CELEX: 62009CJ0266
Ympäristö
Kasvinsuojeluaineet
Direktiivi 91/414/ETY
Tiedon julkinen saatavuus
Direktiivit 90/313/ETY ja 2003/4/EY
Ajallinen soveltamisala
Ympäristötiedon käsite
Kaupallisten ja teollisten tietojen luottamuksellisuus

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/414/ETY
(EYVL L 230, s. 1) sekä ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta 28.1.2003
annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY (EUVL L 41, s. 26) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa Stichting Natuur en Milieu, Vereniging Milieudefensie ja Vereniging Goede Waar & Co.
ovat nostaneet kumoamiskanteen päätöksestä, jolla College voor de toelating van gewasbeschermingsmiddelen en biociden, aiemmin
College voor de toelating van bestrijdingsmiddelen (jäljempänä CTB), kieltäytyi antamasta niille tietoa tietyistä lehtisalaatissa
tai sen pinnalla olevan tehoaine propamokarbin jäämiä ja tehokkuutta koskevista tutkimuksista ja kenttäkokeita koskevista
selvityksistä (jäljempänä riidanalainen päätös).

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivi 90/313/ETY
Ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7.6.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY (EYVL L 158, s. 56) 3 artiklassa
säädetään seuraavaa:
”1.      Jollei tässä artiklassa toisin säädetä, jäsenvaltioiden on varmistettava, että viranomaisia vaaditaan saattamaan ympäristöön
liittyvät tiedot kaikkien luonnollisten henkilöiden tai oikeushenkilöiden saataville näiden pyynnöstä ja näiden tarvitsematta
osoittaa, että asia koskee heitä.
Jäsenvaltioiden on määriteltävä, millä tavoin tällaiset tiedot saatetaan tehokkaasti saataville.
2.      Jäsenvaltiot voivat säätää, että pyydettyä tietoa voidaan kieltäytyä antamasta, jos se liittyy:
– –
–        kaupallisiin tai teollisiin salassa pidettäviin tietoihin, mukaan lukien henkinen omaisuus;
–        henkilötietojen tai -tiedostojen tai molempien luottamuksellisuuteen;
–        kolmannen osapuolen toimittamaan aineistoon, kun tällä ei ole oikeudellista velvoitetta toimittaa sitä;
– –
Viranomaisten hallussa olevista tiedoista toimitetaan osa, jos se on mahdollista erottaa edellä mainittuja etuja koskeviin
seikkoihin liittyvistä tiedoista.
– –”
Direktiivi 90/642/ETY
Torjunta-ainejäämien enimmäismäärien vahvistamisesta tietyille kasvikunnasta peräisin oleville tuotteille, mukaan lukien hedelmät
ja vihannekset, 27.11.1990 annetun neuvoston direktiivin 90/642/ETY (EYVL L 350, s. 71), sellaisena kuin se on muutettuna
25.6.1997 annetulla neuvoston direktiivillä 97/41/EY (EYVL L 184, s. 33), 5 b artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on tehtävä järjestelyjä pysyvien tai väliaikaisten jäämien enimmäismäärien vahvistamiseksi sellaisille alkuperäjäsenvaltiosta
tuleville 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuille tuotteille, joille ei ole vahvistettu jäämien enimmäismääriä 3 artiklan 1 kohdan
tai 5 a artiklan säännösten mukaisesti, ottaen huomioon alkuperäjäsenvaltion hyvä maanviljelystapa ja sanotun rajoittamatta
kuluttajien terveyden suojelun edellyttämiä ehtoja.”
Direktiivi 91/414
Direktiivin 91/414 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ottaen huomioon tieteellisen ja teknisen tietämyksen tason tehoaine on sisällytettävä liitteeseen I enintään 10 vuoden pituiseksi
alkujaksoksi, jos voidaan olettaa, että kyseistä tehoainetta sisältävät kasvinsuojeluaineet täyttävät seuraavat edellytykset:
a)      niiden jäämillä, jotka syntyvät hyvän kasvinsuojelukäytännön mukaisen käytön seurauksena, ei ole haitallisia vaikutuksia ihmisten
tai eläinten terveyteen tai pohjaveteen tai kohtuuttomia haittavaikutuksia ympäristölle, ja silloin kun mainitut jäämät ovat
toksikologisesti tai ympäristön kannalta merkitseviä, ne voidaan mitata yleisesti käytetyillä menetelmillä,
b)      niiden käytöllä hyvän kasvinsuojelukäytännön mukaisesti ei ole haitallisia vaikutuksia ihmisten tai eläinten terveyteen tai
kohtuuttomia haittavaikutuksia ympäristölle 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan iv ja v alakohdassa säädetyllä tavalla.”
