CELEX: 61991CJ0102
Social sikring
ydelse ved arbejdsløshed

1 Ved kendelse af den 21. februar 1991, indgaaet til Domstolen den 28. marts 1991, har Bundessozialgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 12, stk. 1, artikel 67, 69 og 71, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som affattet ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6), samt af artikel 84, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71, som affattet ved ovennaevnte forordning (EOEF) nr. 2001/83 (EFT L 230, s. 86).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en retssag mellem Doris Knoch (herefter benaevnt "sagsoegeren") og Bundesanstalt fuer Arbeit (herefter benaevnt "sagsoegte") i anledning af, at sagsoegte har naegtet at udbetale sagsoegeren ydelser ved arbejdsloeshed.
3 Sagsoegeren, der er tysk statsborger, havde fra den 1. oktober 1982 til den 30. juni 1983 og fra den 1. oktober 1983 til den 30. juni 1984 loennet beskaeftigelse som lektor i tysk sprog og litteratur ved Universitet i Bath, Storbritannien. Ansaettelsen var blevet formidlet af Deutscher Akademischer Austauschdienst (herefter benaevnt "DAAD"). Under beskaeftigelsen i Storbritannien var sagsoegeren socialforsikret, og hun betalte bidrag til den dervaerende arbejdsloeshedsforsikring. Samtidig betalte DAAD hende en supplerende ydelse, som hun ligeledes modtog i sommerferierne fra den 1. juli til den 30. september 1983 og fra den 1. juli til den 30. september 1984.
4 Sagsoegeren havde lejet et hus i Bath, uden at hun afmeldte sin adresse i Bruchsal, hvor hun var tilmeldt folkeregisteret paa sine foraeldres adresse. I sommerferien 1983 og ligeledes i juli 1984 opholdt hun sig i Bruchsal. I begyndelsen af august 1984 tog hun fra Bruchsal til England i tre maaneder for at soege arbejde, hvilket imidlertid ikke lykkedes. I november eller december 1984 vendte hun tilbage til Tyskland.
5 Efter at hendes beskaeftigelse var ophoert, meldte sagsoegeren sig arbejdsloes i Bath. Fra begyndelsen af juli til den 21. august 1984 modtog hun arbejdsloeshedsydelser. Efter at vaere vendt tilbage til Bruchsal meldte sagsoegeren sig den 19. december 1984 arbejdsloes paa Karlsruhe Arbejdsformidlingskontor og ansoegte om arbejdsloeshedsydelser. Sagsoegte afslog ansoegningen med den begrundelse, at optjeningsperioden ikke var opfyldt, og at der ikke i henhold til faellesskabsretten kunne tages hensyn til perioden i Storbritannien.
6 Sozialgericht ophaevede ved dom af 28. januar 1987 den trufne afgoerelse og tilpligtede sagsoegte at yde sagsoegeren arbejdsloeshedsydelser efter lovgivningens regler fra den 19. december 1984. Landessozialgericht stadfaestede denne dom, som sagsoegte havde appelleret, ved dom af 16. august 1988 med den begrundelse, at optjeningsperioden var opfyldt som foelge af, at sagsoegeren havde vaeret beskaeftiget i Storbritannien. Sagsoegte skulle i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 have taget hensyn til disse beskaeftigelsesperioder.
7 Under revisionsanken har sagsoegte paaberaabt sig, at der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 12 og 71 i forordning nr. 1408/71. Sagsoegte har anfoert, at en arbejdstager, der ikke er graensearbejder, i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), har mulighed for enten at vaere omfattet af ordningen for ydelser ved arbejdsloeshed i den stat, hvor han senest har vaeret beskaeftiget, eller at goere krav paa ydelser i den stat, hvor han er bosat. Af forbuddet mod dobbeltydelser i artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning nr. 1408/71 foelger, at sagsoegerens krav paa ydelser ved arbejdsloeshed er faldet bort som foelge af udbetalingen af ydelser ved arbejdsloeshed efter den engelske lovgivning. Sagsoegeren havde alene kunnet goere sit krav efter engelsk lovgivning gaeldende i henhold til artikel 69 i forordning nr. 1408/71. Sagsoegeren har heroverfor henvist til forordningens artikel 67. Hun har anfoert, at sagsoegte skal tage hensyn til de forsikringsperioder, hun som arbejdstager har tilbagelagt efter engelsk lovgivning, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter tysk lovgivning.
