CELEX: 62003CJ0399
Državna pomoč
Shema veljavnih pomoči
Davčna shema centrov za usklajevanje s sedežem v Belgiji
Pristojnost Sveta

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga razglasitev ničnosti Odločbe Sveta 2003/531/ES z dne 16. julija 2003 glede pomoči, ki jo je belgijska vlada dodelila nekaterim centrom za usklajevanje s sedežem v Belgiji (
UL L 184, str. 17
, v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Pravni okvir
Člen 1 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88] Pogodbe ES (
UL L 83, str. 1
) določa:
„V tej uredbi:
[…]
b)
‚veljavna pomoč‘ pomeni:
[…]
ii)
odobreno pomoč, to je sheme pomoči in individualno pomoč, ki sta jo odobrila Komisija ali Svet;
iii)
pomoč, za katero se šteje, da je bila odobrena na podlagi člena 4(6) te uredbe ali pred to uredbo, vendar skladno s tem postopkom;
iv)
pomoč, za katero se šteje, da je veljavna na podlagi člena 15;
v)
pomoč, za katero se šteje, da je veljavna, ker je mogoče ugotoviti, da takrat, ko se je začela izvajati, ni bila pomoč, pozneje pa je postala pomoč zaradi razvoja skupnega trga in je država članica ni spremenila. Če nekateri ukrepi postanejo pomoč zaradi liberalizacije dejavnosti s pravnimi predpisi Skupnosti, se takšni ukrepi ne štejejo kot veljavna pomoč po datumu, določenem za liberalizacijo;
c)
‚nova pomoč‘ pomeni vsako pomoč, to je sheme pomoči ali individualno pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči;
[…]“
Izpodbijana odločba in njeno ozadje
S kraljevo uredbo št. 187 z dne 30. decembra 1982 o vzpostavitvi centrov za usklajevanje
(Moniteur belge
z dne 13. januarja 1983
)
je Kraljevina Belgija za obdobje desetih let določila oprostitev davka na dohodek centrov za usklajevanje, ki naj bi za podjetja skupine, ki ji pripadajo, opravljali določene upravne, pripravljalne ali pomožne naloge in finančne centralizirane dejavnosti.
Komisija je 3. februarja 1983 obvestila belgijsko vlado, da intervencije, predvidene s to kraljevo uredbo, spadajo pod člen 92(1) Pogodbe EGS (ki je postal člen 92(1) Pogodbe ES, ki je po spremembi postal člen 87(1) ES) in zahtevala, da to davčno shemo priglasi Komisiji in jo brez odlašanja preneha uporabljati.
Po priglasitvi osnutka zakona o spremembi davčne sheme centrov za usklajevanje 3. aprila 1984 je Komisija 2. maja 1984 odločila, da tako spremenjena shema ne vsebuje več elementa pomoči v smislu člena 92(1) Pogodbe. Belgijska vlada je bila o tej odločbi obveščena z dopisom z dne 16. maja 1984.
Vendar je Komisija 12. decembra 1985 ob upoštevanju dejstva, da spremembe, ki jih je prinesel zakon, niso bile popolnoma v skladu z navedenim osnutkom, sprožila postopek, predviden v členu 93(2) Pogodbe EGS (ki je postal člen 93(2) Pogodbe ES, ki je postal člen 88(2) ES).
Po ponovni spremembi zakona 4. avgusta 1986 je Komisija postopek zaključila in belgijski vladi 9. marca 1987 posredovala odločbo.
Svet je najprej, 1. decembra 1997, soglasno sprejel vrsto sklepov in resolucijo o kodeksu ravnanja na področju obdavčenja podjetij. Poročilo Sveta z dne 29. februarja 2000 je belgijske določbe, ki se nanašajo na centre za usklajevanje, označilo za škodljive davčne ukrepe, ki jih je treba odpraviti do 31. decembra 2005. Poleg tega je Svet „Ecofin“ 26. in 27. novembra 2000 odločil, da se bo ta zadnji rok učinkov škodljivih ukrepov uporabljal za vse, ki so bili 31. decembra 2000 upravičenci takšnih ukrepov. Na koncu se je Svet 21. januarja 2003 izrekel za ohranitev učinkov določenih škodljivih shem po letu 2005 in posebej za belgijske centre za usklajevanje do 31. decembra 2010.
