CELEX: 62004CJ0186
Direktiva 90/313/EGS
Prost dostop do informacij o okolju
Prošnja za informacije
Obveznost obrazložitve ob zavrnitvi
Zavezujoči rok
Molk organa javne oblasti v roku za odgovor
Domnevana zavrnitev
Temeljna pravica do učinkovitega sodnega varstva

1       Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 3(4) in 4 Direktive Sveta 90/313/EGS z dne 7. junija 1990
o prostem dostopu do informacij o okolju (UL L 158, str. 56).
2       Ta predlog je bil vložen v okviru spora med P. Housieauxom in Collège des délégués du conseil de la Région de Bruxelles-Capitale
(v nadaljevanju: Collège) glede odločbe slednjega v zvezi z dostopom do dokumentov, ki se nanašajo na pogodbo o urbanističnem
načrtovanju.

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
3       Člen 3(1) Direktive 90/313 določa:
„Razen ko je določeno v tem členu, države članice zagotovijo, da se od organov javnih oblasti zahteva, da dajo na razpolago
informacije v zvezi z okoljem vsaki fizični ali pravni osebi na njeno prošnjo in ne da bi ta morala dokazovati svoj interes.
Države članice določijo praktične rešitve, po katerih so take informacije dejansko dane na razpolago.“
4       Člen 3(2) in (3) iste direktive navaja razloge, iz katerih je mogoče zavrniti prošnjo za informacije.
5       Člen 3(4) omenjene direktive se glasi:
„Organ javne oblasti osebi, ki zahteva informacije, odgovori, kakor hitro je mogoče, najkasneje pa v dveh mesecih. Treba je
navesti razloge, zakaj je zagotovitev zahtevanih informacij zavrnjena.“
6       Člen 4 Direktive 90/313 določa:
„Oseba, ki meni, da je bila njena prošnja za informacije neupravičeno zavrnjena ali prezrta ali da je bil odgovor organa javne
oblasti nanjo neustrezen, lahko po sodni ali upravni poti spodbija odločitev v skladu z ustreznim nacionalnim pravnim sistemom.“