8 Paa denne baggrund har den nationale ret udsat behandlingen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Har en helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som under sin seneste beskaeftigelse har vaeret bosat i en anden medlemsstat end den kompetente, i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), jf. artikel 67, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 ret til ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, eller som han vender tilbage til, selv om han forinden har oppebaaret forsikringsydelser ved arbejdsloeshed fra institutionen i den kompetente medlemsstat?
2) a) Finder artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 ° hvorefter der ikke med hjemmel i denne forordning kan tillaegges eller bevares ret til flere ydelser af samme art paa grundlag af samme forsikringsperiode tilbagelagt efter en tvungen forsikring ° anvendelse med hensyn til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), jf. artikel 67, i forordning (EOEF) nr. 1408/71?
b) Hvornaar er ydelser ved arbejdsloeshed af samme art efter betydningen i artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71?
c) Skal institutionen i en medlemsstat ° i henhold til hvis lovgivning erhvervelsen af et krav paa ydelser ved arbejdsloeshed samt kravets varighed afhaenger af, at der er tilbagelagt visse forsikringsperioder ° i det i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), jf. artikel 67, i forordning nr. 1408/71 omhandlede tilfaelde i henhold til artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71:
med hensyn til kravets opstaaen og varighed undlade at tage hensyn til forsikringsperioder, der er tilbagelagt som arbejdstager i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, for saa vidt disse allerede har begrundet en ydelse af samme art i den anden medlemsstat,
eller
skal artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 med hensyn til ydelser ved arbejdsloeshed gennemfoeres saaledes, at de tilbagelagte forsikringsperioder ° uanset det foerste krav ° skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af det senere erhvervede krav, dog saaledes at det antal dage, i hvilke der er oppebaaret ydelser i henhold til det foerst erhvervede krav, fratraekkes i varigheden af det senere krav?
3) a) Er den attest, som den kompetente institution i en medlemsstat, af hvis lovgivning en vandrende arbejdstager senest har vaeret omfattet, udsteder ved arbejdsloeshed i medfoer af artikel 84, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 574/72, bindende for institutionen i en anden medlemsstat samt for denne stats retter, for saa vidt det i attesten er angivet, at den vandrende arbejdstager ikke har ret til ydelser efter artikel 69 i forordning (EOEF) nr. 1408/71?
b) Hvornaar kan den arbejdsloese i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 i medfoer af artikel 69 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 goere krav paa ydelser efter den lovgivning, af hvilken han senest har vaeret omfattet, med den foelge, at ydelser efter lovgivningen i den stat, hvor han bor, midlertidigt stilles i bero?
c) Betyder det forhold, at ydelser efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den arbejdsloese er bosat, eller som han vender tilbage til, stilles i bero i det tidsrum, den arbejdsloese i medfoer af artikel 69 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 kan goere krav paa ydelser efter den lovgivning, af hvilken han senest har vaeret omfattet, jf. artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning (EOEF) nr. 1408/71, alene, at den arbejdsloese ikke i dette tidsrum modtager ydelser fra institutionen i bopaelsstaten, men efterfoelgende kan goere krav paa disse ydelser i fuldt omfang, eller har suspensionen af ydelserne tillige til foelge, at varigheden af kravet paa ydelserne afkortes med det antal dage, de har vaeret stillet i bero?"
9 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de nationale bestemmelser og retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Generelle bemaerkninger
10 Med henblik paa besvarelsen af spoergsmaalene skal Domstolen indledningsvis anfoere nogle punkter fra retspraksis vedroerende bestemmelserne om arbejdsloeshed i forordning nr. 1408/71.
