CELEX: 62003CJ0547
Apeliacinis skundas
Asia-Invest programa
Kvietimas teikti paraiškas
Sutartis
Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 111 straipsnis
Akivaizdus nepriimtinumas
Neturėjimas suinteresuotumo pareikšti ieškinį
Pirmosios instancijos teismo darbo reglamento 64 straipsnis
Proceso organizavimo priemonės
Prašymas pateikti dokumentus
Prašymas šalims pateikti rašytinius atsiliepimus dėl tam tikrų ginčo aplinkybių

Ieškiniu Azijos technologijų institutas (toliau –
ATI
) prašo panaikinti 2003 m. spalio 15 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutartį
ATI prieš Komisiją
(T‑288/02, dar nepaskelbta Rinkinyje, toliau – skundžiama nutartis), kuria jis atmetė, kaip akivaizdžiai nepriimtiną, jo
ieškinį dėl Komisijos 2002 m. vasario 22 d. Sprendimo, kuriuo buvo nuspręsta sudaryti tyrimų sutartį vykdant programą
Asia-Invest
su
Center for Energy-Environment Research and Development
(toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.

Teisinis pagrindas
Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento, redakcijos, galiojusios priimant skundžiamą nutartį, II dalyje įtvirtintas
3 skyrius, pavadintas „Proceso organizavimo priemonės ir tyrimo priemonės“. Pirmoje šio skyriaus dalyje, pavadintoje „Proceso
organizavimo priemonės“, yra 64 straipsnis, kurio 1‑4 dalyse reglamentuojama:
„1.       Proceso organizavimo priemonių tikslas − užtikrinti, kad bylos būtų parengtos nagrinėjimui, procesas vyktų ir ginčai būtų
išspręsti geriausiomis įmanomomis sąlygomis. Pirmosios instancijos teismas jas paskiria išklausęs generalinį advokatą.
2.      Proceso organizavimo priemonėmis pirmiausiai siekiama:
a)       užtikrinti veiksmingą rašytinės ir žodinės proceso dalies eigą ir palengvinti įrodymų pateikimą;
b)       nustatyti, kuriais klausimais šalys turi papildyti savo argumentus arba kuriais reikia imtis tyrimo priemonių;
c)       aiškiai suformuluoti šalių reikalavimus, jų teisinius pagrindus ir argumentus, taip pat tarp jų iškilusio ginčo klausimus;
d)       palengvinti draugišką ginčo sprendimą.
3.      Gali būti naudojamos šios proceso organizavimo priemonės:
a)       klausimų šalims pateikimas;
b)       pasiūlymas šalims pateikti rašytinius pareiškimus arba žodinius pasisakymus dėl tam tikrų bylos aspektų;
c)       prašymas, kad šalys arba tretieji asmenys pateiktų informaciją;
d)       prašymas pateikti dokumentus ar bet kokius su byla susijusius raštus;
e)       šalių atstovų arba pačių šalių iškvietimas į susirinkimus;
4.      Visos šalys bet kuriame proceso etape gali pasiūlyti imtis proceso organizavimo priemonių arba jas pakeisti. Tuo atveju, prieš
nusprendžiant imtis šių priemonių, yra išklausomos kitos šalys.
Jeigu tai reikalinga dėl proceso aplinkybių, Teismas informuoja šalis apie Pirmosios instancijos teismo numatytas priemones
ir suteikia joms galimybę žodžiu arba raštu pateikti savo pastabas.“
Procedūros reglamento III dalyje įtvirtintas 2 skyrius pavadinimu „Atskirieji procesiniai klausimai“. Šiame skyriuje yra 111,
113 ir 114 straipsniai, kuriuose įtvirtinta:
„111 straipsnis
Jeigu Pirmosios instancijos teismas akivaizdžiai neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinį arba jeigu ieškinys yra akivaizdžiai
nepriimtinas arba akivaizdžiai neturi jokio teisinio pagrindo, išklausęs generalinį advokatą, Pirmosios instancijos teismas
gali motyvuota nutartimi ir nesiimdamas jokių kitų veiksmų nagrinėjamoje byloje priimti sprendimą dėl šio ieškinio.