Direktiivin 91/414 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden ja komission on varmistettava, että hakijoiden toimittamia liikesalaisuuksia sisältävät tiedot säilyvät luottamuksellisina,
jos hakija, joka haluaa saada tehoaineen merkityksi liitteeseen I, tai hakija, joka hakee lupaa kasvinsuojeluaineelle, niin
pyytää ja jos jäsenvaltio tai komissio hyväksyy hakijan esittämät perustelut, sanotun kuitenkaan rajoittamatta – – direktiivin
90/313 – – säännösten soveltamista.
Luottamuksellisuus ei koske:
– –
–        yhteenvetoa niiden testien tuloksista, joilla tuotteen tehokkuus ja sen vaarattomuus ihmisille, eläimille, kasveille ja ympäristölle
on todettu,
– –”
Direktiivi 2003/4
Direktiivin 2003/4 viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Euroopan yhteisö allekirjoitti 25 päivänä kesäkuuta 1998 YK:n Euroopan talouskomission yleissopimuksen tiedon saannista,
kansalaisten osallistumisoikeudesta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeudesta ympäristöasioissa (Århusin
yleissopimus). Yhteisön lainsäädännön säännösten on oltava yhdenmukaisia yleissopimuksen kanssa, jotta Euroopan yhteisö voi
liittyä siihen.”
Direktiivin 2003/4 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)      ’ympäristötiedolla’ kirjallisessa, visuaalisessa, kuultavassa, sähköisessä tai muussa aineellisessa muodossa olevaa tietoa:
a)      ympäristön osa-alueiden, kuten ilman ja ilmakehän, veden, maaperän, maa-alueiden, maiseman ja luontokohteiden, kosteikot sekä
ranta- ja merialueet mukaan luettuina, tilasta, biologisesta monimuotoisuudesta ja sen osatekijöistä, joihin sisältyvät myös
geeniteknisesti muunnetut organismit, ja näiden osa-alueiden välisestä vuorovaikutuksesta;
b)      erilaisista tekijöistä, kuten aineista, energiasta, melusta, säteilystä tai jätteistä, – – päästöt ilmaan, veteen ja maaperään
sekä muut ympäristöpäästöt mukaan luettuina, jotka vaikuttavat tai saattavat vaikuttaa a alakohdassa mainittuihin ympäristön
osa-alueisiin;
c)      toimenpiteistä, mukaan lukien hallinnolliset toimenpiteet, kuten politiikoista, lainsäädännöstä, suunnitelmista, ohjelmista,
ympäristösopimuksista sekä toimista, jotka vaikuttavat tai saattavat vaikuttaa a ja b alakohdassa mainittuihin ympäristön
osa-alueisiin ja tekijöihin, sekä toimenpiteistä ja toimista, jotka on suunniteltu suojelemaan näitä osa-alueita;
– –
f)      ihmisten terveyden ja turvallisuuden tilasta, elintarvikeketjun saastuminen tarvittaessa mukaan lukien, sekä elinolojen, kulttuurikohteiden
ja rakennetun ympäristön tilasta, sikäli kuin a alakohdassa tarkoitettujen ympäristön osa-alueiden tila tai näiden osa-alueiden
välityksellä mikä tahansa b ja c alakohdassa tarkoitettu seikka vaikuttaa tai voi vaikuttaa niihin;
– –”
Direktiivin 2003/4 4 artiklan, jonka otsikkona on ”Poikkeukset”, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat säätää, että pyyntö saada ympäristötietoa voidaan evätä, jos tiedon ilmaiseminen vaikuttaisi haitallisesti:
– –
d)      kaupallisten tai teollisten tietojen luottamuksellisuuteen, jos kansallisessa tai yhteisön lainsäädännössä säädetään tällaisesta
salassapidosta oikeutetun taloudellisen edun suojelemiseksi, mukaan lukien tilasto- ja verosalaisuuden säilyttämistä koskeva
yleinen etu;
– –
Edellä 1 ja 2 kohdassa mainittuja epäämisperusteita on tulkittava suppeasti, ottaen kussakin yksittäistapauksessa huomioon
ilmaisemiseen liittyvä yleinen etu. Kussakin yksittäistapauksessa tiedon ilmaisemiseen liittyvää yleistä etua olisi verrattava
epäämisellä saavutettaviin etuihin. Jäsenvaltiot eivät voi 2 kohdan a, d, f, g ja h alakohdan osalta säätää, että pyyntö voidaan
evätä, jos pyyntö liittyy ympäristöön joutuneita päästöjä koskeviin tietoihin.
– –”
Direktiivin 2003/4 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kumotaan direktiivi 90/313/ETY 14 päivästä helmikuuta 2005 alkaen.
Viittauksia kumottuun direktiiviin pidetään viittauksina tähän direktiiviin liitteessä olevan vastaavuustaulukon mukaisesti.”
