CELEX: 62009CJ0118
EY 234 artiklassa tarkoitettu käsite "kansallinen tuomioistuin"
Tutkintotodistusten tunnustaminen
Direktiivi 89/48/ETY
Asianajaja
Merkitseminen ammattikunnan luetteloon muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa tutkintotodistuksen vastaavuus on tunnustettu

Ennakkoratkaisupyyntö koskee vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten
tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY (EYVL 1989, L 19, s.
16), sellaisena kuin se on muutettuna 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY (EYVL
L 206, s. 1; jäljempänä muutettu direktiivi 89/48), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Koller ja Oberlandesgericht Grazin Rechtsanwaltsprüfungskommission
(Grazin alueen muutoksenhakutuomioistuimen asianajajatutkintolautakunta) ja joka koskee kyseisen lautakunnan puheenjohtajan
kieltäytymistä antaa Kollerille lupa osallistua asianajajan ammatin harjoittamiseen Itävallassa tarvittavaan kelpoisuuskokeeseen
tai vapauttaa hänet suorittamasta kyseistä koetta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a, b ja g alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)      ’tutkintotodistuksella’ yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa
tai tällaisten tutkintotodistusten, todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää:
–      jonka jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut,
–      jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen
jälkeisen koulutuksen yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa vastaavan tasoisessa oppilaitoksessa ja tarvittaessa suorittanut
keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun, ja
–      jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä tuossa
jäsenvaltiossa,
edellyttäen, että koulutus, joka todistetaan tutkintotodistuksella, todistuksella tai muulla muodollista kelpoisuutta osoittavalla
asiakirjalla, on suoritettu pääosin yhteisössä – –
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun tutkintotodistuksen kaltaisena pidetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa
yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten,
todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää, jos se on annettu yhteisössä suoritetusta koulutuksesta ja tuon jäsenvaltion toimivaltainen
viranomainen on tunnustanut sen vastaavan tasoiseksi ja jos se antaa samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia
ja harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa;
b)      ’vastaanottavalla jäsenvaltiolla’ jokaista jäsenvaltiota, jossa jonkin jäsenvaltion kansalainen hakee oikeutta harjoittaa
säänneltyä ammattia, ja joka on muu kuin se valtio, jossa hän on saanut tutkintotodistuksensa tai ensin harjoittanut kyseistä
ammattia;
– –
g)      ’kelpoisuuskokeella’ vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten laatimaa, yksinomaan ammattitietoihin rajoittuvaa
koetta, jonka tarkoituksena on arvioida hakijan kykyä harjoittaa säänneltyä ammattia tuossa jäsenvaltiossa.
Tätä koetta varten toimivaltaiset viranomaiset tekevät jäsenvaltion edellyttämän koulutuksen ja hakijan saaman koulutuksen
vertailuun perustuvan luettelon aiheista, jotka eivät sisälly hakijan tutkintotodistukseen tai muuhun muodollista kelpoisuutta
osoittavaan asiakirjaan.
Kelpoisuuskokeessa on otettava huomioon, että hakija on pätevä ammatinharjoittaja siinä jäsenvaltiossa, josta hän on peräisin
tai josta hän tulee. Sen tulee sisältää edellä tarkoitetusta luettelosta valittavat aineet, joiden tuntemista pidetään olennaisen
tärkeänä, jotta hakija voi harjoittaa ammattiaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa. Koe voi sisältää myös vastaanottavassa jäsenvaltiossa
kyseiseen toimintaan sovellettavan ammattietiikan tuntemusta. Kyseisen valtion toimivaltaiset viranomaiset määräävät kelpoisuuskokeen
yksityiskohtaisesta soveltamisesta ottaen huomioon yhteisön oikeuden säännökset.
