CELEX: 62004CJ0507
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Luonnonvaraisten lintujen suojelu
Direktiivi 79/409/ETY
Täytäntöönpanotoimenpiteet

Kanteellaan Euroopan yhteisöjen komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Itävallan tasavalta ei ole noudattanut
luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2.4.1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY (EYVL L 103, s. 1; jäljempänä direktiivi)
1 artiklan 1 ja 2 kohdan, 5 artiklan, 6 artiklan 1 kohdan, 7 artiklan 1 ja 4 kohdan, 8 artiklan, 9 artiklan 1 ja 2 kohdan
eikä 11 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaan direktiivi koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien lintulajien suojelua jäsenvaltioiden
Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan. Sen tavoitteena on näiden lajien suojelu, hoitaminen
ja sääntely, ja siinä annetaan säännökset niiden hyödyntämisestä. Tämän artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että direktiiviä
sovelletaan lintuihin ja niiden muniin, pesiin ja elinympäristöihin.
Direktiivin 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava, kuitenkaan rajoittamatta 7 ja 9 artiklan soveltamista, kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen
lintulajien yleisen suojelujärjestelmän luomiseksi tarvittavat toimenpiteet, joissa kielletään erityisesti
a)      kyseisten lintujen tahallinen tappaminen tai pyydystäminen käytetystä menetelmästä riippumatta;
b)      kyseisten lintujen pesien ja munien tahallinen tuhoaminen tai vahingoittaminen ja pesien siirtäminen;
c)      kyseisten lintujen munien ottaminen luonnosta ja munien hallussa pitäminen tyhjinäkin;
d)      lintujen tahallinen häirintä erityisesti lisääntymis- ja jälkeläistenkasvatusaikana, jos häirintä vaikuttaisi merkittävästi
tämän direktiivin tavoitteisiin;
e)      sellaisten lintulajien hallussapitäminen, joiden metsästäminen ja pyydystäminen ei ole sallittua.”
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa kielletään suojeltujen lintujen kauppa seuraavin sanamuodoin:
”Jäsenvaltioiden on kiellettävä kaikkien 1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien myynti, kuljetus ja hallussa pitäminen myyntiä
varten sekä elävien ja kuolleiden lintujen sekä kaikkien niiden helposti tunnistettavien osien tai linnuista valmistettujen
tuotteiden myytäväksi tarjoaminen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 2 ja 3 kohdan soveltamista.”
Direktiivin liitteessä III olevassa 1 ja 2 osassa on luettelo lajeista, joihin ei tämän direktiivin 6 artiklan 2 ja 3 kohdan
mukaisesti sovelleta myyntikieltoa, kun tietyt edellytykset täyttyvät.
Direktiivin 7 artiklassa säännellään suojeltujen lintulajien metsästystä. Tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä
säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin liitteessä II lueteltujen lajien kantojen koon, maantieteellisen levinneisyyden ja lisääntymisnopeuden
takia koko yhteisössä niitä voidaan metsästää kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
Direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että metsästys, tarvittaessa haukkametsästys mukaan lukien, harjoitettuna voimassa olevien
kansallisten toimenpiteiden mukaisesti vastaa kyseisten lintulajien järkevän hyödyntämisen ja ekologisesti tasapainoisen sääntelyn
periaatteita, ja että tämä käytäntö näiden lajien ja etenkin muuttavien lajien kantojen osalta on sopusoinnussa 2 artiklasta
seuraavien toimenpiteiden kanssa. Jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että metsästystä koskevan lainsäädännön alaisia
lajeja ei metsästetä pesimisaikana eikä eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheissa. Kun on kyse muuttavista lajeista,
jäsenvaltioiden on huolehdittava erityisesti siitä, että metsästyslainsäädännön alaisia lajeja ei metsästetä niiden lisääntymiskauden
aikana tai niiden palatessa pesimisalueilleen. Jäsenvaltioiden on toimitettava komissiolle kaikki aiheelliset tiedot siitä,
miten niiden metsästystä koskevaa säännöstöä sovelletaan käytännössä.”
Direktiivin 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Siltä osin kun on kyse tässä direktiivissä tarkoitetusta lintujen metsästyksestä, pyydystämisestä ja tappamisesta, jäsenvaltioiden
on kiellettävä kaikkien sellaisten erityisesti liitteessä IV olevassa a kohdassa lueteltujen välineiden, laitteiden ja menetelmien
käyttö, joilla laajamittaisesti tai valikoimattomasti pyydystetään tai tapetaan lintuja, tai joilla saatetaan paikallisesti
hävittää jokin laji.
2.      Jäsenvaltioiden on lisäksi kiellettävä metsästys liitteessä IV olevassa b kohdassa mainituista ajoneuvoista ja siinä mainituissa
oloissa.”
Direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot voivat, jollei muuta tyydyttävää ratkaisua ole, poiketa 5, 6, 7 ja 8 artiklasta seuraavin perustein:
a)      –       kansanterveyden ja yleisen turvallisuuden turvaamiseksi,
–        lentoturvallisuuden turvaamiseksi,
–        viljelmille, kotieläimille, metsille, kalavesille ja vesistöille koituvan vakavan vahingon estämiseksi,
–        kasviston ja eläimistön suojelemiseksi;
b)      tutkimus- ja opetustarkoituksessa, kannan lisäämis- ja uudelleenistutustarkoituksessa sekä tehdäkseen mahdolliseksi näitä
varten tapahtuvan kasvatuksen;
c)      salliakseen tiukasti valvotuissa oloissa ja valikoivasti tiettyjen lintujen pienien määrien pyydystämisen, hallussapitämisen
tai muuten asiallisen hyötykäytön.”
Direktiivin 9 artiklan 2 kohdan mukaisesti poikkeuksissa on mainittava
”–      lajit, joita poikkeukset koskevat,
–        pyydystämistä tai tappamista varten hyväksytyt välineet, laitteet ja menetelmät,
–        vaaratekijät sekä ne ajalliset ja paikalliset olot, joissa näitä poikkeuksia voidaan myöntää,
–        viranomainen, joka on valtuutettu ilmoittamaan, että vaaditut edellytykset täytetään, ja joka päättää, missä laajuudessa ja
kuka saa käyttää mitäkin välineitä, laitteita ja menetelmiä,
–        suoritettavat tarkastukset.”
Direktiivin 11 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisen lintulajin istuttaminen jäsenvaltioiden Eurooppaan
kuuluvalle alueelle, joka ei elä siellä luonnonvaraisena, ei vahingoita paikallista kasvistoa ja eläimistöä.

Itävallan eri osavaltioiden lait ja asetukset, joiden yhdenmukaisuus direktiivin säännösten kanssa on riitautettu
Niederösterreichin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Niederösterreichin luonnonsuojelulain (Niederösterreichisches Naturschutzgesetz 2000;
LGBl. (Niederösterreich) 87/00; jäljempänä Nö NSchG) 17 §:n 5 momentti, 18 § sekä 20 §:n 4 momentti ja 21 §, Niederösterreichin
metsästyslain (Niederösterreichisches Jagdgesetz 1974; LGBl. (Niederösterreich) 76/74; jäljempänä Nö JagdG) 95 § ja Niederösterreichin
metsästysasetuksen (Niederösterreichische Jagverordnung; LGBl. (Niederösterreich) 28/77; jäljempänä Nö JagdVO) 22 §.
Nö NSchG:n 17 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
5. Epäluontaisten, kyseiselle paikalle soveltumattomien kasvien istuttamiselle ja kasvattamiselle sekä epäluontaisten eläinten
istuttamiselle ja kasvattamiselle vapaana luonnossa on saatava hallituksen lupa. Lupa on evättävä, jos kyseinen toiminta vaikuttaa
pysyvästi sopeutuneisiin luontaisiin kantoihin, luontaisten eläin- ja kasvilajien luonnollisiin (geneettisiin) ominaispiirteisiin
tai luonnon kauneuteen ja sen ominaispiirteisiin.
– –”
Nö NSchG:n 18 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Lajien suojelua koskevilla säännöillä pyritään luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien suojeluun ja ylläpitoon niiden luonnollisessa
ja historiallisessa monimuotoisuudessa. Lajien suojeluun kuuluu:
1)      eläinten, kasvien ja niiden eliöyhteisöjen suojelu ihmisen aiheuttamilta vahingonteoilta, joihin kuuluu erityisesti haltuunotto
2)      luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien elinympäristöjen suojelu, ylläpito, kehittäminen ja ennalleen saattaminen sekä niiden
elinolosuhteiden suojelu ja
3)      syrjäytettyjen luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien istutus tarkoituksenmukaisiin biotooppeihin niiden luontaisella levinneisyysalueella.
2.      Osavaltion hallitus ilmoittaa asetuksella joko kokonaan tai, kun tämä riittää lajin säilyttämiseen, osittain tai tilapäisesti
suojellut lajit, eikä sellaisia luonnonvaraisia kasveja voida kerätä eikä sellaisia luonnonvaraisia eläimiä metsästää, joiden
kantaa on suojeltava tai ylläpidettävä
1)      niiden harvinaisuuden tai niiden kantaa uhkaavan vaaran vuoksi
2)      tieteellisistä tai luonnonperintöön liittyvistä syistä
3)      niiden käyttökelpoisuuden vuoksi tai siksi, että ne ovat tärkeitä ekosysteemille, tai
4)      luonnon monimuotoisuuden tai erityisyyden säilyttämiseksi. Asetuksessa voidaan nimetä eläin- tai kasvilajit, joiden kantaa
uhkaa sukupuuttoon kuoleminen osavaltion alueella.
3.      Lajeja, joita ei esiinny luonnostaan osavaltion alueella, voidaan asetuksella rinnastaa erityisesti suojeltuihin lajeihin,
joita esiintyy luonnostaan kyseisellä alueella, kun tämä on tarpeen niiden kannan suojelemiseksi, jotta voidaan rajoittaa
tai sulkea pois tämän lain alueellisella soveltamisalalla näiden lajien kannan vähenemisen taustalla olevia syitä, jotka uhkaavat
tämän kannan olemassaoloa, ja kun kyseisiä lajeja
1)      suojellaan erityisesti jossain muussa Itävallan osavaltiossa tai niiden alkuperämaassa
2)      pidetään tällaisina tai ne on yksilöity tällaisiksi kansainvälisessä yleissopimuksessa, johon Itävallan tasavalta on liittynyt,
tai
3)      uhkaa vahvistettujen tietojen mukaan sukupuuttoon kuoleminen, eikä niitä suojella niiden alkuperämaassa.
4.      2 ja 3 momentin mukaisesti erityisesti suojeltujen lajien osalta on kiellettyä
– –
2)      saalistaa, häiritä tahallisesti, pyydystää, pitää vankeudessa, loukata tai tappaa, hankkia, pitää hallussa, välittää, kuljettaa
tai tarjota eläimiä myytäväksi elävinä tai kuolleina
3)      vahingoittaa, tuhota tai siirtää näiden eläinten munia, toukkia, koteloita tai pesiä tai niiden pesimä-, lisääntymis-, kutemis-
tai suojapaikkoja sekä
4)      häiritä uhanalaisten ja tässä asetuksessa tarkoitettujen lajien biotooppeja, lisääntymispaikkoja ja elinympäristöjä erityisesti
ottamalla niistä valokuvia tai filmaamalla niitä.
5.      Muun tyydyttävän ratkaisun puuttuessa lokakuusta helmikuun loppuun saakka on sallittua siirtää, vahingoittaa tai tuhota erityisesti
suojeltujen eläinten lisääntymispaikkoja tai pesiä, kun niissä ei ole poikasia ja ne ovat rakennuksen sisällä.
6.      Tarvittaessa asetuksessa voidaan myös määritellä elinympäristön suojelutoimenpiteet sekä erityisesti suojeltujen lajien kannan
suojelu- ja lisäämistoimenpiteet sekä kieltää tai rajoittaa toimintaa, joka voi vähentää vielä enemmän kantoja.
– –”
Nö NSchG:n 20 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
4) Osavaltion hallitus voi päättää poikkeuksien myöntämisestä 18 §:ään erityisesti tieteellisiin tai opetuksellisiin tarkoituksiin,
jos ei ole aihetta pelätä, että tästä aiheutuisi vaaraa suojelluille luonnonvaraisille kasveille ja eläimille, – –. Luvassa
on mainittava ainakin seuraavat seikat:
1.      lajit, joita poikkeukset koskevat,
2.      pyydystämistä tai tappamista varten hyväksytyt välineet, laitteet ja menetelmät sekä
3.      suoritettavat tarkastukset.”
Nö NSchG:n 21 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Ellei tässä laissa tai sen nojalla annetuissa asetuksissa taikka hallinnollisissa päätöksissä annetuista erityisistä säännöistä
muuta johdu, lähtökohtaisesti on sallittua toteuttaa toimenpiteitä, jotka liittyvät alueiden kaupalliseen käyttöön – –. Tätä
poikkeussäännöstä ei sovelleta, jos toimenpiteillä tahallisesti vaikutetaan suojeltuihin kasveihin ja eläimiin tai suojeltuihin
elinympäristöihin tai jos niillä vaikutetaan – – kasveihin ja eläimiin, joita uhkaa sukupuuttoon kuoleminen.
2.      Ellei tässä laissa tai sen nojalla annetuissa asetuksissa taikka hallinnollisissa päätöksissä annetuista erityisistä säännöistä
muuta johdu, lähtökohtaisesti on sallittua toteuttaa toimenpiteitä, jotka liittyvät maa-alueiden käyttämiseen nykyaikaisessa
ja kestävässä maa- tai metsätaloustoiminnassa – –. Tätä poikkeussäännöstä ei sovelleta, jos toimenpiteillä tahallisesti vaikutetaan
suojeltuihin kasveihin ja eläimiin tai suojeltuihin elinympäristöihin tai jos niillä vaikutetaan – – kasveihin ja eläimiin,
joita uhkaa sukupuuttoon kuoleminen.
