CELEX: 62003CJ0065
Tagállami kötelezettségszegés
EK 12., EK 149. és EK 150. cikk
Más tagállamban szerzett középiskolai bizonyítvány
Felsőoktatásba történő bejutás lehetősége

A Bíróság Hivatalához 2003. február 14-én benyújtott keresetlevelével az Európai Közösségek Bizottsága az EK 226. cikk alapján
keresetet indított annak megállapítása iránt, hogy a Belga Királyság – mivel nem tette meg a szükséges intézkedéseket, hogy
biztosítsa a más tagállamban szerzett középiskolai bizonyítvánnyal rendelkezők számára, hogy a certificat d’enseignement secondaire
supérieurrel (érettségi bizonyítvány, a továbbiakban: CESS) rendelkezőkkel azonos feltételek mellett juthassanak be a Belgium
Francia Közössége (a továbbiakban: Francia Közösség) által szervezett felsőoktatásba – nem teljesítette az EK 12., az EK 149.
és az EK 150. cikkből eredő kötelezettségeit.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
Az EK 12. cikk (1) bekezdése szerint:
„E szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül, tilos az állampolgárság alapján
történő bármely megkülönböztetés.”
Az EK 149. cikk (1) és (2) bekezdése szerint:
„(1) A Közösség a tagállamok közötti együttműködés ösztönzésével és szükség esetén tevékenységük támogatásával és kiegészítésével
hozzájárul a minőségi oktatás fejlesztéséhez, ugyanakkor teljes mértékben tiszteletben tartja a tagállamoknak az oktatás tartalmára
és szervezeti felépítésére vonatkozó hatáskörét, valamint kulturális és nyelvi sokszínűségüket.
(2) A Közösség fellépésének célja:
[…]
-      a diákok és a tanárok mobilitásának ösztönzése, többek között az oklevelek és résztanulmányok tanulmányi célú elismerésének
ösztönzésével;
[…]”.
Az EK 150. cikk rögzíti, hogy:
„(1) A Közösség olyan szakképzési politikát folytat, amely támogatja és kiegészíti a tagállamok ez irányú tevékenységét, ugyanakkor
teljes mértékben tiszteletben tartja a tagállamoknak a szakképzés tartalmára és szervezeti felépítésére vonatkozó hatáskörét.
(2) A Közösség fellépésének célja:
[…]
-      a szakképzésbe történő bejutás megkönnyítése, továbbá az oktatók és a szakképzésben résztvevők, különösen a fiatalok mobilitásának
ösztönzése;
[…]”.

A nemzeti szabályozás
A külföldi diplomák és tanulmányi bizonyítványok egyenértékűként való elismerésének feltételeiről szóló, 1971. július 20-i
királyi rendelet (
Moniteur belge
, 1971. augusztus 5., 9254. o. a továbbiakban: 1971. évi rendelet) 1. cikkének b) pontja elrendeli:
„Az 1971. március 19-i törvény 1. cikkében szabályozott egyenértékűség adományozása semmilyen esetben sem eredményezhet:
[…]
b)      hozzáférést olyan tanulmányokhoz, amelyek nem lettek volna [a tanuló] számára hozzáférhetőek abban az országban, ahol a bizonyítványt
kiállították”.
A Francia Közösség kormányának 2003. április 3-i rendelete, amely módosítja a külföldi diplomák és tanulmányi bizonyítványok
egyenértékűként való elismerésének feltételeiről szóló 1971. évi rendeletet (
Moniteur belge
, 2003. május 16., 26867. o., a továbbiakban: az 1971. évi rendeletet módosító 2003. április 3-i rendelet), kiegészítette
az 1971. évi rendelet 1. cikkének b) pontját a következő mondattal: „Mindazonáltal a b) pont nem vonatkozik az Európai Unió
tagállamaiban szerzett végzettségekre”.
A Francia Közösség kormánya 1999. május 17-i rendeletének 2. cikke szerint, amely bevezeti bizonyos külföldön szerzett középfokú
végzettségek és a certificat homologué d’enseignement secondaire supérireur (felsőfokú tanulmányokba való bejutást lehetővé
tévő hiteles bizonyítvány) közötti egyenértékűséget (
Moniteur belge
, 1999. szeptember 25., 36182. o., a továbbiakban: 1999. évi rendelet):
„A középfokú végzettségről szóló, új rendszer szerinti luxemburgi bizonyítványok, amelyeket az 1993–1994-es tanévtől kezdve
állítottak ki, és a következő osztályzatokat tartalmazzák:
[…]
egyenértékűek a certificat homologué d’enseignement secondaire supérireurrel.”
A Francia Közösség kormányának 2003. április 3-i rendelete, amely módosítja az 1999. évi rendeletet (
Moniteur belge
, 2003. május 15., 26497. o., a továbbiakban: az 1999. évi rendeletet módosító 2003. április 3-i rendelet), többek között
hatályon kívül helyezte az 1999. évi rendelet 2. cikkét.