11 I henhold til artikel 67, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 skal de medlemsstater, efter hvis lovgivning erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser ved arbejdsloeshed er betinget af, at der er tilbagelagt forsikringsperioder, i fornoedent omfang medregne forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder, der er tilbagelagt som arbejdstager efter enhver anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om forsikringsperioder, der var tilbagelagt efter statens egen lovgivning, dog forudsat, at beskaeftigelsesperioderne ville vaere blevet anset for forsikringsperioder, hvis de havde vaeret tilbagelagt efter denne lovgivning.
12 I henhold til artikel 67, stk. 3, gaelder denne forpligtelse ° bortset fra de i artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), og litra b), nr. ii), naevnte tilfaelde ° dog kun for den medlemsstat, efter hvis lovgivning den paagaeldende senest har tilbagelagt forsikringsperioder efter den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne begaeres.
13 Med artikel 71 i forordning nr. 1408/71 indfoertes saerlige bestemmelser for arbejdsloese arbejdstagere, der under deres seneste beskaeftigelse var bosat i en anden medlemsstat end beskaeftigelsesstaten.
14 Som anfoert i dom af 22. september 1988 (sag 236/87, Bergemann, Sml. s. 5125, praemis 18) er formaalet med artikel 71 ifoelge den niende betragtning til forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 at sikre den vandrende arbejdstager arbejdsloeshedsydelser med henblik paa at goere det lettere at soege beskaeftigelse.
15 I artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 er bestemt:
"Andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, og som stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, eller som vender tilbage til denne stats omraade, modtager ydelser efter denne stats lovgivning, som om de senest havde vaeret beskaeftiget dér; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning ..."
16 Som Domstolen allerede fastslog i dom af 12. juni 1986 (sag 1/85, Miethe, Sml. s. 1837), kan arbejdstagere, der er helt arbejdsloese, vaelge mellem ydelserne i beskaeftigelsesstaten og dem i bopaelsstaten. Denne valgmulighed udoeves ved, at de enten stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i staten for den seneste beskaeftigelse [artikel 71, stk. 1, litra b), nr. i)], eller for arbejdsformidlingen i bopaelsstaten [artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii)].
17 Den franske regering afviser Bundessozialgericht' s fortolkning, ifoelge hvilken sagsoegeren opfylder betingelserne i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), navnlig for saa vidt retten finder, at sagsoegeren under sit ophold i Storbritannien fortsat har vaeret bosat i Tyskland. Efter den franske regerings opfattelse udviser de faktiske omstaendigheder i hovedsagen en raekke kendetegn, hvoraf foelger, at sagsoegeren ikke havde sin saedvanlige bopael i Tyskland. For det foerste opholdt hun sig kun fire maaneder i Tyskland, og hendes interessecentrum laa ikke kun i denne medlemsstat, da hun havde soegt arbejde i Storbritannien. For det andet kan den fortolkning, at Tyskland i det foreliggende tilfaelde skulle vaere bopaelsstaten efter betydningen i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), vanskeligt forenes med de faellesskabsretlige afgiftsbestemmelser, navnlig med artikel 7 i Raadets direktiv 83/182/EOEF om afgiftsfritagelse inden for Faellesskabet ved midlertidig indfoersel af visse transportmidler (EFT L 105 s. 59).
18 I den forbindelse skal det foerst bemaerkes, at Domstolen ganske vist ikke er kompetent til inden for rammerne af EOEF-traktatens artikel 177 at anvende faellesskabsretten paa konkrete tilfaelde, men at den kan give den nationale ret de fortolkningsbidrag, som denne har brug for til afgoerelsen af tvisten.
19 Domstolen har allerede fastlagt de generelle kriterier for anvendelsen af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), i sin dom af 17. februar 1977 (sag 76/76, Di Paolo, Sml. s. 315).
20 I den naevnte dom fastslog Domstolen for det foerste, at denne bestemmelse skal fortolkes snaevert, fordi den er en undtagelse fra det generelle princip i artikel 67, stk. 3, i forordning nr. 1408/71, hvorefter en arbejdsloes alene kan goere krav paa ydelser ved arbejdsloeshed, saafremt han umiddelbart forinden har tilbagelagt forsikrings- eller beskaeftigelsesperioder efter den lovgivning, i henhold til hvilken ydelserne begaeres.