3.      Alueiden käyttämistä maa- tai metsätalouteen pidetään nykyaikaisena ja kestävänä, kun maa- tai metsätaloustoiminnalla pyritään
tuottamaan tai saamaan aikaiseksi kasvi- tai eläintuotteita ja kun se on järjestetty tietylle alueelle tietyllä hetkellä tavanomaisten
tai perinteisesti käytettyjen menetelmien mukaisesti ja kun kyseisellä luonnon olosuhteisiin sopeutetulla käyttämisellä taataan
kestävästi hyvin toimivan järjestelmän suorituskyky käyttämättä loppuun tuotantolähteitä ja rasittamatta kohtuuttomasti luontoa
ja maisemaa.”
Nö JagdG:n 95 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. Kaikki valikoimattomat pyyntimenetelmät ovat kiellettyjä; erityisesti kiellettyä on
– –
3)      metsästys yöllä – –; tämä kielto ei koske – – metsojen, teerien, hanhien, sorsien eikä kurppien metsästystä;
4)      käyttää riistan metsästämiseksi tai tappamiseksi kohteen valaisemiseksi – –laitteita,
– –
8)      käyttää houkuttimina sokeita tai runneltuja eläviä eläimiä tai nukutussyöttejä; käyttää nauhoittimia, sähköisiä ja elektronisia
tappo- tai tainnutusvälineitä; käyttää peilejä ja muita häikäiseviä laitteita, räjähteitä tai toiminnaltaan tai käyttötavaltaan
valikoimattomia verkkoja; uloskaasuttaa tai ‑savustaa;
9)      metsästää riistalintuja silmukka-ansoilla, liima-ansoilla, koukuilla, verkoilla tai loukuilla;
10)      metsästää ilma-aluksista, liikkuvista ajoneuvoista tai yli 5 km tunnissa kulkevista laivoista.
– –”
Nö JagdVO:n 22 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Jäljempänä mainittua riistaa saa periaatteessa saalistaa, pyydystää tai tappaa vain jäljempänä mainittuina aikoina:
– –
15.      metso: 1.–31.5. parillisina vuosina
16.      teeri: 1.–31.5. parittomina vuosina
– –
18.      korpimetso: 1.1.–31.12.
– –
22.      lehtokurppa: 1.9.–31.12. ja 1.3.–15.4.
– –”
Burgenlandin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Burgenlandin luonnonsuojelu- ja maisemanhoitolain (Burgenländisches Naturschutz- und Landschaftspflegegesetz;
LGBl. (Burgenland) 27/1991; jäljempänä Bgld NSchLPflG) 16, 16 a ja 16 b §, Burgenlandin metsästyslain (Burgenländisches Jagdgesetz
1988; LGBl. (Burgenland) 11/1989; jäljempänä Bgld JagdG) 88 a §:n 1 ja 2 momentti sekä 88 b §, Burgenlandin metsästysasetuksen
(Burgenländische Jagdverordnung; LGBl. (Burgenland) 24/1989; jäljempänä Bgld JagdVO) 76 §:n 1 momentti sekä Burgenlandin lajiensuojeluasetuksen
(Burgenländische Artenschutzverordnung 2001; LGBl. (Burgenland) 36/2001; jäljempänä Bgld ArtenschutzVO) 2 ja 6 §.
Bgld NSchLPflG:n 16 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Sikäli kuin seuraavassa mainittuja lajeja ei pidetä riistana tai kalastusoikeuden piiriin kuuluvina, suojeltuja ovat:
a)      luonnonvaraiset eläimet – – sekä direktiivin 79/409/ETY liitteessä I, direktiivin 92/43/ETY liitteissä II, IV ja V, Bernin
yleissopimuksen liitteissä II ja III sekä Bonnin yleissopimuksen liitteissä I ja II luetellut lajit
b)      sanotun vaikuttamatta a) kohtaan kaikki muut luonnonvaraiset lintulajit kottaraista (
Sturnus vulgaris
) lukuun ottamatta [Bgld JagdG:n] 88 a §:n mukaisesti – –
2.      Osavaltion hallitus määrittelee suojeltujen tai uhanalaisten eläinlajien osalta asetuksella
a)      poikkeuksia – –
b)      kielletyt pyyntitoimet ja -menetelmät lajien kantojen suojelemiseksi
c)      toteutettavia toimenpiteitä suojeltujen lajien kantojen uudistamisen edistämiseksi – –
d)      lajit, joiden osalta on niiden suojelemiseksi kiellettyä siirtää, heikentää tai tuhota niiden pesiä ja pesimispaikkoja, parittelu-,
lisääntymis-, levähdys- ja talvehtimispaikkoja (pesäpuita, onttoja puita, pesimiskallioita ja -kaislikoita, ruoikoita, maapesiä
ja vastaavia paikkoja) ja
– –
4.      On kiellettyä saalistaa, häiritä, pyydystää, kuljettaa, pitää vankeudessa, haavoittaa, tappaa, pitää hallussa, siirtää tai
vahingoittaa suojeltuja eläimiä niiden kaikissa kehitysvaiheissa. On kiellettyä tarjota myytäväksi, hankkia tai välittää tällaisia
eläimiä tai niiden osia niiden tilasta, iästä tai kehitysvaiheesta riippumatta. On niin ikään kiellettyä ilmoittaa julkisesti
valmiudesta myydä tai hankkia tällaisia eläimiä.
5. Jokaisen, jolla on hallussaan tai omistuksessaan suojeltuihin lajeihin kuuluvia eläimiä (tällaisten eläinten osat mukaan
lukien ja tällaisten eläinten kehitysvaiheesta riippumatta), on viranomaisten pyynnöstä esitettävä todisteet niiden alkuperästä.
Kuolleina tai hoitoa edellyttävässä tilassa löydetyt eläimet ovat osavaltion omaisuutta, ja ne on toimitettava viipymättä
viranomaisille tai näiden nimeämään tieteelliseen laitokseen.
– –”
Bgld NSchLPflG:n 16 a §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Osavaltion hallitus varmistaa tai palauttaa ennalleen direktiiveissä 79/409/ETY ja 92/43/ETY tarkoitettujen lajien elinympäristöjen
riittävän monimuotoisuuden ja pinta-alan – –. Tähän kuuluvat ensivaiheessa seuraavat toimenpiteet:
a)      suojelualueiden perustaminen – – tai sopimusten tekeminen sekä tukien myöntäminen – –
b)      ylläpito ja kunnostus, joka on suunnattu niiden elinympäristöjen suojelun mukaan, jotka esiintyvät erityissuojelualueiden
sisä- ja ulkopuolella
c)      tuhottujen elinympäristöjen ennalleen palauttaminen
d)      elinympäristöjen luominen
e)      sellaisten ekologisten prosessien ylläpito, ennalleen palauttaminen ja parantaminen, jotka ovat edellytyksenä elinympäristöjen
luonnolliselle kehitykselle.
2.      Osavaltion hallitus valvoo direktiiveissä tarkoitettujen lajien suojelun tilaa ja antaa siitä tietoja – –
3.      Osavaltion hallitus toteuttaa asetuksella tutkimus-, valvonta- ja suojelutoimenpiteitä, jotta tahaton pyydystäminen ja tahattomat
tappamiset eivät vaikuta kielteisesti suojeltuihin lajeihin.
– –”
Bgld NSchLPflG:n 16 b §:ssä säädetään seuraavaa:
”Ottaen huomioon muuttavien lajien suojelutarpeet osavaltion hallituksen on toteutettava erityisiä suojelutoimenpiteitä säännöllisesti
esiintyvien muuttavien lajien osalta, kun kyseessä ovat niiden muuttoreittien varrella ja lähiympäristössä sijaitsevat pesimä-,
sulkasato- ja talvehtimisalueet ja levähdyspaikat. Tämän vuoksi sen on kiinnitettävä erityistä huomiota kosteikkojen ja erityisesti
kansainvälisesti merkittävien kosteikkojen suojeluun.”
Bgld JagdG:n 88 a §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Viiniviljelmien suojelemiseksi (2 momentti) kottaraisia voidaan metsästää 15.7.–30.11.
2)      Tämän toimenpiteen tarve on todettava osavaltion hallituksen antamalla asetuksella, kun suurten kottaraisparvien esiintyminen
viiniviljelmillä on ennakoitavissa – –”
Bgld JagdG:n 88 b §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
2)      Lehtokurppaa voidaan metsästää 1.3.–15.4. (lehtokurppaparven lento).”
Bgld JagdVO:n 76 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Metsästettäviä eläimiä, jotka luetellaan jäljempänä, ei voida saalistaa, pyydystää tai tappaa jäljempänä mainittuina rauhoitusaikoina:
– –
2)      Riistalinnut:
– –
e)      Luonnonvaraiset kyyhkyt:
Sepelkyyhky ja turkinkyyhky: 16.4.–30.6.
Turturikyyhky: 1.11.–30.6.
f)      Kurpat:
Lehtokurppa: 1.1.–28.2. ja 16.4.–30.9.
– –
– –”
Bgld ArtenschutzVO:n 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraavien lajien pesimis-, lisääntymis-, levähdys- ja talvehtimispaikkojen vahingoittaminen on kielletty:
mehiläissyöjä (
merops apiaster
)
sininärhi (
coracias garrulus
)
naakka (
corvus monedula
)
kuningaskalastaja (
alcedo atthis
)
– –
kalatiira (
sterna hirundo
)
törmäpääsky (
riparia riparia
)
valkoselkätikka (
dendrocopos leucotos
)
kattohaikara (
ciconia ciconia
)
harjalintu (
upupa epops
)
– –
2.      On erityisesti kiellettyä
1)      siirtää kallioita, kallioseinämiä tai puumaisia kasveja, jotka ovat 2 §:n 1 momentissa tarkoitettujen lajien majapaikkoja,
tai kiivetä niille tai niihin lisääntymisaikana
– –”
Bgld ArtenschutzVO:n 6 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Käyttö maa- tai metsätaloustarkoituksiin on sallittua [Bgld NSchLPflG:n] 19 §:n mukaisesti. Tämän asetuksen säännökset eivät
vaikuta lailliseen metsästyksen ja kalastuksen harjoittamiseen.”
Kärntenin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Kärntenin metsästyslain (Kärntner Jagdgesetz 2000; LGBl. (Kärnten) 21/2000; jäljempänä
Krnt JagdG) 3 §, 51 §:n 1–5 momentti, 59 §:n 1 momentti ja 68 §:n 1 momentti sekä Kärntenin metsästyslain täytäntöönpanoasetuksen
(Kärntner Jagdgesetz 2000 – Durchführungsverordnung; LGBl. (Kärnten) 132/1991; jäljempänä Krnt JagdVO) 9 §:n 2 momentti.
Krnt JagdG:n 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Metsästystä on harjoitettava asianmukaisesti ja vallitsevan käytännön mukaisesti, ja huomioon on otettava metsästyksen hyvän
hallinnon periaatteet. On kiellettyä vaarantaa riistalajin kanta asiattomalla metsästyksen harjoittamisella. Metsästystä on
lisäksi harjoitettava siten, ettei vähennetä metsän yleisen edun kannalta myönteisiä vaikutuksia, ja erityisesti siten, että
estetään se, että riista aiheuttaa metsää uhkaavaa vahinkoa – –
2.      Metsästys on hyvin hallinnoitua, kun sen harjoittaminen vaikuttaa siihen, että saadaan tai pysytetään hyväkuntoinen, erilaisista
lajeista muodostuva riistakanta, joka on mukautettu metsästysalueen kokoon ja ominaispiirteisiin. Tältä osin on otettava huomioon
tasapainoinen ekosysteemi, maa- ja metsätalouden tarpeet sekä maankäyttö riistaekologian periaatteiden mukaisesti. Metsästyksen
hyvä hallinto sisältää myös asianmukaisen riistansuojelun.
– –”
Krnt JagdG:n 51 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Seuraavien lajien metsästys on kielletty koko vuoden – –
2.      Riistalajien, joita ei mainita 1 momentissa, osalta osavaltion hallitus määrittelee asetuksella ja ottaen huomioon metsästyksen
hyvän hallinnon periaatteet (3 §), uhanalaisten riistalajien suojelun sekä riistan iän, sukupuolen ja biologiset erityispiirteet,
mitä riistaa ei voida metsästää koko vuonna tai tiettyinä ajanjaksoina (rauhoitusajat). – –
3.      Mikäli riistakantoja uhkaa vakava vaara, jonka taustalla on riistan menetys poikkeuksellisten sääolosuhteiden, luonnonkatastrofien,
epidemioiden jne. vuoksi, osavaltion hallitus voi metsästyksen hyvän hallinnon edun nimissä pidentää rauhoitusaikoja koko
osavaltion alueella, tietyillä hallintoalueilla tai tietyillä metsästysalueilla tai päättää, että tiettyjen riistalajien metsästys
on kiellettyä koko vuoden. Tämä asetus kumotaan, kun sen antamisen syy on poistunut.
4.      Osavaltion hallitus voi pidentää tiettyjen riistalajien osalta rauhoitusaikoja, jotka on vahvistettu 1 tai 2 momentin mukaisesti,
kaikilla tai tietyillä metsästysalueilla tai sikäli kuin kyseessä eivät ole 4a momentissa tarkoitetut riistalajit kumota ne
tai lyhentää niitä, jos tämä vaikuttaa perustellulta metsästyksen hyvän hallinnon takaamiseksi ja ottaen huomioon paikalliset
olosuhteet tai sääolosuhteet. Tällaisia asetuksia voidaan antaa enintään kahdeksi vuodeksi.