Päätös 2005/370/EY
Euroopan unionin neuvosto hyväksyi tiedon saantia, yleisön osallistumisoikeutta päätöksentekoon sekä muutoksenhaku- ja vireillepano-oikeutta
ympäristöasioissa koskevan yleissopimuksen tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta 17.2.2005 tehdyllä neuvoston päätöksellä
2005/370/EY (EUVL L 124, s. 1) tämän yleissopimuksen.

Kansallinen säännöstö
Vuoden 1962 torjunta-ainelain (Bestrijdingsmiddelenwet 1962) 22 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Yleisen hallintolain (Algemene wet bestuursrecht) 2 §:n 5 momentin mukainen salassapitovelvollisuus ei koske sellaisia torjunta-aineen
osatekijöitä, jotka ovat vahingollisia ihmisille tai suojeltaville eläimille tai kasveille.
2.      Jos asiakirjassa, joka tämän lain säännösten mukaisesti tai sen perusteella esitetään toimivaltaiselle ministerille, [CTB:lle]
tai muulle henkilölle tai elimelle, on sellaisia tietoja tai asiakirjasta voidaan johtaa sellaisia tietoja, joiden salassapito
on oikeutettua liikesalaisuuksien suojaamiseksi, toimivaltainen ministeri tai [CTB] päättää asiakirjat esittäneen hakijan
kirjallisen pyynnön perusteella, että tiedot pidetään salaisina. Kyseiseen pyyntöön on liitettävä perustelut.
3.      Toimivaltainen ministeri vahvistaa, mitä tietoja salassapitovelvollisuus ei koske.”
Terveys-, hyvinvointi- ja urheiluministeri, joka toimi yhteistyössä maatalous-, luonto- ja kalastusministeriön valtiosihteerin
kanssa, muutti 19.10.1999 tekemällään päätöksellä torjunta-ainejäämiä koskevaa asetusta. Tässä muutoksessa vahvistetaan muun
muassa torjunta-aine propamokarbin lehtisalaatissa tai sen pinnalla olevien jäämien sallituksi enimmäismääräksi 15 mg/kg.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Propamokarbin lehtisalaatissa tai sen pinnalla olevien jäämien sallittua enimmäismäärää muutettiin Previcur N -nimisen tuotteen
luvanhaltijan pyynnöstä. Bayer CropScience BV (jäljempänä Bayer) on tämän luvanhaltijan oikeudellinen seuraaja.
Pääasian kantajat pyysivät 31.1.2005 päivätyllä kirjeellä CTB:tä muun muassa toimittamaan niille kaikki tiedot, jotka olivat
olleet lähtökohtana edellä mainitun jäämien sallitun enimmäismäärän vahvistamista koskevassa päätöksessä.
CTB eväsi 8.3.2005 tekemällään päätöksellä pääasian kantajien pyynnön vuoden 1962 torjunta-ainelain 22 §:n nojalla. Ne hakivat
oikaisua tähän päätökseen 14.4.2005 päivätyllä kirjeellä.
CTB ilmoitti Bayerille 31.5.2005 pääasian kantajien esittämästä tiedonsaantipyynnöstä. Se tarjosi Bayerille mahdollisuutta
esittää salassapitopyyntö kyseisiin asiakirjoihin sisältyvien tiettyjen tietojen osalta.
Bayer luetteli 13.7.2005 päivätyssä kirjeessä asiakirjat, jotka sisälsivät sen mukaan liikesalaisuuksia. Kyseessä olivat pääasiallisesti
jäämiä koskevat tutkimukset ja kenttäkokeita koskevat selvitykset. Se pyysi, että nämä asiakirjat pidettäisiin salaisina.
CTB kieltäytyi 22.6.2007 antamasta tietoa jäämiä koskevista tutkimuksista ja kenttäkokeita koskevista selvityksistä liikesalaisuuksien
suojaamiseksi. Se toimitti luettelon asiakirjoista, joista voitiin antaa jäljennös. Tätä luetteloa täydennettiin 17.7.2007
tehdyllä oikaisupäätöksellä.
Pääasian kantajat nostivat tästä 22.6.2007 tehdystä päätöksestä ja 17.7.2007 tehdystä oikaisupäätöksestä kanteen ennakkoratkaisupyynnön
esittäneessä tuomioistuimessa. Nämä kaksi toimea muodostavat yhdessä riidanalaisen päätöksen.
Kansallinen tuomioistuin pohtii pääasiallisesti, ovatko kansallinen laki, jonka perusteella on kieltäydytty antamasta tiettyjä
tietoja, ja tapa, jolla sitä on sovellettu käsiteltävässä asiassa, yhteensopivia direktiivistä 2003/4 johtuvien velvoitteiden
kanssa.