– –”
Muutetun direktiivin 89/48 3 artiklan a alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää tutkintotodistusta,
toimivaltainen viranomainen ei saa puutteellisen pätevyyden perusteella kieltäytyä antamasta jäsenvaltion kansalaiselle lupaa
ryhtyä harjoittamaan tai harjoittaa tätä ammattia samoilla edellytyksillä, joita sovelletaan sen omiin kansalaisiin:
a)      jos hakijalla on tutkintotodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai
sen harjoittamiseksi tuon jäsenvaltion alueella, ja tämä tutkintotodistus on annettu jossakin jäsenvaltiossa – –”
Mainitun direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Vastaanottava jäsenvaltio voi 3 artiklan estämättä edellyttää, että hakija myös:
a)      todistaa, että hänellä on ammattikokemusta, jos hakemuksen tueksi esitetyn 3 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun koulutuksen
kesto on vähintään vuoden vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämää lyhyempi. – –
– –
b)      suorittaa enintään kolme vuotta kestävän sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen:
–        kun hakijan saaman 3 artiklan a ja b alakohdassa tarkoitetun koulutuksen sisältö olennaisesti eroaa vastaanottavan jäsenvaltion
edellyttämän tutkinnon sisällöstä, tai
–        kun 3 artiklan a alakohdassa mainitussa tapauksessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa säännelty ammatti koostuu yhdestä tai
useammasta sellaisesta säännellystä ammattitoiminnasta, joka ei sisälly säänneltyyn ammattiin siinä jäsenvaltiossa, josta
hakija on peräisin tai josta hän tulee, ja tämä ero vastaa vastaanottavan jäsenvaltion edellyttämää erikoiskoulutusta ja sisältää
aiheita, jotka olennaisesti eroavat hakijan esittämän tutkintotodistuksen sisällöstä, tai
– –
Jos vastaanottava jäsenvaltio aikoo vaatia hakijaa suorittamaan sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen, sen on ensin tutkittava,
onko hakijan ammattiuransa aikana hankkima osaaminen sellaista, että se kattaa täysin tai osittain ensimmäisessä alakohdassa
tarkoitetun olennaisen eroavaisuuden.
Jos vastaanottava jäsenvaltio käyttää tätä mahdollisuutta, sen on annettava hakijalle mahdollisuus valita sopeutumisajan ja
kelpoisuuskokeen välillä. Tästä periaatteesta poiketen vastaanottava jäsenvaltio voi määrätä, käytetäänkö sopeutumisaikaa
vai kelpoisuuskoetta niiden ammattien osalta, joiden harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta
ja joissa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa. – –
2.      Vastaanottava jäsenvaltio ei kuitenkaan voi soveltaa 1 kohdan a ja b alakohdan määräyksiä kasautuvasti.”

Kansallinen lainsäädäntö
Eurooppalaisten asianajajien palvelujen tarjoamisen vapaudesta ja sijoittautumisesta Itävallassa annetun liittovaltion lain
(Bundesgesetz über den freien Dienstleistungsverkehr und die Niederlassung von europäischen Rechtsanwälten in Österreich (BGBl.
I, 27/2000), sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä I, 59/2004; jäljempänä EuRAG) 3 luvussa on muun muassa kyseisen lain
24–29 §. EuRAG:n 24 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Euroopan unionin jäsenvaltioiden – – kansalaiset, joilla on tutkintotodistus, jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys
ryhtyä välittömästi harjoittamaan jotakin tämän lain liitteessä mainittua ammattia, on pyynnöstä merkittävä asianajajaluetteloon
– – heidän suoritettuaan kelpoisuuskokeen.
2.      Edellä 1 momentissa tarkoitettuja tutkintotodistuksia ovat – –direktiivissä 89/48 – – tarkoitetut tutkintotodistukset, todistukset
tai muut muodollista kelpoisuutta osoittavat asiakirjat – –”
EuRAG:n 25 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kelpoisuuskoe on yksinomaan hakijan ammattitietoja koskeva valtiollinen tutkinto, jolla arvioidaan hänen valmiuttaan asianajajan
ammatin harjoittamiseen Itävallassa. Kelpoisuuskokeessa on otettava huomioon, että hakijalla on asianajajan ammatin harjoittamiseen
jossakin Euroopan unionin jäsenvaltiossa vaadittu ammattipätevyys.”