4 a      Salliakseen valikoivasti ja pienissä määrin ympäri vuoden suojeltujen riistalintulajien tappamisen, pyydystämisen tai hallussapitämisen
– – osavaltion hallitus voi muun tyydyttävän ratkaisun puuttuessa kumota tämän riistan osalta 1 momentin nojalla vahvistetun
rauhoitusajan tai lyhentää sitä kansanterveyden, yleisen turvallisuuden tai lentoturvallisuuden turvaamiseksi, viljelmille,
kotieläimille, metsille, kalastusalueille ja vesistöille koituvan vakavan vahingon estämiseksi, luonnonvaraisen eläimistön
ja kasviston suojelemiseksi tai tutkimus-, kannan lisäämis- ja uudelleenistutustarkoituksessa sekä tehdäkseen mahdolliseksi
näitä varten tapahtuvan kasvatuksen. Tämä säädös voidaan lisäksi antaa vain, jos asetuksessa lueteltujen lajien kantojen suotuisan
suojelun tila säilyy rauhoitusajan kumoamisesta tai lyhentämisestä huolimatta. Sikäli kuin ei ole kyse ympäri vuoden suojelluista
riistalinnuista, tällainen säädös voidaan muiden edellytysten täyttyessä antaa myös omaisuuden yleensä tai elinympäristön
suojelemiseksi. Tämä säädös voidaan antaa enintään kahdeksi vuodeksi.
5.      Osavaltion hallitus voi lisäksi lykätä tarkoituksenmukaiseksi ajaksi tietyn riistalajin – 4 a momentissa tarkoitettuja riistalajeja
lukuun ottamatta – rauhoitusajan soveltamista kaikilla hallintoalueen metsästysalueilla tai tietyillä niistä, kun metsästyksen,
maatalouden tai metsätalouden hyvä hallinto sitä edellyttää. Rauhoitusajan soveltamista 4 a momentissa tarkoitettuihin riistalajeihin
voidaan kuitenkin lykätä yksinomaan, kun tämä vaikuttaa tarpeelliselta 4 a momentissa tarkoitetun edun suojaamiseksi, muun
tyydyttävän ratkaisun puuttuessa ja edellyttäen, että 4 a momentin toisessa virkkeessä säädetyt edellytykset täyttyvät.
– –”
Krnt JagdG:n 59 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Metsästysoikeuden haltijan on kirjattava metsästysalueellaan metsästysvuoden kuluessa kaadetut, pyydetyt tai muulla tavoin
kuolleet eläimet kaadetun riistan luetteloon, jota pidetään erikseen kunkin metsästysalueen osalta; kun viereisten metsästysalueiden
osalta on laadittu vain yksi kaatosuunnitelma, kirjaaminen tehdään yhteen kaatoluetteloon. – –
2.      Kaadetun riistan luettelon pitämiseksi on käytettävä lomaketta, joka on vahvistettu Kärntenin metsästäjien yhdistyksen toimivaltaisen
elimen antamalla asetuksella. Kyseistä asetusta annettaessa on otettava huomioon kaatoluettelon sisältö ja tavoite.
– –”
Krnt JagdG:n 68 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      On kiellettyä
– –
19.      tuhota riistalintujen pesiä ja pesissä olevia munia tai kerätä munia ilman lupaa – – sekä häiritä riistalintujen lisääntymispaikkoja
lisääntymis- ja poikastenkasvatusaikana
– –”
Krnt JagdVO:n 9 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
2)      Jäljempänä mainittua riistaa voidaan metsästää yksinomaan mainittuina aikoina (metsästysajat) ja se rauhoitetaan muina aikoina:
– –
–        metso: 10.–31.5.
–        teeri: 10.–31.5.
– –
–        nokikana: 16.8.–31.1.
–        lehtokurppa: 1.9.–31.12. ja 16.3.–10.4.
–        sepelkyyhky ja turkinkyyhky: 1.8.–31.12. ja 16.3.–10.4.
– –
–        nokivaris: 1.7.–15.3.
–        närhi: 1.7.–15.3.
–        harakka: 1.7.–15.3.
– –”
Oberösterreichin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Oberösterreichin luonnon- ja maisemansuojelulain (Oberösterreichisches Natur- und Landschaftschutzgesetz,
2001; LGBl. (Oberösterreich) 129/2001; jäljempänä Oö NSchG) 27 §:n 1 ja 2 momentti, Oberösterreichin metsästyslain (Oberösterreichisches
Jagdgesetz; LGBl. (Oberösterreich) 32/1964; jäljempänä Oö JagdG) 48 §:n 1–4 momentti sekä 60 §:n 3 momentti ja Oberösterreichin
lajiensuojeluasetuksen (Oberösterreichische Artenschutzverordnung; LGBl. (Oberösterreich) 73/2003; jäljempänä Oö ArtenschutzVO)
5 §:n 2 momentti sekä 11 § ja rauhoitusajoista annetun Oberösterreichin asetuksen (Oberösterreichische Schonzeitenverordnung;
LGBl. (Oberösterreich) 30/1990; jäljempänä Oö SchonzeitenVO) 1 §.
Oö NSchG:n 27 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Luonnonvaraisia kasveja ja sieniä sekä eläimiä, jotka ovat rauhoitettuja, voidaan suojella erityisesti osavaltion hallituksen
antamalla asetuksella sikäli kuin asianomainen laji on harvinainen elinalueellaan, sen olemassaolo on uhattuna tai sen suojelu
on yleisen edun mukaista ekologiseen tasapainoon liittyvistä syistä, jos muut yleisen edun mukaiset syyt eivät ole etusijalla
tähän suojelua koskevaan etuun nähden. Tämä säännös ei vaikuta sen kanssa ristiriidassa oleviin säädöksiin.
2.      Kaikissa 1 momentissa tarkoitetuissa asetuksissa on täsmennettävä ottaen huomioon ’lintudirektiivin’ 5–7 ja 9 artikla sekä
’luontodirektiivin’ 12 ja 13 artikla
1)      kokonaan tai osittain suojellut lajit
2)      suojelualue ja -kausi
3)      toimenpiteet, joilla pyritään suojelemaan suojeltujen luonnonvaraisten tai kasvatettujen kasvien, sienten tai eläinten jälkeläisiä
4)      toimenpiteet, joilla pyritään suojelemaan suojeltujen kasvien, sienten tai eläinten suppeita elinympäristöjä.”
Oö JagdG:n 48 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Riistanhoidollisista syistä – – metsästys on kiellettävä tarpeen mukaan maanviljelyyn liittyvät tarpeet huomioon ottaen. Osavaltion
metsästyksen alan neuvoa-antavaa komiteaa kuultuaan osavaltion hallitus vahvistaa asetuksella rauhoitusajat eri riistalajeille
tehden tarvittaessa eron iän ja sukupuolen mukaan tai kieltää kokonaan tiettyjen riistalajien metsästyksen.
2)      Rauhoitusaikana asianomaisen lajin eläimiä ei voida metsästää, pyydystää eikä tappaa.
3)      On kiellettyä siirtää, vahingoittaa tai tuhota riistalintujen pesässä olevia munia ja pesiä; metsästysoikeuden haltijalla
on kuitenkin oikeus kerätä riistalintujen munia niiden hautomiseksi tarkoituksenaan niiden keinotekoinen kasvatus.
4)      Osavaltion hallitus voi rauhoitusaikana sallia riistan pyydystämisen kasvatustarkoituksessa sekä riistan tappamisen tieteellisessä
tarkoituksessa tai tutkimustarkoituksessa.
– –”
Oö JagdG:n 60 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
3.      Asuinrakennuksissa, liiketiloissa sekä yksityisissä aidatuissa puutarhoissa omistaja voi pyydystää tai tappaa ja ottaa itselleen
– – kanahaukkoja, hiirihaukkoja ja varpushaukkoja, jos tämä on tarpeen vakavien vahinkojen estämiseksi muun muassa viljelmille,
karjankasvatukselle ja muille omaisuuden muodoille.”
Oö ArtenschutzVO:n 5 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Suojeltuja ovat – –
2)      luonnonvaraiset lintulajit, joita ei voida metsästää ja jotka elävät luonnonvaraisina Euroopan unionin jäsenvaltioiden Eurooppaan
kuuluvalla alueella (– – direktiivin 79/409/ETY 1 artikla), lukuun ottamatta harakkaa (
Pica pica
), närheä (
Garrulus glandarius
), nokivarista (
Corvus corone corone
) ja varista (
Corvus corone cornix
).
– –”
Oö ArtenschutzVO:n 11 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lajien [yksilöiden] valikoiva pyydystäminen laululintujen perinteisiä näyttelyitä varten voidaan sallia vain – – hallintoalueella,
lintujensuojelualueiden ulkopuolella (’lintudirektiivin’ 4 artiklan 1 kohdan neljäs virke), ja niiden hallussapito voidaan
sallia yksinomaan – – alueilla ja ainoastaan seuraavin edellytyksin:
– –”
Oö SchonzeitenVO:n 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Jäljempänä mainittavia metsästettäviä eläimiä ei saa metsästää, pyydystää eikä tappaa seuraavina rauhoitusaikoina:
– –
Metso, korpimetso ja teeri:
–        uros: 1.6.–30.4.
–        naaras: koko vuonna.
– –
Lehtokurppa: 1.5.–30.9.
– –
2.      Rauhoitusaikaan kuuluvat sen ensimmäinen ja viimeinen päivä.”
Salzburgin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Salzburgin metsästyslain (Salzburger Jagdgesetz 1993; LGBl. (Salzburg) 100/1993; jäljempänä
Sbg JagdG) 3 §, 54 §:n 1 momentti, 59 §, 60 §:n 3 a ja 4 a momentti, 72 §:n 3 momentti sekä 103 ja 104 §, Salzburgin luonnonsuojelulain
(Salzburger Naturschutzgesetz 1999; LGBl. (Salzburg) 73/1999; jäljempänä Sbg NSchG) 34 § ja rauhoitusajoista annetun Salzburgin
asetuksen (Salzburger Schonzeitenverordnung; LGBl. (Salzburg) 53/1996; jäljempänä Sbg SchonzeitenVO) 1 §.
Sbg JagdG:n 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Metsästysoikeutta on käytettävä – – vastuuntuntoisen metsästyksen periaatteita noudattaen siten, että
a)      säilytetään eri lajien riistan hyväkuntoinen kanta, joka soveltuu kyseessä olevaan elinympäristöön
b)      säilytetään riistan elämälle luonnolliset perustat
c)      ei vaikuteta metsän yleisen edun kannalta myönteisiin vaikutuksiin ja erityisesti estetään se, että riista aiheuttaa metsää
uhkaavia vahinkoja
d)      ei vaikuteta luonnon ja maiseman suojelua koskevaan yleiseen etuun
e)      säilytetään luonnonvarainen eläimistö monimuotoisuudessaan kotoperäisen luonnon olennaisena osatekijänä ja luonnollisen ekosysteemin
osana
f)      vaikutetaan mahdollisimman vähän alueiden asianmukaiseen käyttöön maa- tai metsätaloustarkoitukseen.”
Sbg JagdG:n 54 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Jäljempänä lueteltujen riistalajien rauhoitusajat on vahvistettava osavaltion hallituksen asetuksella: – – metso, korpimetso,
teeri, fasaani, sepelkyyhky, turkinkyyhky, sinisorsa, lapasotka, tukkasotka, metsähanhi, merihanhi, lehtokurppa, nokikana,
nokivaris, varis, korppi, harakka, närhi, naurulokki, harmaahaikara, merimetso. Rauhoitusaikojen (ensimmäinen ja viimeinen
päivä mukaan luettuina) aikana näitä riistalajeja ei saa saalistaa, pyydystää eikä tappaa – –. Vahvistettaessa rauhoitusaikoja
on otettava huomioon kyseisten lajien biologiset erityispiirteet kestävän suojelun näkökulmasta sekä maa- ja metsätalouden
vaatimukset. Rauhoitusajat voidaan myös vahvistaa erikseen iän ja sukupuolen mukaan. Niiden lintulajien osalta, joita ei ’lintudirektiivin’
liitteen II mukaan pidetä lajeina, joita voidaan metsästää Itävallassa, metsästysaikoja voidaan vahvistaa vain, jos 104 §:n
4 momentissa säädetyt edellytykset täyttyvät. Kaikkien lintulajien osalta on valvottava, että rauhoitusaika kattaa pesimisajan,
eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusajat sekä muuttolintujen tapauksessa niiden paluureitin pesimispaikalle.
– –”
Sbg JagdG 59 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      – – Lisäksi niiden luonnonvaraisten lintulajien, joita ei mainita ’lintudirektiivin’ liitteessä II lajeina, joita voidaan
metsästää Itävallassa, [yksilöitä] voidaan pyytää vain metsästyssuunnitelman puitteissa. Osavaltion hallituksella on toimivalta
säätää asetuksella, että myöskään tiettyjä muita riistalajeja ei voida metsästää kuin metsästyssuunnitelman puitteissa, kun
tämä on tarpeen sellaisen riistakannan saamiseksi ja säilyttämiseksi, joka on 3 §:n periaatteiden mukainen. – –
2. Metsästyksen suunnittelussa on aina otettava huomioon aikaisempina vuosina pyydettyjen eläinten määrä, luonnollisesti tai
odottamatta kuolleiden eläinten määrä, riistan metsälle aiheuttamien vahinkojen laajuus ja kehitys sekä riistakannan terveydentila
ja rakenne.
