CELEX: 62004CJ0226
Julkiset palveluhankinnat
Direktiivin 92/50/ETY 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohta
Palvelujen suorittajien velvollisuudet
Sosiaaliturvamaksujen ja verojen maksaminen

1       Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä
kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY (EYVL L 209, s. 1; jäljempänä direktiivi) 29 artiklan ensimmäisen kohdan
e ja f alakohdan tulkintaa.
2       Nämä pyynnöt on esitetty asioissa, joissa vastapuolina ovat yhtäältä La Cascina Soc. Coop. arl- (jäljempänä La Cascina) ja
Zilch Srl ‑nimiset yhtiöt (jäljempänä Zilch) sekä consorzio G. f. M. (jäljempänä G. f. M.) ja toisaalta Italian puolustusministeriö
ja talous‑ ja valtiovarainministeriö hankintaviranomaisena ja joissa on kyse yhtäältä siitä, ettei näiden yritysten sallittu
osallistua erääseen palvelunhankintamenettelyyn, ja toisaalta siitä, onko Italian lainsäädännön säännös, jolla tuo direktiivi
täytäntöönpannaan kansallisessa oikeudessa, direktiivin 29 artiklan mukainen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Direktiivin toisesta ja kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, että sen antamisella pyritään toteuttamaan ”toimenpiteitä
sisämarkkinoiden luomiseksi asteittain” ja että sillä näin ollen pyritään ”julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten
tekomenettelyjen yhteensovittamis[een]”.
4       Direktiivin 20. perustelukappaleessa todetaan, että ” – – sellaisten käytäntöjen poistamiseksi, jotka rajoittavat yleisesti
kilpailua ja erityisesti muiden jäsenvaltioiden kansalaisten sopimuspuoleksi pääsyä, on parannettava palvelujen suorittajien
mahdollisuuksia osallistua sopimuksen tekomenettelyihin”.
5       Jotta julkiset palveluhankinnat avattaisiin mahdollisimman laajasti kilpailulle, direktiivin 13 artiklan 5 kohdassa säädetään
kilpailujen järjestämisestä, että ”kaikissa tapauksissa suunnittelukilpailuun on kutsuttava osallistumaan riittävä määrä ehdokkaita
todellisen kilpailun aikaansaamiseksi”. Rajoitettujen menettelyjen osalta säädetään direktiivin 27 artiklan 2 kohdan toisessa
kohdassa, että ”kaikissa tapauksissa tarjoamaan hyväksyttävien ehdokkaiden lukumäärän on oltava riittävän suuri todellisen
kilpailun varmistamiseksi”.
6       Direktiivin VI osaston 2 luvussa, jonka otsikko on ”laadulliset valintaperusteet”, olevassa 29 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää palvelujen suorittaja, joka:
a)      on konkurssissa, purkamiseen liittyvässä tai muussa selvitystilassa, on sopinut akordista velkojien kanssa tai on keskeyttänyt
liiketoimintansa taikka on muun vastaavan kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvan menettelyn alainen;
b)      on asianosaisena oikeudenkäynnissä, jonka tarkoituksena on konkurssiin asettaminen, yhtiön purkaminen tai muuhun selvitystilaan
asettaminen tai akordikäsittely, taikka muussa vastaavassa kansalliseen lainsäädäntöön ja kansallisiin määräyksiin perustuvassa
oikeudenkäyntimenettelyssä;
c)      on tuomittu lainvoimaisella päätöksellä ammattinsa harjoittamiseen liittyvästä lainvastaisesta teosta;
d)      on ammattitoiminnassaan syyllistynyt vakavaan virheeseen, jonka hankintaviranomaiset voivat näyttää toteen;
e)      on laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa sen valtion, johon palvelujen suorittaja on sijoittautunut, tai sen valtion, jossa
hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia sosiaaliturvamaksuja;
f)      on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa sen valtion, jossa hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia veroja;
g)      on tämän luvun soveltamiseksi vaadittavia tietoja ilmoittaessaan vakavasti syyllistynyt väärien tietojen antamiseen tai laiminlyönyt
näiden tietojen antamisen.
