CELEX: 62003CJ0148
Briseles Konvencija
20. pants un 57. panta 2. punkts
Atbildētāja nepiedalīšanās tiesas procesā
Atbildētājs, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī
Ženēvas konvencija par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu
Konvenciju kolīzija

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 20. panta un 57. panta 2. punkta interpretāciju 1968. gada 27. septembra Konvencijā
par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 1972, L 299, 32. lpp., turpmāk tekstā –
“Briseles konvencija”), ko groza 1978. gada 9. oktobra Konvencija par Dānijas Karalistes, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās
Karalistes pievienošanos (OV L 304, 1. lpp., un grozītais teksts – 77. lpp.), 1982. gada 25. oktobra Konvencija par Grieķijas
Republikas pievienošanos (OV L 388, 1. lpp.), 1989. gada 26. maija Konvencija par Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas
pievienošanos (OV L 285, 1. lpp.) un 1996. gada 29. novembra Konvencija par Austrijas Republikas, Somijas Republikas un Zviedrijas
Karalistes pievienošanos (OV 1997, C 15, 1. lpp.).
Šis lūgums radies saistībā ar prāvu starp sabiedrību
Nürnberger Allgemeine Versicherungs AG
(turpmāk tekstā – “Nürnberger”) un sabiedrību
Portbridge Transport International BV
(turpmāk tekstā – “Portbridge”) par prasību atlīdzināt zaudējumus, kas radušies
Nürnberger
sakarā ar to preču zudumu, ko
Portbridge
tai vajadzēja piegādāt Apvienotajā Karalistē.

Atbilstošās tiesību normas
Atbilstoši Briseles konvencijas 57. panta 1. punktam un 2. punkta a) apakšpunktam:
“1.      Šī konvencija neskar konvencijas, kuru līgumslēdzējas puses valstis ir vai būs, un kas īpašos jautājumos regulē jurisdikciju,
lēmumu atzīšanu vai izpildi.
2.      Nolūkā nodrošināt vienotu interpretāciju, 1. punkts ir piemērojams šādi:
a)      ar šo konvenciju nerada šķēršļus tam, lai līgumslēdzējas valsts, kas ir konvencijas par īpašiem jautājumiem puse, tiesa jurisdikciju
sev varētu atvasināt no šādas konvencijas pat tad, ja atbildētāja domicils atrodas līgumslēdzējas valsts teritorijā, kas nav
šīs konvencijas puse. Jebkurā gadījumā tiesa, kas izskata lietu, piemēro šīs konvencijas 20. pantu.” [Neoficiāls tulkojums]
Briseles konvencijas 20. panta pirmā daļa nosaka:
“Ja atbildētājs, kura domicils atrodas vienā no dalībvalstīm, ir iesūdzēts tiesā citā dalībvalstī un neierodas tiesā [nepiedalās
lietas procesā], tiesa pēc pašas ierosmes paziņo, ka lieta neietilpst tās jurisdikcijā, ja vien jurisdikciju neatvasina no
šīs konvencijas noteikumiem.”
1956. gada 19. maijā Ženēvā parakstītā konvencija par kravu starptautisko autopārvadājumu līgumu (
CMR
), turpmāk tekstā – “
CMR
”, saskaņā ar tās 1. pantu ir piemērojama “visiem līgumiem par preču pārvadājumu pa autoceļiem ar automašīnām peļņas gūšanas
nolūkā, ja preču nodošana un paredzamā piegādes vieta, kas norādīta līgumā, atrodas divās dažādās valstīs, kur vismaz viena
no valstīm ir līgumslēdzēja puse, [..] lai kāda arī būtu pušu pilsonība un domicils.” [Neoficiāls tulkojums]
Atbilstoši
CMR
31. panta 1. punktam:
“Izņemot tās tiesas, par kurām līgumslēdzējas puses savstarpēji vienojušās, strīdi sakarā ar šai konvencijai pakļautajiem
pārvadājumiem pēc prasītāja ierosmes ir izšķirami tiesās tajā valstī, kurā:
a)      atbildētājs parasti uzturas, veic galveno uzņēmējdarbību vai kur atrodas tā filiāle vai pārstāvniecība, ar kuras starpniecību
ir noslēgts pārvadājuma līgums, vai
b)      kur atrodas preču nodošanas vieta vai paredzamā piegādes vieta.
Citu tiesu jurisdikcijā nav izšķirt šādus strīdus.” [Neoficiāls tulkojums]
Kā Vācijas Federatīvā Republika, tā arī Nīderlandes Karaliste ir
CMR
līgumslēdzējas puses.