3.      Osavaltion hallitus antaa asetuksella täsmällisemmät säännökset, jotka ovat tarpeen metsästyssuunnitelman laatimiseksi ja
hyväksymiseksi – –”
Sbg JagdG:n 60 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
3 a      59 §:n 1 momentin toisessa virkkeessä tarkoitettujen lintulajien vähimmäismetsästysmäärää ei voida vahvistaa. Osavaltion hallitus
vahvistaa asetuksella ja 104 §:n 4 momenttia mutatis mutandis soveltaen sallitut enimmäismetsästysmäärät ja niiden jaon kullekin
eri metsästysalueelle. Ennen tämän asetuksen antamista se kuulee Salzburgin metsästäjien yhdistystä, Salzburgin osavaltion
kalastusyhdistystä, Salzburgin osavaltion maatalous- ja metsästyskamaria sekä osavaltion ympäristöasiamiestä. Sallittu enimmäismäärä
vahvistetaan siten, että osavaltion alueelle saadaan tai siellä pysytetään asianomaisen lintulajin kanta, joka on 3 §:ssä
vahvistettujen periaatteiden mukainen, aiheuttamatta vahinkoa, jota ei voida hyväksyä.
– –
4 a      Vuotuisessa metsästyssuunnitelmassa todetaan kunkin riistalajin osalta ne tarvittaessa sukupuolen ja ikäjakauman mukaan eritellen
sallitut enimmäismetsästysmäärät tai vähimmäismäärät tai kummatkin sekä niiden jako eri metsästysalueille. – –”
Sbg JagdG:n 72 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
3.      Sellaisten ansojen käyttäminen, joiden tarkoituksena on riistan tappaminen, on periaatteessa kielletty. Osavaltion hallitus
voi kuitenkin päättää antaa metsästäjille tai suojeluyhdistyksille määräyksen käyttää tällaisia ansoja, kun
a)      luonnonvaraiset eläimet uhkaavat ihmisten elämää tai terveyttä ja kun tätä uhkaa ei voida muutoin välttää, tai
b)      yhtä tärkeää yleistä etua ei voida suojata muutoin.
– –”
Sbg JagdG:n 103 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Jäljempänä mainittuja riistalajeja suojellaan erityisesti kaikissa niiden elinvaiheissa:
– –
b)      kaikki riistalinnut.
2.      Jäljempänä esitettyjä suojelutoimenpiteitä sovelletaan 1 momentissa tarkoitettuihin riistalajeihin:
a)      luonnosta otettujen eläinten kaikenlainen tahallinen pyydystäminen tai tappaminen on kielletty
b)      näiden lajien tahallinen häirintä erityisesti lisääntymis-, poikastenkasvatus-, talvehtimis- ja muuttoaikana on kielletty
c)      lisääntymispaikkojen, pesien tai levähdyspaikkojen tahallinen tuhoaminen, heikentäminen tai siirtäminen on kielletty
d)      munien, myös tyhjien, poimiminen luonnosta ja niiden hallussapito on kielletty
e)      – – lajien elävien tai kuolleiden luonnosta otettujen yksilöiden hallussapito, kuljetus, kauppa tai vaihto sekä myytäväksi
tarjoaminen on kielletty. Tämä kielto koskee myös kaikkia tuotteita, jotka on saatu eläimestä, sekä kaikkia muita tuotteita
siinä tapauksessa, että mukana seuraavista asiakirjoista, pakkauksesta, etiketistä tai muista seikoista ilmenee, että kyseessä
ovat asianomaisen eläimen osat tai siitä valmistetut tuotteet
f)      luonnosta otettujen – – lajien elävien tai kuolleiden yksilöiden myynti sekä tällaisten yksilöiden kuljetus ja hallussapitäminen,
jonka tarkoituksena on niiden myyminen, ja tarjoaminen myytäväksi on kielletty; tätä kieltoa sovelletaan myös näiden eläimien
tunnistettavissa oleviin osiin sekä näistä eläimistä saatuihin tuotteisiin.
3.      Kun maa- tai metsätaloustarkoituksessa toteutetut toimenpiteet uhkaavat pesässä olevia munia, metsästysoikeuden haltijat voivat
ottaa ne pois paikaltaan tai siirtää ne tarkoituksenaan niiden keinotekoinen hautominen, kun pesää ei voida muutoin pelastaa.”
Sbg JagdG:n 104 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
4.      Viranomainen voi myöntää muita poikkeuksia 103 §:n 2 momentissa säädetyistä kielloista, jos tällä ei vaaranneta kyseisen luonnonvaraisen
lajin kantaa ja jos halutun tavoitteen saavuttamiseksi ei ole mitään muuta tyydyttävää ratkaisua. Näitä poikkeuksia voidaan
myöntää vain seuraaviin tarkoituksiin:
a)      muun luonnonvaraisen eläimistön tai kasviston suojelu ja sen elinympäristöjen suojelu;
b)      viljelmille, karjankasvatukselle, metsille, kalavesille ja, turkisriistan ollessa kyseessä, muulle omaisuudelle aiheutuvien
merkittävien vahinkojen ehkäiseminen;
c)      kansanterveys ja yleinen turvallisuus ja lisäksi, turkisriistan ollessa kyseessä, erittäin tärkeän yleisen edun kannalta pakottavat
muut syyt mukaan lukien sosiaaliset ja taloudelliset tai myönteisiin ympäristövaikutuksiin liittyvät syyt;
d)      tutkimus ja koulutus;
e)      näiden lajien kannan lisääminen tai niiden uudelleenistutus ja tämän edellyttämä kasvatus;
f)      riistalintulajeihin kuuluvien sellaisten eläinten (tai eläinten osien taikka näistä eläimistä valmistettujen tuotteiden) vähäinen
myyminen, joiden pyytäminen tai tappaminen on sallittua 1 momentin nojalla.”
Sbg NSchG:n 34 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Luonnonsuojelun alalla toimivaltaiset viranomaiset voivat pyynnöstä päättää myöntää poikkeuksia säädettyihin kieltoihin –
–. Lupa voidaan myöntää yksinomaan toimenpiteisiin, joilla pyritään johonkin seuraavista tavoitteista:
– –
2)      juomien valmistus
– –
3.      Poikkeuksia 1 momentin mukaisesti myönnetään yksinomaan, kun asianomaisen toimenpiteen tavoitetta ei voida saavuttaa tyydyttävästi
muilla keinoin ja kun alueella olevat eläin- tai kasvikannat eivät kärsi tästä toimenpiteestä.”
Sbg SchonzeitenVO:n 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jäljempänä lueteltujen riistalajien osalta rauhoitusajat, jotka kattavat niiden ensimmäisen ja viimeisen päivän, vahvistetaan
seuraavasti:
Riistalaji                                              Rauhoitusaika
– –
Metso                                                       1.6.–30.4.
Korpimetso                                              16.6.–30.4.
Teeri                                                                16.6.–30.4.
– –
Lehtokurppa                                              1.1.–28.2.
16.4.–30.9.
– –”
Tirolin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Tirolin metsästyslain toisen täytäntöönpanoasetuksen  (Zweite Durchführungsverordnung
zum Tiroler Jagdgesetz, 1983; LGBl. (Tirol) 16/1995; jäljempänä DurchfVO Tiroler JagdG) 1 §:n 1 momentti ja Tirolin luonnonsuojeluasetuksen
(Tiroler Naturschutzverordnung, 1997; LGBl. (Tirol) 95/1997; jäljempänä Tiroler NSchVO) 4 §:n 3 momentti.
DurchfVO Tiroler JagdG:n 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Jollei toisin ole mainittu – –, jäljempänä lueteltuja riistalajeja voidaan metsästää yksinomaan mainittuina aikoina (metsästysajat):
– –
9)      Metso: yksinomaan parittomina vuosina 1.5.–15.5.
10)      Teeri: 10.5.–31.5.
– –”
Tiroler NSchVO:n 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”– –
2.      On kiellettyä
a)      häiritä, saalistaa, pyydystää, pitää hallussa tai säilyttää elävinä tai kuolleina, kuljettaa, tarjota, saattaa myyntiin, hankkia
tai tappaa tarkoituksellisesti suojeltuihin lajeihin kuuluvia lintuja;
– –
3)      2 momentin a kohdassa säädetty kielto ei koske varisten, kottaraisten eikä rastaiden karkottamista maa- ja metsätalousviljelmiltä
tai yksityispuutarhoista.”
Vorarlbergin osavaltio
Kyseessä on Vorarlbergin metsästysasetuksen (Vorarlberger Jagdverordnung; LGBl. (Vorarlberg) 24/1995; jäljempänä Vlbg JagdVO)
27 §:n 1 momentti, jossa säädetään seuraavaa:
”1)      Seuraavia lajeja saa metsästää jäljempänä mainittuina ajanjaksoina niiden ensimmäinen ja viimeinen päivä mukaan lukien:
– –
c)      teeri                                                       11.5.– 31.5.
– –”
Wienin osavaltio
Kyseessä ovat seuraavat säännökset: Wienin metsästysasetuksen (Wiener Jagdgesetz; LGBl. (Wien) 6/1948; jäljempänä Wiener JagdG)
69 §:n 1 momentti ja rauhoitusajoista annetun Wienin asetuksen (Wiener Schonzeitenverordnung; LGBl. (Wien) 26/1975; jäljempänä
Wiener SchonzeitenVO) 1 §:n 1 momentti.
Wiener JagdG:n 69 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Asetuksessa vahvistetaan maatalousteknologiset vaatimukset huomioon ottaen metsästyksen hyvän hallinnon periaatteiden mukaisesti
rauhoitusaikoja eri metsästettäville eläinlajeille – –, ne mahdollisesti iän ja sukupuolen mukaan erottaen. Rauhoitusaikana
riistaa ei saa saalistaa, pyydystää eikä tappaa. Rauhoitusaikaan kuuluvat sen ensimmäinen ja viimeinen päivä.
– –”
Wiener SchonzeitenVO:n 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1)      Metsästettäviä eläimiä, jotka mainitaan jäljempänä, ei saa saalistaa, pyydystää eikä tappaa jäljempänä mainittuina rauhoitusaikoina:
– –
12.      Lehtokurppa: 16.4.–15.10.
– –”

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio lähetti 13.4.2000 Itävallan tasavallalle virallisen huomautuksen, joka koski tiettyjä tämän jäsenvaltion osavaltioiden
lakeja ja asetuksia, jotka eivät sen mukaan täyttäneet direktiivin täysimääräisen ja asianmukaisen täytäntöönpanon vaatimuksia.
Itävallan tasavalta vastasi 26.7.2000 päivätyllä kirjeellä, jossa se ilmoitti tiettyjen säädösten muuttamisesta ja kiisti
komission kannan direktiivin säännösten asianmukaisen täytäntöönpanon osalta.
Komissio antoi 17.10.2003 perustellun lausunnon, jossa se kehotti Itävallan tasavaltaa toteuttamaan direktiivin noudattamisen
edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden määräajassa. Tästä lausunnosta ilmenee, ettei komissio ollut pysyttänyt tiettyjä
alun perin esitettyjä väitteitä.
Itävallan tasavalta vastasi 23.12.2003 päivätyllä kirjeellä tähän perusteltuun lausuntoon todeten, että suunnitteilla oli
muita lainsäädännöllisiä ja asetuksellisia muutoksia, jotka vastasivat komission oikeudellisia käsityksiä, ja pysytti tietyt
väitteet, jotka se oli esittänyt viralliseen huomautukseen antamassaan vastauksessa esitetyn kannan tueksi.
Tässä tilanteessa komissio päätti nostaa nyt esillä olevan kanteen.

Oikeudenkäyntimenettely
Komissio esitti kannekirjelmässään 39 jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevaa kanneperustetta vastaajaa kohtaan.
Viimeksi mainittu on vastineessaan myöntänyt, että kolmetoista kanneperustetta ovat perusteltuja. Se on lisäksi myöntänyt,
että kaksi muuta kanneperustetta ovat osittain perusteltuja.
Yhteisöjen tuomioistuimessa käydyn menettelyn kuluessa komissio luopui kokonaan tai osittain useista jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskeneista kanneperusteista ja katsoi, että direktiivin tietyt säännökset oli tällä välin pantu
asianmukaisesti täytäntöön tietyissä osavaltioissa.
Menettelyn tässä vaiheessa kanne koskee kuitenkin samojen säännösten täytäntöönpanoa kuin kannekirjelmä.

Kanne

Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat kanneperusteet, joita ei ole kiistetty
Komission esittämien väitteiden kohde
–       Direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkominen Kärntenissä, Niederösterreichissa ja Steiermarkissa
Komissio esittää, että eläinlajien suojelua koskevan Kärntenin asetuksen (Kärntner Tierartenschutzverordnung, jäljempänä Krnt
TaSchVO) 1 §:ään liittyvästä liitteestä 1 ilmenee, että nokivaris, varis, närhi, naakka, harakka, varpunen ja kalliokyyhky
eivät ole suojeltuja lajeja, vaikka kyseessä ovat luonnonvaraiset linnut. Direktiivin edellyttämän suojelun on kuitenkin periaatteessa
ulotuttava kaikkiin lintulajeihin, jotka elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella.
Komissio toteaa, että luonnonvaraisten kasvien ja eläinten suojelusta annetun Niederösterreichin asetuksen (Niederösterreichische
Verordnung über den Schutz wildwachsender Pflanzen und freilebender Tiere, jäljempänä Nö NSchVO) 3 §:n 5 momentin mukaan yksinomaan
”luontaisia” lintulajeja suojellaan kokonaan. Lisäksi viisi tähän luokkaan kuuluvaa lajia eli nokivaris, varis, naakka, varpunen
ja kalliokyyhky on komission mukaan suljettu direktiivissä säädetyn suojelujärjestelmän ulkopuolelle.