Jos hankintaviranomainen vaatii palvelujen suorittajaa näyttämään, ettei sitä koske mikään a, b, c, e tai f alakohdassa tarkoitetuista
tapauksista, sen on hyväksyttävä riittäväksi todisteeksi:
–       – –
–       e ja f alakohdan osalta kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antama todistus.
– –
Jäsenvaltioiden on 44 artiklassa säädetyn määräajan kuluessa nimettävä ne viranomaiset ja toimielimet, joilla on toimivalta
antaa edellä tarkoitettuja asiakirjoja ja todistuksia, sekä ilmoitettava ne muille jäsenvaltioille ja komissiolle viipymättä.”

Kansallinen lainsäädäntö
7       Direktiivi on saatettu voimaan Italian oikeudessa 17.3.1995 annetulla asetuksella nro 157 (GURI nro 104, 6.5.1995; jäljempänä
asetus nro 157/1995).
8       Direktiivin 29 artikla on pantu täytäntöön tuon asetuksen 12 artiklalla ja viimeksi mainitun artiklan, sellaisena kuin se
on korvattu 25.2.2000 annetun asetuksen nro 65 (GURI nro 70, 24.3.2000; jäljempänä asetuksen nro 157/1995 12 artikla), 10
artiklalla, d ja e kohdassa säädetään seuraavaa:
” – – hankintamenettelyn ulkopuolelle jätetään tarjoajat,
jotka eivät ole noudattaneet velvollisuuttaan maksaa Italian tai sen valtion, johon ne ovat sijoittautuneet, lainsäädännön
mukaisia sosiaaliturvamaksuja;
jotka eivät ole noudattaneet velvollisuuttaan maksaa Italian tai sen valtion, johon ne ovat sijoittautuneet, lainsäädännön
mukaisia veroja ja maksuja.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9       Italian puolustusministeriö julkaisi joulukuussa 2002 yhdessä talous‑ ja valtiovarainministeriön kanssa Gazzetta ufficiale
della Repubblica italianassa ja Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä rajoitettuun ja nopeutettuun hankintamenettelyyn
liittyvän ilmoituksen, joka koski valtion alueella sijaitsevien puolustusministeriön laitosten ja osastojen ravitsemuspalveluihin
liittyvää palveluhankintasopimusta. Osallistumishakemukset oli toimitettava 15.1.2003 mennessä ja tarjoukset 3.3.2003 mennessä.
10     Tuo hankintailmoitus jakautui 16 erään. Kullekin oli määrätty erilainen vuosikorvaus ja oma erillinen toteuttamisalue sekä
toteutettava yksittäisten palvelujen kokonaisuus.
11     Tähän hankintailmoitukseen vastasivat useimpien 16 erän osalta muun muassa yritysten tilapäisen yhteenliittymän muodostaneet
La Cascina ja Zilch sekä pelkän erän nro 7 osalta G. f. M.
12     Hankintaviranomainen päätti 4.12.2003 jättää La Cascinan ja G. f. M:n menettelyn ulkopuolelle siitä syystä, etteivät ne olleet
noudattaneet velvollisuuttaan maksaa työntekijöiden sosiaaliturvamaksuja, ja Zilchin siitä syystä, ettei se ollut noudattanut
veronmaksuvelvollisuuttaan.
13     Kyseiset kolme yksikköä vaativat tuon päätöksen kumoamista ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa. La Cascina
ja G. f. M. väittivät erityisesti, että sosiaaliturvamaksujen maksamisen laiminlyönti oli korjattu jälkikäteen. Zilch puolestaan
väitti, että osalle vaaditusta verosta oli myönnetty veronhuojennus ja että muuta maksettavaa veroa koski vapautus kansallisen
lainsäätäjän vuonna 2002 toteuttaman sellaisen veronhuojennustoimenpiteen perusteella, jonka nojalla sen sallittiin suorittaa
maksut erissä.
14     Hankintaviranomainen väitti sitä vastoin, ettei jälkikäteinen veronhuojennus merkinnyt sitä, että kantajina olevat yritykset
olisivat tarjouskilpailuun osallistumista koskevien hakemusten jättämiselle asetetun määräajan päättymiseen eli 15.1.2003
mennessä noudattaneet velvollisuuksiaan.