Nacionalna ureditev
7       S sklepom z dne 29. avgusta 1991 o dostopu do informacij o okolju v regiji Bruselj-prestolnica (
Moniteur belge
z dne 1. oktobra 1991, str. 21505, v nadaljevanju: sklep iz leta 1991) so bile upoštevne določbe Direktive 90/313 prenesene
v pravni red te regije.
8       Člen 7 sklepa iz leta 1991 določa:
„Izvršilni organ izda seznam kategorij pisnih dokumentov, ki jih morajo ustrezni organi brez odlašanja dati na vpogled na
kraju samem.“
9       Člen 8 omenjenega sklepa se glasi:
„Glede drugih podatkov, ki niso zajeti v dokumentih iz člena 7, ima organ, na katerega je naslovljena prošnja in ki ima pri
tem še vedno možnost, da jih brez odlašanja da na vpogled na kraju samem, na voljo en mesec, da pisno odgovori prosilcu.
Če po preteku navedenega roka o prošnji ni bilo odločeno, se molk organa šteje za odločbo o zavrnitvi dostopa. V tem primeru
se lahko prosilec, z odstopanjem od člena 12(2), obrne neposredno na zastopnike Sveta, ki torej odločijo o prošnji.“
10     Člen 12 istega sklepa določa:
„(1) Zastopniki Sveta so izključno pristojni za zavrnitev dostopa do podatkov, s katerimi razpolaga organ […]. To pristojnost
izvršujejo kolegijsko in v okviru omejitev iz člena 9.
(2) […] vsak organ, ki zavrne razkriti podatek, na katerega se nanaša prošnja za dostop, mora o tem obvestiti prosilca in
hkrati predložiti zadevo zastopnikom Sveta. Predložitev zadeve zastopnikom sveta poteka tako, da se predloži prošnjo za dostop,
kateri so priloženi izvod ali kopija podatka in razlogi, ki po mnenju organa upravičujejo zavrnitev dostopa. Rok, določen
v členu 8(1), se podaljša za en mesec od datuma obvestitve prosilca o predložitvi zadeve zastopnikom sveta.“
11     Člen 13 sklepa iz leta 1991 določa:
„Vsaka odločba o zavrnitvi dostopa, bodisi v celoti ali delno, mora jasno, natančno, celovito in resnično navesti razloge,
ki jo upravičujejo.“
12     Člen 14 omenjenega sklepa določa:
„Zastopniki Sveta prosilcu v dveh mesecih od prošnje zahtevani dokument predložijo ali pa mu sporočijo zavrnitev dostopa.
Po preteku tega roka se molk šteje za odločbo o zavrnitvi dostopa. Njihova odločba se prav tako predloži organu, ki je prejel
prošnjo za dostop.“
13     Sklep iz leta 1991 glede dostopa do informacij o okolju ne določa nobenega posebnega pravnega postopka proti odločbam Collège,
zato se pri tem uporabljajo redna pravna sredstva v upravnem sporu.
14     Tako, na podlagi člena 14(1) usklajenih zakonov o Conseil d’État (
Moniteur belge
z dne 21. oktobra 1973, str. 3459), „upravni oddelek [Conseil d’État] s sodbo odloči o ničnostnih tožbah zoper akte in predpise
različnih upravnih organov, zaradi bistvene kršitve postopka ali zaradi kršitve, za katero je predpisana posledica ničnost,
zaradi prekoračitve ali zlorabe pooblastil“.
15     Odlok regenta z dne 23. avgusta 1948 o postopku pred upravnim oddelkom Conseil d’État v svojem členu 4, tretji pododstavek,
določa, da „tožbe iz člena [14] zakona zastarajo v šestdesetih dneh od objave ali vročitve spornih aktov, predpisov ali odločb.
Če jih ni treba niti objaviti niti vročiti, teče rok od dneva, ko je tožeča stranka zanje izvedela“.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
16     Regija Bruselj-prestolnica je februarja 1991 zemljišče nekdanje vojaške bolnišnice razlastila v korist société de développement
régional de Bruxelles (v nadaljevanju: SDRB), ki ji je bila dodeljena obnova tega zemljišča. SDRB je z obojestransko privolitvijo
sklenila pogodbo z začasno združbo, ki sta jo tvorili družbi Batipont Immobilier SA in Immomills Louis de Waele Development
(v nadaljevanju: Batipont). S to pogodbo se je Batipont zavezal na omenjenem zemljišču zgraditi celoten kompleks zgradb in
objektov, skladno s programom, ki ga je predhodno pripravila SDRB.
17     Z dopisom z dne 21. marca 1993, naslovljenim na predsednika SDRB, je P. Housieaux želel vpogledati v pogodbo in dobiti kopije
le-te. SDRB je z odločbo z dne 5. aprila 1994 zavrnila prošnjo z obrazložitvijo, da na podlagi sklepa iz leta 1991 izvršilni
organ „določi, za vsak organ posebej, postopek dostopa do informacij“.
18     P. Housieaux je 22. aprila 1994 pri Collège vložil tožbo zoper to odločbo in je ponovil svojo prošnjo za dostop do pogodbe.
19     Po izmenjavi več dopisov s P. Housieauxom je Collège z odločbo z dne 1. februarja 1995 odločil, da predloži prosilcu Prilogi
H in I k pogodbi, ki sta se nanašali na okolje in s katerih predložitvijo ni bil ogrožen noben ekonomski ali industrijski
interes. Collège je z dopisom z dne 3. februarja 1995 o tej odločbi obvestil P. Housieauxa in SDRB.
20     Ker P. Housieaux z omenjeno odločbo ni bil zadovoljen, je 31. marca 1995 pri Conseil d’État vložil tožbo na razglasitev ničnosti
te odločbe.
21     Collège je pred tem pravosodnim organom vložil ugovor nedopustnosti tožbe, utemeljen na dejstvu, da je odločba z dne 1. februarja
1995 potrdilna, ki se je kot take ne more spodbijati. Collège je zatrjeval, neupoštevajoč pri tem predložitev Prilog H in
I k pogodbi, da ta odločba zgolj potrjuje predhodno domnevano odločbo o zavrnitvi, do katere je prišlo zaradi več kot dvomesečnega
molka po prošnji za informacije, ki jo je P. Housieaux podal 22. aprila 1994. Ta zavrnilna odločba zaradi molka organa naj
bi postala dokončna, kolikor ni bila spodbijana v šestdesetdnevnem roku, predvidenem v členu 14(1) usklajenih zakonov o Conseil
d’État. Posledično Collège zatrjuje, da P. Housieaux zaradi preteka roka ni mogel več vložiti tožbe na razglasitev ničnosti
odločbe o zavrnitvi z dne 1. februarja 1995.
22     V teh okoliščinah je Conseil d’État prekinilo odločanje in postavilo Sodišču ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1.      Ali je rok dveh mesecev iz člena 3(4) Direktive Sveta 90/313 […] instrukcijski rok, se pravi popolnoma okviren za organ, pri
katerem je bila vložena prošnja za informacije, ali pa je zakonski rok, ki ga mora ta organ spoštovati?
2.      Kolikor je rok dveh mesecev zakonski rok in če organ, pri katerem je bila vložena prošnja za informacije, ni sprejel nobene
odločbe, kakšna je ‚odločitev‘, ki je omenjena na koncu člena 4 omenjene direktive, ki se lahko spodbija po sodni ali upravni
poti ‚v skladu z ustreznim nacionalnim pravnim sistemom‘?
3.      Ali člena 3(4) in 4 omenjene direktive prepovedujeta, da ‚ustrezni nacionalni pravni sistem‘ razlaga dvomesečni molk organa,
pri katerem je bila vložena prošnja za informacije, določen v členu 3(4) direktive, kot zavrnilno odločbo zaradi molka organa,
ki ni obrazložena, vendar so zoper njo dopustna pravna sredstva po sodni ali upravni poti iz člena 4?
4)      Ali člena 3(4) in 4 direktive, kolikor je rok dveh mesecev iz člena 3(4) direktive instrukcijski, preprečujeta, da bi ‚nacionalni
pravni sistem‘ za prosilca za informacije predvidel možnost, da le-ta zahteva od organa, da mu v določenem roku odgovori,
ob odsotnosti odgovora pa se nadaljnji molk organa šteje za domnevano odločbo o zavrnitvi dostopa do informacij, ki se lahko
spodbija s tožbo v upravnem sporu?“