V okviru preučevanja vseh veljavnih davčnih sistemov v državah članicah je Komisija 12. februarja 1999 od belgijske vlade zahtevala, da ji posreduje informacije o centrih za usklajevanje. Z dopisom z dne 17. julija 2000 je belgijske organe obvestila, da se davčna shema centrov za usklajevanje kaže kot državna pomoč iz člena 87(1) ES.
Komisija je 11. julija 2001 sprejela predloge primernih ukrepov, ki so začasno določali, da lahko centri za usklajevanje, potrjeni pred datumom sprejetja navedenih ukrepov, še naprej, do 31. decembra 2005, uživajo ugodnosti navedene davčne sheme.
Z dopisom z dne 27. februarja 2002 je Komisija Kraljevini Belgiji vročila odločbo o začetku postopka preiskave iz člena 88(2) ES in nato sprejela Odločbo 2003/757/ES z dne 17. februarja 2003 o shemi pomoči, ki jo je Belgija uveljavila za centre za usklajevanje s sedežem v Belgiji (
UL L 282, str. 25
). Zadnja odločba je bila predmet dveh ničnostnih tožb pred Sodiščem.
Po priglasitvi predhodnega osnutka zakona o spremembi kraljeve uredbe št. 187, je Komisija z dopisom z dne 23. aprila 2003 Kraljevini Belgiji vročila odločbo o začetku postopka preiskave glede dela predvidenega ukrepa.
Kraljevina Belgija je od 6. marca 2003 na Komisijo in Svet hkrati naslovila predloge, naj „se nujno uredi, da se centri za usklajevanje, katerih potrditev se izteče po 17. februarju 2003, ohranijo do 31. decembra 2005“. To prošnjo je ponovila 20. marca in 26. maja 2003 na podlagi člena 88(2), tretji pododstavek, ES.
Svet, ki se je sestal 16. julija 2003, je sprejel izpodbijano odločbo, s katero šteje pomoč, ki jo je Kraljevina Belgija dodelila podjetjem, ki so bila do 31. decembra 2000 potrjena kot centri za usklajevanje na podlagi kraljeve uredbe št. 187 in katerih potrditev naj bi se iztekla med 17. februarjem 2003 in 31. decembrom 2005, za združljivo s skupnim trgom. Ta pomoč vključuje uporabo običajne stopnje davka od dobička pravnih oseb na podlagi davčne stopnje, določene po metodi „cost plus“, uporabo posebnega letnega davka 10.000 EUR na zaposlenega z najvišjim zneskom 100.000 EUR, oprostitev nepremičninskih davkov na nepremičnine, katerih lastniki so centri, in pri virih odtegnjenih davkov na dividende, obresti in pristojbine, ki jih plačajo centri, in na dohodke, ki jih prejmejo centri zaradi denarnih vlog, ter uporabo oprostitve vpisnine na vložke in zvišanje kapitala.
Tožba
Komisija se v podporo tožbi sklicuje na štiri tožbene razloge, in sicer na nepristojnost Sveta, na zlorabo pooblastila in postopka, na kršitev Pogodbe in različnih splošnih načel ter, podredno, na očitno kršitev pooblastila za odločanje po prostem preudarku.
Prvi tožbeni razlog
Trditve strank
S prvim tožbenim razlogom Komisija trdi, da Svet ni bil pristojen za sprejetje izpodbijane odločbe.
Prvič, meni, da določbe Pogodbe in Uredbe št. 659/1999, dodeljujejo pristojnost za sprejetje odločbe, kot je ta, ki se izpodbija, le njej. Svet ima na tem področju le izjemno pooblastilo, katerega izvajanje je treba razlagati strogo, saj bi sicer lahko prišlo do tveganja spora o pristojnosti med institucijama. Poleg tega naj bi Svet v tem primeru izgubil pristojnost
rationae temporis
, ker so bili izpolnjeni pogoji prekluzije, določeni v členu 88(2) ES.