15     Kansallinen tuomioistuin toteaa, että direktiivin 29 artiklan ja asetuksen nro 157/1995 12 artiklan sanamuodot eroavat toisistaan.
Yhteisön säännöksessä säädetään mahdollisuudesta sulkea hankintamenettelyn ulkopuolelle sellainen palvelujen suorittaja, joka
”on laiminlyönyt” velvollisuutensa, kun taas kansallisessa säännöksessä suljetaan ulkopuolelle se, joka ”ei ole noudattanut”
velvollisuuksiaan.
16     Näin ollen tuo tuomioistuin pohtii, eikö pääasiassa kyseessä oleva kansallinen säännös ole sallivampi ja eikö sillä jätetä
enemmän liikkumavaraa kansallisille viranomaisille, ja viittaa tältä osin niihin toisistaan eriäviin tulkintoihin, joita Italian
tuomioistuimet ovat tällä alalla tekemissään päätöksissä esittäneet. Muutamat näistä tuomioistuimista hyväksyvät nimittäin
jälkikäteen eli tarjouskilpailuun osallistumista koskevien hakemusten jättämiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen
tapahtuneen laiminlyönnin korjaamisen kahdenlaisissa tilanteissa:
–       kun asianomaiset ovat riitauttaneet velvollisuutensa toimivaltaisissa kansallisissa hallintoviranomaisissa tai tuomioistuimissa
–       kun valtio on toteuttanut velvollisuutensa laiminlyöneisiin asianomaisiin sovellettavia veronhuojennustoimenpiteitä tarjoamalla
niille mahdollisuuden korjata jälkikäteen veroja ja sosiaaliturvamaksuja koskevat laiminlyöntinsä, tai verovapautuksia.
17     Koska Tribunale amministrativo regionale del Lazio katsoi, että tällaisella tulkinnalla saatetaan päätyä kohtelemaan palvelujen
suorittajia epäyhdenmukaisesti ja halvaannuttamaan tarjouskilpailun ratkaisumenettely, se on päättänyt lykätä asian käsittelyä
ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”Yhteisöjen tuomioistuimelta kysytään seuraavaa:
1)      Onko kyseessä olevan direktiivin edellä mainittuja säännöksiä tulkittava siten, että kun yhteisön lainsäätäjä käyttää ilmaisua
’on laiminlyönyt velvollisuutensa suorittaa sen valtion, johon palvelujen suorittaja on sijoittautunut, tai sen valtion, jossa
hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia sosiaaliturvamaksuja’ tai ’on laiminlyönyt velvollisuutensa maksaa sen valtion,
jossa hankintaviranomainen on, lainsäädännön mukaisia veroja’, se on tahtonut viitata – ainoastaan – sellaiseen tapaukseen,
jossa tarjoaja on – julkiseen hankintamenettelyyn osallistumista koskevan hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan päättymiseen
mennessä (tai joka tapauksessa ennen tarjouskilpailun ratkaisemista – – ) – suorittanut tässä tarkoitetut velvollisuutensa
maksamalla maksut kokonaan ja ajallaan?
2)      Onko näin ollen Italian kansallista täytäntöönpanosäännöstä [eli 17.3.1995 annetun asetuksen nro 157 12 §:n d ja e momenttia],
jossa, toisin kuin edellä mainitussa yhteisön säännöksessä, sallitaan sellaisten yksiköiden jättäminen hankintoihin osallistumisen
ulkopuolelle, ’jotka eivät ole noudattaneet velvollisuuttaan maksaa Italian tai sen valtion, johon ne ovat sijoittautuneet,
lainsäädännön mukaisia veroja’, tulkittava niin, että siinä viitataan pelkästään näiden velvollisuuksien laiminlyöntiin –
joka on todettavissa edellä mainittuna ajankohtana (osallistumishakemusten jättämiselle asetetun määräajan päättyessä tai
tarjouskilpailun (myös väliaikaista) ratkaisemista välittömästi edeltävänä ajankohtana) – siten, että aseman myöhemmin tapahtuvalla
sääntöjenmukaiseksi saattamisella ei ole merkitystä?