113 straipsnis
Pirmosios instancijos teismas savo iniciatyva bet kuriuo momentu gali apsvarstyti, ar viešosios tvarkos požiūriu nėra draudimo
tęsti bylos nagrinėjimą, arba, išklausęs šalis, paskelbti, kad nebėra ieškinio dalyko ir kad nėra reikalo priimti sprendimą;
sprendimas priimamas laikantis 114 straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatų.
114 straipsnis
<…>
3.      Išskyrus atvejus, kai Pirmosios instancijos teismas nusprendžia priešingai, likusi proceso dėl tokio prašymo dalis vyksta
žodžiu.
4.      Išklausęs generalinį advokatą, Pirmosios instancijos teismas priima sprendimą dėl prašymo arba nutaria, kad jis bus sprendžiamas
bylą nagrinėjant iš esmės. Jis perduoda bylą spręsti Teisingumo Teismui, jei byla priklauso pastarojo kompetencijai.
Jeigu Pirmosios instancijos teismas atmeta prašymą arba nutaria, kad jis bus sprendžiamas bylą nagrinėjant iš esmės, pirmininkas
nustato naujus terminus tolesniems veiksmams.“

Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje

ATI
yra Tailande įsikūrusi pelno nesiekianti technologijų studijų ir tyrimo įstaiga.
Iš skundžiamos nutarties išplaukia, kad iki 2001 m.
Center for Energy-Environment Research and Development
(toliau –
CEERD
) buvo neturintis teisinio subjektiškumo
ATI
padalinys, kurio vadovas iki 2001 m. gruodžio 31 d. buvo T. Lefèvre.
Programa
Asia-Invest
yra Europos bendrijos vykdytų iniciatyvų dalis, sukurta siekiant paskatinti mainus bei tarpusavio komercinį bendradarbiavimą
tarp Europos Sąjungos ir Azijos. Vykdant šią programą, Europos Bendrijų Komisija 2001 m. balandžio 10 d. paskelbė kvietimą
pateikti paraiškas (EUROPEAID/112441/C/G; OL C 109, p. 9).
Remdamasis šiuo kvietimu,
Center for Energy-Environment Research and Development – Foundation for International Human Resource Development
(toliau –
CEERD/FIHRD
) 2001 m. lapkričio 19 d. pateikė paraišką, kurią pasirašė T. Lefèvre, kaip šios organizacijos vadovas.
Komisija, išnagrinėjusi pateiktas paraiškas, nusprendė pritarti šiai paraiškai bei kitoms ir priimti ginčijamą sprendimą.
Sutartį Nr. ASI/B7-301/95/108-174, sudarytą su
CEERD
, 2002 m. vasario 27 d. pasirašė T. Lefèvre, kaip šios organizacijos vadovas. Šioje sutartyje numatytas 27 481,88 euro avansas,
kuris buvo pervestas į
Foundation for International Human Resource Development
(toliau –
FIHRD
) sąskaitą banke
Thai Farmers Bank
.
2002 m. liepos 17 d.
ATI
advokatas laišku paprašė Komisijos bendradarbiavimo tarnybos
EuropeAid
(toliau –
EuropeAid
) suteikti informaciją apie projektą pavadinimu „Facilitating the Dissemination of European Clean Technologies in Thailand“.
Šiame laiške šis advokatas nurodė, kad „
CEERD
yra tik
ATI
padalinys, neturintis savarankiško subjektyviškumo <...>, neturintis jokių teisių sudaryti sutartis šiuo pasisavintu vardu
tarpininkaujant T. Lefèvre, kuris jau seniai nebėra šios organizacijos direktorius.“

EuropeAid
direktorius E. W. Muller 2002 m. liepos 21 d. nusiuntė
ATI
advokatui atsakymą į laišką, kuriuo informuojama, kad sutartį 2002 m. vasario 22 d. Komisijos vardu pasirašė jis ir Eich,
o 2002 m. vasario 27 d. − T. Lefèvre,
CEERD
direktorius. Šiame laiške buvo patikslinta, kad 27 481,88 euro suma kaip avansas pagal sutartį jau buvo sumokėta ir kad projektas
vykdomas penkiolika mėnesių ir baigsis 2003 m. gegužės 28 d.