Komissio väittää, että Steiermarkin luonnonsuojeluasetuksen (Steiermärkische Naturschutzverordnung, jäljempänä Stmk NSchVO)
4 §:n mukaan kottarainen, varpunen, kalliokyyhky ja korppi on jätetty direktiivissä edellytetyn suojelun ulkopuolelle 1.7.–31.1.
jopa silloin, kun on kyse luontaisista lajeista.
–       Direktiivin 5 artiklan rikkominen Kärntenissä, Niederösterreichissa ja Steiermarkissa
Komissio huomauttaa, että Krnt TaSchVO:n liitteestä 1 ilmenee, että nokivarista, varista, närheä, naakkaa, harakkaa, varpusta
ja kalliokyyhkyä ei suojella direktiivissä säädetyllä tavalla.
Komissio toteaa, että Nö NschVO:n 3 §:n 5 momentin mukaan yksinomaan ”luontaisia” lintulajeja suojellaan. Viisi näistä lajeista
eli nokivaris, varis, naakka, varpunen ja kalliokyyhky on myös suljettu direktiivin edellyttämän suojelujärjestelmän ulkopuolelle.
Lisäksi Nö NSchVO:n 18 §:n 4 ja 5 momentissa säädettyä yleistä suojelujärjestelmää ei sen mukaan sovelleta näihin lajeihin.
Komissio väittää, että Steiermarkin luonnonsuojelulain (Steiermärkisches Naturschutzgesetz) 13 §:ssä säädetään asetusten antamisesta
direktiivin soveltamisalaan kuuluvien lintujen suojelemiseksi. Mitään tähän säännökseen perustuvaa asetusta ei komission mukaan
ole kuitenkaan annettu. Lisäksi kottaraista, varpusta, kalliokyyhkyä ja korppia suojellaan vain 1.2.–30.6., myös kun on kyse
luontaisista lajeista.
–       Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan rikkominen Niederösterreichissa
Komissio huomauttaa, että Nö NSchVO:n 3 §:n 5 momentista sekä 4 §:n 1 ja 2 momentista ilmenee, että nokivaris, varis, naakka
ja varpunen on suljettu kokonaan direktiivissä edellytetyn suojelun ulkopuolelle, kuten myös osittain närhi ja harakka. Nämä
säännökset merkitsevät komission mukaan direktiivin 7 artiklan 1 kohdan, jossa säädetään, että yksinomaan direktiivin liitteessä
II lueteltuja lajeja voidaan metsästää, rikkomista.
–       Direktiivin 7 artiklan 4 kohdan rikkominen Steiermarkissa
Komissio korostaa, että Steiermarkin metsästyslain (Steiermärkisches Jagdgesetz, jäljempänä Stmk JagdG) 49 §:n 1 momentissa
yhdessä metsästysajoista annetun Steiermarkin asetuksen (Steiermärkische Jagdzeitenverordnung) 1 §:n 1 momentin kanssa vahvistetaan
metsästysaikoja, jotka ovat ristiriidassa direktiivin säännösten kanssa tiettyjen lajien eli metson (1.–31.5. eikä 1.10.–28.2.),
teeren (1.–31.5. eikä 21.9.–31.3.) ja lehtokurpan (16.3.–15.4. ja 1.9.–31.12. eikä 11.9.–19.2.) osalta.
–       Direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkominen Steiermarkissa
Komissio katsoo, että Stmk JagdG:n 62 §:n 2 momentissa ja Stmk NSchVO:n 5 §:n 1 momentissa ei oteta huomioon direktiivin 9
artiklan säännöksiä, koska niissä säädetään yleisestä poikkeuksesta direktiivissä säädettyyn suojelujärjestelmään yksityispuutarhoissa
ja -rakennuksissa esiintyvien suojeltujen lajien pesien ja lisääntymisalueiden siirtämisen osalta.
Itävallan tasavalta toteaa, että tarvittavat muutokset edellä mainittujen kansallisten säädösten saattamiseksi direktiivin
säännösten mukaisiksi ovat valmisteilla.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Mitä tulee komission esittämään väitteeseen Kärntenin kalliokyyhkyn suojelujärjestelmän yhdenmukaisuudesta direktiivin 5 artiklan
kanssa, on huomautettava, että kannekirjelmän 44 kohdan mukaan tämä laji kuuluu direktiivin säännösten soveltamisalaan, vaikka
kyseinen laji ei tämän kannekirjelmän 47 kohdan mukaan kuulu luonnonvaraisiin lintuihin.
On siis ilmeistä, että kannekirjelmä on tältä osin ristiriitainen eikä se näin ollen täytä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen
38 artiklan 1 kohdan c alakohdan vaatimuksia. Kanne on siis jätettävä tutkimatta sikäli kuin se koskee kalliokyyhkyn suojelujärjestelmää
Kärntenissä.
Lisäksi on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan, kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta
jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun
määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon lakeihin tai asetuksiin tämän jälkeen tehtyjä muutoksia
(ks. mm. asia C-323/01, komissio v. Italia, tuomio 30.5.2002, Kok. 2002, s. I‑4711, 8 kohta ja asia C-23/05, komissio v. Luxemburg,
tuomio 27.10.2005, Kok. 2005, s. I-9535, 9 kohta).
Kun otetaan huomioon perustellun lausunnon tiedoksiantopäivä eli 17.10.2003 ja tässä lausunnossa vahvistettu määräaika, kansallisen
oikeuden asianomaisten säännösten oli oltava direktiivin säännösten mukaisia viimeistään 17.12.2003.
Edellä mainittuja jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevia kanneperusteita koskevista Itävallan tasavallan
huomautuksista ilmenee kuitenkin, että tämä jäsenvaltio myöntää, että direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon edellyttämiä
toimenpiteitä näissä eri suhteissa ei ollut toteutettu säädetyssä määräajassa.
On siis katsottava, että kanne on perusteltu edellä mainittujen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevien kanneperusteiden
osalta lukuun ottamatta kalliokyyhkyn suojelujärjestelmää Kärntenissä koskevaa kanneperustetta, jota ei voida ottaa tutkittavaksi.

Kiistetyt jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevat kanneperusteet
Direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkominen Burgenlandissa ja Oberösterreichissa
–       Burgenlandin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Bgld NSchLPflG:n 16 §:n 1 momentin b kohdan mukaan kaikki luonnonvaraiset lintulajit ovat suojeltuja
kottaraista lukuun ottamatta Bgld JagdG:n 88 a §:ssä vahvistetuin edellytyksin. Komission mukaan kottarainen on kuitenkin
laji, jota on suojeltava direktiivin 1 artiklan mukaisesti.
Komissio katsoo myös, että Bgld JagdG:n 88 a §:n 2 momentissa ei aseteta sääntelytoimen toteuttamisen edellytykseksi direktiivin
9 artiklassa vahvistettujen poikkeamisedellytysten noudattamista.
Itävallan tasavalta toteaa, että kottarainen ei periaatteessa ole laji, jota voidaan metsästää Burgenlandissa. Tämän lajin
viiniviljelmille aiheuttamien huomattavien vahinkojen valossa osavaltion lainsäätäjä on kuitenkin katsonut tarpeelliseksi
antaa poikkeussäännöksiä direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla. Näin ollen kottaraista voidaan metsästää yksinomaan
15.7.–30.11.
Tämän jäsenvaltion mukaan viiniviljelmien suojelu, josta säädetään Bgld JagdG:n 88 a §:n 1 momentissa, vastaa direktiivin
kyseisen säännöksen tavoitetta. Lisäksi edellytys, jonka mukaan mitään muuta tyydyttävää ratkaisua ei saa olla, täyttyy asianomaisen
jäsenvaltion mukaan, koska yhdyskunnat, joihin voi kuulua jopa 50 000 kottaraista, valtaavat joka vuosi alueen viiniviljelmät
ja koska tavanomaiset karkottamiskeinot ovat osoittautuneet riittämättömiksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että direktiivin 1 artiklasta ilmenee, että tämä direktiivi koskee kaikkien luonnonvaraisina elävien
lintulajien suojelua jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, ja sen tavoitteena on näiden lajien suojelu, hoito ja
sääntely, ja että tehokas lintujen suojelu on tyypillinen rajatylittävä ympäristöongelma, johon liittyy jäsenvaltioiden yhteisiä
velvollisuuksia (ks. vastaavasti asia 247/85, komissio v. Belgia, tuomio 8.7.1987, Kok. 1987, s. 3029, 6 kohta).
Näin ollen direktiivin 1 artikla on säännös, jossa ei vahvisteta ohjelmallista suuntausta, vaan se sisältää sitovan oikeussäännön,
joka on saatettava osaksi jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiä.
Tämän osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että yhteisön oikeusnormien saattaminen osaksi kansallista oikeusjärjestystä
ei välttämättä tarkoita sitä, että niiden säännökset olisi samanmuotoisina ja sanasta sanaan toistettava nimenomaisella erityisellä
säännöksellä, vaan yleinen oikeustila voi olla riittävä, jos se takaa sen, että direktiivi on pantu täytäntöön kokonaisuudessaan
riittävän selkeästi ja täsmällisesti (ks. mm. asia 252/85, komissio v. Ranska, tuomio 27.4.1988, Kok. 1988, s. 2243, 5 kohta).
Komission esittämän väitteen osalta on todettava, että Burgenlandin lainsäädännössä kottarainen, joka on direktiivin 1 artiklan
soveltamisalaan kuuluva laji, poistetaan kokonaan luonnonvaraisten lintujen suojelun piiristä 15.7. ja 30.11. välisenä aikana.
Kuten julkisasiamies kuitenkin totesi ratkaisuehdotuksensa 10 kohdassa, siitä riippumatta, voitiinko riidanalaiset kansalliset
säännökset antaa pätevästi direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannen luetelmakohdan nojalla, tietyn lajin sulkeminen
kokonaan direktiivin 1 artiklassa säädetyn suojelujärjestelmän ulkopuolelle vaikkapa vain tietyksi, joskin huomattavaksi,
ajaksi on ristiriidassa tämän artiklan kanssa.
Tämän osalta on lisättävä, että direktiivin tarkka täytäntöönpano on erityisen tärkeää, koska yhteisen luonnonperinnön hoito
on uskottu kullekin jäsenvaltiolle sen alueella (ks. asia 262/85, komissio v. Italia, tuomio 8.7.1987, Kok. 1987, s. 3073,
9 kohta ja asia C-38/99, komissio v. Ranska, tuomio 7.12.2000, Kok. 2000, s. I-10941, 53 kohta).
Tästä seuraa, että komission tässä väitteessä tarkoitetut Burgenlandin säädökset ovat ristiriidassa direktiivin 1 artiklan
1 ja 2 kohdan kanssa.
Näin ollen komission kyseinen väite on perusteltu.
–       Oberösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Oö NSchG:n 27 §:n 1 momentin mukaan luonnonvaraisten eläinten suojelu edellyttää yhtäältä täytäntöönpanoasetuksen
antamista ja toisaalta tiettyjen edellytysten täyttymistä. Direktiivin 1 artiklassa säädetään kuitenkin kaikkien luonnonvaraisten
lintulajien suojeluvelvollisuudesta. Lisäksi Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentin mukaisesti harakka, närhi, nokivaris ja varis
on suljettu kokonaan tässä säännöksessä säädetyn suojelujärjestelmän ulkopuolelle.
Itävallan tasavalta korostaa, että Oö NSchG:n 27 §:n 2 momentissa säädetään sellaisesta kasvien ja eläinten asetukseen perustuvasta
suojelujärjestelmästä, jossa otetaan huomioon direktiivissä asetetut vaatimukset.
Tämä jäsenvaltio lisää, että direktiivissä tehdään ero luontaisten ja vieraiden lajien välillä ja liitetään tähän oikeudellisia
seurauksia. Direktiivin 11 artiklassa vaaditaan valvontaa vieraiden lajien istutukseen paikallisen eläimistön ja kasviston
suojelemiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Belgia, 8.7.1987 antamansa
tuomion 22 kohdassa, että direktiivin suojeluvaikutus on varmistettava kaikkien niiden lintulajien osalta, jotka elävät luonnonvaraisina
jäsenvaltion Eurooppaan kuuluvalla alueella.
Näin ollen suojelutoimenpiteiden, jotka jäsenvaltioiden on toteutettava direktiivin 1 artiklan nojalla, on myös koskettava
luonnonvaraisia lintuja, joiden elinympäristö ei ole tämän jäsenvaltion alueella, vaan yhden tai useamman jäsenvaltion alueella
(ks. vastaavasti em. asia komissio v. Belgia, tuomio 8.7.1987, 22 kohta sekä asia C-149/94, Vergy, tuomio 8.2.1996, Kok. 1996,
s. I-299, 17 ja 18 kohta).
Komission esittämän väitteen osalta on todettava, että Oö NSchG:n 27 §:n 1 ja 2 momentissa vahvistettuun suojelujärjestelmään
ja erityisesti täytäntöönpanotoimivaltaan, joka on myönnetty viranomaiselle, jolla on toimivalta antaa asetuksia, liittyy
useita ehtoja, jotka koskevat tarkoitettujen lajien biologisia ominaispiirteitä. Lisäksi Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentissa
suljetaan kokonaan tietty määrä lajeja sen soveltamisalan ulkopuolelle.
Mitä tulee Itävallan tasavallan väitteeseen, joka koskee direktiivin 11 artiklaa, on todettava, että tässä säännöksessä tyydytään
vahvistamaan nimenomainen velvollisuus jäsenvaltioille valvoa sitä, että sellaisten lintulajien istutus, jotka eivät elä luonnonvaraisina
jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, ei aiheuta minkäänlaista vahinkoa paikalliselle kasvistolle ja eläimistölle.