A pert megelőző eljárás
Mivel a Bizottság úgy ítélte meg, hogy az 1971. évi rendelet rendelkezései a középfokú tanulmányok alapján szerzett végzettségek
és bizonyítványok elismeréséről, valamint Francia Közösségben az egyetemi és felsőfokú tanulmányokhoz való hozzáférés ellentétes
az EK 12., EK 149. és EK 150. cikkekkel, kezdeményezte a kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárást. Miután felszólította
a Belga Királyságot arra, hogy terjessze elő észrevételeit, a Bizottság 2001. október 23-án indokolással ellátott véleményt
bocsátott ki, felszólítva e tagállamot, hogy a véleményről való értesüléstől számított két hónapos határidőn belül tegye meg
a szükséges intézkedéseket.
A Francia Közösség kormánya értesítette a Bizottságot, hogy 2001. december 20-i ülésén úgy határozott: eleget tesz az indokolással
ellátott véleményben foglalt követelményeknek. Úgyszintén tájékoztatta a Bizottságot arról, hogy a hatályban lévő szabályozást
módosítani fogja abból a célból, hogy megszüntessék a szóban forgó megkülönböztetést, és a 2001–2002-es egyetemi tanév vége
előtt megtegyék az említett határozat végrehajtásához szükséges intézkedéseket.
Mivel a Francia Közösség nem válaszolt a Bizottság két figyelmeztető levelére, ez utóbbi benyújtotta a jelen keresetet.

