CELEX: 62000CJ0087
Cukurs
Cenu režīms
Reģionalizācija
Deficīta apgabali
Itālijas klasifikācija
1998./1999. tirdzniecības gads
Regula (EEK) Nr. 1785/81 un Regula (EK) Nr. 1361/98
Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamība

Prejudiciālu nolēmumu lūdz par to, kā interpretēt Padomes 1981. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 1785/81 par cukura tirgu
kopīgo organizāciju (OV L 177, 4. lpp.), ko groza Padomes 1995. gada 24. aprīļa Regula (EK) Nr. 1101/95 (OV L 110, 1. lpp.,
turpmāk tekstā – "Regula Nr. 1785/81"), un par to, vai ir spēkā Padomes 1998. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1361/98, ar
ko nosaka baltā cukura atvasinātās intervences cenas, jēlcukura intervences cenu, minimālās A cukurbiešu un B cukurbiešu cenas,
kā arī summu, par kādu kompensē glabāšanas izmaksas, 1998./1999. tirdzniecības gadā (OV L 185, 3. lpp.).
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar prāvu starp R. Nikoli, kas ir cukurbiešu audzētājs Itālijā, un sabiedrību
Eridania SpA
(turpmāk tekstā – "
Eridania
"), kas ir cukura ražošanas uzņēmums, kuram R. Nikoli piegādāja cukurbietes, par to, vai ir pamatoti Itāliju klasificēt kā
bezdeficīta apgabalu 1998./1999. tirdzniecības gadā un, tātad, vai ir pamatoti tas, ka attiecībā uz šīs dalībvalsts apgabaliem
nav noteikta baltā cukura atvasinātā intervences cena, kā arī minimālās koriģētās cenas, kas maksājamas cukurbiešu audzētājiem.

Atbilstošās tiesību normas

Cukura tirgu kopīgā organizācija
Regulas Nr. 1785/81 I sadaļa ieviesa cukura tirgu kopīgās organizācijas (turpmāk tekstā – "Cukura TKO") cenu režīmu un III
sadaļa – kvotu režīmu.
Attiecībā uz kvotām katrai dalībvalstij ir noteikts valsts ražošanas pamatdaudzums. Katras dalībvalsts iekšienē, vadoties
pēc kritērijiem, kas paredzēti Regulā Nr. 1785/81, šis daudzums ir sadalīts starp ražošanas uzņēmumiem A un B ražošanas kvotu
veidā. Uz abām šīm kvotām attiecas pārdošanas garantija par baltā cukura intervences cenu gan Kopienas tirgū, gan trešajās
valstīs un adekvāta atlīdzība, kas tomēr ir nevienāda, jo B kvota ir pakļauta augstākiem maksājumiem. Ja pārpalikušo produkciju,
ko sauc par "C cukuru", ražošanas uzņēmumi noteikto daudzumu ietvaros nepārnes uz nākamo tirdzniecības gadu, tā jāeksportē
uz trešajām valstīm bez jebkādas Kopienas intervences.
Savukārt cenu režīms paredz, ka cenas nosaka ik gadu attiecībā uz tirdzniecības gadu, kas sākas nākamajā 1. jūlijā. Šajā sakarā
Regulas Nr. 1785/81 3. panta 4. un 5. punkts paredz:
"4. Baltā cukura intervences cenas nosaka līdz 1. augustam attiecībā uz tirdzniecības gadu, kas sāksies nākamā gada 1. jūlijā,
saskaņā ar procedūru, kas paredzēta Līguma 43. panta 2. punktā.
Saskaņā ar šo pašu procedūru Padome nosaka standarta kvalitāti, attiecībā uz kuru šī cena ir spēkā.
5. Padome ar kvalificētu balsu vairākumu pēc Komisijas priekšlikuma nosaka jēlcukura intervences cenu un atvasinātās intervences
cenas vienlaikus ar baltā cukura intervences cenu.
Saskaņā ar šo pašu procedūru Padome nosaka jēlcukura standarta kvalitāti, attiecībā uz kuru šī cena ir spēkā."