Ei näin ollen voida katsoa, että tämä artikla on oikeusperusta, jonka perusteella voidaan poiketa jäsenvaltioilla direktiivin
1 artiklan nojalla olevista suojeluvelvoitteista, jotka koskevat kaikkia lintulajeja, jotka elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden
Eurooppaan kuuluvalla alueella, eli kunkin näiden jäsenvaltion osalta sekä lajeja, jotka ovat luontaisia sen alueella, että
lajeja, jotka esiintyvät vain muissa jäsenvaltioissa.
Kuten edellä mainitussa asiassa komissio vastaan Ranska, 27.4.1988 annetun tuomion 15 kohdasta ilmenee, luonnonvaraisia lintuja
on tärkeää suojella aukottomasti ja tehokkaasti koko yhteisössä lintujen oleskelupaikasta tai muuttoreitistä riippumatta,
joten kansallinen lainsäädäntö, jossa määritellään luonnonvaraisten lintujen suojelu kansallisen eläimistön mukaan, on ristiriidassa
direktiivin kanssa.
Tästä seuraa, että direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohtaa ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön Oberösterreichissa.
Komission tämän osalta esittämä väite on siis hyväksyttävä.
Direktiivin 5 artiklan rikkominen Burgenlandissa, Kärntenissä ja Oberösterreichissa
–       Burgenlandin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että kottaraista koskeva järjestelmä, josta säädetään Bgld NSchLPflG:n 16 §:n 1 momentin b kohdassa ja Bgld
JagdG:n 88 a §:ssä, ei takaa tälle lajille direktiivin 5 artiklan mukaista suojelua ainakaan koko vuodeksi.
Komissio väittää myös, että Bgld ArtenschutzVO:n 6 §:n mukaisesti tämän asetuksen säännöksillä ei aseteta kyseenalaiseksi
kalastus- ja metsästystoimintaa. Tässä säännöksessä sallitaan siis sen mukaan suojeltujen lajien pesien sekä lisääntymis-,
levähdys- ja talvehtimispaikkojen tahallinen häirintä.
Itävallan tasavalta selittää, että osavaltion lainsäätäjä on antanut poikkeussäännöksiä asianomaisen lajin viiniviljelmille
aiheuttamien huomattavien vahinkojen vuoksi.
Tämä jäsenvaltio väittää, että tämän lajin suojelu taataan sen kaikissa kehitysvaiheissa munavaihe mukaan lukien. Sen mukaan
Bgld ArtenschutzVO:n 6 §:n viimeistä virkettä ei voida tulkita siten, että siinä vahvistetaan yleinen poikkeus metsästys-
ja kalastustoiminnan hyväksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että direktiivin 5 artiklassa vahvistettu yleinen suojelujärjestelmä ulottuu artiklan ensimmäisen
virkkeen mukaisesti kaikkiin tämän direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuihin lintulajeihin. Kyseiseen järjestelmään sisältyy
muun muassa kielto tappaa, pyydystää tai tahallisesti häiritä suojeltuja lintulajeja.
Kuten tämän tuomion 90 ja 91 kohdassa todettiin, kottaraisen sulkeminen kokonaan direktiivissä säädetyn suojelujärjestelmän
ulkopuolelle 15.7.–30.11. on ristiriidassa direktiivin 1 artiklan kanssa.
Näin ollen tämän tuomion 106 kohdassa tarkoitetuissa säännöksissä sallitut toimenpiteet ovat niin ikään ristiriidassa direktiivin
5 artiklassa säädettyjen kieltojen kanssa.
Itävallan tasavallan mainitseman poikkeamisperusteen osalta on totta, että viiniviljelmille aiheutuvien vahinkojen estäminen
voi periaatteessa mahdollistaa poikkeustoimenpiteiden toteuttamisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannen
luetelmakohdan nojalla.
Tämä jälkimmäinen säännös ei kuitenkaan ole oikeusperusta sille, että tietty laji poistetaan vaikka vain tietyksi ajaksi kokonaan
direktiivissä säädetystä suojelujärjestelmästä.
Se, että lintulaji poistetaan kokonaan direktiivissä säädetystä suojelujärjestelmästä vaikka vain tietyksi ajaksi, voi vaarantaa
tämän lajin koko olemassaolon. Näin ollen jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksia luonnonvaraisten lintujen suojelujärjestelmään
ainoastaan noudattamalla direktiivin 9 artiklan 2 kohdassa säädettyjä vaatimuksia.
Pesien sekä lisääntymis-, levähdys- ja talvehtimispaikkojen suojelun osalta on muistutettava, että asianomaiset kohteet ja
alueet kuuluvat direktiivin 5 artiklassa ja erityisesti sen b–d kohdassa säädetyn suojelujärjestelmän soveltamisalaan.
Riidanalaisen lainsäädännön osalta on huomautettava, että Bgld NSchLPflG:n 16 §:n 4 momentin mukaisesti on kiellettyä saalistaa,
häiritä, pyydystää, kuljettaa, pitää vankeudessa, haavoittaa, tappaa, pitää hallussa tai siirtää suojeltuja eläimiä.
On kuitenkin todettava, että saman lain 16 §:n 2 momentin d kohdan mukaan täytäntöönpanoasetuksessa on mainittava lajit, joiden
pesien sekä parittelu-, lisääntymis-, levähdys- ja talvehtimispaikkojen siirtäminen, heikentäminen tai tuhoaminen on kiellettyä.
On kuitenkin todettava, kuten julkisasiamies korosti ratkaisuehdotuksensa 26 kohdassa, että Bgld NSchLPflG:n 16 §:n 2 ja 4
momentin yhteisvaikutukset aiheuttavat tiettyjen lajien suojelun puuttumisen, joten on katsottava, että nämä säännökset ovat
ristiriidassa direktiivin 5 artiklan kanssa.
On lisättävä, että Bgld ArtenschutzVO:n säännöksillä ei korjata tätä täytäntöönpanon puutteellisuutta. Tämän asetuksen 2 §:ssä
säädetyt kiellot koskevat yksinomaan pienen lajimäärän eivätkä kaikkien suojeltujen lajien pesimis-, lisääntymis-, levähdys-
ja talvehtimispaikkoja.
Lisäksi asetuksen 6 §:n mukaan kyseisellä asetuksella säädettyjä suojelutoimenpiteitä ei sovelleta metsästys- ja kalastustoimintaan.
Tällainen toiminta voi kuitenkin vahingoittaa direktiivin 5 artiklan b–d kohdassa tarkoitettuja suojeltuja lajeja ja kohteita.
Koska Itävallan tasavalta ei esitä väitteitä, joilla voidaan perustella asianomainen oikeudellinen järjestelmä, jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättäminen on katsottava toteen näytetyksi.
Direktiivin 5 artiklan rikkomista koskeva väite on näin ollen perusteltu Burgenlandin kaikkien riidanalaisten säännösten osalta.
–       Kärntenin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio korostaa, että Krnt JagdG:n 68 §:n 1 momentilla ei panna täytäntöön direktiivin 5 artiklan a ja e kohdassa vahvistettuja
kieltoja. Kyseisessä 68 §:n 1 momentissa tyydytään komission mukaan säätämään kieltoja, jotka liittyvät pesiin ja lisääntymispaikkoihin.
Lisäksi Krnt JagdG:n 51 §:n 4 a momentissa ei myöskään taata direktiivin edellä mainittujen säännösten täytäntöönpanoa.
Itävallan tasavalta väittää, että kaikilla Kärntenissä sovellettavilla säädöksillä varmistetaan kielto häiritä riistalintujen
lisääntymispaikkoja. Sen mukaan kiellettyä on myös näiden lajien pesien ja pesissä olevien munien tuhoaminen tai munien kerääminen
ilman lupaa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että vaikka Krnt JagdG:n 68 §:n 1 momentissa säädetyssä järjestelmässä vahvistetaan suojelutoimenpiteitä,
jotka liittyvät riistalintujen pesiin, pesissä oleviin muniin ja lisääntymispaikkoihin, siinä ei kuitenkaan ole ensimmäistäkään
säännöstä, joka koskisi velvollisuutta huolehtia siitä, että direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuja lintuja ei tapeta, pyydystetä
eikä pidetä hallussa, kuten direktiivin 5 artiklan a ja e kohdassa edellytetään.
On myös huomautettava, että Krnt JagdG:n 51 §:n 4 a momentissa ei myöskään taata direktiivin näiden säännösten täytäntöönpanoa,
koska siinä tyydytään säätämään tietyistä poikkeuksista yleiseen suojeluun, joka perustuu kyseisen pykälän 1 momentissa olevaan
kieltoon harjoittaa metsästystä.
On siis todettava, että direktiivin 5 artiklan a ja e kohdassa säädettyjä kieltoja, joita ovat kielto tappaa, pyydystää tai
pitää hallussa suojeltuja lintuja, ei vahvisteta tämän tuomion 125 kohdassa mainituissa kansallisissa säännöksissä.
Komission väite on siis katsottava tältä osin perustelluksi.
–       Oberösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio katsoo, että Oö NSchG:n 27 §:n 1 momentti sisältää ohjelmallisia toimenpiteitä, jotka rajoittuvat luontaisiin lajeihin.
Siinä vahvistetussa toimivallassa antaa asetuksia asetetaan suojelun edellytykseksi muun muassa se, että asianomainen laji
on harvinainen paikallisympäristössä, että sen kanta on uhattuna tai että sen suojelu on yleisen edun mukaista.
Komissio lisää, että Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentin mukaisesti harakka, närhi, nokivaris ja varis on suljettu kokonaan
siinä säädetyn suojelujärjestelmän ulkopuolelle.
Itävallan tasavalta korostaa, että Oö NSchG:n 27 §:n 2 momentissa säädetään kasvien ja eläinten suojelusta asetuksella ottaen
huomioon muun muassa direktiivin 5–7 ja 9 artikla. Tätä lainsäätäjän tavoitetta ei sen mukaan voida mitenkään suhteellistaa
viittauksella Oö NSchG:n 27 §:n 1 momenttiin.
Tämä jäsenvaltio lisää, että direktiivissä tehdään ero luontaisten ja vieraiden lajien välillä ja liitetään tähän oikeudellisia
seurauksia. Direktiivin 11 artiklassa edellytetään sen mukaan valvontaa vieraiden lajien istuttamiseen paikallisen eläimistön
ja kasviston suojelemiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, että kuten tämän tuomion 110 kohdasta ilmenee, direktiivin 5 artiklan soveltamisala koskee kaikkia
sen 1 artiklassa tarkoitettuja lajeja. Näin ollen harakan, närhen, nokivariksen ja variksen sulkeminen Oberösterreichissa
sovellettavan lajien suojelujärjestelmän ulkopuolelle ei ole direktiivin mukaista.
Lisäksi suojeltujen lajien määrän rajoittaminen tiettyjen sellaisten edellytysten mukaan, jotka koskevat biologisia ominaispiirteitä
ja yleistä etua, on myös ristiriidassa direktiivin kanssa.
Itävallan tasavallan väite, jonka mukaan viranomaisen, jolla on toimivalta antaa asetuksia, on toimittava direktiivin mukaisesti,
ei voi muuttaa tätä päätelmää. Riittää, kun todetaan, että se, että kyseinen viranomainen suorittaa täytäntöönpanon direktiivin
säännösten mukaisesti, ei yksinään voi olla riittävän selvää ja täsmällistä, jotta sillä täytettäisiin oikeusvarmuuden asettamat
vaatimukset (ks. vastaavasti asia C-236/95, komissio v. Kreikka, tuomio 19.9.1996, Kok. 1996, s. I-4459, 12 ja 13 kohta ja
asia C-144/99, komissio v. Alankomaat, tuomio 10.5.2001, Kok. 2001, s. I‑3541, 21 kohta).
Tämän jäsenvaltion esittämää väitettä, joka perustuu direktiivin 11 artiklaan, ei myöskään voida hyväksyä. Kuten tämän tuomion
101 ja 102 kohdasta ilmenee, ei voida katsoa, että tämä artikla on oikeusperusta, jonka perusteella voidaan poiketa jäsenvaltioilla
direktiivin 1 artiklan nojalla olevista suojeluvelvollisuuksista.
Väite, joka koskee direktiivin 5 artiklan rikkomista Oberösterreichissa, on näin ollen hyväksyttävä.
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdan rikkominen Oberösterreichissa
–       Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentin mukaan harakka, nokivaris ja varis on suljettu direktiivin 6 artiklan
1 kohdassa säädetyn suojelujärjestelmän ulkopuolelle.
Itävallan tasavalta toteaa, että kyseiset lajit on jätetty pois niiden lintujen luettelosta, joita voidaan direktiivin liitteen
II nojalla metsästää Itävallassa, vaikka asiantuntijat ovat yksimielisiä siitä, että kyseisten lajien sisällyttäminen tähän
liitteeseen Itävallan osalta olisi asianmukaista.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot kieltävät kaikkien tämän direktiivin
1 artiklassa tarkoitettujen lintulajien myynnin, kuljetuksen ja hallussapidon myyntiä varten sekä elävien ja kuolleiden lintujen
myytäväksi tarjoamisen.
Komission esittämän väitteen osalta on todettava, että edellä mainittujen lajien sulkeminen pois Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n
2 momentin soveltamisalalta mahdollistaa lintujen kauppaa koskevat toimet, jotka kielletään direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa.
