CELEX: 62003CJ0404
Pavojingos medžiagos ar preparatai
Džiovikliai, kurių sudėtyje yra švino
Draudimas pateikti į rinką
Direktyvos 76/769/EEB ir 94/60/EB


Tribunal de grande instance du Mans
(Prancūzija) 2003 m. rugsėjo 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2003 m. rugsėjo 29 d., pagal EB 234 straipsnį pateikė
prašymą priimti prejudicinį sprendimą dėl 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvos 76/769/EEB dėl valstybių narių įstatymų
ir kitų teisės aktų, susijusių su tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų pardavimo ir naudojimo apribojimais, suderinimo
(OL L 262, p. 201), pakeistos 1994 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/60/EB (OL L 365, p. 1, toliau
– direktyva 76/769), I priedo 31 punkto e papunkčio išaiškinimo.
Šis klausimas iškilo nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš O. Dupuy ir H. Rouvre dėl tam tikrų produktų, kurių sudėtyje yra daug
švino, pateikimo į rinką.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisė
Direktyvos 76/769 pirmoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „visomis taisyklėmis, reglamentuojančiomis pavojingų medžiagų
ir preparatų pateikimą į rinką, turi būti siekiama apsaugoti visuomenę, ypač asmenis, naudojančius tokias medžiagas ir preparatus“.
Šios direktyvos 1 straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.       Nepažeidžiant kitų atitinkamų Bendrijos nuostatų taikymo, ši direktyva apriboja pavojingų medžiagų ir preparatų, nurodytų
priede, pateikimą į rinką ir naudojimą Bendrijos valstybėse narėse.
<…>
3.      Šioje direktyvoje:
a)       „medžiagos“ – tai cheminiai elementai ir jų junginiai, kurių randama gamtoje natūraliame būvyje arba kurie yra gaminami pramoniniu
būdu;
b)       „preparatai“ – tai mišiniai arba tirpalai, sudaryti iš dviejų arba daugiau medžiagų.“ (Pataisytas vertimas)
Direktyvos 76/769/EEB I priedo 31 punktas (priimtas direktyva 94/60/EB) numato:
„Medžiagos, medžiagų arba preparatų grupės pavadinimas:
31. Medžiagos, įtrauktos į direktyvos 67/548/EEB I priedą, priskiriamos 1 arba 2 kategorijos toksiškoms reprodukcijai medžiagoms
ir ženklinamos rizikos fraze R60: „Gali pakenkti vaisingumui“ ir (arba) R61 „Gali pakenkti negimusiam vaikui“, yra įtrauktos
į sąrašą tokia tvarka:
1 kategorijos toksiškos reprodukcijai medžiagos: žr. priedėlio 5 sąrašą
2 kategorijos toksiškos reprodukcijai medžiagos: žr. priedėlio 6 sąrašą.
Apribojimo sąlygos: (šių medžiagų)
Negali būti naudojamos medžiagose ir preparatuose, pateiktuose į rinką parduoti plačiajai visuomenei, esant atskirai koncentracijai
lygiai arba didesnei už:
–        koncentraciją, nurodytą direktyvos 67/548/EEB I priede, arba
–        koncentraciją, nurodytą direktyvos 88/379/EEB I priedo, VI lentelės 6 punkte, jei ribinė koncentracija nenurodyta direktyvos
67/548/EEB I priede.
<…>
Nukrypstant šios nuostatos netaikomos:
<…>
e)      dailininkų dažams, kuriems taikoma direktyva 88/379/EEB.“
Priėmus 1997 m. vasario 26 d. Komisijos direktyvą 97/10/EB, trečią kartą derinančią su technikos pažanga Tarybos direktyvos
76/769/EEB I priedą (OL L 68, p. 24), direktyvos 76/769 I priedo 31 punkto e papunktis, kurio tekstas nebuvo pakeistas, tapo
31 punkto d papunkčiu.