Pastāv divas baltā cukura intervences cenu kategorijas: pati intervences cena attiecas uz cukuru bezdeficīta apgabalos un
atvasinātā intervences cena attiecas uz cukuru, kas saražots deficīta apgabalos. Cena, kas noteikta šiem apgabaliem, ir augstāka
par to, kas noteikta bezdeficīta apgabaliem. Šī cenu atšķirība ir pazīstama ar nosaukumu “reģionalizācija”.
Paralēli cukura cenai katru gadu nosaka cenu, par kuru cukura ražotnēm ir jāiepērk cukurbietes no audzētājiem saskaņā ar Regulas
Nr. 1785/81 5. panta 1. punktu, un vienlaikus arī baltā cukura intervences cenu. Tāpat kā cukuram pastāv divas cukurbiešu
kategorijas – A un B kategorija –, kas atbilst A un B cukuram, kuru pamata izejviela tās ir.
Lai saglabātu paralēlismu ar cukuram piemērojamo režīmu, Regulas Nr. 1785/81 5. panta 3. punkts paredz, ka "[a]pgabaliem,
kam nosaka baltā cukura atvasināto intervences cenu, A un B cukurbiešu minimālās cenas palielina par summu, kas ir vienāda
ar attiecīgā apgabala atvasinātās intervences cenas un intervences cenas starpību, šo skaitli koriģējot ar koeficientu 1,30".
Tā rezultātā sistēma, kas ieviesta ar Regulu Nr. 1785/81, attiecībā uz deficīta apgabaliem un piešķirtās kvotas robežās paredz
augstāku cenu pamata izejvielu, kas nepieciešamas cukura ražošanai, iepirkšanai un vienlaikus arī augstākas atlīdzības garantiju
par cukuru, kas ražots šajos apgabalos.
Regulu Nr. 1785/81 aizstāja Padomes 1999. gada 13. septembra Regula (EK) Nr. 2038/1999 par cukura tirgu kopīgo organizāciju
(OV L 252, 1. lpp.), kuru savukārt atcēla Padomes 2001. gada 19. jūnija Regula (EK) Nr. 1260/2001 par cukura tirgu kopīgo
organizāciju (OV L 178, 1. lpp.).
Komisijas 1996. gada 29. aprīļa Regulas (EK) Nr. 779/96, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus Padomes Regulas (EEK) Nr. 1785/81
piemērošanai attiecībā uz paziņojumiem cukura nozarē (OV L 106, 9. lpp.), 14. panta 1. punkts nosaka:
"Katra dalībvalsts ziņo Komisijai:
1)      pirms katra gada 1. septembra par iepriekšējo tirdzniecības gadu un pirms katra gada 1. janvāra par iepriekšējo ražošanas
gadu, izmantojot II pielikumā sniegto veidlapas paraugu, datus par cukura, izoglikozes un inulīna sīrupa piegādes bilanci
attiecīgā periodā".
Regulas Nr. 779/96 II pielikumā ir tabula, kas izmantojama par paraugu paziņojumiem, kuri minēti šīs Regulas 14. panta 1. punktā.
Šīs tabulas kreisās ailes redakcija ir šāda:
1. SĀKUMA KRĀJUMI: 1. (datums) ………………….Kopā
[..]
2. RAŽOŠANA
[..]
3. IMPORTS NO TREŠĀM VALSTĪM
a) nepārstrādāts
[..]
b) pārstrādāti produkti
4. IMPORTS [IEVEDUMI] NO CITĀM DALĪBVALSTĪM
a) nepārstrādāti
b) pārstrādāti produkti
5. KOPĒJAIS PIEEJAMAIS CUKURS
6. EKSPORTS [IZVEDUMI] UZ CITĀM DALĪBVALSTĪM
a) nepārstrādāti
b) pārstrādāti produkti
7. EKSPORTS UZ TREŠĀM VALSTĪM
a) nepārstrādāti
b) pārstrādāti produkti
[..]
8. KOPĒJAIS PATĒRIŅŠ
[5 – (6 + 7 + 9)]
9. KRĀJUMU SLĒGŠANA: 30 (datums)…………………Kopā
[..]