Drugič, Komisija navaja, da želi izpodbijana odločba ohraniti učinkovanje davčne sheme, katere združljivost s skupnim trgom je privedla do dvomov, ki jih je Komisija navedla v dopisu z dne 23. aprila 2003, in da se ta odločba ne nanaša na shemo novih pomoči ali posameznih ukrepov, ampak na pomoči, ki se v skladu s Pogodbo štejejo za veljavne.
Svet trdi, da rešitev iz sodbe z dne 29. junija 2004 v zadevi Komisija proti Svetu (
C-110/02, ZOdl., str. I-6333
) v obravnavanem primeru ni uporabna, ker je Svet odobril novo pomoč, ki se razlikuje od tiste, ki jo je Komisija razglasila za nezdružljivo s skupnim trgom.
V ta namen trdi, da so odobrene pomoči, uvedene z novimi zakonskimi določbami, dodeljene omejenemu številu identificiranih podjetij, in sicer tridesetim centrom za usklajevanje, katerih potrditev se bo iztekla med 17. februarjem 2003 in 31. decembrom 2005. Poleg tega naj bi imela ta odločba časovno omejen učinek, ki se po 31. decembru 2005 ne bo podaljšal. Navedene pomoči so po mnenju Sveta za podjetja manj ugodne od že obstoječe sheme.
Poleg tega meni, da izpodbijana odločba Kraljevini Belgiji ni dovolila, da ohrani shemo, ki jo je Komisija razglasila za nezdružljivo, temveč naj sprejme nov pravni akt.
V zvezi z rokom, ki je pretekel med predložitvijo predloga Kraljevine Belgije na podlagi člena 88(2) ES in sprejetjem izpodbijane odločbe, je Svet zatrdil, da je dopis stalnega predstavnika Kraljevine Belgije z dne 20. marca 2003 bil le pripravljalni dokument, namenjen olajšanju prevodov, da bi se lahko začele razprave o predvidenih ukrepih. Predlog Kraljevine Belgije je bil torej predložen šele 26. maja 2003.
Presoja Sodišča
Opozoriti je treba, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Svetu, natančno opredelilo pogoje, pod katerimi lahko Svet sprejme odločbo o odobritvi državne pomoči, kadar je Komisija sprejela odločbo o ugotovitvi nezdružljivosti take pomoči s skupnim trgom.
Sodišče je v točki 31 te sodbe prvič razložilo obseg člena 88(2), tretji pododstavek, ES, pri čemer je štelo, da je pooblastilo Sveta očitna izjema. Iz tega sklepa, da če zadevna država članica na Svet ne naslovi nobenega predloga na podlagi te določbe, preden Komisija razglasi zadevno pomoč za nezdružljivo s skupnim trgom, Svet ne sme več izvajati izjemnega pooblastila, ki mu ga podeljuje navedena določba za razglasitev združljivosti take pomoči s skupnim trgom (zgoraj navedena sodba Komisija proti Svetu, točka 33).
Sodišče meni, da taka razlaga, ki lahko prepreči, da bi bila ista državna pomoč predmet nasprotnih odločb, ki jih Komisija in Svet sprejmeta eden za drugim, prispeva k pravni varnosti (zgoraj navedena sodba Komisija proti Svetu, točka 35).
Drugič, Sodišče je preučilo, ali dejstvo, da Svet ni pristojen, pomeni, da ravno tako ni pristojen, da bi odločil o pomoči, katere namen je prejemnikom nezakonite pomoči, ki je bila predhodno z odločbo Komisije razglašena za nezdružljivo, dodeliti znesek, namenjen kompenzaciji vračil, h katerim jih zavezuje ta odločba.
Poudarilo je, da bi po ustaljeni sodni praksi dopustitev, da lahko država članica prejemnikom nezakonite pomoči dodeli novo pomoč v enakem znesku, kot jo je nezakonita pomoč, z namenom, da se nevtralizira vpliv vračil, h katerim jih zavezuje ta odločba, očitno privedla do neučinkovanja odločb, ki jih Komisija sprejme na podlagi členov 87 ES in 88 ES (zgoraj navedena sodba Komisija proti Svetu, točka 43).