3)      Vai voidaanko sitä vastoin katsoa (tilanteessa, jossa edellä 2 kohdassa esitettyjen seikkojen valossa kansallisen säännöksen
olisi katsottava poikkeavan yhteisön säännöksen tarkoituksesta ja tavoitteesta), että kansallinen lainsäätäjä saa edellä mainittuun
direktiiviin sisältyvän yhteisön lainsäädännön täytäntöönpanoa koskevien velvoitteiden perusteella esittää tulkinnan, jolla
sallitaan se, että hankintamenettelyihin voivat osallistua myös ne yksiköt, jotka ’eivät ole noudattaneet’ velvollisuuksiaan
hankintamenettelyyn osallistumiselle asetetun määräajan päättymiseen mennessä mutta osoittavat kuitenkin voivansa saattaa
tilanteensa sääntöjenmukaiseksi (ja ryhtyneensä tätä koskeviin toimiin) ennen tarjouskilpailun ratkaisemista?
4)      Edelleen, jos edellä 3 kohdassa esitetyn tulkinnan katsottaisiin olevan käyttökelpoinen – ja jos näin ollen sallittaisiin
sellaisten normien käyttöönotto, jotka ovat yhteisön lainsäätäjän ilmaisemaa ankarampaa velvollisuuksien ’laiminlyömisen’
käsitettä joustavampia – onko tällainen lainsäädäntö ristiriidassa yhteisön perustavanlaatuisten periaatteiden kanssa, kuten
unionin kaikkien kansalaisten yhdenvertaisen kohtelun periaatteen tai – pelkästään julkisten hankintamenettelyjen osalta –
kaikkien osallistumishakemuksen jättäneiden tarjoajien yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa?”

Ennakkoratkaisukysymykset
18     Aluksi on syytä todeta, että direktiivin II osaston säännösten mukaan sen säännösten soveltaminen vaihtelee aina sen mukaan,
mihin ryhmään kyseiset palvelut kuuluvat. Tämä ryhmän määrittely, joka edellyttää tosiseikkojen arviointia, kuuluu kansallisen
tuomioistuimen toimivaltaan; tästä syystä yhteisöjen tuomioistuin tulkitsee direktiivin niitä säännöksiä, joihin ennakkoratkaisupyynnössä
viitataan. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee lisäksi, että se koskee direktiivissä tarkoitettua rajoitettua menettelyä.
19     Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksillään selvittämään pääasiallisesti ensinnäkin sen, onko direktiivin 29 artiklan ensimmäisen
kohdan e ja f alakohtaa tulkittava siten, että niiden vastainen on sellainen kansallinen säännös, jossa viitataan sellaisen
palvelujen suorittajan tilanteeseen, joka ”ei ole noudattanut” sosiaaliturvamaksujen ja verojen maksuvelvollisuuttaan. Toiseksi
se pohtii, mikä on se ajankohta, jona palvelujen suorittajan on todistettava noudattaneensa kyseisiä velvollisuuksia. Kolmanneksi
se kysyy, pitääkö palvelujen suorittajan, joka on joko viivästynyt sosiaaliturvamaksujensa ja verojensa maksamisessa tai jolle
toimivaltaiset viranomaiset ovat myöntäneet mahdollisuuden maksaa nämä maksut tai verot erissä tai joka on käyttänyt hallinnon
sisäistä oikeussuojakeinoa taikka nostanut kanteen tuomioistuimessa riitauttaakseen sosiaaliturvamaksujaan tai verojaan koskevien
velvollisuuksien olemassaolon tai määrän, katsoa direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f kohdassa tarkoitetuin tavoin
laiminlyöneen sosiaaliturvamaksujen ja verojen maksamiseen liittyvät velvollisuutensa.
20     Jotta näihin kysymyksiin voitaisiin antaa hyödyllinen vastaus, on aluksi todettava, että hankintasopimuksia koskevien yhteisön
direktiivien tavoitteena on tätä alaa koskevien kansallisten menettelyjen yhteensovittaminen. Direktiivin kolmannessa perustelukappaleessa
todetaan tarkemmin julkisista palvelunhankinnoista, että ensimmäisessä ja toisessa perustelukappaleessa määritellyt ”tavoitteet
edellyttävät julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamista”.