Sen kysymys koskee täsmällisemmin ilmaistuna paitsi sitä, sovelletaanko direktiiviä 2003/4 ajallisesti käsiteltävän asian
tosiseikkoihin, myös tässä direktiivissä säädettyä ympäristötiedon käsitettä. Se pohtii näet aluksi, ovatko tiedot, joita
käytetään kasvinsuojeluaineen jäämien sallitun enimmäismäärän määrittelyyn, tällaisia ympäristötietoja, jotka kuuluvat näin
ollen kyseisen direktiivin aineelliseen soveltamisalaan.
Todettuaan tämän jälkeen, että direktiivin 91/414 14 artiklassa säädetään liikesalaisuuksien ehdottomasta luottamuksellisuudesta,
kansallinen tuomioistuin pohtii kyseisen artiklan ulottuvuutta, koska siinä täsmennetään, että tätä säännöstä sovelletaan
”sanotun kuitenkaan rajoittamatta – – direktiivin [2003/4] – – säännösten soveltamista”. Tämän viimeksi mainitun direktiivin
4 artiklassa annetaan sen mukaan etusija liikesalaisuuksien toimittamiselle niiden luottamuksellisuuden sijaan tai ainakin
edellytetään, että kansallisten viranomaisten on suoritettava intressivertailu kyseessä olevien etujen välillä.
Lopuksi kansallinen tuomioistuin pohtii, voidaanko tämä intressivertailu suorittaa yleisesti ja yhdellä kertaa lainsäätäjän
tai toimivaltaisen viranomaisen toteuttamissa toimenpiteissä vai onko se suoritettava tapauskohtaisesti.
Näissä olosuhteissa College van Beroep voor het bedrijfsleven on päättänyt lykätä asian ratkaisua ja esittää unionin tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko – – direktiivin 2003/4 2 artiklassa mainittua ympäristötiedon käsitettä tulkittava siten, että se sisältää tiedon, joka
esitetään kasvinsuojeluaineen lupaa (tai sen jatkamista) koskevan kansallisen menettelyn yhteydessä ja joka liittyy elintarvikkeissa
tai juomissa mahdollisesti esiintyvän torjunta-aineen, sen jäämien tai muunnostuotteiden enimmäismäärän vahvistamiseen?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, mikä on – – direktiivin 91/414 14 artiklan ja – – direktiivin 2003/4 välinen
suhde ensimmäisessä kysymyksessä tarkoitetun tiedon kannalta merkityksellisiltä osin ja erityisesti voidaanko – – direktiivin
91/414 14 artiklaa soveltaa ainoastaan siltä osin kuin ei vaikuteta – – direktiivin 2003/4 4 artiklan 2 kohdassa säädettyihin
velvoitteisiin?
3)      Jos ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen annettujen vastausten perusteella vastaajan on tässä tapauksessa sovellettava – –
direktiivin 2003/4 4 artiklaa, seuraako kyseisen artiklan säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä
etua on verrattava tiedon epäämisellä saavutettuun erityiseen etuun, että vertaaminen on suoritettava soveltamisen tasolla,
vai voidaanko mainittuja etuja verrata keskenään kansallisessa lainsäädännössä?”

Vaatimus suullisen käsittelyn aloittamisesta uudelleen
Bayer ja Nederlandse Stichting voor Fytofarmacie pyysivät 7.10.2010 päivätyllä kirjeellä suullisen käsittelyn aloittamista
uudelleen; ne väittävät pääasiallisesti, että kysymys siitä, liittyvätkö pääasiassa kyseessä olevat tiedot direktiivin 2003/4
4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuihin päästöihin, on käsiteltävä kontradiktorisessa menettelyssä. Nämä asianosaiset toteavat,
että julkisasiamies on arvioinut tätä päästöjen käsitettä ratkaisuehdotuksessaan, vaikka yhtäältä kansallinen tuomioistuin
ei ollut esittänyt mitään tätä koskevaa kysymystä ja toisaalta tietyt osapuolet eivät ole esittäneet mitään väitteitä tämän
käsitteen osalta ja ne, jotka ovat käsitelleet tätä kysymystä huomautuksissaan, ovat tulkinneet sitä täysin eri tavalla kuin
kyseisessä ratkaisuehdotuksessa on tehty.
Tässä yhteydessä on muistutettava, että unionin tuomioistuin voi omasta aloitteestaan tai julkisasiamiehen ehdotuksesta taikka
myös asianosaisten pyynnöstä määrätä työjärjestyksensä 61 artiklan mukaisesti suullisen käsittelyn aloitettavaksi uudestaan,
jos se katsoo, että sillä ei ole riittävästi tietoa asiasta tai että asia olisi ratkaistava sellaisen argumentin perusteella,
josta asianosaisilla ei ole ollut tilaisuutta lausua (ks. mm. asia C-42/07, Liga Portuguesa de Futebol Profissional ja Bwin
International, tuomio 8.9.2009, Kok., s. I-7633, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä ei sen sijaan määrätä asianosaisten
mahdollisuudesta esittää huomautuksia vastaukseksi julkisasiamiehen ratkaisuehdotukseen (ks. em. asia Liga Portuguesa de Futebol
Profissional ja Bwin International, tuomion 32 kohta).