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo vprašanje
23     S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je rok iz člena 3(4) Direktive 90/313 instrukcijski ali prekluzivni.
24     S tem v zvezi je treba poudariti, kot je to storila že generalna pravobranilka v točkah 23 in 24 sklepnih predlogov, da izhaja
tako iz besedila kakor tudi duha omenjene določbe, da je dvomesečni rok, ki ga določa, treba razumeti kot prekluzivni.
25     Po eni strani namreč uporaba besedne zveze „kakor hitro je mogoče, najkasneje pa v dveh mesecih“ jasno izraža, da je organ
javne oblasti, pristojen za odločanje o prošnji za informacijo (v nadaljevanju: organ javne oblasti), dolžan spoštovati tak
rok za preučitev prošnje in za podajo odgovora nanjo.
26     Po drugi strani, če ta rok ne bi bil prekluzivni, ampak zgolj instrukcijski, bi bil člen 4 Direktive 90/313, ki določa sodno
varstvo posameznika, brez polnega učinka. Oseba, ki poda prošnjo za informacijo, namreč ne bi natančno vedela, od katerega
datuma dalje lahko vloži tožbo.
27     To razlago člena 3(4) Direktive 90/313 dodatno potrjujejo cilji le-te, kakor izhajajo zlasti iz njene enajste uvodne izjave,
ki poudarja aktivno zagotavljanje splošnih informacij o stanju okolja javnosti.
28     Kot je to izpostavila generalna pravobranilka v točki 24 sklepnih predlogov, je koristnost teh informacij pretežno odvisna
od dejstva, da so le-te posameznikom na voljo čim prej.
29     Glede na te ugotovitve je treba na prvo postavljeno vprašanje odgovoriti, da je dvomesečni rok iz člena 3(4) Direktive 90/313
prekluzivni rok.

