CELEX: 61991CJ0105
Afgift på personbiler
anvendelse af forskellige satser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. april 1991 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den for teknisk traditionelle personbiler, der indfoeres fra andre medlemsstater, anvender hoejere afgiftssatser end dem, der anvendes for tilsvarende biler, der fremstilles eller samles i Graekenland.
2 Ved lov nr. 363 af 22. juni 1976, aendret ved lov nr. 1676/1986, indfoertes der en saerlig forbrugsafgift (herefter benaevnt "afgift") for personbiler, der indfoeres til eller samles i Graekenland. Satsen varierer alt efter motorens cylindervolumen.
3 Ved lov nr. 1858 af 31. maj 1989, som traadte i kraft med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. marts s.aa., nedsattes, jf. lovens artikel 1, afgiftssatsen for biler, der er fremstillet efter "moderne teknologi" eller er "miljoevenlige", og som opfylder betingelserne i den ministerielle bekendtgoerelse nr. 12141 af 22. maj 1989. Ved anvendelsen af artikel 1 sondredes der ikke mellem indenlandsk fremstillede biler og indfoerte biler. Samme lovs artikel 2, stk. 1, bestemte i oevrigt, at de nedsatte satser ogsaa skulle anvendes paa teknisk traditionelle biler, der er fremstillet af den graeske bilindustri inden den 31. august 1990, samt paa teknisk traditionelle indfoerte biler. For sidstnaevnte biler var anvendelsen af de nedsatte satser dog betinget af, at bilerne var blevet toldbehandlet inden den 30. juni 1989, og at de inden den 28. februar 1989 opfyldte foelgende betingelser: For det foerste skulle der vaere aabnet en uigenkaldelig remburs for hele eller en del af vaerdien; for det andet skulle de vaere transporteret eller selv have passeret oprindelseslandets graenser; for det tredje skulle de vaere ankommet til Graekenland, og for det fjerde skulle importoererne kunne dokumentere at have erhvervet dem i udlandet og have indfoert dem uden valutaformaliteter.
4 Ved skrivelse af 14. december 1989 meddelte Kommissionen den graeske regering, at ordningen efter Kommissionens opfattelse var i strid med traktatens artikel 95. Kommissionen tilstillede efterfoelgende den graeske regering en aabningsskrivelse og anmodede heri regeringen om at fremkomme med sine bemaerkninger inden for en frist paa en maaned.
5 Kommissionen fandt ikke den graeske regerings svar tilfredsstillende og fremsatte derfor den 16. marts 1990 en begrundet udtalelse, hvori den gentog det klagepunkt, den havde fremfoert i aabningsskrivelsen, og paalagde den graeske regering at opfylde sine forpligtelser efter faellesskabsretten inden for en frist paa en maaned.
6 Ved skrivelse af 10. maj 1990 meddelte den graeske regering Kommissionen, at visse af bestemmelserne i lov nr. 1858/1989 var blevet aendret eller ophaevet ved lov nr. 1882 af 21. marts 1990.
7 I henhold til sidstnaevnte lov gennemfoertes der en yderligere nedsaettelse af de satser, der var gaeldende for miljoevenlige biler. Ifoelge lovens artikel 42, stk. 4 og 5, blev de nye satser paa samme betingelser som efter lov nr. 1858/1989 udvidet til at omfatte alle teknisk traditionelle biler, der var fremstillet af den graeske bilindustri inden den 31. august 1990. For disse biler blev fremstillingsdatoen i oevrigt forlaenget til den 30. juni 1991 for biler med et cylindervolumen paa under 1 400 cm3, hvis bilerne for saa vidt angaar udstoedningsgassen opfylder de mindre strenge betingelser, der er fastsat for biler med et cylindervolumen paa mellem 1 400 cm3 og 2 000 cm3.