Unionin tuomioistuin katsoo julkisasiamiestä kuultuaan, että sen käytettävissä ovat käsiteltävässä asiassa kaikki seikat,
jotka se tarvitsee vastatakseen kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, ja ettei asiaa ole tutkittava sellaisen
väitteen osalta, josta ei ole keskusteltu unionin tuomioistuimessa.
Näin ollen suullisen käsittelyn uudelleen aloittamista koskeva pyyntö on hylättävä.

Ennakkoratkaisukysymysten arviointi

Alustavia huomautuksia
On todettava, että kansallinen tuomioistuin katsoo, että pääasiassa kyseessä olevia tosiseikkoja on arvioitava riidanalaisen
päätöksen tekemispäivänä sovellettavan oikeuden nojalla. Se pyytää näin ollen unionin tuomioistuinta tulkitsemaan direktiiviä
2003/4, jota sovellettiin tuolloin. Alankomaiden hallitus ja komissio sitä vastoin katsovat, että tämän tulkinnan on tapahduttava
direktiivin 90/313 säännösten pohjalta, koska se kumottiin direktiivillä 2003/4 vasta 14.2.2005 ja se oli voimassa sekä silloin,
kun tiedot, joiden ilmaisemista pyydetään, toimitettiin toimivaltaiselle viranomaiselle, että silloin, kun viimeksi mainitulle
viranomaiselle esitettiin ensimmäisen kerran tietojen ilmaisemista koskeva pyyntö.
Tästä on muistutettava, että lähtökohtaisesti uutta oikeussääntöä sovelletaan sen toimen voimaantulosta lukien, johon oikeussääntö
sisältyy. Vaikka sitä ei sovelleta aikaisemman lainsäädännön soveltamisaikana syntyneisiin ja lopullisiksi tulleisiin oikeudellisiin
tilanteisiin, sitä sovelletaan kuitenkin niiden tuleviin vaikutuksiin samoin kuin uusiin oikeudellisiin tilanteisiin (ks.
vastaavasti asia C-428/08, Monsanto Technology, tuomio 6.7.2010, 66 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Toisin
on vain – jollei oikeustoimien taannehtivuuskiellon periaatteesta muuta johdu –, jos uuteen sääntöön liittyy erityisiä säännöksiä,
joissa vahvistetaan ajallista soveltamista koskevat edellytykset.
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että direktiiviin 2003/4, jolla kumotaan direktiivi 90/313, ei sisälly tämän osalta mitään
erityistä säännöstä.
Lisäksi oikeus saada ympäristötietoa konkretisoituu vasta, kun toimivaltaisten viranomaisten on ratkaistava niille esitetty
pyyntö. Kuten näet julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa, näiden viranomaisten on vasta tässä vaiheessa
arvioitava kaikkien asiaan liittyvien tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevien olosuhteiden valossa, onko pyydetyt
tiedot annettava.
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että koska riidanalainen päätös on tehty direktiivin 2003/4 täytäntöönpanolle varatun
määräajan päätyttyä, pääasian tosiseikkoja on joka tapauksessa arvioitava tässä direktiivissä määritellyn ympäristötietojen
saamista koskevan oikeuden valossa, kun direktiivissä ei ole tältä osin muuta säädetty; direktiivin 3 artiklassa ei myöskään
tehdä mitään eroa niiden tietojen luonteen osalta, joiden ilmaisemisesta siinä säädetään, sen mukaan, ovatko ne olleet toimivaltaisilla
viranomaisilla ennen 14.2.2005 tai vasta tämän päivämäärän jälkeen.
Näin ollen unionin tuomioistuimen on vastattava esitettyihin kysymyksiin direktiivin 2003/4 valossa, niin kuin kansallinen
tuomioistuin pyytää.

Ensimmäinen kysymys
Direktiivin 2003/4 2 artiklassa luetellaan tietoryhmät, joiden katsotaan olevan ympäristötietoa, johon unionin oikeudessa
sovelletaan kyseisessä direktiivissä määriteltyä tietojen antamista koskevaa järjestelmää. Kansallisen tuomioistuimen esittämässä
ensimmäisessä kysymyksessä pyritään näin ollen pääasiallisesti selvittämään, kuuluvatko pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset
tiedot johonkin näistä ryhmistä.