Tässä tilanteessa Itävallan tasavallan väitteet, jotka koskevat direktiivin liitteen II merkityksellisyyttä komission esittämään
väitteeseen nähden, ovat tehottomia.
Kyseinen liite liittyy itse asiassa direktiivin 7 artiklan säännöksiin, jotka koskevat metsästettävien lintujen tilannetta,
eivätkä direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa vahvistettuun suojelujärjestelmään.
Näin ollen sovellettavasta metsästysjärjestelmästä riippumatta jäsenvaltioiden on varmistettava tässä jälkimmäisessä säännöksessä
säädettyjen kauppaa koskevien kieltojen täytäntöönpano.
Edellä esitetystä kuitenkin seuraa, että kyseisiä kieltoja ei ole pantu täytäntöön Oberösterreichissa edellä mainittujen kolmen
lintulajin osalta.
Kanne on näin ollen hyväksyttävä tältä osin.
Direktiivin 7 artiklan 1 kohdan rikkominen Kärntenissä ja Oberösterreichissa
–       Kärntenin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Krnt JagdVO:n 9 §:n 2 momentin mukaan nokivarista, närheä ja harakkaa voidaan metsästää 1.7.–15.3.
Tämä järjestelmä on sen mukaan kuitenkin ristiriidassa direktiivin metsästystä koskevien säännösten kanssa.
Itävallan tasavalta korostaa, että yhteisön lainsäätäjä ei ole sisällyttänyt variksia direktiivin liitteessä II olevan 2 osan
luetteloon lajeista, joita voidaan metsästää Itävallan tasavallan alueella.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On muistutettava, että direktiivin 7 artiklan 1 ja 3 kohdan mukaisesti sen liitteessä II olevassa 2 osassa lueteltuja lajeja
voidaan metsästää kansallisen lainsäädännön mukaisesti jäsenvaltioissa, joiden osalta ne mainitaan.
On kuitenkin kiistatonta, että komission väitteessä tarkoitetut lajit eivät kuulu lintulajeihin, joita voidaan metsästää Itävallassa
kyseisen liitteen 2 kohdan nojalla.
Näin ollen metsästysajan vahvistaminen kyseisille lajeille on ristiriidassa direktiivin 7 artiklan 1 kohdan kanssa.
On syytä lisätä, että Itävallan tasavallan väitteellä, joka perustuu yhteisön lainsäätäjän väitettyyn laiminlyöntiin direktiivin
liitteessä II olevan 2 kohdan sisällön osalta, sekä sillä, että Itävallan tasavalta pyrkii siihen, että yhteisöjen tuomioistuin
katsoisi asianomaisten lajien kuuluvan niiden lajien luetteloon, joita voidaan metsästää sen alueella, ei ole merkitystä komission
esittämän väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi.
Tästä seuraa, että direktiivin 7 artiklan 1 kohtaa ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön Kärntenissä.
Komission nostama kanne on näin ollen hyväksyttävä tältä osin.
–       Oberösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio huomauttaa, että Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentin mukaan harakka, närhi, nokivaris ja varis eivät kuulu lajeihin,
joita on suojeltava. Tämä järjestelmä merkitsee sen mukaan kuitenkin poikkeusta direktiivin 7 artiklan 1 kohtaan, jossa säädetään,
että yksinomaan sen liitteessä II olevassa 2 kohdassa lueteltuja lajeja voidaan metsästää Itävallassa.
Itävallan tasavalta viittaa argumentaatioon, jonka se esitti väitteestä, joka koski direktiivin saman säännöksen täytäntöönpanoa
Kärntenissä (ks. tämän tuomion 150 kohta).
Tämä jäsenvaltio väittää myös, että kyseistä asetusta sovelletaan joka tapauksessa direktiivin mukaisesti.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komission esittämän väitteen perusteltavuuden osalta on viitattava tämän tuomion 154 kohtaan, kun on kyse direktiivin liitteessä
II olevan 2 kohdan merkityksellisyydestä direktiivin 7 artiklan 1 kohdan soveltamisen yhteydessä Itävallassa.
Tästä seuraa, että Oö ArtenschutzVO:n 5 §:n 2 momentin on katsottava olevan ristiriidassa direktiivin tämän säännöksen kanssa.
Mitä tulee Itävallan tasavallan väitteeseen, joka koskee direktiivin mukaista täytäntöönpanoa, on riittävää muistuttaa, että
pelkkää hallintokäytäntöä, jolle on ominaista se, että hallintoelimet voivat halutessaan muuttaa sitä, ja jota ei riittävällä
tavalla tehdä julkiseksi, ei voida pitää direktiivin täytäntöönpanon mukaisten velvoitteiden pätevänä täyttämisen muotona
(ks. vastaavasti asia C‑197/96, komissio v. Ranska, tuomio 13.3.1997, Kok. 1997, s. I‑1489, 14 kohta; asia C-358/98, komissio
v. Italia, tuomio 9.3.2000, Kok. 2000, s. I‑1255, 17 kohta ja asia C-33/03, komissio v. Yhdistynyt kuningaskunta, tuomio 10.3.2005,
Kok. 2005, s. I‑1865, 25 kohta).
Komission tämän osalta esittämä väite on näin ollen hyväksyttävä.
Direktiivin 7 artiklan 4 kohdan rikkominen Burgenlandissa, Kärntenissä, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa, Salzburgin
osavaltiossa, Tirolissa, Vorarlbergissa ja Wienin osavaltiossa
–       Burgenlandin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Bgld JagdG:n 88 b §:n 2 momentin mukaisesti lehtokurppaa voidaan metsästää 1.3.–15.4. lehtokurppaparven
lennon aikana. Lisäksi Bgld JagdVO:n 76 §:ssä vahvistetut suojeluajat poikkeavat komission mukaan direktiivin 7 artiklan 4
kohdan vaatimuksista sepelkyyhkyn (suojeltu 16.4.–30.6., vaikka sen pitäisi komission mukaan olla suojeltu 1.2.–31.8.), turkinkyyhkyn
(suojeltu 16.4.–30.6. eikä 1.3.–20.10.), turturikyyhkyn (suojeltu 1.11.–30.6. eikä 11.4.–31.8.) ja lehtokurpan (suojeltu 1.1.–28.2.
ja 16.4.–30.9. eikä 20.2.–10.9.) osalta.
Itävallan tasavalta huomauttaa, että Bgld JagdVO:n 76 §:ssä vahvistetuissa suojeluajoissa otetaan huomioon tämän alueen sääolosuhteet.
Lisäksi Burgenlandissa harjoitetun valikoivan metsästyksen vuoksi naaraslintuja ja erityisesti lehtokurppaa ei sen mukaan
häiritä missään lisääntymisvaiheessa. Säädetyissä suojeluajoissa otetaan sen mukaan myös huomioon direktiivin 9 artiklassa
säädetyt poikkeamisedellytykset. Lopuksi kyseessä on direktiivin 9 artiklan mukainen toimenpide, koska yksinomaan tämän lajin
koiraita voidaan metsästää.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomattava, että komissio esitti kannekirjelmässään metsästyskalentereita, jotka koskevat lehtokurppaa, sepelkyyhkyä, turkinkyyhkyä
ja turturikyyhkyä ja jotka poikkeavat huomattavasti tämän tuomion 164 kohdassa tarkoitetuissa kansallisissa säännöksissä vahvistetuista
metsästyskalentereista.
Kyseiset kalenterit poikkeavat itse asiassa paitsi suojeluaikojen kokonaiskeston myös kyseisten aikojen alkamis- ja päättymispäivien
osalta.
Komission esittämän väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi on todettava, että suojeluajat, joita on direktiivin 7 artiklan
4 kohdan nojalla noudatettava, on vahvistettava ottaen huomioon ornitologian alalla luotettavat tieteelliset tiedot (ks. mm.
asia C-157/89, komissio v. Italia, tuomio 17.1.1991, Kok. 1991, s. I-57, 15, 19 ja 24 kohta).
Kannekirjelmässä ei kuitenkaan ole mitään tämäntyyppisiä tietoja, jotka voisivat osoittaa komission vahvistamien ajanjaksojen
merkityksellisyyden, kun otetaan huomioon direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa vahvistetut vertailuparametrit, joihin kuuluvat
esimerkiksi kyseisten lintulajien järkevän hyödyntämisen ja ekologisesti tasapainoisen sääntelyn periaatteet.
On lisättävä, että tällaisten tieteellisten tietojen esittäminen oli sitäkin tarpeellisempaa, koska Itävallan tasavalta on
todennut, että metsästysajat on vahvistettu Burgenlandissa tämän alueen erityiset sääolosuhteet huomioon ottaen.
Tässä tilanteessa komission oli esitettävä asianmukaiset tieteelliset selvitykset sen osoittamiseksi, että riidanalaiset metsästysjärjestelmät
ovat ristiriidassa direktiivin 7 artiklan 4 kohdan kanssa.
Koska tällaisia selvityksiä ei ole, kanne on hylättävä tältä osin.
–       Kärntenin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa ensinnäkin, että Krnt jagdVO:n 9 §:n 2 momentissa vahvistetaan tiettyjen lajien osalta metsästysaikoja, jotka
osuvat eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheisiin, viittaamatta riittävästi direktiivin 9 artiklassa säädettyihin poikkeamisedellytyksiin.
Asianomaiset lajit ovat komission mukaan metso (jonka metsästys on sallittu 10.–31.5., vaikka sen pitäisi komission mukaan
olla sallittu 1.10.–28.2.), teeri (jonka metsästys on sallittu 10.–31.5. eikä 21.9.–31.3.), lehtokurppa (jonka metsästys on
sallittu 1.9.–31.12. ja 16.3.–10.4. eikä 11.9.–19.2.), nokikana (jonka metsästys on sallittu 16.8.–31.1. eikä 21.9.–10.3.),
sepelkyyhky (jonka metsästys on sallittu 1.8.–31.12. ja 16.3.–10.4. eikä 1.9.–31.1.) ja turkinkyyhky (jonka metsästys on sallittu
1.8.–31.12. ja 16.3.–10.4. eikä 21.10.–20.2.).
Mitä tulee erityisesti kevätmetsästykseen, komissio toteaa toiseksi, että tällä tavoin vahvistetut metsästysajat sisältävät
metson, teeren ja lehtokurpan paritteluvaiheen.
Tämän osalta komissio väittää, ettei ole mahdollista tehdä eroa yhtäältä kyseisen vaiheen ja toisaalta pesimis-, lisääntymis-
ja poikastenkasvatusvaiheen välillä. Näin ollen tämän tuomion 173 kohdassa tarkoitettu kansallinen säännös on sen mukaan ristiriidassa
direktiivin 7 artiklan 4 kohdan kanssa.
Komissio korostaa, että paritteluvaihe on osa pesimis-, lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaihetta. Siitä, että tämä vaihe
edeltää lisääntymisvaihetta sanan varsinaisessa merkityksessä, ei sen mukaan voi seurata, että kyseessä olevat lajit suljetaan
direktiivin 7 artiklan 4 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle.
Komissio väittää kolmanneksi, että Krnt JagdG:n 3 §:ssä, jolla säännellään lupaperusteita, jotka liittyvät metsästyssuunnitelmiin,
ei viitata millään tavoin direktiivin 9 artiklassa säädettyihin poikkeamisedellytyksiin ja -perusteisiin.
Itävallan tasavalta myöntää, että Kärntenissä vahvistetut metsästysajat eivät ole direktiivin mukaiset nokikanan, sepelkyyhkyn
ja turkinkyyhkyn osalta.
Tämä jäsenvaltio katsoo puolestaan, että metson, teeren ja lehtokurpan koiraiden metsästys parittelualueilla ei liity mitenkään
pesimis-, lisääntymis-, hautomis- ja poikastenkasvatusvaiheisiin. Näiden lajien lisääntyminen tapahtuu sen mukaan muualla
kuin parittelualueella. Lisäksi tiukat säännökset takaavat sen, että yksinomaan pieniä koirasmääriä pyydetään ja että naaraiden
suojelu hautomisaikana on varmistettu.
Kyseinen jäsenvaltio korostaa, että Krnt JagdG:n 51 §:n 2 momentissa vahvistettu metsästysjärjestelmä vastaa direktiivin 7
artiklan 4 kohdan suojeluvaatimuksia. Metsästysajat vahvistetaan kyseisen jäsenvaltion mukaan siten, että riistalintujen valikoiva
metsästys pienissä määrin ja tiukkoja valvontaedellytyksiä noudattaen on mahdollista, jos muuta tyydyttävää ratkaisua ei ole
ja jos tämä metsästys ei haittaa asianomaisten kantojen ylläpitoa.
Itävallan tasavalta täsmentää, että metso, teeri ja lehtokurppa kuuluvat metsästyssuunnitelmaan, joka on direktiivin mukainen.
Näiden lajien metsästys sallitaan sen mukaan täsmällisen kantaa koskevan laskelman perusteella kullakin metsästysalueella,
ja yksittäisten lintujen pyydystämiselle annetaan lupa erikseen. Lisäksi nämä luvat myönnetään sen mukaan hallintopäätöksellä
metsästysoikeuden haltijoille.
Tämä jäsenvaltio esittää myös, että kantojen valvontaa, yksittäisiä pyyntimääriä ja ammunta-aikoja koskevien tiukkojen säännösten
vuoksi asianomaisten lajien koiraita pyydetään vain pieni määrä.
Kyseinen jäsenvaltio korostaa lopuksi, että edellä mainittujen lajien yleinen metsästyskielto paritteluaikana johtaisi siihen,
että metsästäjät menettäisivät kiinnostuksensa näitä lajeja kohtaan eivätkä he enää pyrkisi suojelemaan näiden lajien elinympäristöä.