8 For teknisk traditionelle, indfoerte biler gjaldt i medfoer af den nye lovs artikel 42, stk. 6, de under alle omstaendigheder mindre gunstige satser, der tidligere var fastsat i artikel 1 i lov nr. 1858/1989, men kun saafremt bilerne var blevet indfoert til Graekenland inden den 27. februar 1990 og var blevet toldbehandlet inden den 30. april 1990. I det omfang er lov nr. 1858/1989 saaledes forblevet i kraft.
9 Ved staevning af 28. januar 1991 har Kommissionen herefter anlagt naervaerende sag. I sagsfremstillingen og under de retlige bemaerkninger i staevningen henvises der baade til lov nr. 1882/1990 og til lov nr. 1858/1989. I selve paastanden omtales der imidlertid ingen lovbestemmelser.
10 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Formaliteten
11 Den graeske regering har anfoert, at Kommissionen ikke under den administrative procedure havde paatalt de bestemmelser i lov nr. 1882/1990, der nu paatales i staevningen. Efter regeringens opfattelse er traktatens artikel 169 derfor tilsidesat, og sagen maa afvises.
12 Hertil bemaerkes, at ganske vist afgraenses genstanden for en sag anlagt i medfoer af traktatens artikel 169 i henhold til Domstolens faste praksis af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse; foelgelig skal de klagepunkter, der fremfoeres til stoette for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlaegget, vaere de samme (jf. dom af 14.7.1988, sag 298/86, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 4343).
13 Dette kan imidlertid ikke indebaere, at der under alle omstaendigheder skal vaere fuldstaendig overensstemmelse mellem de nationale bestemmelser, der omtales i den begrundede udtalelse, og dem, der naevnes i staevningen. Saafremt der er gennemfoert lovaendringer mellem disse to led i proceduren, er det saaledes tilstraekkeligt, at den ordning, der er indfoert gennem den lovgivning, der er paatalt under den administrative procedure, som helhed er blevet opretholdt i kraft af de nye lovbestemmelser, som medlemsstaten har udstedt efter den begrundede udtalelse, og som anfaegtes under sagen (jf. dom af 1.12.1965, sag 45/64, Kommissionen mod Italien, Sml. 1965-1968, s. 129, org. ref.: Rec. s. 1057, og af 5.7.1990, sag C-42/89, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2821).
14 I den foreliggende sag fremgaar det af den begrundede udtalelse, at den kritik, Kommissionen fremfoerte under den administrative procedure, vedroerte den midlertidige anvendelse af forskellige satser for teknisk traditionelle biler, alt efter om de var samlet i Graekenland eller var importeret. Denne forskel med hensyn til satser blev opretholdt eller snarere endnu mere udtalt i kraft af de omtvistede bestemmelser i lov nr. 1882/1990. Som det fremgaar af paastanden i staevningen, der er holdt i helt de samme vendinger som i den begrundede udtalelse, er det ogsaa den ordning, som Kommissionen har paatalt under naervaerende sag.
15 Naar Kommissionen i staevningen har paatalt bestemmelserne i lov nr. 1882/1990, findes den herefter ikke at have udvidet sagens genstand og heller ikke have tilsidesat traktatens artikel 169. Sagen kan saaledes fremmes til behandling i realiteten.
Realiteten
16 Den forskelsbehandling, der ifoelge Kommissionen er tale om med hensyn til de satser, der gaelder for teknisk traditionelle, indfoerte biler, og dem, der gaelder for teknisk traditionelle, indenlandsk fremstillede biler, er aabenbar, saavel for saa vidt angaar ordningen efter lov nr. 1858/1989 som ordningen efter lov nr. 1882/1990.
17 Det fremgaar saaledes af artikel 2 i lov nr. 1858/1989, at for teknisk traditionelle biler, der var fremstillet i Graekenland inden den 31. august 1990, gjaldt de nedsatte satser i henhold til lovens artikel 1, mens tilsvarende indfoerte biler kun var omfattet af disse satser, hvis de var blevet toldbehandlet inden den 30. juli 1989, og de pr. 28. februar s.aa. opfyldte den raekke yderligere og meget restriktive betingelser, der var opstillet i lovens artikel 2, stk. 1, litra b).