Tässä yhteydessä on todettava, että riidanalaisessa päätöksessä kieltäydytään antamasta tietoa jäämiä koskevista tutkimuksista
ja kenttäkokeita koskevista selvityksistä, jotka on toimitettu direktiivin 91/414 soveltamisalaan kuuluvan tuotteen luvan
jatkamista koskevassa menettelyssä. Antaessaan tätä viimeksi mainittua direktiiviä unionin lainsäätäjä totesi erityisesti,
kuten käy ilmi kyseisen direktiivin neljännestä perustelukappaleesta, että kasvinsuojeluaineilla ei ole yksinomaan suotuisia
vaikutuksia kasvintuotantoon ja että niiden käyttö voi aiheuttaa uhkaa ja vaaroja ihmisille, eläimille ja ympäristölle, erityisesti
jos niitä saatetaan markkinoille ilman virallista testausta ja hyväksymistä ja jos niitä käytetään virheellisesti.
Näin ollen ei voida kiistää sitä, että riidanalaisen päätöksen sisältämät tiedot, jotka koskevat elintarvikkeissa olevia kasvinsuojeluaineen
jäämiä, kuuluvat sellaisen lupamenettelyn yhteyteen, jonka tarkoituksena on nimenomaan ehkäistä uhkaa ja vaaroja ihmisille,
eläimille ja ympäristölle. Tällä perusteella nämä tiedot ovat sellaisinaan omiaan koskemaan ihmisten terveyden ja turvallisuuden
tilaa, elintarvikeketjun saastuminen tarvittaessa mukaan lukien, kuten käy ilmi direktiivin 2003/4 2 artiklan 1 kohdan f alakohdasta.
Kyseisen 2 artiklan 1 kohdan f alakohdan mukaan tämäntyyppiset tiedot kuuluvat kuitenkin direktiivin 2003/4 soveltamisalaan
vain sikäli kuin kyseisen 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen ympäristön osa-alueiden tila tai näiden osa-alueiden
välityksellä mikä tahansa saman 2 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettu seikka vaikuttaa tai voi vaikuttaa ihmisten
terveyden ja turvallisuuden tilaan tai elintarvikeketjun saastumiseen.
Direktiivin 2003/4 2 artiklan 1 kohdan a alakohdassa viitataan ympäristön osa-alueisiin, kuten ilmaan ja ilmakehään, veteen,
maaperään, maa-alueisiin, maisemaan ja luontokohteisiin, kosteikot sekä ranta- ja merialueet mukaan luettuina, biologiseen
monimuotoisuuteen ja sen osatekijöihin, joihin sisältyvät myös geeniteknisesti muunnetut organismit, ja näiden osa-alueiden
väliseen vuorovaikutukseen. Saman 2 artiklan 1 kohdan b alakohdassa puolestaan mainitaan erilaiset tekijät, kuten aineet,
jätteet, päästöt ilmaan, veteen ja maaperään sekä muut ympäristöpäästöt, jotka vaikuttavat tai saattavat vaikuttaa 2 artiklan
1 kohdan a alakohdassa mainittuihin ympäristön osa-alueisiin.
Kasvinsuojeluaineiden jäämiä kasveissa, kuten käsiteltävässä asiassa lehtisalaatissa, tai niiden pinnalla koskevien tietojen
antamisella voidaan selvittää, mille tasolle jäämien sallittu enimmäismäärä on vahvistettu, ja siten sillä pyritään rajoittamaan
vaaraa biologisen monimuotoisuuden osatekijöiden muuttumisesta ja vaaraa näiden jäämien pääsemisestä erityisesti maaperään
tai pohjaveteen. Vaikka tällaisiin tietoihin ei sisällykään sellaisinaan suoraan arviointia näiden jäämien seurauksista ihmisten
terveyteen, ne koskevat sellaisia ympäristön osa-alueita, jotka uhkaavat vaikuttaa tähän terveyteen, mikäli kyseisiä jäämiä
on liikaa, ja näillä tiedoilla pyritään selvittämään juuri tämä.
Näissä olosuhteissa ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/4 2 artiklassa mainittua ”ympäristötiedon”
käsitettä on tulkittava siten, että se sisältää tiedon, joka esitetään kasvinsuojeluaineen lupaa tai sen jatkamista koskevan
kansallisen menettelyn yhteydessä ja joka liittyy elintarvikkeissa tai juomissa esiintyvän torjunta-aineen, sen jäämien tai
muunnostuotteiden enimmäismäärän vahvistamiseen.

Toinen kysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään pääasiallisesti, onko direktiivin 91/414 14 artiklan säännöksiä
tulkittava siten, että niitä voidaan soveltaa ainoastaan siltä osin kuin ei vaikuteta direktiivin 2003/4 4 artiklan 2 kohdassa
säädettyihin velvoitteisiin.