EuRAG:n 27 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Kelpoisuuskokeeseen pääsemisestä päättää hakijan pyynnöstä ja Oberlandesgerichtin sijaintipaikan asianajajayhteisön suostumuksella
asianajajatutkintolautakunnan puheenjohtaja viimeistään neljän kuukauden kuluttua siitä, kun hakija on esittänyt täydelliset
hakemusasiakirjat.”
EuRAG:n 29 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Asianajajatutkintolautakunnan puheenjohtaja vapauttaa hakemuksesta 26 §:n mukaan toimivaltaisen asianajajayhteisön suostumuksella
koeaineista, kun hakija osoittaa, että hän on aikaisemmalla koulutuksellaan tai aikaisemmalla ammattitoiminnallaan hankkinut
jossakin koeaineessa asianajajan ammatin harjoittamiseksi Itävallassa tarpeelliset aineellisoikeudelliset ja prosessioikeudelliset
tiedot Itävallan oikeudesta.”
Asianajajista annetun Itävallan asetuksen (Rechtsanwaltsordnung (RGBl. 96/1868), sellaisena kuin se on julkaistu BGBl:ssä
I, 128/2004; jäljempänä RAO) 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Asianajajan ammatin harjoittaminen [Itävallassa] ei edellytä viranomaisen nimityspäätöstä vaan pelkästään selvitystä jäljempänä
mainittujen edellytysten täyttymisestä ja merkitsemistä asianajajaluetteloon – –
2)      Edellytykset ovat seuraavat:
– –
d)      käytännön harjoittelu, jonka laadusta ja pituudesta säädetään laissa;
e)      asianajajatutkinnon suorittaminen;
– –”
RAO:n 2 §:n 2 momentin nojalla käytännön harjoittelun keston on oltava viisi vuotta, josta vähintään yhdeksän kuukautta on
työskenneltävä tuomioistuimessa tai syyttäjänvirastossa ja vähintään kolme vuotta Itävallassa toimivan asianajajan palveluksessa.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Itävallan kansalainen Koller sai 25.11.2002 Grazin (Itävalta) yliopistosta oppiarvon ”Magister der Rechtswissenschaften” eli
tutkintotodistuksen vähintään kahdeksan lukukauden pituisista yliopistossa suoritetuista oikeustieteen opinnoista.
Espanjan opetus- ja tiedeministeriön 10.11.2004 tekemällä päätöksellä oppiarvo ”Magister der Rechtswissenscahften” tunnustettiin
vastaavan tasoiseksi kuin espanjalainen oppiarvo ”Licenciado en Derecho” siltä osin kuin hakija oli osallistunut Madridin
(Espanja) yliopistossa järjestetyille kursseille ja suorittanut lisätutkinnot Espanjan kansallisessa oikeudessa säädetyn vastaavuuden
tunnustamista koskevan menettelyn mukaisesti.
Madridin asianajajayhteisö antoi 14.3.2005 Kollerille oikeuden käyttää ammattinimikettä ”abogado” todettuaan, että Kollerilla
oli oppiarvo ”Licenciado en Derecho”.
Koller pyysi 5.4.2005 Oberlandesgericht Grazin toimialueen Rechtsanwaltsprüfungskommissionilta, että hänelle annettaisiin
lupa osallistua asianajan ammatin kelpoisuuskokeeseen. Samalla hän pyysi EuRAG:n 29 §:n mukaista vapautusta kaikista kelpoisuuskokeen
koeaineista.
Rechtsanwaltsprüfungskommissionin puheenjohtaja hylkäsi EuRAG:n 27 §:n perusteella pyynnön saada lupa osallistua kelpoisuuskokeeseen
11.8.2005 tekemällään päätöksellä. Kyseisenä ajankohtana Koller harjoitti asianajajan ammattia Espanjassa. Koller valitti
päätöksestä Oberste Berufungs- und Disziplinarkommissioniin (asianajajien ammatinharjoittamista valvova ylin muutoksenhaku-
ja kurinpitolautakunta, jäljempänä OBDK).