Tame pačiame laiške Komisija taip pat nurodė, kad ji dar 2000 m. liepos 4 d. su
CEERD
direktoriumi T. Lefèvre pasirašė analogišką sutartį, kurios galiojimo terminas − 17 mėnesių, ir kad joje numatyta 42 227,50
euro subsidija jau buvo visa pervesta.

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiama nutartis
Ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2000 m. rugsėjo 23 d.,
ATI
prašė panaikinti ginčijamą sprendimą. Šiai bylai buvo suteiktas numeris T‑288/02.
Tą pačią dieną
ATI
pateikė ieškinį dėl Komisijos 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo, kurio buvo nuspręsta sudaryti šio sprendimo 11 punkte nurodytą
tyrimo sutartį, panaikinimo. Šiai bylai buvo suteiktas numeris T‑287/02.
2002 m. gruodžio 20 d. Komisija pateikė savo atsiliepimą į ieškinį bylose
ATI prieš Komisiją
, kuriose Pirmosios instancijos teismas priėmė 2003 m. birželio 25 d. Nutartį (T‑287/02, Rink. p. II‑2179) ir skundžiamą nutartį
(T‑288/02, dar nepaskelbta Rinkinyje), kuriame ji, be kita ko, paprašė šias bylas sujungti. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija
ATI
nustatė terminą pateikti savo pastabas dėl šio prašymo.
ATI
su paminėtų bylų sujungimu nesutiko.
Komisija savo atsiliepime į ieškinį byloje T‑288/02 pateikė prieštaravimą dėl ieškinio priimtinumo. Šio atsiliepimo priede
buvo tik
CEERD/FIHRD
paraiškos, 2001 m. lapkričio 19 d. pasirašytos T. Lefèvre, veikiančio kaip
CEERD/FIHRD
direktorius, pirmieji puslapiai bei 2002 m. vasario 27 d. sutartis, sudaryta tarp Komisijos ir
CEERD
.
Prašymu taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2003 m. gegužės 23 d.,
ATI
paprašė sustabdyti ginčijamo sprendimo vykdymą. 2003 m. liepos 9 d. Nutartimi
ATI
prieš Komisiją
(T‑288/02 R, Rink. p. II‑2885) Pirmosios instancijos teismo pirmininkas atmetė šį prašymą ir atidėjo klausimą dėl bylinėjimosi
instancijoje išlaidų.
ATI
pateikė apeliacinį skundą dėl šios nutarties, kurią Teisingumo Teismo pirmininkas, spręsdamas laikinųjų apsaugos priemonių
taikymą, atmetė 2003 m. rugsėjo 30 d. Nutartimi
ATI prieš Komisiją
(C‑348/03 P(R), dar nepaskelbta Rinkinyje).
Vykstant procesui byloje pagal skundžiamą nutartį Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Procedūros reglamento 64 straipsniu,
2003 m. birželio 30 d. paprašė Komisijos pateikti apeliaciją dėl paraiškų Nr. EUROPEAID/112441/C/G, paminėtą šio sprendimo
6 punkte, ir dokumentus, susijusius su subsidijų programai
Asia-Invest
suteikimo teisiniu pagrindu ir pilną
CEERD/FIHRD
2001 m. lapkričio 19 d. paraišką.
Komisija tai padarė 2003 m. liepos 22 d., vėliau Pirmosios instancijos teismas, remdamasis Procedūros reglamento 64 straipsniu,
paprašė
ATI
pateikti savo nuomonę dėl šios Bendrijos institucijos pateiktų dokumentų bei pastabas dėl prieštaravimo dėl priimtinumo,
kurį nurodė Komisija atsiliepime į ieškinį.
2003 m. rugsėjo 11 d.