1988 m. birželio 7 d. Tarybos direktyva 88/379/EEB dėl pavojingų preparatų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą reglamentuojančių
valstybių narių įstatymų, kitų teisės aktų ir administracinių nuostatų derinimo (OL L 187, p. 14) buvo panaikinta ir pakeista
1999 m. gegužės 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/45/EB (OL L 200, p. 1).
Direktyvos 1999/45 2 straipsnyje pateikiami įvairūs apibrėžimai, konkrečiai kalbant, jo 1 dalyje „medžiagų“ ir „preparatų“,
o 2 dalyje – „pavojingų“ medžiagų apibrėžimai. Tačiau „dailininkų dažų“ apibrėžimas nepateikiamas.

Nacionalinė teisė
Nuostatos dėl pavojingų medžiagų naudojimo įtvirtintos 1997 m. rugpjūčio 7 d. ministerijų nutarime dėl tam tikrų produktų,
kurių sudėtyje yra pavojingų medžiagų, pateikimo į rinką ir naudojimo apribojimų (1997 m. rugpjūčio 17 d. JORF, p. 12218).
Šio nutarimo, pakeisto 1998 m. spalio 13 d. ministerijų nutarimu dėl pavojingų medžiagų ir preparatų pateikimo į rinką ir
naudojimo apribojimų (1998 m. lapkričio 6 d. JORF, p. 16772), 1 straipsnis nustato:
„Specialiosios nuostatos dėl kancerogeninėms, mutageninėms ir toksiškoms reprodukcijai medžiagoms ir preparatams priskiriamų
medžiagų ir preparatų.
a) Taikymo sritis:
Draudžiama pateikti į rinką ir importuoti visuomenei parduoti skirtas šias medžiagas ir preparatus:
–        medžiagas, priskiriamas 1 arba 2 kategorijos kancerogeninėms medžiagoms, nurodytoms šio nutarimo I priede;
–        medžiagas, priskiriamas 1 arba 2 kategorijos mutageninėms medžiagoms, nurodytoms šio nutarimo II priede;
–        medžiagas, priskiriamas 1 arba 2 kategorijos toksiškoms reprodukcijai medžiagoms, nurodytoms šio nutarimo III priede;
–        preparatus, kurių sudėtyje esančių vienos arba keleto nurodytų kancerogeninių ir (arba) mutageninių, ir (arba) toksiškų reprodukcijai
medžiagų atskira koncentracija yra lygi arba didesnė negu nurodyta 1994 m. balandžio 20 d. nutarimo I priede <...> arba 1990 m.
vasario 21 d. nutarimo VI lentelėje <...>, jei ribinė koncentracija nenurodyta 1994 m. balandžio 20 d. nutarime <...>.
Šis draudimas pateikti į rinką ir importuoti visuomenei parduoti skirtas medžiagas ir preparatus netaikomas produktams, skirtiems
profesionaliam naudojimui.
<…>
Nepažeidžiant kitų Bendrijos nuostatų dėl pavojingų medžiagų ir preparatų ženklinimo, ant tokių medžiagų ir preparatų pakuotės
turi būti aiškus ir neištrinamas užrašas:
„Skirta tik profesionaliems naudotojams <...> “.
b) leidžianti nukrypti nuostata:
Šis draudimas pateikti į rinką ir importuoti visuomenei parduoti skirtas medžiagas ir preparatus galutinėje stadijoje netaikomas
šiems produktams, skirtiems galutiniam vartotojui:
<…>
5º       dailininkų dažams.“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
O. Dupuy ir H. Rouvre, kaltinamieji pagrindinėje byloje, yra atitinkamai bendrovės
Colart International
(toliau – COLART), įsteigtos Mans (Prancūzija), vadovas bei administracijos ir finansų direktorius.