21 For det andet fastslog Domstolen i samme dom, at begrebet "den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat" skal begraenses til den stat, hvor arbejdstageren, selv om han er beskaeftiget i en anden medlemsstat, fortsaetter med at have sin saedvanlige bopael, og hvor hans saedvanlige interessecentrum ligeledes befinder sig.
22 Domstolen har dog fremhaevet, at saafremt en arbejdstager har fast beskaeftigelse i en medlemsstat, opstaar der en formodning for, at han er bosat her, og at der ikke alene skal tages hensyn til arbejdstagerens familiemaessige omstaendigheder, men ogsaa til hans begrundelse for at flytte og til arbejdets karakter. Endelig har Domstolen fastslaaet, at tilfoejelsen af ordene "eller som vender tilbage til denne stats omraade" blot betyder, at begrebet bopael som defineret ovenfor ikke noedvendigvis udelukker et ikke-saedvanligt opholdssted i en anden medlemsstat.
23 Efter Domstolens praksis skal der saaledes ved anvendelse af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tages hensyn til bosaettelsens varighed og kontinuitet, indtil arbejdstageren flyttede, varigheden af og formaalet med hans fravaer, karakteren af den beskaeftigelse, han har paataget sig i den anden medlemsstat, saavel som arbejdstagerens hensigt, saaledes som den fremgaar af de samlede omstaendigheder.
24 Det er den nationale rets opgave at anvende disse kriterier paa den konkrete sag. I forbindelse med den i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 forelagte anmodning skal Domstolen give den nationale ret meddelelse om, under hvilke betingelser der kan tages hensyn til de i de praejudicielle spoergsmaal naevnte faktiske omstaendigheder ved anvendelsen af de ovenfor definerede kriterier.
25 Naar henses til, at sagsoegeren i forbindelse med en udvekslingsordning mellem universiteter i to undervisningsaar havde loennet beskaeftigelse som lektor i en anden medlemsstat, at hun derefter blev arbejdsloes, og at hendes forsoeg paa at finde arbejde i denne stat ikke lykkedes, kan det ikke konkluderes, at hun havde fast beskaeftigelse i denne stat.
26 For saa vidt angaar den omstaendighed, at arbejdstageren var beskaeftiget 21 maaneder paa en anden medlemsstats omraade, bemaerkes, at kriteriet vedroerende fravaerets varighed ikke er praecist afgraenset ° saaledes som Domstolen allerede i dom af 17. februar 1977 (Di Paolo, jf. ovenfor) har fastslaaet ° og ikke er det eneste kriterium, der skal tages i betragtning.
27 Forordning nr. 1408/71 indeholder nemlig ingen bestemmelser, hvori er fastsat et maksimalt tidsrum, hvis overskridelse betyder, at anvendelsen af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), noedvendigvis er udelukket. En anden fortolkning ville vaere i strid med formaalet med disse bestemmelser, som er at sikre arbejdstagerne de bedste muligheder for en tilbagevenden til arbejdsmarkedet.
28 Endelig taler den omstaendighed, at arbejdstageren i den anden medlemsstat har modtaget ydelser ved arbejdsloeshed og har soegt arbejde, ikke afgoerende for, at han er bosat i denne stat efter betydningen i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii). Dette viser i det hoejeste, at arbejdstageren muligvis ville have flyttet sin bopael til denne stat, saafremt han havde fundet arbejde dér.
29 Vedroerende anbringendet om begrebet saedvanlig bopael i artikel 7 i direktiv 83/182 skal blot bemaerkes, at der i denne bestemmelse er tale om en saerlig definition fra afgiftsomraadet, hvor der ved fortolkningen maa tages hensyn til den paagaeldende faellesskabsordnings formaal og systematik.
Foerste spoergsmaal
30 Af forelaeggelseskendelsen fremgaar, at den forelaeggende ret med det foerste spoergsmaal oensker at faa oplyst, om en helt arbejdsloes arbejdstager i henhold til forordning nr. 1408/71 bevarer krav paa ydelser ved arbejdsloeshed i den medlemstat, hvor han er bosat, eller som han vender tilbage til, saafremt han forinden har modtaget ydelser fra institutionen i den kompetente medlemsstat.