Regula (EK) Nr. 1360/98 un Regula (EK) Nr. 1361/98
Padomes 1998. gada 26. jūnija Regula (EK) Nr. 1360/98, ar ko nosaka atsevišķas cenas cukura nozarē un cukurbiešu standarta
kvalitāti 1998./1999. tirdzniecības gadā (OV L 185, 1. lpp.), noteica baltā cukura intervences cenu attiecībā uz tirdzniecības
gadu, par kuru ir pamata lieta.
Regula (EK) Nr. 1361/98, kas pieņemta, pamatojoties uz Regulu Nr. 1785/81, attiecībā uz atvasināto intervences cenu noteikšanu
preambulas otrajā un trešajā apsvērumā paredz:
"tā kā Regulas (EEK) Nr. 1785/81 3. panta 1. punkts paredz, ka atvasinātās intervences cenas baltajam cukuram ir jānosaka
attiecībā uz katru deficīta apgabalu; tā kā, tās nosakot, būtu jāņem vērā cukura cenas reģionālās atšķirības, ko normālas
ražas gadījumā un pie brīvas cukura aprites var paredzēt, pamatojoties uz dabiskiem tirgus cenu veidošanās apstākļiem;
tā kā piegādes deficīta situācija ir paredzama Īrijas, Apvienotās Karalistes, Spānijas, Portugāles un Somijas ražošanas apgabalos".
Ar Regulu Nr. 1361/98 netika noteikta baltā cukura atvasinātā intervences cena attiecībā uz Itālijas teritoriju, un tāpēc
Regulas Nr. 1360/98 1. panta 2. punktā noteiktā baltā cukura intervences cena 1998./1999. tirdzniecības gadam attiecās arī
uz Itāliju. Tā rezultātā Itāliju uzskatīja par pārpalikuma apgabalu.

Pamata strīds un prejudiciālie jautājumi
R. Nikoli, cukurbiešu audzētājs, uz 1997. gada 2. decembra līguma pamata pārdeva
Eridania
savu 1998./1999. tirdzniecības gada biešu ražu, kuras kopējā masa bija 53,23 tonnas.
Eridania
samaksāja ITL 6 651 350 (EUR 3435,14), un šī summa neietvēra cenas “reģionalizācijas” summu, proti, ITL 421 263,88 (EUR 217,56).
Uzskatīdams, ka
Eridania
viņam šo summu ir parādā, R. Nikoli vērsās ar prasību pie
Giudice di pace di Genova
[Dženovas miertiesneša] ar mērķi panākt, ka tiek samaksāta atlikusī cena, kas, viņaprāt, tam pienākas.
Iesniedzējtiesa jo īpaši uzsver to, ka pārpalikuma apgabalu un deficīta apgabalu definīcija ir atkarīga no tā, vai saražotais
pārsniedz patēriņu (pārpalikuma apgabali), vai arī patēriņš pārsniedz saražoto (deficīta apgabali).
Kas attiecas uz patēriņu, minētā tiesa vēlas konkrētāk zināt to, vai, lai definētu kādu apgabalu kā deficīta apgabalu, būtu
loģiski par Itālijā patērētu uzskatīt cukuru, kas Itālijā ir pievienots precēm, ko vēlāk izlieto pārtikā citās dalībvalstīs,
vai arī, gluži pretēji, ir jāatzīst, ka šis cukurs ir patērēts valstīs, kurās šīs preces ir izlietotas pārtikā.
Šādos apstākļos
Giudice di pace di Genova
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai trīs prejudiciālus jautājumus.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2000. gada 13. aprīļa lēmumu Tiesa apturēja tiesvedību līdz brīdim, kad tiks pabeigta lieta C‑340/98
Itālija/Padome, kurā spriedumu pieņēma 2002. gada 14. martā (
Recueil 2002
, I‑2663. lpp.), kuras priekšmets bija tieši Regulas Nr. 1360/98 un Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamība. Šis spriedums tika
nosūtīts
Giudice di pace di Genova
, taču 2002. gada 30. jūlija rīkojumā, kas Tiesas kancelejā reģistrēts tā paša gada 19. augustā,
Giudice di pace di Genova
norādīja, ka Tiesa ir atbildējusi tikai uz pirmo no trijiem jautājumiem, kas bija iekļauts nolēmumā uzdot prejudiciālu jautājumu.