Aluksi on todettava, että direktiivin 91/414 14 artiklan toiseen kohtaan sisältyy luettelo asiakirjoista ja tiedoista, joita
ei voida käsitellä luottamuksellisina. Näihin kuuluvat viidennessä luetelmakohdassa mainitut yhteenvedot ”niiden testien tuloksista,
joilla tuotteen tehokkuus ja sen vaarattomuus ihmisille, eläimille, kasveille ja ympäristölle on todettu”. Näin ollen pääasiassa
käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on selvitettävä, tarkoitetaanko tämän 14 artiklan
toiseen kohtaan sisältyvässä luettelossa kyseisiä tietoja ja asiakirjoja, ennen kuin ne selvittävät, mikä on Bayerin direktiivin
91/414 14 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla pyytämän luottamuksellisuuden suojan ulottuvuus.
Jotta voitaisiin antaa vastaus ennakkoratkaisupyynnön esittäneelle tuomioistuimelle, on muistutettava, että ympäristötiedon
saamisen edellytykset vahvistettiin ensin direktiivissä 90/313, joka on kumottu direktiivillä 2003/4 14.2.2005 lukien.
Direktiivin 91/414 14 artiklassa vahvistettiin periaate, jonka mukaan markkinoille saattamista koskevien lupien hakijat voivat
pyytää, että niiden toimittamia liikesalaisuuksia sisältävät tiedot säilyvät luottamuksellisina, ”sanotun kuitenkaan rajoittamatta
– – direktiivin 90/313 – – säännösten soveltamista”. Tämän viimeksi mainitun direktiivin 3 artiklassa säädettiin, että jäsenvaltiot
voivat kieltäytyä antamasta ympäristöä koskevaa tietoa, jos se liittyy kaupallisiin tai teollisiin salassa pidettäviin tietoihin.
Direktiivi 90/313 korvattiin direktiivillä 2003/4, jonka 4 artiklassa säädetään vähemmän tiukasta kaupallisten tai teollisten
salassa pidettävien tietojen suojasta kuin direktiivien 91/414 ja 90/313 säännöksissä niitä yhdessä luettuina, koska siinä
edellytetään sen ratkaisemiseksi, annetaanko ympäristötieto vaiko ei, että epäämisellä saavutettavia etuja on verrattava tiedon
ilmaisemiseen liittyvään yleiseen etuun.
Tässä asiayhteydessä on todettava, että direktiivin 2003/4 11 artiklan nimenomaisten säännösten nojalla direktiivin 91/414
14 artiklaa on 14.2.2005 lukien luettava siten, että siinä ei viitata enää direktiiviin 90/313 vaan direktiiviin 2003/4. Koska
direktiiviin 2003/4 ei sisälly tämän osalta päinvastaisia säännöksiä, on direktiivin 91/414 14 artiklassa vastedes tarkoitetulle
viittaukselle direktiiviin 2003/4 annettava täysi vaikutus.
Näin ollen kyseistä 14 artiklaa on luettava siten, että jäsenvaltioiden ja komission on varmistettava, että hakijoiden, jotka
hakevat lupaa kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamiselle, toimittamia liikesalaisuuksia sisältävät tiedot säilyvät luottamuksellisina,
jos nämä hakijat niin pyytävät ja jos jäsenvaltio tai komissio hyväksyy asianomaisten esittämät perustelut, sanotun kuitenkaan
rajoittamatta direktiivin 2003/4 säännösten soveltamista.
Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa on kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten, joille
on esitetty toimitettujen tietojen salassapitopyyntö, tehtävänä käsitellä se kyseisessä 14 artiklassa säädettyjen edellytysten
mukaisesti siten, että tämä käsittely ei johda siihen, että jos näille viranomaisille esitetään myös samoja tietoja koskeva
tiedonsaantipyyntö, ne jättävät noudattamatta niille nykyisin direktiivin 2003/4 nojalla kuuluvia velvollisuuksia.
Kyseiset velvollisuudet vahvistetaan direktiivin 2003/4 4 artiklan säännöksissä. Näissä säännöksissä sallitaan jäsenvaltioiden
säätävän, että pyyntö saada ympäristötietoja – paitsi jos pyyntö liittyy ympäristöön joutuneita päästöjä koskeviin tietoihin
– voidaan evätä, jos tiedon ilmaiseminen vaikuttaisi haitallisesti liikesalaisuuksien luottamuksellisuuteen, jos kansallisessa
tai unionin lainsäädännössä säädetään tällaisesta salassapidosta. Niissä edellytetään kuitenkin myös, että tällaista epäämisperustetta
on tulkittava suppeasti, ottamalla kussakin yksittäistapauksessa huomioon ilmaisemiseen liittyvä yleinen etu, ja että kussakin
yksittäistapauksessa tiedon ilmaisemiseen liittyvää yleistä etua on verrattava epäämisellä saavutettaviin etuihin.