OBDK hylkäsi 31.1.2006 tekemällään päätöksellä hakijan vaatimukset. OBDK vetosi ensinnäkin siihen, ettei Espanjassa Itävallassa
sovellettavasta säännöstöstä poiketen ole tarpeen suorittaa käytännön harjoittelua asianajajan ammatin harjoittamiseksi. OBDK
päätteli tämän perusteella, että Kollerin hakemuksen tarkoituksena oli kiertää Itävallan säännöstössä edellytetty viiden vuoden
käytännön harjoittelua koskeva velvoite.
Toiseksi OBDK:n mielestä pelkkä oppiarvo ”Licenciado en Derecho” täytä EuRAG:n 3 luvun mukaan kelpoisuuskokeeseen pääsyn edellytyksiä.
Tältä osin muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tehdään ero vähintään kolmivuotisen
keskiasteen jälkeisen koulutuksen suorittamisen ja näiden opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun välillä.
Näin ollen on katsottava, että EuRAG:ssä edellytetty kelpoisuuskoe on tutkinto, jolla on tarkoitus yksinomaan arvioida hakijan
ammattitietoja. OBDK:n mukaan Kollerilla ei ole mitään ammattitietoja, joten hänelle ei voida antaa lupaa osallistua kelpoisuuskokeeseen.
Sillä, että hakemukseen, jolla pyydetään saada lupa osallistua kelpoisuuskokeeseen, on yhdistetty koeaineista vapauttamista
koskeva hakemus, pyritään todellisuudessa OBDK:n mukaan kiertämään tarkoituksellisesti Itävallan lainsäädäntöä.
Verfassungsgerichtshof (Itävallan perustuslakituomioistuin) kumosi kyseisen päätöksen Kollerin tekemän valituksen johdosta
13.3.2008 antamallaan tuomiolla muun muassa sillä perusteella, ettei ole olemassa seikkoja, jotka osoittaisivat Kollerin syyllistyneen
väärinkäyttöön. Tämän johdosta OBDK:n on otettava uudelleen kantaa Kollerin hakemukseen, jolla pyritään saamaan lupa osallistua
asianajajan ammatin kelpoisuuskokeeseen.
Tässä tilanteessa OBDK päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiiviä 89/48 – – sovellettava Itävallan kansalaisen tapauksessa, jos
a)      tämä henkilö on suorittanut Itävallassa oikeustieteellisen loppututkinnon ja hänelle on todistuksen antamista koskevalla päätöksellä
myönnetty yliopistollinen oppiarvo ’Magister der Rechtswissenschaften’,
b)      hänelle on sen jälkeen Espanjan – – opetus- ja tiedeministeriön antamalla tunnustamisasiakirjalla myönnetty oikeus käyttää
– itävaltalaiseen oppiarvoon nähden vastaavan tasoista – espanjalaista oppiarvoa ’Licenciado en Derecho’ hänen suoritettuaan
espanjalaisessa yliopistossa lisätutkinnot, joiden edellyttämät opinnot ovat kuitenkin kestäneet vähemmän kuin kolme vuotta,
ja
c)      hän on Madridin asianajajayhteisölle ilmoittautumalla saanut oikeuden käyttää ammattinimikettä ’abogado’ ja tosiasiallisesti
harjoittanut Espanjassa asianajajan ammattia kolme viikkoa ennen hakemuksen tekemistä ja enintään viiden kuukauden ajan ennen
asian ratkaisemista ensimmäisessä käsittelyasteessa?
2)      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
Onko direktiivin 89/48 – – kanssa yhteensoveltuvaa, että EuRAG:n 24 §:ää tulkitaan siten, että oikeustieteellisen loppututkinnon
suorittaminen Itävallassa ja sen lisäksi espanjalaisessa yliopistossa kolmea vuotta lyhyemmässä ajassa suoritettujen lisätutkintojen
jälkeen saatu oikeus käyttää espanjalaista oppiarvoa ’Licenciado en Derecho’ eivät täytä kelpoisuuskokeeseen pääsyn edellytyksiä
Itävallassa EuRAG:n 24 §:n 1 momentin mukaisesti ilman todistusta kansallisessa oikeudessa (RAO:n 2 §:n 2 momentti) vaadittavasta
käytännön harjoittelusta, vaikka hakija on ilman vastaavanlaista vaatimusta käytännön kokemuksesta saanut Espanjassa oikeuden
ammattinimikkeen ’abogado’ käyttöön ja on siellä harjoittanut asianajajan ammattia kolme viikkoa ennen hakemuksen tekemistä
ja enintään viiden kuukauden ajan ennen asian ratkaisemista ensimmäisessä käsittelyasteessa?”