ATI
įvykdė šį prašymą. Pastabose ji nurodė, kad nuo 2003 m. rugsėjo 2 d. ji dalyvauja
Tribunal de grande instance de Paris
procese prieš T. Lefèvre dėl klastojimo.
Paminėta 2003 m. birželio 25 d. Nutartimi
ATI prieš Komisiją
Pirmosios instancijos teismas pagal savo procedūros reglamento 113 ir 114 straipsnius atmetė
ATI
pateiktą ieškinį atitinkamoje byloje  kaip nepriimtiną.
Skundžiama nutartimi Pirmosios instancijos teismas, vadovaudamasis savo Procedūros reglamento 111 straipsniu, atmetė ieškinį
dėl ginčijamo sprendimo kaip akivaizdžiai nepriimtiną.
Pirmosios instancijos teismas nurodė:
„27       Iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad fiziniai ir juridiniai asmenys pagal EB 230 straipsnio 4 dalį gali apskųsti
tik tokius aktus, kurie turi teisiškai privalomą poveikį ir pažeidžia tų asmenų interesus žymiai pakeisdami jų teisinę padėtį
(1981 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas
IBM prieš Komisiją
, 60/81, Rink. p. 2639, 9 punktas; Pirmosios instancijos teismo sprendimai: 1994 m. gegužės 18 d.
BEUC ir NCC prieš Komisiją
, T‑37/92, Rink. II ‑ 285, 27 punktas ir 1997 m. gruodžio 18 d.
ATM prieš Komisiją
, T‑178/94, Rink. II‑2529, 53 punktas).
28       Iš Komisijos raštų bei Pirmosios instancijos teismui pateiktų dokumentų, o ypač iš 2002 m. vasario 27 d. sutarties ir 2001 m.
lapkričio 19 d. (
CEERD-FIHRD
) pateiktos paraiškos išplaukia, kad Komisija priėmė ginčijamą sprendimą žinodama visas aplinkybes, tai yra žinodama, kad
antroji sutarties šalis buvo organizacija, atskirta nuo
ATI
, ir kad
CEERD
ir jos direktorius daugiau nebebuvo susijęs su
ATI
. Kaip Komisija nurodė atsiliepime į ieškinį, 2001 m. lapkričio 19 d. paraiška ir būtent II dalis „The Applicant“ aiškiai
nurodo
CEERD
perkėlimą iš
ATI
į
FIHRD
bei faktą, kad T. Lefèvre jau nebedirbo ATI. Be to, iš aptariamų dokumentų matyti, kad Komisija, prieš pasirašydama sutartį,
gavo daug informacijos apie naujus
CEERD
bei
FIHRD
rekvizitus.
29       Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad Komisijos sprendimas sudaryti 2002 m. vasario 27 d. sutartį nebuvo priimtas suklydus
dėl susitariančių šalių nei suklystant dėl jų sąsajos tarp pastarojo ir ieškovo. Komisija žinojo, kad sutartis prašė T. Lefèvre
(
CEERD-FIHRD
), naujos ir atskiros organizacijos, vardu, ir ji tai žinodama pasirašė sutartį.
30       Iš to išplaukia, kad ginčijamas sprendimas yra skirtas (
CEERD-FIHRD
), o ne ieškovui, ir kad 2002 m. vasario 27 d. sutartis nenumato pastarajam jokių pareigų bei nesuteikia jam jokių teisių.
Komisijos sprendimas sudaryti sutartį nė kiek nesusijęs su ieškovu, ir jo panaikinimas negali turėti poveikio jo teisiniam
statusui ir turėti jam kokios nors naudos.
31       Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, jog ieškovas negali teigti, kad ginčijamas sprendimas sukėlė privalomas teisines pasekmes,
kurios paveiktų jo interesus žymiai pakeisdamos jo teisinę padėtį.
