkan på den berörda medlemsstaten än den schablonmässiga korrigeringen på 2 procent. Med hänsyn till den osäkerhet som rådde vid tidpunkten i fråga vad gäller kompetensfördelningen inom den italienska administrationen och genomförandet av kontroller, anser kommissionen att en schablonmässig korrigering av detta slag var fullkomligt befogad.
36 Den italienska regeringen har invänt att de av kommissionen åberopade avvikelserna avseende återkallande av godkännanden inte har haft någon negativ inverkan på genomförandet av de nödvändiga kontrollerna. Under alla omständigheter är ett återkallande utan en föregående kontroll otänkbart.
37 Det skall härvid erinras om att det i artikel 12.6 i förordning nr 2677/85 föreskrivs att om den kvantitet för vilken det oberättigat ansökts om överskrider den kontrollerade kvantitet för vilken stöd har erkänts med minst 20 procent skall medlemsstaten återkalla det ifrågavarande godkännandet. Det anges emellertid inte från vilken dag detta återkallande skall gälla. Även om tillämpningen av den sanktionsåtgärd som ett återkallande utgör enligt artikel 12.6 i förordning nr 2677/85 förutsätter att en behörig myndighet har konstaterat att en ansökan om konsumtionsstöd går utöver den kvantitet för vilken stöd har beviljats, preciseras det inte i denna bestämmelse huruvida detta konstaterande är fastställande eller rättsskapande.
38 Under dessa omständigheter finns det anledning att undersöka syftet med den sanktionsåtgärd som ett återkallande av godkännandet utgör.
39 Det skall i detta avseende understrykas att skärpningen av sanktionsåtgärder vid en alltför omfattande ansökan om konsumtionsstöd för olivolja ingår i bekämpandet av bedrägerier. I skälen till förordning nr 643/93, som medför en omskrivning av artikel 12.6 i förordning nr 2677/85, görs en koppling mellan den omständigheten att "systemet [med konsumtionsstöd för olivolja] skall kunna fungera tillfredsställande" och behovet av att utvidga sanktionsåtgärdssystemet för förpackningsfabriker som ansöker om stöd för alltför omfattande kvantiteter. Sådana sanktionsåtgärders effektivitet och avskräckande verkan skall därför inte negligeras vid bedömningen av verkan och räckvidd i tiden som den sanktionsåtgärd som återkallande av godkännande utgör.
40 Mot denna bakgrund kan EUGFJ:s finansiering av konsumtionsstöd inte godtas när dessa stöd kan hänföras till en period som ligger i tiden efter den tidpunkt då villkoren för tillämpning av sanktionsåtgärden i artikel 12.6 andra stycket var uppfyllda.
41 Den verkan som en sanktionsåtgärd i form av ett återkallande har kommer nämligen att minska om ett förpackningsföretag, som under ett regleringsår har inlämnat alltför omfattande ansökningar i den mening som avses i denna bestämmelse, under följande år skulle kunna lämna in nya ansökningar utan att riskera någonting förrän det eventuellt upprättas ett protokoll vid en kontroll. Tillämpningen av ett återkallande enligt artikel 12.6 andra stycket i förordning nr 2677/85 från och med den dag då villkoren för påföljdens tillämpning är uppfyllda förefaller följaktligen vara nödvändig för att garantera detta systems effektivitet.
42 I motsats till vad den italienska regeringen har anfört medför beslutet om återkallande ändå inte en rättsstridig retroaktiv verkan, eftersom sanktionsåtgärden enligt denna tolkning endast tillämpas från och med den tidpunkt då villkoren för tillämpning av denna bestämmelse är uppfyllda och inte från och med den tidpunkt då en kontroll görs av huruvida villkoren för tillämpning är uppfyllda.
43 Det skall följaktligen fastställas att om ett förpackningsföretag inger en ansökan om stöd för en kvantitet som med minst 20 procent överstiger den kvantitet som kontrollerats och för vilken stöd beviljats, skall godkännandet återkallas från och med tidpunkten för överskridandet, det vill säga från och med den dag då ansökan ingavs.
44 Under dessa omständigheter kan talan således inte vinna bifall på den andra grunden.
Korrigering av tack- och getbidrag
45 I artikel 5 i rådets förordning (EEG) nr 3013/89 av den 25 september 1989 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött (EGT L 289, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 30. s. 151, rättelse EGT L 296, s. 40) föreskrivs att ett bidrag skall beviljas för får- och getkött i den omfattning som är nödvändig för att kompensera ett inkomstbortfall för gemenskapens fårköttsproducenter under ett regleringsår.