21     Tässä yhteensovittamistarkoituksessa direktiivin 29 artiklassa säädetään seitsemän syytä, joiden nojalla tarjoajaehdokkaat
voidaan jättää hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle ja jotka liittyvät viimeksi mainittujen ammatilliseen rehellisyyteen,
maksukykyyn ja luotettavuuteen. Tällä säännöksellä jätetään kaikkien näiden ulkopuolelle sulkemista koskevien tilanteiden
soveltaminen jäsenvaltioiden harkintaan, minkä osoittaa ilmaisu ”hankintoihin osallistumisen ulkopuolelle voidaan jättää –
– ”, joka on kyseisen säännöksen alussa ja jolla e ja f alakohdassa viitataan nimenomaisesti kansallisiin lainsäädäntöihin.
22     Näin ollen ja kuten Euroopan yhteisöjen komissio on aiheellisesti huomauttanut, kyseisellä säännöksellä vahvistetaan vain
jäsenvaltioiden toimivallan rajat siten, että ne eivät saa säätää muista kuin siinä mainituista ulkopuolelle sulkemisen syistä.
Jäsenvaltioiden tätä toimivaltaa rajaavat myös avoimuutta ja yhdenvertaista kohtelua koskevat yleiset periaatteet (ks. mm.
asia C‑470/99, Universale-Bau ym., tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I‑11617, 91 ja 92 kohta ja asia C‑421/01, Traunfellner,
tuomio 16.10.2003, Kok. 2003, s. I‑11941, 29 kohta).
23     Näin ollen direktiivin 29 artiklan tavoitteena tällä alalla ei ole siinä mainittujen ulkopuolelle sulkemista koskevien syiden
yhdenmukainen soveltaminen yhteisössä, koska jäsenvaltioilla on oikeus olla ollenkaan soveltamatta mitään näistä syistä, jos
ne pitävät suotavampana sitä, että mahdollisimman monet tarjoajat osallistuisivat julkisiin hankintamenettelyihin, tai sisällyttää
ne kansalliseen lainsäädäntöön tiukkuudella, joka voi vaihdella tapauskohtaisesti aina sen mukaan, minkälaisia oikeudellisia,
taloudellisia taikka sosiaalisia syitä kansallisella tasolla pidetään tärkeinä. Jäsenvaltioilla on tällöin oikeus keventää
direktiivin 29 artiklassa säädettyjä perusteita tai tehdä niistä joustavampia.
24     Ensinnäkin sen kysymyksen osalta, onko direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohtaa tulkittava siten, että
sen vastainen on sellainen kansallinen säännös, jossa viitataan sellaisen palvelujen suorittajan tilanteeseen, joka ”ei ole
noudattanut” sosiaaliturvamaksuihin ja veroihin liittyviä velvollisuuksiaan, on todettava, että tällä säännöksellä annetaan
jäsenvaltioille toimivalta sulkea hankintamenettelyn ulkopuolelle jokainen sellainen tarjoajaehdokas, joka ”on laiminlyönyt
velvollisuutensa” suorittaa kansallisen ”lainsäädännön mukaiset” sosiaaliturvamaksut tai maksaa sen mukaiset verot.
25     Tuossa säännöksessä ei määritellä käsitettä ”laiminlyödä velvollisuutensa”. Tämän tuomion 23 kohdassa esitetyt seikat huomioon
ottaen on todettava, etteivät direktiivin laatijat ole tarkoittaneet antaa tälle käsitteelle itsenäistä yhteisön oikeuden
määritelmää vaan että ne ovat tässä tarkoituksessa viitanneet kansallisiin sääntöihin. Näin ollen kansallisissa säännöissä
on täsmennettävä kyseisten velvollisuuksien sisältö ja ulottuvuus sekä niiden noudattamisedellytykset.
26     Italian lainsäätäjä on käyttänyt sille direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdassa annettua toimivaltaa
ottamalla käyttöön nyt kyseessä olevat asetuksen nro 157/1995 12 §:n d ja e kohdassa säädetyt kaksi ulkopuolelle sulkemista
koskevaa syytä. Kansallinen tuomioistuin pohtii kuitenkin ensinnäkin, onko tämä säännös, jossa käytetään ilmaisua ”jotka eivät
ole noudattaneet velvollisuuttaan”, sallivampi ja jätetäänkö sillä enemmän liikkumavaraa kansallisille viranomaisille kuin
direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdassa käytetyllä ilmaisulla.