Unionin tuomioistuimen toimivalta
Alustavasti on tarkastettava, onko OBDK EY 234 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin ja onko unionin tuomioistuin näin ollen
toimivaltainen ratkaisemaan kyseisen lautakunnan sille esittämät kysymykset.
Tältä osin on palautettava mieliin, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että harkitessaan,
onko ennakkoratkaisua pyytävä elin EY 234 artiklassa tarkoitettu ”tuomioistuin”, mikä on pelkästään unionin oikeuden perusteella
ratkaistava kysymys, unionin tuomioistuin ottaa huomioon useita seikkoja, joita ovat muun muassa kyseisen elimen lakisääteisyys,
pysyvyys, sen tuomiovallan pakottavuus, menettelyn kontradiktorisuus, toimiminen oikeussääntöjen soveltajana ja riippumattomuus
(ks. mm. asia C-54/96, Dorsch Consult, tuomio 17.9.1997, Kok., s. I-4961, 23 kohta; asia C-53/03, Syfait ym., tuomio 31.5.2005,
Kok., s. I-4609, 29 kohta ja asia C-246/05, Häupl, tuomio 14.6.2007, Kok., s. I-4673, 16 kohta).
OBDK:lla, jonka osalta on selvää, että sen tuomiovalta on pakottava, on kuitenkin, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa
52 kohdassa todennut, kaikki vaadittavat ominaisuudet, jotta sitä voidaan pitää EY 234 artiklassa tarkoitettuna tuomioistuimena.
Unionin tuomioistuin on siis toimivaltainen vastaamaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä sitä, voiko yli kolmivuotisesta keskiasteen
jälkeisestä koulutuksesta vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan ja sellaisen
toisessa jäsenvaltiossa kolmea vuotta lyhyemmän lisäkoulutuksen jälkeen annetun vastaavan muodollista kelpoisuutta osoittavan
asiakirjan haltija, jonka perusteella hänellä on oikeus ryhtyä harjoittamaan jälkimmäisessä valtiossa asianajajan säänneltyä
ammattia, jota hän harjoitti todellisuudessa kyseisessä valtiossa sinä ajankohtana, jolloin hän pyysi saada lupaa osallistua
kelpoisuuskokeeseen, vedota muutetun direktiivin 89/48 säännöksiin ryhtyäkseen harjoittamaan asianajajan säänneltyä ammattia
vastaanottavassa jäsenvaltiossa sillä edellytyksellä, että hän läpäisee kelpoisuuskokeen.
On huomautettava, että tutkintotodistuksen käsite, sellaisena kuin se on määritelty muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan
a alakohdassa, on kyseisessä direktiivissä säädetyn korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista
koskevan yleisen järjestelmän perusta (ks. mm. asia C-286/06, komissio v. Espanja, tuomio 23.10.2008, Kok., s. I-8025, 53
kohta).
Jollei muutetun direktiivin 89/48 4 artiklan säännöksistä muuta johdu, saman direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdalla
annetaan jokaiselle hakijalle, jolla on kyseisessä direktiivissä tarkoitettu ”tutkintotodistus”, joka mahdollistaa säännellyn
ammatin harjoittamisen jäsenvaltiossa, oikeus harjoittaa samaa ammattia kaikissa muissa jäsenvaltioissa (ks. em. asia komissio
v. Espanja, tuomion 54 kohta).
Kollerin vetoaman kaltaisesta pätevyydestä on huomautettava, että muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu
”tutkintotodistus” voi olla asiakirjojen yhdistelmä.
Muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetusta edellytyksestä on todettava
yhteisöjen tuomioistuimen katsoneen asiassa C-311/06, Consiglio Nazionale degli Ingegneri, 29.1.2009 annetun tuomion (Kok.,
s. I-415) 48 kohdassa, että edellytys oli täyttynyt sellaisen henkilön vetoamien asiakirjojen osalta, joka oli pyytänyt hänen
kirjaamistaan insinöörien luetteloon Italiassa, koska kunkin kyseisen henkilön asiakirjan oli myöntänyt Italian ja Espanjan
lakien mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen. Mainittu edellytys täyttyy myös Kollerin vetoamien kaltaisten asiakirjojen
osalta, koska kunkin niistä on antanut Itävallan ja Espanjan lakien mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen.
Muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetusta edellytyksestä on todettava, että
Kollerin kaltainen henkilö täyttää – kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut myös edellä mainitussa asiassa Consiglio Nazionale
degli Ingegneri annetun tuomion 49 kohdassa kyseisen tuomion taustalla olevassa asiassa kyseessä olleesta henkilöstä – edellytyksen,
jonka mukaan asiakirjan haltijan on pitänyt suorittaa vähintään kolmivuotinen keskiasteen jälkeinen koulutus yliopistossa.
Tämä seikka on näet nimenomaisesti todistettu opintoja osoittavalla asiakirjalla, jonka Grazin yliopisto on asianomaiselle
antanut.
Muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa tarkoitetusta edellytyksestä on todettava,
että Espanjan opetus- ja tiedeministeriön laatimasta vastaavuuden tunnustamista koskevasta asiakirjasta ja joka tapauksessa
Kollerin merkitsemisestä Madridin asianajajayhteisön luetteloon seuraa, että Kollerilla on säänneltyyn ammattiin pääsyyn Espanjassa
vaadittava ammattipätevyys (ks. vastaavasti em. asia Consiglio Nazionale degli Ingegneri, tuomion 50 kohta).
Siitä edellä mainitussa asiassa Consiglio Nazionale degli Ingegneri annetun tuomion taustalla olevassa asiassa kyseessä olleen
henkilön vetoamasta vastaavuuden tunnustamista koskevasta todistuksesta poiketen, jota ei ollut annettu mistään Espanjan koulutusjärjestelmään
kuuluvasta koulutuksesta ja joka ei perustunut kokeeseen eikä Espanjassa hankittuun ammattikokemukseen, Kollerin vetoama espanjalainen
asiakirja osoittaa Kollerin hankkineen lisäpätevyyttä Itävallassa hankittuun pätevyyteen nähden.
Vaikka siis on totta, ettei ammattipätevyyttä osoittavaa asiakirjaa voida rinnastaa muutetussa direktiivissä 89/48 tarkoitettuun
”tutkintotodistukseen” ilman, että pätevyys on hankittu kokonaan tai osittain sen jäsenvaltion koulutusjärjestelmän yhteydessä,
joka on antanut kyseisen asiakirjan (ks. vastaavasti em. asia Consiglio Nazionale degli Ingegneri, tuomion 55 kohta), tämä
ei ole kuitenkaan tilanne Kollerin pääasiassa vetoaman asiakirjan osalta.
Tältä osin ei ole myöskään merkitystä sillä, ettei kyseisellä espanjalaisella asiakirjalla todisteta Espanjassa saatua kolmivuotista
ammatillista koulutusta. Kyseisen direktiivin 1 artiklan a alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa ei näet edellytetä, että
vähintään kolmivuotinen tai vastaavan pituinen osa-aikainen keskiasteen jälkeinen koulutus suoritetaan muussa jäsenvaltiossa
kuin vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
Kollerin kaltaisella henkilöllä on siten todellakin muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettu ”tutkintotodistus”.
Ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että yli kolmivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta vastaanottavassa
jäsenvaltiossa annetun muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan ja sellaisen toisessa jäsenvaltiossa kolmea vuotta lyhyemmän
lisäkoulutuksen jälkeen annetun vastaavan muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan haltija, jonka perusteella hänellä
on oikeus ryhtyä harjoittamaan jälkimmäisessä valtiossa asianajajan säänneltyä ammattia, jota hän harjoitti todellisuudessa
kyseisessä valtiossa sinä ajankohtana, jolloin hän pyysi saada lupaa osallistua kelpoisuuskokeeseen, voi vedota muutetun direktiivin
89/48 säännöksiin ryhtyäkseen harjoittamaan asianajajan säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa sillä edellytyksellä,
että hän läpäisee kelpoisuuskokeen.

Toinen kysymys
Toisella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy lähinnä sitä, onko muutettua direktiiviä 89/48 tulkittava
siten, että se on esteenä sille, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät pääasian hakijan kaltaisessa
tilanteessa olevalta henkilöltä luvan osallistua asianajajan ammatin kelpoisuuskokeeseen, jos hän ei voi osoittaa suorittaneensa
kyseisen jäsenvaltion säännöstössä edellytettyä käytännön harjoittelua.
Muutetun direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetun ”tutkintotodistuksen” haltijana Kollerin kaltaisella henkilöllä
on kyseisen direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan mukaan lupa ryhtyä harjoittamaan asianajajan säänneltyä
ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
Sellaisen ammatin tapauksessa, jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja jossa kansallista
lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa, muutetun direktiivin 89/48 3
artikla ei kuitenkaan ole saman direktiivin 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaan esteenä sille, että vastaanottava valtio
vaatii hakijaa suorittamaan myös kelpoisuuskokeen, sillä edellytyksellä, että kyseinen valtio tarkastaa ensin, onko hakijan
ammattiuransa aikana hankkima osaaminen sellaista, että se kattaa täysin tai osittain kyseisen 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan
ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun olennaisen eroavaisuuden.
Silloin, kun hakijan on suoritettava vastaanottavassa jäsenvaltiossa kelpoisuuskoe, jonka nimenomaisena tarkoituksena on varmistua
siitä, että hakija on kelpoinen harjoittamaan säänneltyä ammattia kyseisessä jäsenvaltiossa, jälkimmäinen jäsenvaltio ei voi
muutetun direktiivin 89/48 4 artiklan perusteella evätä pääasian hakijan kaltaisessa tilanteessa olevalta henkilöltä lupaa
osallistua tällaiseen kokeeseen sillä perusteella, ettei hän ole suorittanut kyseisen jäsenvaltion säännöstössä edellytettyä
käytännön harjoittelua.
Tämän perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että muutettua direktiiviä 89/48 on tulkittava siten, että se on esteenä
sille, että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät pääasian hakijan kaltaisessa tilanteessa olevalta
henkilöltä luvan osallistua asianajajan ammatin kelpoisuuskokeeseen, jos hän ei voi osoittaa suorittaneensa kyseisen jäsenvaltion
säännöstössä edellytettyä käytännön harjoittelua.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Yli kolmivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta vastaanottavassa jäsenvaltiossa annetun muodollista kelpoisuutta
osoittavan asiakirjan ja sellaisen toisessa jäsenvaltiossa kolmea vuotta lyhyemmän lisäkoulutuksen jälkeen annetun vastaavan
muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan haltija, jonka perusteella hänellä on oikeus ryhtyä harjoittamaan jälkimmäisessä
valtiossa asianajajan säänneltyä ammattia, jota hän harjoitti todellisuudessa kyseisessä valtiossa sinä ajankohtana, jolloin
hän pyysi saada lupaa osallistua kelpoisuuskokeeseen, voi vedota vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta
annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin
89/48/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY,
säännöksiin ryhtyäkseen harjoittamaan asianajajan säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa sillä edellytyksellä,
että hän läpäisee kelpoisuuskokeen.
2)
Direktiiviä 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, on tulkittava siten, että se on esteenä sille,
että vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset epäävät pääasian hakijan kaltaisessa tilanteessa olevalta henkilöltä
luvan osallistua asianajajan ammatin kelpoisuuskokeeseen, jos hän ei voi osoittaa suorittaneensa kyseisen jäsenvaltion säännöstössä
edellytettyä käytännön harjoittelua.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.