18 Som allerede naevnt, blev forskellen med hensyn til afgifter opretholdt eller snarere mere udtalt i kraft af bestemmelserne i lov nr. 1882/1990. Anvendelsen af lovens artikel 42 foerte saaledes til, at der var fire kategorier af teknisk traditionelle biler: indenlandsk fremstillede biler, der var produceret inden den 31. august 1990, indenlandsk fremstillede biler, der var produceret efter den 31. august 1990, hvis cylindervolumen er paa 1 400 cm3 eller derunder, og som med hensyn til udstoedningsgas opfylder de mindre strenge betingelser, der er opstillet for biler med et cylindervolumen paa 2 000 cm3 og derunder; importerede biler, der var indfoert til Graekenland inden den 27. februar 1990 og toldbehandlet inden den 30. april 1990, og endelig importerede biler, der var indfoert til landet efter den 27. februar 1990 og under alle omstaendigheder toldbehandlet efter den 30. april 1990. Mens der for de to foerste kategorier, som bestaar af indenlandsk fremstillede biler, gaelder de nye, nedsatte satser i henhold til artikel 37, stk. 2, i lov nr. 1882/1990, er de to oevrige kategorier, som bestaar af indfoerte biler, omfattet af mindre gunstige satser: For den tredje kategori saaledes de satser, der er fastsat i artikel 1 i lov nr. 1858/1989, og for den fjerde kategori de normale, hoejere satser, der er fastsat i lov nr. 363/1976, som aendret ved lov nr. 1676/1986.
19 Den graeske regering har fremfoert tre argumenter. For det foerste, at eftersom den graeske bilproduktion ikke daekker over 10% af den indenlandske efterspoergsel, er der ikke tale om aabenbar forskelsbehandling. Dernaest, at artikel 42 i lov nr. 1882/1990 ikke er blevet anvendt efter den 30. april 1991, og endelig, at de omtvistede bestemmelser er begrundet ud fra hensynet til at opveje det konkurrencemaessige handicap, den graeske automobilindustri har i forhold til andre medlemsstaters bilproducenter, og give den mulighed for at tilpasse sig de nye faellesskabsretlige miljoenormer.
20 Disse argumenter kan ikke tiltraedes. Til det foerste argument bemaerkes blot, at i henhold til Domstolens faste praksis udgoer medlemsstaternes tilsidesaettelse af deres forpligtelser i henhold til traktaten et traktatbrud, uanset hyppigheden og omfanget af de paatalte tilfaelde (jf. dom af 21.3.1991, sag C-209/89, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 1575, praemis 19).
21 Med hensyn til det andet argument, hvorefter de omtvistede lovbestemmelser ikke er blevet anvendt efter den 30. april 1991, bemaerkes, at som Domstolen allerede har fastslaaet, maa spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes paa baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse, og at aendringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen (jf. dom af 27.11.1990, sag C-200/88, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 4299). I den foreliggende sag ophoerte de omtvistede former for praksis noget efter udloebet af den frist, der var angivet i den begrundede udtalelse, der som allerede naevnt blev fremsat den 16. marts 1990.
22 For saa vidt angaar det tredje argument maa det bemaerkes, at det understreger det beskyttelseshensyn, der soeges tilgodeset med den omtvistede lovgivning, og at det saaledes er en bekraeftelse paa, at der er tale om traktatbrud.
23 Det foelger af det anfoerte, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den for teknisk traditionelle personbiler, der indfoeres fra andre medlemsstater, anvender hoejere satser for den saerlige forbrugsafgift end dem, der anvendes paa teknisk traditionelle personbiler, der fremstilles eller samles i Graekenland.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
24 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Den Hellenske Republik har tabt sagen og boer derfor afholde sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 95, idet den for teknisk traditionelle personbiler, der indfoeres fra andre medlemsstater, anvender hoejere satser for den saerlige forbrugsafgift end dem, der anvendes paa teknisk traditionelle personbiler, der fremstilles eller samles i Graekenland.
2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.