27     Tältä osin on todettava, että kuten yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa jättäneet osapuolet ovat perustellusti todenneet,
ilmaisua ”on laiminlyönyt” [ne pas avoir rempli] velvollisuutensa tai ilmaisua ”ei ole noudattanut” [ne pas être en règle]
velvollisuuttaan käytetään molempia erotuksetta erilaisissa hankintamenettelyjä koskevissa yhteisön direktiiveissä. Näin on
esimerkiksi tehty julkisia rakennusurakoita koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta
1993 annetun neuvoston direktiivin 93/37/ETY (EYVL L 199, s. 54) 24 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdassa, julkisia
tavaranhankintoja koskevien sopimustentekomenettelyjen yhteensovittamisesta 14 päivänä kesäkuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin
93/36/ETY (EYVL L 199, s. 1) 20 artiklan 1 kohdan e ja f alakohdassa ja viimeksi 31.1.2006 voimaantulleen julkisia rakennusurakoita
sekä julkisia tavara‑ ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31 päivänä maaliskuuta
2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (EYVL L 134, s. 114) 45 artiklan 2 kohdan e ja f alakohdassa.
Näiden kahden ilmaisun sisällöt eivät näin ollen millään tavoin eroa toisistaan.
28     Kansallisen tuomioistuimen esille tuomia eri tilanteita on tarkasteltava näiden seikkojen perusteella.
29     Kansallinen tuomioistuin pohtii toiseksi sitä, onko edellytyksenä sille, että palvelujen suorittaja on noudattanut sosiaaliturvamaksuihin
ja veroihin liittyviä velvollisuuksiaan, se, että se on maksanut vastaavat maksut ”kokonaan ja ajallaan” ”julkiseen hankintamenettelyyn
osallistumista koskevan hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan päättymiseen mennessä tai joka tapauksessa ennen tarjouskilpailun
ratkaisemista”.
30     Jotta voitaisiin päättää, mikä on se ajankohta, johon nähden on arvioitava, onko tarjoajaehdokas noudattanut velvollisuuksiaan,
on todettava, että direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdassa viitataan jäsenvaltioiden lainsäädäntöihin
käsitteen ”noudattaa velvollisuuksia” määrittämiseksi ja että yhteisöjen lainsäätäjä ei ole halunnut yhdenmukaistaa yhteisön
tasolla tuon artiklan soveltamista, joten on johdonmukaista katsoa, että tuo sama kansallisiin säännöksiin tehty viittaus
koskee myös kyseisen ajankohdan määrittämistä.
31     Näin ollen kansallisin säännöin on määrättävä, mihin ajankohtaan mennessä tai minkä määräajan päättymiseen mennessä asianomaisten
on ollut suoritettava velvollisuuksiaan vastaavat maksut tai kansallisen tuomioistuimen mainitsemissa muissa, tämän tuomion
34–39 kohdassa käsitellyissä tilanteissa mihin mennessä niiden on todistettava, että jälkikäteen tapahtuvan sääntöjenmukaiseksi
saattamisen edellytykset täyttyvät. Tuo määräpäivä voi olla muun muassa se päivä, johon mennessä hankintoihin osallistumista
koskeva hakemus on jätettävä, päivä, jona se kirje, jolla kehotetaan esittämään tarjous, lähetetään, päivä, johon mennessä
tarjoajien on jätettävä tarjouksensa, päivä, jona hankintaviranomainen arvioi tarjoukset, tai vielä ajankohta, joka välittömästi
edeltää tarjouskilpailun ratkaisemista.
32     Kuitenkin on syytä täsmentää, että avoimuuden ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteet, jotka säätelevät kaikkia julkisia hankintamenettelyjä
ja joiden mukaan hankintaan osallistumista koskevat aineelliset ja prosessuaaliset edellytykset on määriteltävä selvästi etukäteen,
edellyttävät, että tämä määräaika määritetään ehdottoman varmasti ja että se julkaistaan, jotta menettelyssä asetettavat vaatimukset
selviävät täsmällisesti asianomaisille ja jotta ne voivat varmistua siitä, että kaikille kilpailijoille asetetaan samat vaatimukset.