1999 m. lapkričio 23 d., 2000 m. kovo 3, 29 ir 30 d. bei 2000 m. balandžio 19 d. atlikus tyrimą, Šiaurės, Oise ir Sarthe departamentų
konkurencijos, vartotojų apsaugos ir kovos su sukčiavimu direkcijų, toliau – DDCCRF (
Directions Départementales de la Concurrence, de la Consommation et de la Répression des Fraudes du Nord, de l’Oise et de
la Sarthe
) pareigūnai nustatė, kad COLART pagamino ir pateikė į rinką siekdama parduoti visuomenei tris produktus, pavadintus: „Siccatif
de Courtrai blanc“, „Siccatif de Courtrai brun“ ir „Huile Noire“, nors jų sudėtyje buvo švino, pateisinančio jų priskyrimą
toksiškiems reprodukcijai preparatams.
DDCCRF mano, kad šie trys produktai jokiu būdu negali būti skirti parduoti visuomenei ir jie turi būti parduodami išimtinai
profesionaliems naudotojams.
Kaltinamieji pagrindinėje byloje kaltinami ne tik pateikę į rinką šiuos produktus, skirtus parduoti visuomenei, bet ir apgavę
kai kuriuos klientus, kadangi šie produktai jiems buvo pasiūlyti taip, lyg būtų draudžiamas jų pardavimas plačiajai visuomenei
savitarnos būdu, kai tuo tarpu buvo draudžiamas jų pateikimas į rinką.
Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo matyti, jog kaltinamieji pagrindinėje byloje neginčijo
minėtų preparatų sudėtyje esant švino ar jų priskyrimo toksiškų reprodukcijai preparatų kategorijai, bet tvirtino, kad nepadarė
jiems priskiriamų pažeidimų, nes, nors aišku, kad šių produktų pardavimas visuomenei savitarnos būdu draudžiamas, 1997 m.
rugpjūčio 7 d. nutarimo 1 straipsnis numato leidžiančią nukrypti nuostatą, skirtą „dailininkų dažams“, kurie gali būti parduodami
visuomenei laikantis tam tikrų Visuomenės sveikatos kodekso (
Code de la santé publique
) numatytų prekybos apribojimų.
Jie papildomai nurodo, kad ši 1997 m. rugpjūčio 7 d. nutarime nustatyta leidžianti nukrypti nuostata atspindi šioje srityje
taikomų Europos direktyvų ir ypač direktyvos 76/769 I priedo perkėlimą į nacionalinę teisę.
Jie teigia, kad ginčijami džiovikliai turi būti laikomi patenkančiais į direktyvoje 76/769 numatytos „dailininkų dažams“ skirtos
leidžiančios nukrypti nuostatos taikymo sritį. Jie nurodo, kad iš tiesų dailininkai naudodami šiuos produktus būtinai turi
įmaišyti jų į dažus, ir todėl jie iš esmės yra dažų sudėtinės dalys, o ne atskiri „papildomi produktai“.
Nors prokuratūra neginčija, kad nagrinėjami produktai juos naudojant turi būti įmaišomi į dažus, ji vis dėlto mano, kad taikomi
teisės aktai turi būti aiškinami siaurai ir kad džiovikliai turi būti priskiriami ne dažų, bet papildomų medžiagų kategorijai.
Esant tokioms aplinkybėms
Tribunal de grande instance du Mans
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Bendrijos teisės nuostatos dėl pavojingų medžiagų ir preparatų pateikimo į rinką apribojimų, konkrečiai kalbant, direktyvų
76/769 ir 94/60 nuostatos, draudžia pateikti į rinką parduoti plačiajai visuomenei skirtus džioviklius, kurių sudėtyje yra
švino junginių, priskiriamų toksiškiems reprodukcijai, arba ar leidžia šiems produktams taikyti „dailininkų dažams“ numatytą
leidžiančią nukrypti nuostatą?“

Dėl prejudicinio klausimo
Prašymą priimti prejudicinį klausimą pateikęs teismas savo klausimu iš esmės nori žinoti, ar džiovikliai, kurių sudėtyje yra
švino junginių, priskiriamų toksiškiems reprodukcijai, gali būti apibrėžiami kaip „dailininkų dažai“, kuriems taikoma direktyva
76/769 ir atitinkamai nuo draudimo parduoti plačiajai visuomenei toksiškus reprodukcijai produktus leidžianti nukrypti nuostata.