31 Efter den forelaeggende rets, den tyske regerings og Kommissionens opfattelse skal dette spoergsmaal besvares bekraeftende. Den franske regering mener derimod, at artikel 67 i forordning nr. 1408/71 ikke tillader tilkendelse af successive ydelser. Den har i denne forbindelse henvist til princippet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, hvorefter kun lovgivningen i én medlemsstat finder anvendelse, samt til det generelle forbud mod dobbeltydelser i forordningens artikel 12.
32 Ifoelge dom af 29. juni 1988 (sag 58/87, Rebmann, Sml. s. 3467) indeholder artikel 71 en undtagelse fra den almindelige kollisionsregel i artikel 13 i forordning nr. 1408/71, ifoelge hvilken arbejdstageren er omfattet af lovgivningen i den stat, hvor han har loennet beskaeftigelse.
33 Som anfoert af Domstolen ovenfor i praemis 14 har artikel 71 til formaal at sikre den vandrende arbejdstager arbejdsloeshedsydelser med henblik paa at goere det lettere at soege beskaeftigelse. Dette maal ville ikke blive naaet, saafremt den arbejdsloese mistede retten til ydelserne efter lovgivningen i sin bopaelsstat, fordi han i foerste omgang valgte at goere krav paa ydelser i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet.
34 Ifoelge artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, stilles tilkendelsen af ydelser i bero i den periode, for hvilken den arbejdsloese i henhold til artikel 69 kan goere krav paa ydelser i henhold til den lovgivning, af hvilken han senest har vaeret omfattet. Herefter er det ikke udelukket, at den arbejdsloese foerst kan goere krav paa ydelserne fra den stat, hvor han senest har vaeret beskaeftiget, og derefter fra den stat, hvori han er bosat.
35 Foelgelig skal det foerste spoergsmaal besvares med, at en helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som under sin seneste beskaeftigelse har vaeret bosat i en anden medlemsstat end den kompetente, ikke mister retten til de i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), i forordning nr. 1408/71 omhandlede ydelser ved arbejdsloeshed efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, eller som han vender tilbage til, fordi han forinden har oppebaaret forsikringsydelser paa grund af arbejdsloeshed fra institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet af.
Andet spoergsmaal
36 Foerste del af det andet spoergsmaal drejer sig om, hvorvidt artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse i forbindelse med forordningens artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67.
37 Artikel 12, stk. 1, foerste punktum, indeholder et forbud mod dobbeltydelser. Ifoelge artikel 12, stk. 1, andet punktum, gaelder dette forbud ikke for ydelser ved invaliditet, alderdom, doedsfald eller erhvervssygdom. Herefter finder artikel 12, stk. 1, foerste punktum, anvendelse i forbindelse med artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67 i forordning nr. 1408/71.
38 Spoergsmaalet skal foelgelig besvares med, at det i artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 fastsatte forbud mod dobbeltydelser finder anvendelse i forbindelse med saavel artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), som artikel 67 i forordning nr. 1408/71.
39 Med anden del af det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at faa oplyst, efter hvilke kriterier det skal bedoemmes, om ydelser ved arbejdsloeshed er "ydelser af samme art" efter betydningen i artikel 12, stk. 1, foerste punktum.
40 I henhold til Domstolens faste praksis skal sociale sikringsydelser, uanset de forskellige nationale lovgivningers egenart, betragtes som vaerende af samme art, naar deres genstand og formaal samt deres beregningsgrundlag og tildelingsbetingelser er identiske. Derimod er rent formelle kendetegn ikke faktorer, der skal tages i betragtning ved klassificeringen af ydelserne.
41 Det fremgaar af sagsakterne, at den forelaeggende ret anmoder om en fortolkning af betingelsen om, at beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne for ydelserne er identiske, i den situation, hvor to ydelser med hensyn til deres varighed og stoerrelse saavel som varigheden af den kraevede optjeningsperiode adskiller sig fra hinanden.