Tuo määräaika voidaan asettaa kansallisessa lainsäädännössä tai sen asettaminen voidaan uskoa hankintaviranomaisten vastuulle.
33     Näin ollen velvollisuuksiaan on noudattanut sellainen tarjoajaehdokas, joka on edellä 31 kohdassa tarkoitetussa määräajassa
maksanut kaikki sosiaaliturvamaksu‑ tai verovelkansa, kuitenkin varauksella, joka koskee tilanteita, joissa tilanne saatetaan
sääntöjenmukaiseksi jälkikäteen tai joissa käytetään hallinnon sisäistä oikeussuojakeinoa tai nostetaan kanne tuomioistuimessa
ja joita käsitellään tämän tuomion 34–39 kohdassa. Tältä osin ei riitä pelkästään se, että maksaminen on aloitettu kyseisenä
ajankohtana tai että maksuaie on todistettu taikka että taloudellinen kyky tilanteen saattamiseksi sääntöjenmukaiseksi tuon
ajankohdan jälkeen on todistettu, sillä tällöin jätettäisiin huomiotta tarjoajaehdokkaiden yhdenvertaista kohtelua koskeva
periaate.
34     Kolmanneksi ennakkoratkaisupyynnössä kysytään, voidaanko direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdan kanssa
yhteensoveltuvana pitää sellaista kansallista lainsäädäntöä tai hallintokäytäntöä, jolla palvelujen suorittajille annetaan
julkiseen hankintamenettelyyn osallistumiseksi mahdollisuus saattaa vero‑ ja sosiaaliturvaoikeudellinen tilanteensa jälkikäteen
sääntöjenmukaiseksi kyseisen jäsenvaltion toteuttamien veronhuojennusten tai verovapautusten taikka sellaisen hallinnollisen
järjestelyn nojalla, jonka mukaan velat maksetaan erissä tai niitä vähennetään.
35     Tältä osin on todettava, että kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa perustellusti todennut, vero‑ ja sosiaaliturvaoikeudellisten
velvollisuuksien määrä ja eräpäivä määritellään kansallisen oikeuden perusteella. Samoin edellä 25 kohdassa on todettu, että
käsitteen ”noudattaa velvollisuuksiaan” sisältö ja ulottuvuus on nekin määritettävä kansallisessa oikeudessa. Tässä suhteessa
ratkaiseva määräaika on kansallisessa lainsäädännössä säädetty määräaika, siten kuin edellä 31 kohdassa on selitetty.
36     Näin ollen sellainen kansallinen lainsäädäntö tai hallintokäytäntö, jonka mukaan asianomaisten tarjoajaehdokkaiden katsotaan
veronhuojennusten tai verovapautusten taikka hallinnollisen järjestelyn tapahduttua noudattaneen niitä velvollisuuksiaan,
jotka ovat edellytyksinä hankintamenettelyyn osallistumiselle, ei ole yhteensoveltumaton direktiivin 29 artiklan ensimmäisen
kohdan e ja f alakohdan kanssa edellyttäen, että nämä tarjoajat siinä määräajassa, josta on kyse tämän tuomion 31 kohdassa,
voivat näyttää toteen sen, että heidän velkoihinsa sovelletaan veronhuojennusta tai verovapautusta taikka hallinnollista järjestelyä.
37     Ennakkoratkaisupyynnössä kysytään lopuksi, mitä vaikutuksia voidaan liittää siihen, että tarjoajaehdokas käyttää hallinnon
sisäistä oikeussuojakeinoa tai nostaa kanteen tuomioistuimessa toimivaltaisten viranomaisten vero‑ tai sosiaaliturvaoikeudellisista
päätöksistä, kun arvioidaan, onko tarjoajaehdokas noudattanut velvollisuuksiaan siten, että se voidaan hyväksyä julkiseen
hankintamenettelyyn.