Tretje vprašanje
30     S tretjim vprašanjem, ki ga je treba obravnavati pred drugim vprašanjem, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člena
3(4) in 4 Direktive 90/313 nasprotujeta nacionalni ureditvi, po kateri se šteje, da ima dvomesečni molk organa javne oblasti
glede prošnje za informacije po preteku tega roka za posledico nastanek domnevane odločbe o zavrnitvi te prošnje, odločbe,
ki sicer ni obrazložena, vendar so zoper njo dopustna pravna sredstva po sodni ali upravni poti na podlagi člena 4 omenjene
direktive.
31     S tem v zvezi je treba opomniti, da je Sodišče že razsodilo, da se domnevi, po kateri molk organa pomeni domnevano odločbo
o zavrnitvi, ne more sami po sebi očitati neskladnosti z zahtevami Direktive 90/313 zgolj zato, ker odločba o zavrnitvi z
molkom, po definiciji, nima nobene obrazložitve (sodba z dne 26. junija 2003 v zadevi Komisija proti Franciji, C-233/00, Recueil,
str. I-6625, točka 111).
32     Nasprotno, Sodišče je menilo, da je treba v primeru zavrnilne odločbe zaradi molka organa v zvezi s prošnjo za informacije
o okolju v dveh mesecih po vložitvi začetne prošnje, čeprav po tem ko se šteje, da je bila izdana zavrnilna odločba zaradi
molka organa, sporočiti razloge za to zavrnitev, saj je omenjeno navedbo  razlogov treba razumeti kot „odgovor“ v smislu člena
3(4) omenjene direktive (zgoraj navedena sodba Komisija proti Franciji, točka 118).
33     Samo s tako razlago člena 3(4) Direktive 90/313 je mogoče ohraniti polni učinek te določbe, ki določa, da je organ javne oblasti
dolžan obrazložiti vsako odločbo o zavrnitvi prošnje za informacije.
34     V nasprotju z nacionalno ureditvijo, ki je bila predmet zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji, po kateri se enomesečni
molk organa javne oblasti glede prošnje za informacije šteje za domnevano odločbo o zavrnitvi te prošnje, tu obravnavana ureditev
v postopku v glavni stvari določa nastanek odločbe o zavrnitvi z molkom po dvomesečnem molku od vložitve prošnje.
35     Iz sodbe Komisija proti Franciji tako izhaja, da če Direktiva 90/313 zaradi zagotovitve učinkovitega sodnega varstva v skladu
s členom 4 omenjene direktive ne nasprotuje domnevi o zavrnilni odločbi v zvezi s prošnjo za dostop do informacij po dvomesečnem
molku, člen 3(4) omenjene direktive nasprotuje temu, da taka odločba po preteku dvomesečnega roka ne bi bila obrazložena.
V teh okoliščinah zavrnilna odločba zaradi molka organa sicer pomeni „odgovor“ v smislu te zadnje določbe, vendar jo je treba
šteti za nezakonito.
36     Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da člen 3(4) Direktive 90/313, v povezavi s členom 4 le-te, v situaciji, kot
je v postopku v glavni stvari, ne nasprotuje nacionalni ureditvi, po kateri se zaradi zagotovitve učinkovitega sodnega varstva
šteje, da ima dvomesečni molk omenjenega organa javne oblasti za posledico nastanek domnevane odločbe o zavrnitvi, zoper katero
so dopustna pravna sredstva po sodni ali upravni poti skladno z nacionalnim pravnim redom. Vendar pa omenjeni člen 3(4) nasprotuje
temu, da takšna odločba po preteku dvomesečnega roka ne bi bila obrazložena. V teh okoliščinah je zavrnilno odločbo zaradi
molka organa treba šteti za nezakonito.

Drugo vprašanje
37     Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, kakšna je „odločitev“, ki se jo lahko spodbija v smislu člena 4 Direktive
90/313, če organ javne oblasti ni sprejel nobene odločitve po preteku dvomesečnega roka iz člena 3(4) te direktive.
38     Odgovor na to vprašanje izhaja iz navedenega v zvezi s tretjim vprašanjem, iz katerega sledi, da se šteje, da ima dvomesečni
molk organa javne oblasti glede prošnje za informacije po preteku tega roka za posledico nastanek odločbe, ki se jo lahko
spodbija skladno z nacionalnim pravnim redom.
39     Posledično je na drugo vprašanje treba odgovoriti, da je odločitev iz člena 4 Direktive 90/313, ki jo oseba, ki poda prošnjo
za informacije, lahko spodbija po sodni ali upravni poti, domnevana odločba o zavrnitvi, ki izhaja iz dvomesečnega molka organa
javne oblasti.

Četrto vprašanje
40     Glede na odgovor na prvo vprašanje, in sicer da je rok iz člena 3(4) Direktive 90/313 prekluzivni rok, ni treba odgovoriti
na četrto vprašanje.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Dvomesečni rok iz člena 3(4) Direktive Sveta 90/313/EGS z dne 7. junija 1990 o prostem dostopu do informacij o okolju je prekluzivni
rok.
2)
Odločitev iz člena 4 Direktive 90/313, ki jo oseba, ki poda prošnjo za informacije, lahko spodbija po sodni ali upravni poti,
je domnevana odločba o zavrnitvi, ki izhaja iz dvomesečnega molka organa javne oblasti, pristojnega za odločanje o tej prošnji.
3)
Člen 3(4) Direktive 90/313, v povezavi s členom 4 le-te, v situaciji, kot je v postopku v glavni stvari, ne nasprotuje nacionalni
ureditvi, po kateri se zaradi zagotovitve učinkovitega sodnega varstva šteje, da ima dvomesečni molk omenjenega organa javne
oblasti za posledico nastanek domnevane odločbe o zavrnitvi, zoper katero so dopustna pravna sredstva po sodni ali upravni
poti skladno z nacionalnim pravnim redom. Vendar pa omenjeni člen 3(4) nasprotuje temu, da taka odločba po preteku dvomesečnega
roka ne bi bila obrazložena. V teh okoliščinah je zavrnilno odločbo zaradi molka organa treba šteti za nezakonito.
Podpisi
*
Jezik postopka: francoščina.