Näissä olosuhteissa toimivaltaisten viranomaisten on silloin, kun niille esitetään pyyntö saada ympäristötietoja, jotka kasvinsuojeluaineiden
markkinoille saattamista koskevan luvan hakija on toimittanut ja joiden osalta pyyntö direktiivin 91/414 14 artiklassa tarkoitettujen
liikesalaisuuksien suojaamisesta vaikuttaa perustellulta, kuitenkin hyväksyttävä pyyntö saada näitä tietoja, jos ne koskevat
päästöjä ympäristöön tai jos muissa tapauksissa tiedon ilmaisemiseen liittyvä yleinen etu on suurempi kuin epäämisellä saavutettava
etu.
Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että jos pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne ei kuulu
direktiivin 91/414 14 artiklan toisessa kohdassa lueteltuihin tilanteisiin, kyseisen 14 artiklan ensimmäisen kohdan säännöksiä
on tulkittava siten, että niitä voidaan soveltaa ainoastaan siltä osin kuin ei vaikuteta direktiivin 2003/4 4 artiklan 2 kohdassa
säädettyihin velvoitteisiin.

Kolmas kysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään pääasiallisesti sitä, onko direktiivin 2003/4 4 artiklaa tulkittava
siten, että sen säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä etua on verrattava tiedon epäämisellä
saavutettuun erityiseen etuun, seuraa, että vertaaminen on suoritettava kussakin yksittäistapauksessa, joka saatetaan toimivaltaisten
viranomaisten käsiteltäväksi, vai voidaanko mainittu vertaaminen määrittää kansallisen lainsäätäjän toteuttamassa yleisessä
lainsäädäntötoimessa.
Tässä yhteydessä on todettava direktiivin 2003/4 4 artiklan sanamuodosta käyvän ilmi, että unionin lainsäätäjä on säätänyt,
että kyseinen intressivertailu on suoritettava kussakin yksittäistapauksessa.
Direktiivin 91/414 14 artiklan säännösten tai direktiivin 2003/4 minkään muun säännöksen perusteella ei voida katsoa, että
tämän viimeksi mainitun direktiivin 4 artiklassa tarkoitettu intressivertailu voitaisiin korvata muulla toimella kuin arvioimalla
näitä etuja kussakin yksittäistapauksessa.
Tämä seikka ei kuitenkaan ole esteenä sille, että kansallinen lainsäätäjä vahvistaa yleisellä säännöksellä kriteerit, joiden
avulla voidaan helpottaa kyseessä olevien etujen vertailua, kunhan tässä säännöksessä ei vapauteta toimivaltaisia viranomaisia
arvioimasta tosiasiallisesti ja erityisesti kutakin niiden käsiteltäväksi direktiivin 2003/4 perusteella esitetyn ympäristötietojen
saamista koskevan pyynnön yhteydessä saatettua tilannetta.
Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2003/4 4 artiklaa on tulkittava siten,
että sen säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä etua on verrattava tiedon epäämisellä saavutettuun
erityiseen etuun, seuraa, että vertaaminen on suoritettava kussakin toimivaltaisen viranomaisen käsiteltäväksi saatetussa
yksittäistapauksessa, vaikka kansallinen lainsäätäjä vahvistaisikin yleisellä säännöksellä kriteerit, joiden avulla voidaan
helpottaa kyseessä olevien etujen vertailua.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Ympäristötiedon julkisesta saatavuudesta ja neuvoston direktiivin 90/313/ETY kumoamisesta 28.1.2003 annetun Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivin 2003/4/EY 2 artiklassa mainittua ”ympäristötiedon” käsitettä on tulkittava siten, että se sisältää
tiedon, joka esitetään kasvinsuojeluaineen lupaa tai sen jatkamista koskevan kansallisen menettelyn yhteydessä ja joka liittyy
elintarvikkeissa tai juomissa esiintyvän torjunta-aineen, sen jäämien tai muunnostuotteiden enimmäismäärän vahvistamiseen.
2)
Jos pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne ei kuulu kasvinsuojeluaineiden markkinoille saattamisesta 15.7.1991 annetun
neuvoston direktiivin 91/414/ETY 14 artiklan toisessa kohdassa lueteltuihin tilanteisiin, kyseisen 14 artiklan ensimmäisen
kohdan säännöksiä on tulkittava siten, että niitä voidaan soveltaa ainoastaan siltä osin kuin ei vaikuteta direktiivin 2003/4
4 artiklan 2 kohdassa säädettyihin velvoitteisiin.
3)
Direktiivin 2003/4 4 artiklaa on tulkittava siten, että sen säännöksestä, jonka mukaan tiedon ilmaisemisella saavutettua yleistä
etua on verrattava tiedon epäämisellä saavutettuun erityiseen etuun, seuraa, että vertaaminen on suoritettava kussakin toimivaltaisen
viranomaisen käsiteltäväksi saatetussa yksittäistapauksessa, vaikka kansallinen lainsäätäjä vahvistaisikin yleisellä säännöksellä
kriteerit, joiden avulla voidaan helpottaa kyseessä olevien etujen vertailua.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.