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
Komisija visų pirma tvirtina, jog sąvoka „dailininkų dažai“, kuriai taikoma leidžianti nukrypti nuostata, suprantama taip:
ji apima dailininkų naudojamus preparatus, kurie jau turi pagrindinius dažų požymius, pirmiausia jų spalvą. Gali būti, kad
dailininkas į šiuos preparatus pats dar kažko įmaišo, jei ši papildoma medžiaga neturi pagrindinių dažų požymių. Komisija
teigia, kad „dailininkų dažai“ direktyvos 76/769 I priedo 31 punkto prasme taip pat apima ir preparatus, kurių sudėtyje jau
yra pigmento, kuris yra pagrindinis dažų požymis.
Komisijos nuomone, džiovikliai yra preparatai, kurių sudėtyje yra metalų, kurių įmaišoma tam, kad prasidėtų arba greičiau
vyktų dažų sluoksnio deguonies absorbcija arba kad būtų panaikinamos kietėjimui trukdančios sąlygos. Džiovikliai iš esmės
naudojami tapyboje aliejiniais dažais, kadangi jie sutrumpina paveikslo džiovinimo laiką ir pagreitina aliejaus oksidacijos
procesą. Džioviklių pasirinkimas ir jų panaudota koncentracija yra svarbūs kriterijai siekiant, kad paveikslo dažų sluoksnis
gerai išsilaikytų.
Komisijos nuomone, džiovikliai nesuteikia dailininko naudojamiems dažams spalvos ir dailininkai juos naudojai nesistemingai.
Tačiau jie dailininkui gali pasirodyti esantys nepakeičiami naudojant tam tikrus dažus, ypač labai blogai džiūstančius.
Atsižvelgdama į šias pastabas ir principą, kad leidžiančios nukrypti nuostatos turi būti aiškinamos siaurai, Komisija mano,
jog džiovikliai yra papildomos medžiagos, kurios negali būti prilyginamos „dailininkų dažams“, todėl joms netaikoma atitinkama
leidžianti nukrypti nuostata ir jie skiriami profesionaliems naudotojams.
Prancūzijos vyriausybė mano, kad pagal direktyvą 76/769 „dailininkų dažams“ taikoma leidžianti nukrypti nuostata yra išimtis,
kuri pagal Teisingumo Teismo praktiką turi būti aiškinama siaurai. Tokį aiškinimą lemia ir direktyva 76/769 siekiamas sveikatos
apsaugos tikslas. Todėl, nesant papildomų nuorodų šioje direktyvoje, leidžianti nukrypti nuostata gali būti taikoma tik dailininkų
dažams ir šios leidžiančios nukrypti nuostatos negalima taikyti produktams, kurie sudaro sąlygas naudoti šiuos dažus.
Teisingumo Teismo atsakymas
Iš direktyvos 76/769 I priedo 31 punkto matyti, kad „medžiagos, įtrauktos į direktyvos 67/548/EEB I priedą, priskiriamos 1
arba 2 kategorijos toksiškoms reprodukcijai medžiagoms“, negali įeiti į medžiagų ir preparatų sudėtį, kurie pateikiami į rinką
parduoti plačiajai visuomenei, jei jos viršija tam tikrą koncentraciją.
Iš šio punkto taip pat išplaukia, kad, remiantis leidžiančia nukrypti nuostata, šis draudimas netaikomas dailininkų dažams,
patenkantiems į direktyvos 88/379 taikymo sritį.
Vis dėlto nei direktyva 88/379, nei ją pakeitusi direktyva 1999/45 nepatikslino, kokia reikšmė yra suteikiama sąvokai „dailininkų
dažai“.
Esant šioms sąlygoms, visų pirma reikia nustatyti pagrindinius požymius, dėl kurių medžiaga arba preparatas tampa dažais.