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums

Nürnberger
ir saskaņā ar Vācijas tiesībām izveidota transporta apdrošināšanas sabiedrība. Tā no
Portbridge
, transporta sabiedrības, kas izveidota saskaņā ar Nīderlandes tiesībām, pieprasa zaudējumu atlīdzību sakarā ar preču, kas
Portbridge
tika nodotas Fēringenē (
Vöhringen
, Vācija) un ko tai vajadzēja nogādāt Apvienotajā Karalistē, zudumu 2000. gada jūnijā.
Pamata lietā minētajam pārvadājumam ir piemērojami
CMR
noteikumi. Saskaņā ar šīs konvencijas 31. panta 1. punkta b) apakšpunktu tiesai, kurai šī lieta jāizskata, proti,
Landgericht Memmingen
(Memingenes federālās zemes tiesa, Vācija), ir jurisdikcija, jo pārvadājamo preču nodošana notika vietā, uz ko attiecas tās
jurisdikcija. Tajā pat laikā
Portbridge
apstrīdēja starptautisko jurisdikciju šai tiesai un par lietas būtību nepauda nekādu viedokli.

Landgericht Memmingen
blakus spriedumā noliedza savu starptautisko jurisdikciju un par nepieņemamu atzina
Nürnberger
prasību. Tā uzskata, ka, neskatoties uz
CMR
31. pantā paredzētajiem noteikumiem par jurisdikciju, saskaņā ar Briseles konvencijas 57. panta 2. punkta a) apakšpunktu
būtu jāpiemēro minētās konvencijas 20. pants gadījumos, kad atbildētājs nepiedalās tiesas procesā vai atsakās paust viedokli
par lietas būtību. Ar šo noteikumu izvirza prasību, lai šādos apstākļos tiesa pēc pašas ierosmes paziņo, ka lieta neietilpst
tās jurisdikcijā, ja vien jurisdikciju neatvasina no Briseles konvencijas noteikumiem.

Nürnberger
par šo spriedumu iesniedza apelācijas sūdzību
Oberlandesgericht München
(Minhenes Augstākā federālās zemes tiesa, Vācija), uzsverot, ka
CMR
31. panta 1. punktā paredzētie noteikumi par jurisdikciju prevalē pār Briseles konvencijas vispārīgajiem noteikumiem par
jurisdikciju, pat ja atbildētājs nav paudis viedokli par lietas būtību, bet tikai apstrīd starptautisko jurisdikciju tiesai,
kas izskata lietu.
Šādos apstākļos iesniedzējtiesa nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai salīdzinājumā ar vispārīgiem Briseles konvencijas noteikumiem par jurisdikciju prioritāri ir citu konvenciju noteikumi
par jurisdikciju, ja atbildētājs, kura domicils atrodas tās valsts teritorijā, kas ir Briseles konvencijas līgumslēdzēja puse,
ir iesūdzēts citas līgumslēdzējas valsts tiesā un tas nepauž savu viedokli par lietas būtību?”