Saskaņā ar
Giudice di pace di Genova
viedokli bez atbildes ir palicis otrais jautājums par to, kāda interpretācija ir jāpiešķir jēdzienam "patēriņš noteiktā apgabalā",
un par to, vai šis jēdziens ietver cukuru, kas pievienots pārstrādātam produktam, ko pēc tam patērē citā valstī. Saskaņā ar
minētās tiesas viedokli atbilde netika sniegta arī uz trešo uzdoto jautājumu, kas ir saistīts ar otro un no tā izriet, gan
tāpēc, ka Regula Nr. 1361/98 nav motivēta, gan arī tāpēc, ka tajā nav noteikta atvasinātā intervences cena attiecībā uz visiem
Itālijas apgabaliem.
Šādos apstākļos
Giudice di pace di Genova
, uzturot spēkā divus pēdējos jautājumus, kas tika izklāstīti 2000. gada 28. februāra nolēmumā par prejudiciāla jautājuma
uzdošanu, uzdeva Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
"1)      Vai Regula Nr. 1785/81 ir jāinterpretē tā, ka, lai noteiktu, vai kāds apgabals ir deficīta apgabals, ir jāizmanto tāda aprēķina
metode, saskaņā ar kuru par tajā apgabalā patērētu uzskata tādu cukuru, kas ir pievienots pārstrādātam produktam, pat ja tas
pārtikā ir izlietots citā valstī, vai arī, lai noteiktu, vai kāds apgabals ir deficīta apgabals, ir jāizmanto tāda aprēķina
metode, saskaņā ar kuru neuzskata par šajā apgabalā patērētu tādu cukuru, kas tur ir pievienots produktam, kas ir vēlāk pārstrādāts,
bet pārtikā izlietots citā valstī?
2)      Vai [..] Regula Nr. 1361/98 [..] ir spēkā, ciktāl tā nenosaka atvasināto intervences cenu visiem Itālijas apgabaliem attiecībā
uz Regulas Nr. 1785/81 [..] 3. panta 1. punktu, 5. panta 3. punktu un 6. panta 2. punktu un neietver nekādu pamatojumu šajā
sakarā?"
Pamatojoties uz Tiesas priekšsēdētāja 2002. gada 3. septembra lēmumu, tiesvedība tika atjaunota.

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar abiem
Giudice di pace di Genova
jautājumiem, kas tika uzturēti spēkā Tiesā un kas ir jāizskata kopā, pēc būtības tiek vaicāts, vai Regula Nr. 1361/98 nav
spēkā, ciktāl lēstā cukura patēriņa kļūdainas aprēķina metodes dēļ Itālijas teritorija 1998./1999. tirdzniecības gadā nav
iekļauta šīs Regulas 1. pantā minēto Kopienas deficīta apgabalu skaitā. Iesniedzējtiesa interesējas arī par to, vai šī Regula
nav spēkā tāpēc, ka tajā nav ietverta nekāda motivācija tam, kāpēc atvasinātā intervences cena nav noteikta visām minētā apgabala
teritorijām.

Par iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome piemērojamību
Ir jākonstatē, ka pretēji tam, ko apgalvo Padome un Komisija, iepriekš minētais spriedums Itālija/Padome nav sniedzis atbildi
uz jautājumu par Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību saistībā ar Kopienas likumdevēja noteikto lēstā cukura patēriņa aprēķina
metodi.
Attiecībā uz jautājumu par patēriņa jēdziena interpretāciju iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome 71. līdz 78. punkts liecina
par to, ka Tiesa ir izskatījusi tikai apgalvojumu par izmaiņām Komisijas un Padomes izmantotajā metodē, lai novērtētu nākotnes
situāciju Itālijā.