A keresetről

A felek érvei
A Bizottság megjegyzi, hogy a 293/83. sz., Gravier-ügyben 1985. február 13-án hozott ítéletből (EBHT 1985., 593. o.) következik,
hogy a szakképzéshez való hozzáférés feltételei a Szerződés alkalmazási körébe tartoznak. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából
szintén következik, hogy a „szakképzés” fogalmát nagyon tágan kell értelmezni. Ezen kívül az EK 149. cikk értelmében a Szerződés
az oktatás minden szintjére és típusára vonatkozik.
A Bizottság érvelése szerint azoknak a más tagállambeli állampolgároknak, akik középfokú oktatásban szerzett végzettséggel
vagy bizonyítvánnyal rendelkeznek, és a belgiumi felsőoktatásba kívánnak bejutni (orvosi, fogorvosi, állatorvosi és agrármérnöki
tanulmányok), részt kell venniük és meg kell felelniük egy alkalmassági vizsgán, amennyiben nem felelnek meg azon vagylagos
feltételnek, hogy származási országukban felvételi vizsga vagy más bejutási feltétel nélkül bejuthatnak valamely egyetemi
karra.
A Bizottság fenntartja, hogy a Francia Közösségben a felsőfokú oktatásba való bejutáshoz előírt kiegészítő feltétel jelentősebb
hatással van az egyéb tagállamok állampolgáraira, mint a belga állampolgárokra, amennyiben az kizárólag a más tagállamban
megszerzett bizonyítvánnyal rendelkezőkre vonatkozik.
A Bizottság álláspontja szerint e kiegészítő feltétel, amely egy ún. „érettségi” vizsga formáját ölti, és amelyen csak a más
tagállamban szerzett bizonyítvánnyal rendelkezőknek kell részt venniük, a fent említett ítélkezési gyakorlat szempontjából
a felső- és egyetemi oktatásba való bejutás feltételét képezi.
A Bizottság álláspontja szerint ez a rendszer kettős hátrányos megkülönböztetést teremt: egyrészt a más tagállamokban szerzett
bizonyítványok birtokosaival, másrészt a más tagállamok állampolgáraival szemben – azon oktatási rendszer alapján, amelyben
a középfokú tanulmányaik befejezésekor bizonyítványt szereztek.
Ellenkérelmében a belga kormány azt az álláspontot képviseli, hogy az 1971. évi és 1999. évi rendeleteket módosító, 2003.
április 3-án elfogadott két rendelettel megtette a szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy a más tagállamokban
a középfokú oktatás befejezésekor szerzett végzettségről szóló bizonyítvánnyal rendelkezők a CESS-szel rendelkezőkkel azonos
feltételek mellett férhessenek hozzá a Francia Közösség által szervezett felsőoktatáshoz.
Válaszában a Bizottság úgy érvelt, hogy a belga hatóságok által végzett jogszabály-módosítások csak a jövőre nézve veszik
figyelembe a Bizottság panaszaiban foglaltakat. Ugyanakkor a múltban számos más tagállam középfokú oktatásában szerzett bizonyítvánnyal
rendelkező személy szenvedhetett hátrányt a közösségi jognak a Bizottság keresetében foglaltak szerinti megsértése miatt.
A Bíróságnak a Bizottság keresete alapján hozott ítélete a továbbiakban is jelentőséggel bír, mivel megalapozhatja a Belga
Királyság e személyekkel szembeni felelősségét. Ezenkívül a kereset olyan fontos jogkérdést vet fel, amelynek formális eldöntését
a Bizottság a Bíróságtól várja.
Egyébként a Bizottság szerint az 1971. évi rendelet egyetlen módosítása elegendő volt ahhoz, hogy véget vessen a kifogásolt
kötelezettségszegésnek, és nem volt szükséges az 1999. évi rendeletet is módosítani, amely kimondta, hogy a luxemburgi középfokú
oktatás végén kapott bizonyítvány a CESS-szel egyenértékű. A Bizottság pontosítja, hogy a pert megelőző eljárás keretében
nem emelt külön kifogást a luxemburgi bizonyítvánnyal rendelkezőkre vonatkozóan. A jelen sajátságos helyzetre való utalás
csak azt célozta, hogy bemutassa azt a tényt, miszerint a kifogásolt, más tagállamban szerzett bizonyítvánnyal rendelkezőkkel
szembeni megkülönböztetés kiegészült a más tagállamok állampolgárainak az alapján történő megkülönböztetésével, hogy melyik
tagállamban szerezték meg a középfokú bizonyítványt.