46 Till följd av kontroller som genomfördes år 1995 och 1996 bland annat i Kalabrien och på Sicilien vidtog kommissionen en schablonmässig korrigering på 25 procent för tack- och getbidrag, som utbetalats till producenter i Kalabrien och på Sicilien under regleringsåren 1993 och 1994.
47 I punkt 4.9.4.6 i den sammanfattande rapporten har följande överväganden gjorts:
"- Vid jämförelse mellan bidrag och veterinär statistik på Sicilien avslöjades betydande brister på överensstämmelse.
- Vid kontroller på anläggningar i Kalabrien och på Sicilien som initierats av enhet A.I.3 avslöjades en hög nivå oegentligheter och en betydande andel ledde till helt eller partiellt avslag på ansökningar.
- Register över djurbesättningar fyllde ingen funktion och skulle därför hindra meningsfulla kontroller utanför djurhållningsperioden.
- Bristfälliga angivelser om platsen för djurhållning.
- Ingen märkning av djurbesättningar där flera djurbesättningar var tillsammans vilket medförde att det var omöjligt att genomföra någon kontroll.
- Tvivel om berättigande till bidrag uppstod eftersom handjur och icke berättigade unga hondjur felaktigt inkluderades av inspektörerna.
- De italienska myndigheternas egna kontroller på Sicilien år 1996.
De italienska myndigheterna beslöt år 1996 att genomföra en fullständig kontroll på anläggningarna hos dem som ansökt om bidrag på Sicilien. Resultaten från de italienska kontroller för hela Sicilen, baserade på kontroller av 79 % av bidragssökanden, visar att det är nödvändigt att delvis avslå 33,66 % av ansökningarna och helt avslå 19,8 %."
48 I sin rapport nr 98/IT/92 av den 10 september 1998 om kontroll av tack- och getbidraget för regleringsåren 1993 och 1994 drog förlikningsorganet slutsatsen att det behövdes en närmare undersökning av statistiska uppgifter för regleringsåret 1993 och att den schablonmässiga korrigeringen på 25 procent för Sicilien och Kalabrien inte hade motiverats på ett tillfredsställande sätt.
49 Kommissionen nedsatte eller till och med upphävde de föreslagna korrigeringarna för vissa regioner och höjde dessa för andra regioner. Korrigeringen på 25 procent avseende Kalabrien för regleringsåret 1993 nedsattes till 10 procent. Korrigeringarna på 25 procent avseende Sicilien för regleringsåret 1993 och avseende Kalabrien och Sicilien för regleringsåret 1994 förblev oförändrade.
50 Den italienska regeringen har bestritt dessa schablonmässiga korrigeringar. Den har för det första gjort gällande att den schablonmässiga korrigeringen på 25 procent är rättsstridig, eftersom den har tillämpats med retroaktiv verkan. Denna procentsats har nämligen genomförts genom riktlinjer för tillämpning av schablonmässiga korrigeringar som antagits av kommissionen år 1997 (dokument nr VI/5330/97 av den 23 december 1997). Eftersom regleringsåren 1993 och 1994 inföll före ikraftträdandet av dessa riktlinjer, kan schablonmässiga korrigeringar endast tillämpas på dessa år i enlighet med de riktlinjer som fastställts i den så kallade Bellerapporten (dokument nr VI/216/93 av den 1 juni 1993), i vilken det inte föreskrivs en procentsats på 25 procent.
51 Den italienska regeringen har i andra hand påpekat att enligt riktlinjerna från 1997 är en korrigering på 25 procent endast motiverad "när en medlemsstat över huvud taget inte har genomfört ett kontrollsystem eller genomfört det på ett ytterst bristfälligt sätt och när det förefaller som om det ofta förekommer oegentligheter och oaktsamhet vid bekämpandet av bedrägliga och oegentliga metoder". Mot denna bakgrund anser den italienska regeringen att korrigeringen på 25 procent uppenbarligen är oproportionerlig i det aktuella fallet.
52 Slutligen har kommissionen, oaktat rapporten från förlikningsorganet som fastställde att kommissionen hade motiverat tillämpningen av denna procentsats på ett otillräckligt sätt, inskränkt sig till att nedsätta procentsatsen från 25 procent till 10 procent avseende korrigeringen för Kalabrien, och detta endast för regleringsåret 1993 utan att förklara varför den inte tillämpade en liknande korrigering på Sicilien för regleringsåret 1993 och för Kalabrien och Sicilien för regleringsåret 1994.