Komisija padarė teisingą išvadą, kad sąvoka „dailininkų dažai“ suprantama taip: ji apima dailininkų naudojamus preparatus,
kurie jau turi pagrindinius dažų požymius, pirmiausia spalvą.
Vadinasi, džiovikliai, kurių sudėtyje nėra pigmento ir kurie neturi kokių nors dažomųjų savybių ir naudojami tik aliejaus
oksidacijos procesui pagreitinti, negali būti „dailininkų dažais“ direktyvos 76/769 I priedo 31 punkto prasme. Šiame priede
numatyta leidžianti nukrypti nuostata taikoma tik preparatams, kurių sudėtyje jau yra pigmento, esančio pagrindiniu dažų požymiu.
Be to, pabrėžtina, kad ši leidžianti nukrypti nuostata yra bendro draudimo pateikti į rinką parduoti plačiajai visuomenei
produktus, „priskiriamus 1 arba 2 kategorijos toksiškoms reprodukcijai medžiagoms“, išimtis.
Taigi iš Teisingumo Teismo praktikos išplaukia, kad, atsižvelgiant į direktyva 76/769 siekiamą sveikatos apsaugos tikslą,
šioje direktyvoje įtvirtintą draudimą, susijusį su „priskiriamais 1 arba 2 kategorijos toksiškoms reprodukcijai medžiagoms“
produktais, reikia aiškinti plačiai, o „dailininkų dažų“ atžvilgiu numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą – siaurai (šiuo
klausimu žr. 2004 m. balandžio 1 d. Sprendimo
Bellio F. lli
, dar nepaskelbto Rinkinyje, 46 punktą).
Kadangi džiovikliai nėra specialiai nurodyti direktyvos 76/769 I priedo 31 punkto leidžiančiose nukrypti nuostatose ir direktyvoje
nėra papildomų paaiškinimų, leidžianti nukrypti nuostata gali būti taikoma tik produktams, kuriuos apima „dailininkų dažų“
sąvoka, bet ne produktams, neturintiems dažomųjų savybių, ir negali būti taikoma produktams, kurių paskirtis yra tik sudaryti
sąlygas naudoti šiuos dažus.
Tokį siaurą leidžiančios nukrypti nuostatos apimties išaiškinimą patvirtina pagrindinis direktyva 76/769 siekiamas tikslas,
nurodytas jos pirmoje konstatuojamojoje dalyje. Kadangi juo siekiama apsaugoti nuo pavojingų medžiagų ir preparatų visuomenę,
ypač asmenis, naudojančius tokias medžiagas ir preparatus, direktyvos 76/769 įgyvendinimas yra grindžiamas bendru visų sveikatai
žalingų produktų draudimo principu, ir dėl to šis principas leidžia tik tam tikras šioje direktyvoje nurodytas leidžiančias
nukrypti nuostatas.
Esant tokioms sąlygoms, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: Bendrijos teisės nuostatos dėl pavojingų medžiagų ir preparatų
pateikimo į rinką apribojimo, būtent direktyvos 76/769/EEB nuostatos, draudžia pateikti į rinką parduoti plačiajai visuomenei
džioviklius, kurių sudėtyje yra švino junginių, priskiriamų toksiškiems reprodukcijai.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Prancūzijos vyriausybės ir Komisijos, pateikusių Teisingumo Teismui savo pastabas, bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos.
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia į
Tribunal de grande instance du Mans
2003 m. rugsėjo 8 d. sprendimu pateiktą prejudicini klausimą atsakyti taip:
Bendrijos teisės nuostatos dėl pavojingų medžiagų ir preparatų pateikimo į rinką apribojimo, būtent 1976 m. liepos 27 d. Tarybos
direktyva 76/769/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų
pardavimo ir naudojimo apribojimais, suderinimo, iš dalies pakeista 1994 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva
94/60/EB, draudžia pateikti į rinką parduoti plačiajai visuomenei džioviklius, kurių sudėtyje yra švino junginių, priskiriamų
toksiškiems reprodukcijai.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.