32       Jei ieškovas mano, kad tariamas nelojalus T. Lefèvre elgesys bei tariamas
CEERD
„uzurpavimas“ padarė žalos, savo teises jis turi ginti kompetentinguose nacionaliniuose teismuose. Ginčijamo sprendimo panaikinimas
negalėtų kompensuoti „uzurpavimu“ tariamai padarytos žalos.“

Šalių reikalavimai ir procesas Teisingumo Teisme
Apeliaciniu skundu
ATI
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą nutartį,
–        perduoti bylą iš naujo nagrinėti Pirmosios instancijos teismui,
–        nepatenkinus pirmiau nurodyto reikalavimo, pradėti žodinę proceso dalį,
–        panaikinti ginčijamą sprendimą.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš
ATI
bylinėjimosi išlaidas.
2004 m. kovo 12 d. Teisingumo Teismo kanceliarijai pateiktu laišku
ATI
, remdamasis Teisingumo Teismo procedūros reglamento 117 straipsniu, paprašė leisti jam pateikti dubliką. Teisingumo Teismo
pirmininkas 2004 m. kovo 23 d. sprendimu šį prašymą atmetė.

Apeliacinis skundas
Reikalaudamas panaikinti skundžiamą nutartį,
ATI
savo apeliacinį skundą grindžia trimis apeliacinio skundo pagrindais. Kaip pirmasis ir antrasis pagrindai atitinkamai nurodomas
klaidingas Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 111 ir EB 230 straipsnio ketvirtosios pastraipos taikymas. Kaip
trečiąjį pagrindą
ATI
nurodo 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje pasirašytos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1, toliau – Pagrindinių
teisių chartija) 47 straipsnyje įtvirtintų teisių pažeidimą.

Dėl pirmojo pagrindo
Pirmuoju pagrindu
ATI
pirmiausiai teigia, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai taikė Procedūros reglamento 111 straipsnį, nes šiuo atveju,
prieš priimdamas sprendimą pagal šį straipsnį, jis jau buvo nusprendęs dėl proceso organizavimo priemonių taikymo pagal to
paties reglamento 64 straipsnį.
Pirmiausiai reiktų priminti, kad Procedūros reglamento 111 straipsnis leidžia Pirmosios instancijos teismui motyvuota nutartimi,
nesiimant jokių kitų veiksmų nagrinėjamoje byloje, jei ieškinys neturi teisinio pagrindo, jį atmesti.
Kita vertus, pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnio 1 dalį priemonių, kurių imamasi pagal
šį straipsnį, tikslas yra užtikrinti, kad bylos būtų parengtos nagrinėjimui, procesas vyktų ir ginčai būtų išspręsti geriausiomis
sąlygomis.
Iš to išplaukia: kadangi proceso organizavimo priemonių, numatytų Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 straipsnyje,
tikslas, remiantis paminėtu straipsniu, yra užtikrinti, kad bylos būtų parengtos, procesas vyktų ir ginčai būtų išspręsti
geriausiomis sąlygomis, tokių priemonių taikymas nėra pats savaime kliūtis priimti nutartį remiantis to paties reglamento
111 straipsniu.
Šiuo požiūriu
ATI
būtent teigia, kad šiuo atveju 111 straipsnio taikymas yra klaidingas todėl, kad ieškinys, kurį jis pateikė, nebuvo akivaizdžiai
nepriimtinas šio straipsnio prasme. Iš tiesų nepriimtinumas, kurį nurodė Pirmosios instancijos teismas, buvo nurodytas pritaikius
proceso organizavimo priemones, kurių buvo nuspręsta imtis po metų nuo ieškinio pateikimo ir po pirmųjų atsiliepimų pateikimo.
Primintina, kaip matyti iš skundžiamos nutarties 30 ir 31 punktų, kad ieškinys, pateiktas Pirmosios instancijos teismui, buvo
atmestas kaip akivaizdžiai nepriimtinas, nes
ATI
neįrodė suinteresuotumo pareikšti ieškinį. Šis nepriimtinumo motyvas jau buvo nurodytas Komisijos atsiliepimuose. Be to,
dauguma dokumentų, kuriais rėmėsi Pirmosios instancijos teismas, būtent 2001 m. lapkričio 19 d.
CEERD-FIHRD
paraiška ir 2002 m. vasario 27 d. sutartis, buvo tarp procesinių dokumentų, pridėtų prie Komisijos atsiliepimo į ieškinį.