42 I betragtning af de mange forskelle mellem de nationale sociale sikringsordninger ville et krav om, at ydelsernes beregningsgrundlag og tildelingsbetingelser skal vaere helt identiske, foere til, at anvendelsen af forbuddet mod dobbeltydelser i artikel 12 ville blive indskraenket betydeligt. Dette er i modstrid med forbuddets formaal, som er at hindre, at der uberettiget modtages dobbelte sociale ydelser.
43 Af dom af 5. juli 1983 (sag 171/82, Valentini, Sml. s. 2157) fremgaar, at den kendsgerning, at beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne for ydelser ved arbejdsloeshed ikke er identiske, ikke hindrer anvendelsen af artikel 12, stk. 1, saafremt forskellen beror paa de forskellige nationale lovgivningers egenart. Herved skal denne egenart bedoemmes i relation til hele den sociale sikringsordning, der er gaeldende i en medlemsstat.
44 Foelgelig er ydelser ved arbejdsloeshed ydelser af samme art efter betydningen i artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, naar de med henblik paa en persons underhold har til formaal at erstatte den paagaeldendes arbejdsloen, der er bortfaldet som foelge af arbejdsloeshed, og saafremt forskellene mellem ydelserne, navnlig vedroerende beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne, skyldes strukturelle forskelle mellem de nationale ordninger.
45 Spoergsmaalet skal foelgelig besvares med, at ydelser ved arbejdsloeshed er ydelser af samme art efter betydningen i artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning nr. 1408/71, naar de med henblik paa en persons underhold har til formaal at erstatte den paagaeldendes arbejdsloen, der er bortfaldet som foelge af arbejdsloeshed, og saafremt forskellene mellem ydelserne, navnlig vedroerende beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne, skyldes strukturelle forskelle mellem de nationale ordninger.
46 Endelig oensker den forelaeggende ret at faa oplyst, hvorledes den kompetente institution i en medlemsstat ° i henhold til hvis lovgivning erhvervelsen af et krav paa ydelser ved arbejdsloeshed samt kravets varighed afhaenger af, at der er tilbagelagt visse forsikringsperioder ° i de i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67 i forordning nr. 1408/71 omhandlede tilfaelde skal anvende forbuddet mod dobbeltydelser i forordningens artikel 12, stk. 1.
47 Her har den forelaeggende ret angivet to muligheder. Enten undlader den kompetente myndighed med hensyn til kravets opstaaen og varighed at tage hensyn til forsikringsperioder, der er tilbagelagt af en arbejdstager i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, for saa vidt disse allerede har begrundet en ydelse af samme art i denne medlemsstat, eller ogsaa tager den ved beregningen af kravet paa ydelser ved arbejdsloeshed hensyn til forsikringsperioder, der er blevet tilbagelagt efter den lovgivning, hvoraf den arbejdsloese senest har vaeret omfattet, idet institutionen dog skal fratraekke det antal dage, i hvilke der er oppebaaret ydelser i henhold til denne lovgivning, fra den periode, hvor de er ret til ydelser ved arbejdsloeshed.
48 I den forbindelse skal det blot bemaerkes, at denne anden beregningsmetode medfoerer, at den arbejdsloese ikke behoever at tilbagelaegge nogen eller kun en kortere optjeningsperiode i bopaelsstaten; dette goer det ° i overensstemmelse med formaalet med artikel 71, stk. 1, litra b) ° lettere for ham at soege arbejde efter at vaere vendt tilbage.
49 Spoergsmaalet skal herefter bevares med, at den kompetente institution i en medlemsstat ° i henhold til hvis lovgivning erhvervelsen af et krav paa ydelser ved arbejdsloeshed samt kravets varighed afhaenger af, at der er tilbagelagt visse forsikringsperioder ° i de i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67 i forordning nr. 1408/71 omhandlede tilfaelde i henhold til forordningens artikel 12, stk. 1, foerste punktum, ved beregningen af retten til ydelser ved arbejdsloeshed skal tage hensyn til de forsikringsperioder, som er tilbagelagt efter den lovgivning, som den arbejdsloese senest har vaeret omfattet af. Institutionen skal imidlertid fratraekke det antal dage, i hvilke der er oppebaaret ydelser efter denne lovgivning, fra den periode, hvori der er erhvervet ret til ydelser ved arbejdsloeshed.