53 I detta hänseende skall det för det första fastställas att tillämpningen av en korrigeringsprocentsats på 25 procent för regleringsåren 1993 och 1994 inte tillämpas med retroaktiv verkan och inte är rättsstridig. I avsaknad av precisa bestämmelser beträffande belopp som skall avfärdas i artikel 5.2 c näst sista stycket i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (EGT L 94, s. 13; svensk specialutgåva, område 3, volym 3, s. 23) i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 1287/95 av den 22 maj 1995 (EGT L 125, s. 1), skall man beakta de riktlinjer om finansiella konsekvenser vid antagandet av beslut om avslut av räkenskaper som kommissionen antog i sin rapport VI/216/93. Redan i dessa riktlinjer förutsågs en möjlighet för kommissionen att under vissa exceptionella omständigheter genomföra en schablonmässig korrigering som går utöver de vanliga procentsatserna, det vill säga 2, 5 och 10 procent av utgifterna.
54 Det skall för det andra påpekas att enligt fast rättspraxis tillåter inte artiklarna 2 och 3 i förordning nr 729/70 att kommissionen påför EUGFJ några andra belopp än sådana som har betalats i enlighet med de regler som fastställts inom de olika sektorerna för jordbruksprodukter, vilket innebär att medlemsstaterna ansvarar för alla andra belopp, bland annat sådana belopp som de nationella myndigheterna felaktigt har ansett sig behöriga att utbetala inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden. Det ankommer således på kommissionen att styrka att gemenskapsreglerna har åsidosatts, men det åligger medlemsstaten att i förekommande fall visa att kommissionen har begått ett misstag när det gäller att fastställa de finansiella konsekvenserna därav (se dom av den 1 oktober 1998 i mål C-242/96, Italien mot kommissionen, REG 1998, s. 5863, punkterna 121-123).
55 Det skall dessutom fastställas att den italienska regeringen inte har visat i vilken omfattning en lägre korrigering än den som tillämpats av kommissionen skulle ha varit lämpligare. Enligt kommissionens redogörelse av de faktiska omständigheterna, vilken inte har ifrågasatts av den italienska regeringen, förekom det för det första anmärkningsvärda brister i det italienska kontrollsystemet, och för det andra har allvarliga oegentligheter kunnat konstaterats inom de berörda regionerna.
56 Den rättelse som kommissionen har företagit framstår således inte som obefogad.
57 Slutligen skall det påpekas att enligt domstolens fasta rättspraxis avseende kommissionens motiveringsskyldighet i den mening som avses i artikel 190 i EG-fördraget (nu artikel 253 EG) i samband med de särskilda villkor under vilka beslut om avslut av räkenskaper tillkommer, måste motiveringen till ett beslut anses vara tillräcklig då den stat till vilken det är riktat har varit nära knuten till den process i vilken beslutet har utarbetats och medveten om skälen till varför kommissionen ansåg att EUGFJ inte skulle påföras det omtvistade beloppet (se domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 21).
58 I det föreliggande fallet framgår det av handlingarna i målet att den italienska regeringen har varit nära knuten till den process i vilken det omtvistade beslutet har utarbetats. De italienska myndigheterna har nämligen gjorts uppmärksamma på de anmärkningsvärda bristerna i det italienska kontrollsystemet och de konstaterade oegentligheterna i det berörda området dels skriftligen, dels genom att förlikningsorganet har behandlat ärendet.
59 Kommissionen skickade också den 4 mars 1998 en skrivelse till de italienska myndigheterna som innehöll samma uppgifter som dem som förekom i den sammanfattande rapporten. Genom denna skrivelse informerades de italienska myndigheterna samtidigt om de korrigeringsprocentsatser som tillämpades på de olika italienska regionerna, bland annat Kalabrien och Sicilien, för regleringsåren 1993 och 1994 och om de särskilda skäl som låg till grund för kommissionens beslut att fastställa dessa procentsatser. Det framgår dessutom av denna skrivelse att procentsatsen på 25 procent tillämpades på Kalabrien och Sicilien på grund av de exceptionella förhållanden som rådde i dessa regioner, där kontroller var sällsynta och ineffektiva och där de konstaterade oegentligheterna var talrika.
60 Det skall dessutom understrykas att kommissionen inte är bunden av förlikningsorganets yttrande då den fattar sina beslut (se domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 18).
61 Mot denna bakgrund skall kommissionens beslut att tillämpa en korrigeringsprocentsats på 25 procent avseende Sicilien för regleringsåret 1993 och för Kalabrien och Sicilien för regleringsåret 1994 anses vara tillräckligt motiverat.
62 Följaktligen kan talan inte vinna bifall på den tredje grunden.
63 Mot bakgrund av ovanstående överväganden skall Republiken Italiens talan ogillas.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
64 Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Italien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien har tappat målet, skall denna stat förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
följande dom:
1) Talan ogillas.
2) Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.