Iš to išplaukia, kad
ATI
tvirtinimas, kad, nepateikus tam tikrų dokumentų, kuriais skundžiamoje nutartyje aiškiai remiamasi ir kurių pateikimui Pirmosios
instancijos teismas Komisijai nustatė terminą, ieškinys nebūtų buvęs pripažintas nepriimtinu, bet kokiu atveju yra nepagrįstas
ir todėl yra atmestinas.
Antra,
ATI
teigia, kad skundžiamos nutarties priėmimas remiantis Pirmosios instancijos procedūros reglamento 111 straipsniu po pirmųjų
atsiliepimų pateikimo reiškia proceso teisių pažeidimą, nes šalys nebuvo išklausytos. Todėl ji teigia, kad šiuo atveju iškeltas
nepriimtinumo klausimas pakeitė to paties reglamento 113 straipsnio, kuris jam iš anksto numato teisę, būtent teisę į žodinį
procesą, taikymą.
Šiuo požiūriu konstatuotina, kad šio straipsnio taikymas negarantuoja žodinės proceso dalies eigos, nes Pirmosios instancijos
teismas gali, taikydamas savo procedūros reglamento 114 straipsnio 3 dalį, į kurį nukreipia to paties reglamento 113 straipsnis,
nuspręsti tik po rašytinės proceso dalies.
Nors savo reikalavimuose
ATI
iš esmės remiasi jos procesinių teisių pažeidimu, nes ji neturėjo galimybės būti išklausyta, šiaip ar taip, primintina, kad
Pirmosios instancijos teismas paprašė
ATI
pateikti savo pastabas dėl Komisijos atsiliepime į ieškinį nurodytų nepriimtinumo motyvų ir kad
ATI
atsakė į šį prašymą.
Taigi šį
ATI
pagrindą pagrindžiantys antrieji motyvai taip pat atmestini.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos taikydamas savo Procedūros
reglamento 111 straipsnį, ir todėl pirmasis pagrindas atmestinas.

Dėl antrojo pagrindo

ATI
teigia, kad taikydamas 1981 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimą
IBM prieš Komisiją
(60/81, Rink. p. 2639), Pirmosios instancijos teismas pažeidė EB 230 straipsnio ketvirtąją pastraipą.
ATI
teigimu, jos ieškinio priimtinumas turėjo būti vertinamas remiantis 1963 m. liepos 15 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Plaumann prieš Komisiją
(25–62, Rink. p. 197). Šiuo požiūriu
ATI
mano, kad visos šiose bylose nustatytos sąlygos buvo patenkintos šioje byloje. Remdamasi 1994 m. gegužės 18 d. Sprendimu
Codorniu prieš Komisiją
(C‑309/89, Rink. p. I‑1853), ji teigia, kad ginčijamas sprendimas jai padarė žalos, ypač jos teisei naudoti
CEERD
vardą bei logotipą, kurie buvo nurodyti daugelyje bylos dokumentų, ši žala ją išskiria iš kitų rinkos dalyvių.
Konstatuotina, kad dėl šio pagrindo
ATI
nepateikė jokių motyvų, kurie galėtų įrodyti, kad Pirmosios instancijos teiginys, kuris yra pateiktas skundžiamos nutarties
31 punkte, pagal kurį ginčijamas sprendimas nesukėlė privalomų teisinių pasekmių, kurios paveiktų jo interesus žymiai pakeisdamos
jo teisinę padėtį, yra klaidingas.
Viena vertus,
ATI
nepaneigė Pirmosios instancijos teismo išvadų, atitinkamai esančių skundžiamos nutarties 28 ir 30 punktuose, kad Komisija
priėmė ginčijamą sprendimą žinodama, kad kita susitariančioji šalis buvo kitas asmuo nei
ATI
ir kad šis sprendimas buvo skirtas
CEERD
, o ne jai. Be to,
ATI
taip pat neginčija, kad, pasirašant ginčijamą sutartį,
CEERD
ir jos vadovas nebebuvo susiję su
ATI
.