38     On syytä katsoa, että direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdassa oleva viittaus koskee myös tätä kysymystä.
Hallinnon sisäisen oikeussuojakeinon käyttämisen tai kanteen nostamisen tuomioistuimessa vaikutukset liittyvät kuitenkin läheisesti
oikeussuojaa, jonka senkin noudattaminen varmistetaan yhteisön oikeusjärjestyksessä, koskevien perusoikeuksien käyttämiseen
ja suojaan. Kansallisella lainsäädännöllä, jolla kokonaan jätettäisiin huomiotta ne vaikutukset, joita hallinnon sisäisen
oikeussuojakeinon käyttämisellä tai kanteen nostamisella tuomioistuimessa on mahdollista osallistua julkiseen hankintamenettelyyn,
saatetaan loukata asianomaisten perusoikeuksia.
39     Kansallisessa oikeusjärjestyksessä on siis tämä raja huomioon ottaen säädettävä, onko hallinnon sisäisen oikeussuojakeinon
käyttämisellä tai kanteen nostamisella tuomioistuimessa sellaisia vaikutuksia, jotka velvoittavat hankintaviranomaisen lopullisen
päätöksen tekemiseen saakka katsomaan, että kyseinen tarjoajaehdokas on noudattanut velvollisuuksiaan, harkitessaan, voidaanko
se hyväksyä hankintamenettelyyn, edellyttäen, että hallinnon sisäistä oikeussuojakeinoa on käytetty tai kanne nostettu siinä
määräajassa, josta on kyse tämän tuomion 31 kohdassa.
40     Esitettyihin kysymyksiin on siis vastattava siten, että direktiivin 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdan vastainen
ei ole sellainen kansallinen lainsäädäntö tai hallintokäytäntö, joiden mukaan palvelujen suorittaja, joka ei tarjouskilpailuun
osallistumista koskevan hakemuksen jättämiselle asetetun määräajan päättymiseen mennessä ole noudattanut sosiaaliturvamaksuihin
ja veroihin liittyviä velvollisuuksiaan maksamalla kyseiset maksut kokonaisuudessaan, voi saattaa tilanteensa sääntöjenmukaiseksi
jälkikäteen
–       valtion toteuttamien veronhuojennusten tai verovapautusten perusteella
–       sellaisen hallinnollisen järjestelyn nojalla, jonka mukaan velat maksetaan erissä tai niistä vapautetaan, tai
–       käyttämällä hallinnon sisäistä oikeussuojakeinoa tai nostamalla kanteen tuomioistuimessa
edellyttäen, että se kansallisessa lainsäädännössä tai hallintokäytännössä vahvistetussa määräajassa näyttää toteen, että
se on tällaisten toimenpiteiden kohteena, tai että se on tässä määräajassa käyttänyt tällaista oikeussuojakeinoa tai nostanut
tällaisen kanteen.

Oikeudenkäyntikulut
41     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston
direktiivin 92/50/ETY 29 artiklan ensimmäisen kohdan e ja f alakohdan vastainen ei ole sellainen kansallinen lainsäädäntö
tai hallintokäytäntö, joiden mukaan palvelujen suorittaja, joka ei tarjouskilpailuun osallistumista koskevan hakemuksen jättämiselle
asetetun määräajan päättymiseen mennessä ole noudattanut sosiaaliturvamaksuihin ja veroihin liittyviä velvollisuuksiaan maksamalla
kyseiset maksut kokonaisuudessaan, voi saattaa tilanteensa sääntöjenmukaiseksi jälkikäteen
–
valtion toteuttamien veronhuojennusten tai verovapautusten perusteella
–
sellaisen hallinnollisen järjestelyn nojalla, jonka mukaan velat maksetaan erissä tai niistä vapautetaan, tai
–
käyttämällä hallinnon sisäistä oikeussuojakeinoa tai nostamalla kanteen tuomioistuimessa
edellyttäen, että se kansallisessa lainsäädännössä tai hallintokäytännössä vahvistetussa määräajassa näyttää toteen, että
se on tällaisten toimenpiteiden kohteena, tai että se on tässä määräajassa käyttänyt tällaista oikeussuojakeinoa tai nostanut
tällaisen kanteen.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.