A Bíróság álláspontja
Az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a kötelezettségszegés fennállását azon helyzet alapján kell megítélni,
amelyben a szóban forgó tagállam az indokolással ellátott véleményben közölt határidő lejártakor volt, és az ezt követő változtatásokat
a Bíróság nem veheti figyelembe (lásd különösen a C‑103/00. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2002. január 30-án hozott
ítélet [EBHT 2002., I‑1147. o.] 23. pontját és a C‑296/01. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 2003. november 20-án
hozott ítélet [az EBHT-ban még nem tették közzé] 43. pontját).
A jelen esetben az 1971. évi rendeletet módosító 2003. április 3-i rendeletet csak az indokolással ellátott véleményben írt
határidő lejárta után bocsátották ki.
Következésképpen ezen intézkedést a Bíróság a jelen kereset vizsgálata keretében nem veheti figyelembe.
Az EK 12. cikk (1) bekezdése szerint a Szerződés alkalmazási körében és az abban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül,
tilos az állampolgárság alapján történő bármely megkülönböztetés.
Az előzőekből következik, hogy meg kell vizsgálni, hogy a Francia Közösség által szervezett felsőfokú oktatáshoz való hozzáférést
illetően az indokolással ellátott véleményben közölt határidő lejártakor hatályos belga jog rendelkezései megfeleltek-e a
Szerződés e rendelkezésének.
Ahogyan a Bíróság a fent hivatkozott Gravier-ügyben hozott ítélet 25. pontjában már kifejtette, a szakképzésbe való bejutás
feltételei a Szerződés alkalmazási körébe tartoznak (lásd szintén a 24/86. sz., Blaizot-ügyben 1988. február 2-án hozott ítélet
[EBHT 1988., 379. o.] 11. pontját, a 47/87. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1988. szeptember 27-én hozott ítélet [EBHT 1988.,
5445. o.] 7. pontját és a C‑295/90. sz., Parlament kontra Tanács ügyben 1992. július 7-én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑4193. o.]
15. pontját). Erre tekintettel az EK 149. cikk (2) bekezdésének második franciabekezdése kifejezetten kimondja, hogy a Közösség
fellépésének célja a diákok és a tanárok mobilitásának ösztönzése, többek között az oklevelek és résztanulmányok tanulmányi
célú elismerésének ösztönzésével. Ezenkívül az EK 150. cikk (2) bekezdésének harmadik franciabekezdése úgy rendelkezik, hogy
a Közösség fellépésének célja a szakképzésbe történő bejutás megkönnyítése, továbbá az oktatók és a szakképzésben résztvevők
– különösen a fiatalok – mobilitásának ösztönzése.
A szakképzésbe történő bejutásról a Szerződés nem tartalmaz olyan különös rendelkezéseket, amelyeket az EK 12. cikk (1) bekezdésére
tekintettel elsődlegesen vizsgálni kellene.
Az EK 12. cikk (1) bekezdése tehát alkalmazandó a tagállamok által a felsőoktatásba történő bejutás vonatkozásában meghatározott
feltételekre.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az egyenlő bánásmód elve – amelynek különös kifejeződése az EK 12. cikknek
az állampolgárságon alapuló bármilyen megkülönböztetés tilalmáról szóló (1) bekezdése – nemcsak az állampolgárság alapján
történő nyílt megkülönböztetést tiltja, hanem a megkülönböztetés olyan rejtett formáit is, amelyek egyéb különbségtételt jelentő
feltételek alkalmazása révén ténylegesen ugyanahhoz az eredményhez vezetnek (lásd többek között a C‑3/88. sz., Bizottság kontra
Olaszország ügyben 1989. december 5-én hozott ítélet [EBHT 1989., 4035. o.] 8. pontját és a C‑388/01. sz., Bizottság kontra
Olaszország ügyben 2003. január 16-án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑721. o.] 13. pontját).
Jelen esetben az érintett jogszabály hátrányosan kezeli a Belgiumon kívüli, más tagállam középfokú oktatásában szerzett bizonyítvánnyal
rendelkezőket, hiszen ők nem ugyanazon feltételekkel juthatnak be a Francia Közösség által szervezett felsőoktatásba, mint
a CESS-szel vagy az azzal egyenértékű luxembourgi bizonyítvánnyal rendelkezők. Az alkalmazott megkülönböztető ismérv főként
a más tagállamok állampolgárainak rovására érvényesül.
A Belga Királyság semmilyen érvet nem terjeszt elő ezen ismérv igazolására.
Következésképpen megállapítható, hogy a Belga Királyság – mivel nem tette meg a szükséges intézkedéseket, hogy biztosítsa
a más tagállamban szerzett középiskolai bizonyítvánnyal rendelkezők számára, hogy a CESS-szel rendelkezőkkel azonos feltételek
mellett juthassanak be a Francia Közösség által szervezett felsőoktatásba – nem teljesítette az EK 149., és az EK 150. cikkel
együttesen értelmezett EK 12. cikkből eredő kötelezettségeit.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Belga Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Belga Királyság – mivel nem tette meg a szükséges intézkedéseket, hogy biztosítsa a más tagállamban szerzett középiskolai
bizonyítvánnyal rendelkezők számára, hogy a certificat d’enseignement secondaire supérieurrel (CESS) rendelkezőkkel azonos
feltételek mellett juthassanak be a Belgium Francia Közössége által szervezett felsőoktatásba – nem teljesítette az EK 149.
és az EK 150. cikkel együttesen értelmezett EK 12. cikkből eredő kötelezettségeit.
2)
A Bíróság a Belga Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
Rosas
Schintgen
Colneric
Kihirdetve Luxembourgban a 2004. július 1-jei nyilvános ülésen.
R. Grass

A. Rosas
hivatalvezető

a harmadik tanács elnöke
*
Az eljárás nyelve: francia.