Par prejudiciālo jautājumu
Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa pēc būtības jautā, vai Briseles konvencijas 57. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir interpretējams
tādējādi, ka līgumslēdzējas valsts tiesa, kurā iesūdzēts atbildētājs, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī, var
savu jurisdikciju atvasināt no īpašas konvencijas, kuras puse ir arī pirmā valsts un kas satur speciālus noteikumus par tās
jurisdikciju, izslēdzot Briseles konvencijas piemērošanu, pat ja atbildētājs attiecīgās lietas ietvaros nav paudis savu viedokli
par lietas būtību.
Šajā sakarā jāatzīmē, ka 57. pants paredz izņēmumu no vispārējā noteikuma, saskaņā ar kuru Briseles konvencija prevalē pār
citām līgumslēdzēju valstu parakstītajām konvencijām par jurisdikciju, lēmumu atzīšanu un izpildi. Šī izņēmuma mērķis ir ievērot
speciālajās konvencijās paredzētos noteikumus par jurisdikciju; šie noteikumi ir pieņemti, ievērojot to skarto jomu īpatnības
(skat. 1994. gada 6. decembra spriedumu lietā C‑406/92
Tatry, Recueil 1994
, I‑5439. lpp., 24. punkts).
Neskatoties uz to,
Portbridge
atzīmē, ka
CMR
31. panta 1. punktā minētie noteikumi par jurisdikciju ir izslēdzami un to vietā ir piemērojams Briseles konvencijas 57. panta
2. punkta a) apakšpunkta otrais teikums, saskaņā ar kuru “jebkurā gadījumā tiesa, kas izskata lietu, piemēro šīs konvencijas
20. pantu”.
Jāatgādina, ka šis 20. pants paredz, ka, ja atbildētājs, kura domicils atrodas līgumslēdzējas valsts teritorijā, ir iesūdzēts
citā līgumslēdzējas valsts tiesā, un viņš šīs tiesas procesā nepiedalās, tiesa pēc pašas ierosmes paziņo, ka lieta neietilpst
tās jurisdikcijā, ja vien jurisdikciju neatvasina no Briseles konvencijas noteikumiem.
Taču šajā gadījumā tiesas jurisdikcija ir uzskatāma kā atvasināma no Briseles konvencijas, ņemot vērā šīs pašas konvencijas
57. pantu, kas precīzi paredz, ka noteikumus par jurisdikciju, ko paredz speciālās konvencijas, minētā konvencija neskar.
Šādos apstākļos, pēc savas ierosmes pārbaudot tās jurisdikciju attiecībā uz minēto konvenciju, līgumslēdzējas valsts tiesai,
kurā iesūdzēts atbildētājs, kura domicils atrodas citā līgumslēdzējā valstī un kurš nepauž savu viedokli par lietas būtību,
ir jāņem vērā to īpašo konvenciju noteikumi par jurisdikciju, kuru līgumslēdzēja puse ir arī pirmā valsts.
Tāpat tas ir gadījumā, ja – kā šajā lietā – atbildētājs, nepaužot savu viedokli par lietas būtību, formāli apstrīd tiesas,
kas izskata lietu, starptautisko jurisdikciju.
Ņemot vērā iepriekš minēto, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Briseles konvencijas 57. panta 2. punkta a) apakšpunkts ir
interpretējams tādējādi, ka līgumslēdzējas puses tiesa, kurā iesūdzēts atbildētājs, kura domicils ir citas līgumslēdzējas
valsts teritorijā, var atvasināt savu jurisdikciju no īpašas konvencijas, kuras līgumslēdzēja puse arī ir pirmā valsts un
kas satur īpašus noteikumus par jurisdikciju, pat ja atbildētājs attiecīgās lietas ietvaros nav paudis savu viedokli par lietas
būtību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
57. panta 2. punkta a) apakšpunkts 1968. gada 27. septembra Konvencijā par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās
un komerclietās, ko groza 1978. gada 9. oktobra Konvencija par Dānijas Karalistes, Īrijas un Apvienotās Karalistes un Ziemeļīrijas
pievienošanos, 1982. gada 25. oktobra Konvencija par Grieķijas Republikas pievienošanos, 1989. gada 26. maija Konvencija par
Spānijas Karalistes un Portugāles Republikas pievienošanos un 1996. gada 29. novembra Konvencija par Austrijas Republikas,
Somijas Republikas un Zviedrijas Karalistes pievienošanos, ir interpretējams tādējādi, ka līgumslēdzējas puses tiesa, kurā
iesūdzēts atbildētājs, kura domicils ir citas līgumslēdzējas valsts teritorijā, var atvasināt savu jurisdikciju no īpašas
konvencijas, kuras līgumslēdzēja puse arī ir pirmā valsts un kas satur īpašus noteikumus par jurisdikciju, pat ja atbildētājs
attiecīgās lietas ietvaros nav paudis savu viedokli par lietas būtību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.