Konkrēti minētā sprieduma 73. punktā Tiesa konstatēja, ka izmantotā metode bija salīdzināt pieejamo produkciju, kura sastāv
no paredzamā A cukura un B cukura daudzuma, kurai, iespējams, pievienots C cukura pārnestais daudzums, ar paredzamo patēriņu.
Tomēr iepriekš minētajā spriedumā Itālija/Padome netika apskatīta ne lēstā patēriņa aprēķina metode, ne, vēl jo mazāk, Regulas
Nr. 1361/98 spēkā esamība, ciktāl Itālija tajā nav norādīta kā deficīta apgabals attiecībā uz 1998./1999. tirdzniecības gadu,
tāpēc, ka tika likta lietā minētā patēriņa kļūdaina aprēķina metode.
Savukārt no iepriekš minētā sprieduma Itālija/Padome 56. līdz 63. punkta, kuros Tiesa izskatīja pamatu par Regulas Nr. 1361/98
pamatojuma neesamību vai nepietiekamību attiecībā uz Līguma 190. pantu (jaunajā redakcijā – EKL 253. pants), izriet, ka šis
pamatojums tika atzīts par atbilstošu minētās normas prasībām. Proti, šī sprieduma 63. punktā Tiesa konstatēja, ka attiecīgā
regulējuma un attiecīgā tirgus attīstības kontekstā minētās Regulas pamatojums saistībā ar Itālijas klasificēšanu starp bezdeficīta
apgabaliem 1998./1999. tirdzniecības gadā, lai gan ļoti īss, ir pietiekams, lai apmierinātu motivēšanas prasības, kas izriet
no Tiesas judikatūras.
Tātad Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību nevar apstrīdēt, apgalvojot, ka ir pārkāptas motivēšanas prasības attiecībā uz lēmumu
nenoteikt atvasināto intervences cenu visiem Itālijas apgabaliem.

Par lēstā patēriņa aprēķina metodi
Vispirms ir jāatgādina, ka lēstais patēriņš nākamajā tirdzniecības gadā ir viens no diviem elementiem, uz kuriem iestādēm
ir jābalstās, lai novērtētu, vai noteiktā apgabalā ir jāparedz deficīta vai pārpalikuma situācija. Uzskatāms, ka pastāv deficīts
Regulas Nr. 1785/81 nozīmē, ja pieejamās produkcijas kopums ir mazāks par patēriņu (skat. 2000. gada 6. jūlija spriedumu lietā
C‑289/97
Eridania
,
Recueil 2000
, I‑5409. lpp., 46. punkts, un iepriekš minēto spriedumu Itālija/Padome, 76. punkts).
"Patēriņa" jēdziens nav definēts noteikumos, kas attiecas uz Cukura TKO. Lai gan Regula Nr. 779/96, kas bija piemērojama pamata
lietas faktu iestāšanās brīdī, II pielikuma 8. punktā paredz kopējā patēriņa aprēķina metodi, šī pielikuma mērķis nav ieviest
patēriņa jēdziena definīciju, kas jāizmanto kāda apgabala pārpalikuma vai deficīta noteikšanai. Tās mērķis drīzāk ir ieviest
kopēju paraugu, pēc kura paziņot datus, ko izmanto vairākos minētā TKO mehānismos.
Taču ir acīmredzams, ka Padome un Komisija balstās uz "kopējā patēriņa" definīciju, kas ir minēta 8. punktā, lai noteiktu
deficītu vai pārpalikumu kādā apgabalā. Šīs iestādes vērtē kopējo patēriņu, no kopējā pieejamā daudzuma atskaitot summu, kas
sastāv no daudzumiem, kuri atbilst izvedumiem uz citām dalībvalstīm, eksportam uz trešām valstīm un kopējiem uzkrājumiem.
No tā izriet, ka ņem vērā cukuru, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem un kas ir importēts no trešajām valstīm vai ievests
no citām dalībvalstīm, bet ka par patērētu attiecīgajā dalībvalstī neuzskata cukuru, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem
un ko izved uz citām valstīm.
Saskaņā ar R. Nikoli viedokli šāds patēriņa aprēķins ir rupja kļūda, jo tajā šie pēdējie daudzumi netiek ņemti vērā kā patērēti.