Tredje spoergsmaal
50 Med foerste del af det tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret afklaret, om den attest, som udstedes i medfoer af artikel 84, stk. 2, i forordning nr. 574/72, er bindende for institutionen i en anden medlemsstat og for retterne i denne stat.
51 Attesten er en standardblanket, som er blevet udarbejdet af Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, jf. artikel 80 og 81 i forordning nr. 1408/71.
52 Ifoelge dommen af 14. maj 1981 (sag 98/80, Romano, Sml. s. 1241) kan Raadet ikke bemyndige et organ som Den Administrative Kommission til at udstede retsakter af normativ karakter. En afgoerelse fra Den Administrative Kommission kan vaere et hjaelpemiddel for de sociale sikringsinstitutioner, som skal anvende faellesskabsretten paa dette omraade, men kan dog ikke forpligte institutionerne til at foelge bestemte metoder eller anlaegge bestemte fortolkninger, naar de anvender faellesskabsretten.
53 Foelgelig er den kompetente institution i den medlemsstat, hvor den paagaeldende er bosat, eller den nationale ret, hvis der er tale om en retssag, frit stillet med hensyn til at efterproeve indholdet af denne attest.
54 Spoergsmaalet skal derfor besvares med, at den attest, der udstedes i medfoer af artikel 84, stk. 2, i forordning nr. 574/72, ikke er et uigendriveligt bevis, hverken over for den ved arbejdsloeshed kompetente institution i en anden medlemsstat eller for retterne i denne stat.
55 Med anden og tredje del af det tredje spoergsmaal anmoder den forelaeggende ret om oplysninger om virkningen af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning nr. 1408/71.
56 Ifoelge denne bestemmelse stilles tildelingen af ydelser i henhold til lovgivningen i den arbejdsloeses bopaelsstat i bero i den periode, hvori han i henhold til artikel 69 kan goere krav paa ydelser i henhold til den lovgivning, hvoraf han senest har vaeret omfattet.
57 Den forelaeggende ret spoerger foerst, om suspensionen kun sker, saafremt samtlige betingelser i medfoer af artikel 69 er opfyldt, eller om det er tilstraekkeligt, at arbejdstageren ville kunne have opfyldt disse betingelser, men ikke har gjort det.
58 I henhold til dommen af 10. juli 1975 (sag 27/75, Bonaffini, Sml. s. 971) skal artikel 69 kun sikre den vandrende arbejdstager en begraenset og betinget bevarelse af arbejdsloeshedsunderstoettelse fra den kompetente stat, selv om han rejser til en anden medlemsstat, hvorfor den omstaendighed, at en arbejdstager ikke har overholdt de i den naevnte artikel fastsatte betingelser, ikke i sig selv er tilstraekkelig til, at denne anden medlemsstat kan naegte ham retten til de ydelser, som han kan goere krav paa i medfoer af denne stats nationale lovgivning.
59 Som foelge heraf kan udbetaling af ydelser efter lovgivningen i den stat, i hvilken den arbejdsloese er bosat, eller hvortil han vender tilbage, i medfoer af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning nr. 1408/71 kun stilles i bero, for saa vidt betingelserne i forordningens artikel 69 faktisk er opfyldt, og den arbejdsloese derfor oppebaerer ydelser i den medlemsstat, hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet af.
60 Endelig oensker den forelaeggende ret at faa det spoergsmaal besvaret, om en saadan suspension alene betyder, at den arbejdsloese i denne periode ikke modtager ydelserne i den medlemsstat, hvor han er bosat, men at han derefter kan forlange ydelserne tildelt i fuldt omfang af den kompetente institution i denne stat, eller om suspensionen af ydelserne tillige medfoerer, at varigheden af kravet paa arbejdsloeshedsydelserne afkortes med det antal dage, det har vaeret stillet i bero.
61 Hertil er det tilstraekkeligt at henvise til det af Domstolen ovenfor i praemis 48 anfoerte om anvendelse af artikel 12 i forordning nr. 1408/71 i forbindelse med forordningens artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67.