Kita vertus,
ATI
nepateikė jokių motyvų, kurie paneigtų teiginį, nurodytą skundžiamos nutarties 30 punkte, kad ginčijamas sprendimas jai nenumato
jokių pareigų ir nesuteikia jokių teisių.
Dėl teiginio, kad
CEERD
vardas ir logotipas, kurie nurodomi įvairiuose bylos dokumentuose, pateiktuose Pirmosios instancijos teismui, buvo T. Lefèvre
pasisavinti, laikytina, kad ši informacija neįrodo
ATI
suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl ginčijamo sprendimo Pirmosios instancijos teismui.
Be to, kaip Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė skundžiamos nutarties 32 punkte, jei
ATI
mano, kad jai T. Lefèvre savo nesąžiningais veiksmais padarė žalos, ji turėtų savo teises ginti kompetentinguose nacionaliniuose
teismuose.
Po to, kai Komisija, įgyvendindama proceso organizavimo priemones, pateikė Pirmosios instancijos teismui dokumentus, iš
ATI
pateiktų atsiliepimų išplaukia, jog ši organizacija nurodė, kad ji 2003 m. rugsėjo 2 d.
Tribunal de grande instance de Paris
iškėlė bylą dėl T. Lefèvre padaryto klastojimo.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad antrasis pagrindas atmestinas.

Dėl trečiojo pagrindo
Papildomai
ATI
teigia, kad jos ieškinio kaip nepriimtino atmetimas pagal EB 230 straipsnį pažeistų jo teisę į veiksmingą teisinę gynybą,
nes jį garantuoja Pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis. Šiuo klausimu
ATI
teigia, kad ieškinys nacionaliniam teismui, priešingai nei teigiama skundžiamos nutarties 32 punkte, neatitinka teismo praktikoje
nustatytų sąlygų, kad bylos nagrinėjimas būtų laikomas veiksmingu. Kadangi Teisingumo Teismas 2002 m. liepos 25 d. Sprendimu
Unión de Pequeños Agricultores prieš Tarybą
(C‑50/00 P, Rink. p. I‑6677) atsisakė pritarti generalinio advokato išvadoms, motyvai, kuriuos jis nurodė, negalioja, kiek
tai susiję su juridiniu asmeniu, kaip antai
ATI
, kuris nėra įsteigtas Sąjungos valstybėje narėje.
Šis motyvas atmestinas. Pažymėtina, kad skundžiamos nutarties 31 punkte konstatavus, kad
ATI
neturėtų teigti, kad ginčijamas sprendimas sukėlė privalomas teisines pasekmes, kurios paveiktų jo interesus žymiai pakeisdamos
jo teisinę padėtį, Pirmosios instancijos teismas to paties nutarimo 32 punkte konstatavo, kad jei
ATI
mano, kad jai T. Lefèvre tariamu neteisėtu elgesiu bei tariamu logotipo „CEERD“ „uzurpavimu“ padarė žalos, ji gali ginti
savo teises kompetentinguose nacionaliniuose teismuose.
Šiuo atveju neginčijama, kad
ATI
2003 m. rugsėjo 2 d.
Tribunal de grande instance de Paris
iškėlė bylą dėl T. Lefèvre padaryto suklastojimo.
Taigi šioje byloje
ATI
bet kuriuo atveju negali teigti, kad buvo pažeistos jos teisės į veiksmingą teisinę gynybą.
Iš to, kas išdėstyta, išplaukia, kad atmestinas ir trečiasis pagrindas kaip nepagrįstas, todėl reikalavimai dėl skundžiamos
nutarties panaikinimo taip pat atmestini.
Kadangi kiti apeliacinio skundo reikalavimai buvo pateikti tuo atveju, jei Teisingumo Teismas panaikintų skundžiamą nutartį,
visas apeliacinis skundas atmestinas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, kuri taikoma apeliaciniam procesui pagal reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas
iš
ATI
ir pastaroji bylą pralaimėjo, ji padengia bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Apeliacinį skundą atmesti.
2.
Priteisti iš
Asian Institute of Technology
(ATI) bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.