Kas attiecas uz Tiesas veikto kontroli pār iestāžu noteikto metodi, lai aprēķinātu lēsto cukura patēriņu konkrētajā tirdzniecības
gadā, ir jāatgādina, ka Padomei un Komisijai, vadoties no dalībvalstu paziņotajiem datiem, ir jāveic prognoze gan attiecībā
uz tekošo tirdzniecības gadu saistībā ar patēriņa novērtējumu, gan uz nākamā tirdzniecības gada perspektīvām saistībā ar pieejamās
produkcijas attīstību (skat. iepriekš minēto spriedumu
Eridania
, 47. punkts).
Tā kā tas ietver nepieciešamību vērtēt sarežģītas ekonomiskas situācijas, Kopienas iestādēm ir plašas izvērtēšanas iespējas.
Kopienas tiesnesis, kontrolējot šādas kompetences īstenošanas tiesiskumu, nevar ar savu vērtējumu šajā jomā aizstāt kompetentās
iestādes vērtējumu, bet gan tam ir jāaprobežojas ar pārbaudi par to, vai šajā pēdējā vērtējumā nav acīmredzamas kļūdas, vai
nav bijusi pilnvaru ļaunprātīga izmantošana un vai attiecīgā iestāde nav acīmredzami pārkāpusi savas izvērtēšanas pilnvaras
(skat. 1997. gada 27. novembra spriedumu lietā C‑369/95
Somalfruit
un
Camar
,
Recueil 1997
, I‑6619. lpp., 50. punkts, un 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C‑99/99 Itālija/Komisija,
Recueil 2000
, I‑11535. lpp., 26. punkts).
Tāpēc attiecībā uz Regulu Nr. 1361/98 ir jāpārbauda, vai, šīs judikatūras kontekstā novērtējot lēsto cukura patēriņu 1998./1999. tirdzniecības
gadā un ņemot vērā tikai uz vietas patērēto cukura daudzumu, izslēdzot cukuru, kas ir pievienots attiecīgajā apgabalā pārstrādātiem
produktiem, kuri tiek vēlāk eksportēti, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā.
Kā Komisija to uzsvēra savos rakstveida apsvērumos, mērķis augstākas atvasinātās intervences cenas noteikšanai attiecībā uz
deficīta apgabaliem ir, no viena puses, ļaut tiem saņemt piegādes no bezdeficīta apgabaliem, zināmā mērā ņemot vērā, piemēram,
transporta izdevumus, un, no otras puses, izvairīties no tā, ka samazinās cukurbiešu audzēšanas apjomi, kas izraisītu vēl
augstāku deficītu nākamajos tirdzniecības gados.
Pat uzskatot, ka ar R. Nikoli piedāvāto patēriņa aprēķina metodi būtu iespējams labāk sasniegt iepriekšējā punktā minētos
mērķus, Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, izmantojot tādu lēstā cukura patēriņa aprēķina metodi, saskaņā
ar kuru netiek uzskatīts par attiecīgajā dalībvalstī patērētu cukurs, kas ir pievienots pārstrādātiem produktiem, ko izved
uz citām valstīm. Faktiski saskaņā ar šo metodi minētā patēriņa aprēķinam vienlaikus tiek ņemts vērā cukurs, kas pievienots
pārstrādātiem produktiem, ko importē vai ieved no citām valstīm.

Par Regulas Nr. 1361/98 spēkā esamību
No visa iepriekš minētā izriet, ka, izskatot uzdotos jautājumus, nav atklāts neviens elements, kas varētu ietekmēt Regulas
Nr. 1361/98 spēkā esamību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Izskatot uzdotos jautājumus, nav atklāts neviens elements, kas varētu ietekmēt Padomes 1998. gada 26. jūnija Regulas (EK)
Nr. 1361/98, ar ko nosaka baltā cukura atvasinātās intervences cenas, jēlcukura intervences cenu, minimālās A cukurbiešu un
B cukurbiešu cenas, kā arī summu, par kādu kompensē glabāšanas izmaksas, 1998./1999. tirdzniecības gadam, spēkā esamību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda ‑ itāļu.