62 Spoergsmaalet skal foelgelig besvares med, at naar udbetalingen af ydelser i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning nr. 1408/71 stilles i bero efter lovgivningen i den stat, hvor den arbejdsloese er bosat, skal den kompetente institution i denne medlemsstat fra de ydelser, som den udbetaler, fratraekke de ydelser, som den arbejdsloese faktisk har modtaget i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet. Den periode, i hvilken den arbejdsloese faktisk har modtaget ydelser ved arbejdsloeshed efter lovgivningen i sidstnaevnte stat, skal fratraekkes det tidsrum, hvori der kan kraeves ydelser i henhold til lovgivningen i bopaelsstaten.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
63 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundessozialgericht ved kendelse af 21. februar 1991, for ret:
1) En helt arbejdsloes arbejdstager, der ikke er graensearbejder, og som under sin seneste beskaeftigelse har vaeret bosat i en anden medlemsstat end den kompetente, mister ikke retten til de i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 ° om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet ° omhandlede ydelser ved arbejdsloeshed efter lovgivningen i den medlemsstat, paa hvis omraade han er bosat, eller som han vender tilbage til, fordi han forinden har oppebaaret forsikringsydelser paa grund af arbejdsloeshed fra institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet af.
2) Det i artikel 12, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 fastsatte forbud mod kumulation af ydelser finder anvendelse i forbindelse med saavel artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), som artikel 67 i forordning (EOEF) nr. 1408/71.
3) Ydelser ved arbejdsloeshed er ydelser af samme art efter betydningen i artikel 12, stk. 1, foerste punktum, i forordning (EOEF) nr. 1408/71, naar de med henblik paa en persons underhold har til formaal at erstatte den paagaeldendes arbejdsloen, der er bortfaldet som foelge af arbejdsloeshed, og saafremt forskellene mellem ydelserne, navnlig vedroerende beregningsgrundlaget og tildelingsbetingelserne, skyldes strukturelle forskelle mellem de nationale ordninger.
4) Den kompetente institution i en medlemsstat ° i henhold til hvis lovgivning erhvervelsen af et krav paa ydelser ved arbejdsloeshed samt kravets varighed afhaenger af, at der er tilbagelagt visse forsikringsperioder ° skal i de i artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), og artikel 67 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 omhandlede tilfaelde i henhold til forordningens artikel 12, stk. 1, foerste punktum, ved beregningen af retten til ydelser ved arbejdsloeshed tage hensyn til de forsikringsperioder, som er tilbagelagt i henhold til den lovgivning, som den arbejdsloese senest har vaeret omfattet af. Institutionen skal dog fratraekke det antal dage, i hvilke der er oppebaaret ydelser efter denne lovgivning, fra den periode, hvori der er erhvervet ret til ydelser ved arbejdsloeshed.
5) Den attest, der udstedes i medfoer af artikel 84, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 574/72, er ikke et uigendriveligt bevis, hverken over for den ved arbejdsloeshed kompetente institution i en anden medlemsstat eller for retterne i denne stat.
6) Udbetaling af ydelser efter lovgivningen i den stat, i hvilken den arbejdsloese er bosat, eller hvortil han vender tilbage, kan i medfoer af artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 kun stilles i bero, for saa vidt betingelserne i forordningens artikel 69 faktisk er opfyldt, og den arbejdsloese derfor oppebaerer ydelser i den medlemsstat, hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet af.
7) Naar udbetalingen af ydelser i henhold til artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), tredje led, i forordning (EOEF) nr. 1408/71 stilles i bero efter lovgivningen i den stat, hvori den arbejdsloese er bosat, skal den kompetente institution i denne medlemsstat fra de ydelser, som den udbetaler, fratraekke de ydelser, som den arbejdsloese faktisk har modtaget i den medlemsstat, hvis lovgivning han senest har vaeret omfattet af. Den periode, i hvilken den arbejdsloese faktisk har modtaget ydelser ved arbejdsloeshed efter lovgivningen i sidstnaevnte stat, skal fratraekkes det tidsrum, hvori der kan kraeves ydelser i henhold til lovgivningen i bopaelsstaten.