Sodišče je tako odločilo, da Svet ne sme niti ugovarjati odločbi Komisije o ugotovitvi nezdružljivosti pomoči s skupnim trgom s tem, da sam razglasi to pomoč za združljivo s skupnim trgom, niti preprečiti učinkovitosti take odločbe s tem, da na podlagi člena 88(2), tretji pododstavek, ES razglasi, da je pomoč, katere namen je prejemnikom nezakonite pomoči, ki je razglašena za nezdružljivo s skupnim trgom, nadomestiti vračila, h katerim jih zavezuje ta odločba, združljiva s skupnim trgom (zgoraj navedena sodba Komisija proti Svetu, točki 44 in 45).
Ob upoštevanju te sodne prakse je treba ugotoviti, da Svet ni mogel veljavno sprejeti izpodbijane odločbe.
Nesporno je namreč, prvič, da je Kraljevina Belgija zadevo predložila Svetu po sprejetju Odločbe 2003/757 o nezdružljivosti pomoči, ki jih je Belgija dodelila centrom za usklajevanje, s skupnim trgom.
Drugič, treba je preveriti, ali so pomoči, opisane v členu 1 izpodbijane odločbe, enake pomočem, ki so predmet Odločbe 2003/757.
V zvezi s tem iz spisnega gradiva in zlasti iz sporočila, ki ga je Kraljevina Belgija 6. marca 2003 naslovila na Svet, izhaja, da je bila shema pomoči, ki bi jo moral Svet razglasiti za združljivo s skupnim trgom, obravnavana v Odločbi 2003/757.
Poleg tega sporočilo z dne 26. maja 2003, v katerem je stalni predstavnik Kraljevine Belgije pri Evropski uniji opisal vsebino pomoči, ne pušča nobenega dvoma o identičnosti zadevnih ukrepov.
Končno, izpodbijana odločba dovoljuje ukrepe, ki vključujejo uporabo enakih metod za določitev obdavčljivih dobičkov in zavezanost za pristojbine glede na število zaposlenih, kot so predvidene v davčni shemi centrov za usklajevanje. V njej so zajete tudi iste oprostitve pri viru odtegnjenih davkov in nepremičninskih davkov ter davka na kapital.
Tretjič, opredeliti je treba učinke, ki jih ima izpodbijana odločba. Zadostuje ugotovitev, da iz besedila obrazložitve navedene odločbe izhaja, da je njen cilj izničiti učinke Odločbe 2003/757 glede centrov za usklajevanje, katerih potrditev se je iztekla med 17. februarjem 2003 in 31. decembrom 2005.
Izpodbijana odločba je bila torej sprejeta v nasprotju z Odločbo 2003/757. Okoliščina, da se nanaša le na omejeno število podjetij in je časovno omejena, ne vpliva na ugotovitev, da nasprotuje Odločbi 2003/757, ki v členu 2 določa, da se od njene vročitve ugodnosti zadevne sheme ne smejo podaljšati z obnovo obstoječih potrditev in da se, če se potrditev izteče pred 31. decembrom 2010, ugodnosti tega sistema ne morejo več dodeliti niti začasno.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da Svet ni mogel veljavno sprejeti izpodbijane odločbe.
Torej je prvi tožbeni razlog, na katerega se v utemeljitvi tožbe sklicuje Komisija, glede nepristojnosti Sveta za sprejetje izpodbijane odločbe utemeljen in je treba to odločbo posledično razglasiti za nično.
Drugi tožbeni razlogi
Ker se je prvemu tožbenemu razlogu Komisije ugodilo in je treba izpodbijano odločbo na tej podlagi razglasiti za nično, ni treba obravnavati drugih tožbenih razlogov, na katere se sklicuje Komisija v utemeljitvi tožbe.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se Svetu naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspel, se mu naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Odločba Sveta 2003/531/ES z dne 16. julija 2003 glede pomoči, ki jo je belgijska vlada dodelila nekaterim centrom za usklajevanje s sedežem v Belgiji, se razglasi za nično.

2.
Svetu Evropske unije se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: francoščina.