Tällä olisi välitön vaikutus näiden lajien, jotka tarvitsevat erityisen elinympäristön eli metsälaitumia, kantaan, joka on
supistunut huomattavasti.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Koska vastaaja on myöntänyt, että Kärntenissä vahvistetut nokikanan, sepelkyyhkyn ja turkinkyyhkyn metsästysajat ovat ristiriidassa
direktiivin vaatimusten kanssa, tämä väite on katsottava perustelluksi näiden lajien osalta.
Lehtokurpan osalta on todettava, että metsästystä ei sallita yksinomaan kesän lopusta talven alkuun eli 1.9.–31.12., vaan
myös talven lopusta kevään alkuun eli 16.3.–10.4. Metsästys on siis sallittu lähes viiden kuukauden ajan.
Tässä määrin ajallisesti kattavan metsästysjärjestelmän ei voida missään tapauksessa katsoa kuuluvan direktiivin 9 artiklan
soveltamisalaan.
Tällainen metsästysjärjestelmä on luonteeltaan ja laajuudeltaan ristiriidassa direktiivin suojelutavoitteiden kanssa.
Koska vastaaja ei esitä ensimmäistäkään kyseisessä 9 artiklassa vahvistettua poikkeamisperustetta, jolla kyseessä oleva metsästysjärjestelmä
voitaisiin perustella, on katsottava, että jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen on osoitettu myös tältä osin.
Mitä tulee puolestaan metsoon ja teeriin, asianomaisessa asetuksessa säädetään yksinomaan kevätmetsästysajasta.
Tämä aika vastaa kuitenkin osittain asianomaisten lajien paritteluvaihetta.
On näin ollen määritettävä, koskevatko direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa säädetyt kiellot tätä vaihetta.
Tämän osalta on huomattava, että tällä säännöksellä vahvistettu suojelujärjestelmä on määritelty laajasti asianomaisten lajien
biologisiin ominaispiirteisiin viitaten, koska se koskee pesimisajan ohella eri lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheita.
Ainoastaan tällainen käsite vastaa itse asiassa direktiivin 7 artiklan 4 kohdan tavoitteeseen, joka on täydellisen suojelujärjestelmän
varmistaminen aikoina, joina luonnonvaraisten lintujen eloon jääminen on erityisen uhattuna, kuten yhteisöjen tuomioistuin
on jo todennut (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomio 17.1.1991, 14 kohta ja asia C-435/92, Association pour la protection
des animaux sauvages ym., tuomio 19.1.1994, Kok. 1994, s. I-67, 9 kohta). Tämä oikeuskäytäntö kuvastaa itse asiassa näkemystä
siitä, että kaikki toimenpiteet lintujen lisääntymisaikoina voivat vaikuttaa lisääntymiseen, vaikka ne koskisivat vain osaa
niiden kannasta.
Tämä koskee myös paritteluvaihetta, jolloin asianomaiset lajit ovat erityisesti vaarassa ja haavoittuvia.
On siis katsottava, että kyseinen vaihe kuuluu ajanjaksoon, jona direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa kielletään periaatteessa
kaikenlainen metsästys.
Sen osalta, voidaanko direktiivin 9 artiklassa säädettyjä poikkeuksia soveltaa tilanteisiin, joita ohjaavat erityiset suojeluvaatimukset,
joista säädetään direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa, on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa C-182/02,
Ligue pour la protection des oiseaux ym., 16.10.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003, s. I-12105, 9 kohta), että direktiivin
9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa hyväksytään mahdollisuus sallia kyseisen artiklan muita säännöksiä noudattaen tiettyjen
lintujen pyydystäminen, hallussapitäminen tai muuten asiallinen hyötykäyttö direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa määriteltyjen
sellaisten ajanjaksojen aikana, jolloin luonnonvaraisten lintujen eloonjääminen on erityisen uhattuna.
Näin ollen luonnonvaraisten lintujen metsästys virkistystarkoituksessa direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa mainittuina ajanjaksoina
voi vastata direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettua ”asiallista hyötykäyttöä”, jos direktiivin 9 artiklan
2 kohdassa säädettyjä vaatimuksia noudatetaan (ks. vastaavasti em. asia Ligue pour la protection des oiseaux ym., tuomion
11 kohta).
Todistustaakka kyseisten vaatimusten noudattamisesta kunkin poikkeuksen osalta on kuitenkin kansallisella viranomaisella,
joka tekee tätä koskevan päätöksen (ks. vastaavasti asia C-344/03, komissio v. Suomi, tuomio 15.12.2005, Kok. 2005, s. I-11033,
39 ja 60 kohta sekä asia C-60/05, WWF Italia ym., tuomio 8.6.2006, Kok. 2006, s. I-5083, 34 kohta).
Mitä tulee sen määrittämiseen, onko Krnt JagdG:n 51 §:n 2 momentissa vahvistettu metsästysjärjestelmä direktiivin 9 artiklan
1 kohdan c alakohdan mukainen erityisesti sen vaatimuksen osalta, jonka mukaan poikkeuksellisen hyödyntämisen on rajoituttava
”pieniin määriin”, on muistutettava, että tämän jälkimmäisen säännöksen täytäntöönpanotoimia toteuttaessaan jäsenvaltioiden
on taattava, että kaikissa siinä säädetyn poikkeuksen soveltamista koskevissa tapauksissa ja kaikkien suojeltujen lajien osalta
sallitut metsästysmäärät eivät ylitä pienien määrien hyödyntämisen rajaa, joka on määritettävä täsmällisten tieteellisten
tietojen perusteella (ks. em. asia WWF Italia, tuomion 29 kohta).
Tämän osalta, vaikka on totta, kuten vastaaja väittää, että metson ja teeren metsästys edellyttää yleistä metsästyssuunnitelmaa,
edellä mainitussa kansallisessa säännöksessä ei kuitenkaan täsmennetä, mistä direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa
tarkoitettu ”pienien määrien” käsite tässä yhteydessä muodostuu.
Yhteisön oikeuden mukainen direktiivin täytäntöönpano merkitsee, että tietyn lintulajin pyyntiä koskevista poikkeuksista vastaavat
toimivaltaiset viranomaiset voivat tukeutua riittävän täsmällisiin tietoihin noudatettavien määrällisten rajojen osalta (ks.
vastaavasti em. asia WWF Italia, tuomion 36 kohta).
Näin ollen Krnt JagdG:n 51 §:n 2 momentissa vahvistettu metsästysjärjestelmä on ristiriidassa direktiivin 9 artiklan 1 kohdan
c alakohdan kanssa.
On lisättävä, että Itävallan tasavalta on myöntänyt, että asianomaisia lajeja esiintyy kyseisellä alueella myös syksyllä ja
talvella, mutta se on kuitenkin täsmentänyt, että metsästys siihen aikaan vuodesta tapahtuu vähemmän suotuisissa olosuhteissa.
Tällaisella seikalla ei kuitenkaan ole merkitystä direktiivillä vahvistettujen oikeussääntöjen valossa.
Tässä tilanteessa Krnt JagdG:n 51 §:n 2 momentti ei ole myöskään direktiivin 9 artiklan 1 kohdan johdanto-osan mukainen, jonka
mukaan poikkeusten myöntäminen lintujen suojelua koskeviin säännöksiin edellyttää muun tyydyttävän ratkaisun puuttumista (ks.
vastaavasti asia C-135/04, komissio v. Espanja, tuomio 9.6.2005, Kok. 2005, s. I-5261, 18 kohta).
Mitä tulee lopuksi Itävallan tasavallan esittämään argumentaatioon, joka koskee tarvetta sallia metson ja teeren metsästys,
jotta metsästäjät suojelevat ja ylläpitävät niiden elinympäristöä, on huomautettava, että vaikka kasviston suojelu kuuluu
direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan neljännessä luetelmakohdassa vahvistettujen poikkeamisperusteiden joukkoon, on
kuitenkin todettava, että tämän elinympäristön suojelu voidaan varmistaa metsästyksestä riippumatta (ks. vastaavasti em. asia
komissio v. Suomi, tuomion 35 ja 40 kohta).
Lisäksi, kuten julkisasiamies toteaa ratkaisuehdotuksensa 61 kohdassa, tämä suojelu on jäsenvaltioiden velvollisuus direktiivin
4 artiklan nojalla sekä lintujen erityissuojelualueilla että niiden ulkopuolella.
Itävallan tasavallan argumentaatio on siis hylättävä kokonaisuudessaan.
On näin ollen todettava, että Kärntenin metsästyssäännökset eivät ole direktiivin mukaiset tässä väitteessä tarkoitettujen
lajien osalta.
Komission kanne on siis tältä osin perusteltu.
–       Niederösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Nö JagdVO:n 22 §:ssä vahvistetaan sellaiset metsästysajat tiettyjen lajien osalta, jotka kattavat asianomaisten
lajien pesimisajan tai lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheet. Kyseessä ovat metso (jonka metsästys on sallittu 1.–31.5.
parillisina vuosina, vaikka sen pitäisi komission mukaan olla sallittua 1.10.–28.2.), teeri (jonka metsästys on sallittu 1.–31.5.
parittomina vuosina eikä 21.9.–31.3.), korpimetso (jonka metsästys on sallittu 1.1.-31.12. eikä 1.10.–28.3.), lehtokurppa
(jonka metsästys on sallittu 1.9.–31.12. ja 1.3.–15.4. eikä 11.9.–19.2.) ja sepelkyyhky (jonka metsästys on sallittu 1.8.–31.1.
eikä 1.9.–31.1.).
Itävallan tasavalta myöntää, että sepelkyyhkyn syysmetsästysaika olisi vahvistettava alkavaksi 1.9., kuten komissio väittää.
Metson, teeren ja lehtokurpan metsästysjärjestelmän osalta tämä jäsenvaltio viittaa argumentaatioonsa, joka koskee direktiivin
7 artiklan 4 kohdan täytäntöönpanoa Kärntenissä (ks. tämän tuomion 179–183 kohta).
Kyseinen jäsenvaltio muistuttaa, että näiden lajien kevätmetsästysaika sijoittuu paritteluvaiheeseen, joka edeltää pesimis-,
hautomis- ja poikastenkasvatusaikoja. Näin ollen direktiivin 7 artiklan 4 kohdan erityissuojelujärjestelmää ei sen mukaan
voida soveltaa.
Itävallan tasavallan näkemyksen mukaan korpimetson metsästysajat eivät voi olla tämän kanteen kohteena, koska tätä lajia ei
mainittu oikeudenkäyntiä edeltäneessä menettelyssä.
Tämä jäsenvaltio väittää lisäksi, että tämän lajin koiraat ovat suurempikokoisia kuin teeren koiraat, minkä vuoksi ne häiritsevät
näitä jälkimmäisiä paritteluaikana.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kun otetaan huomioon vastaajan vastaus väitteeseen, joka koskee sepelkyyhkyn metsästysaikaa, jäsenyysvelvoitteita on tältä
osin katsottava jätetyn noudattamatta.
Korpimetson osalta on todettava, että tämä on kahden lajin risteytyksen tulos ja että siitä riippumatta, voidaanko sitä pitää
biologisesti kokonaan erillisenä lajina, se eroaa joka tapauksessa metsosta ja teerestä.
Näin ollen korpimetson metsästysjärjestelmä Niederösterreichissa olisi pitänyt mainita virallisessa huomautuksessa, koska
yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä kirje rajaa oikeudenkäynnin kohteen (ks. vastaavasti asia C-441/02,
komissio v. Saksa, tuomio 27.4.2006, Kok. 2006, s. I-3449, 59 ja 60 kohta sekä asia C-150/04, komissio v. Tanska, tuomio 30.1.2007,
66 ja 67 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Komission nostama kanne on siis jätettävä tutkimatta tältä osin.
Mitä tulee väitteeseen, joka koskee lehtokurpan riittämätöntä suojelua, on huomautettava, että tämän lajin metsästys sallitaan
1.3.–15.4. ja kesän lopusta talven alkuun.
Kun Nö JagdVO:n 22 §:ssä vahvistetussa järjestelmässä sallitaan tämän lajin metsästys yli viiden kuukauden ajan, siinä asetetaan
liian suuri paine asianomaiselle kannalle.
Kuten tämän tuomion 186 ja 187 kohdasta ilmenee, tällainen järjestelmä ei voi missään tapauksessa kuulua direktiivin 9 artiklan
soveltamisalaan.
Metson ja teeren osalta on muistutettava, kuten tämän tuomion 194 ja 195 kohdasta ilmenee, että kevätmetsästys vastaa kyseisten
lajien paritteluvaihetta, joka on ajanjakso, jonka osalta direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa edellytetään erityissuojelutoimenpiteitä.
Vaikka on totta, että näiden kahden lajin syysmetsästyksestä ei ole säädetty ja että kevätmetsästys rajoittuu joka toiseen
vuoteen, Itävallan tasavalta ei kuitenkaan ole esittänyt konkreettisia tietoja siitä, miten se varmistaa direktiivin 9 artiklan
1 kohdan c alakohdan noudattamisen erityisesti ”pienien määrien” hyödyntämisen osalta.
Kuten tämän tuomion 199 ja 201 kohdasta ilmenee, asianomaisen jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on taattava oikeudellisesti
riittävän täsmällisellä tavalla ja tieteellisesti tunnustettujen tietojen perusteella, että enimmäismäärää ei missään tapauksessa
ylitetä ja näin ollen kyseessä olevien lajien täysimääräinen suojelu varmistetaan (ks. vastaavasti asia C-79/03, komissio
v. Espanja, tuomio 9.12.2004, Kok. 2004, s. I-11619, 41 kohta).
Riidanalaisissa säännöksissä ei kuitenkaan ole tällaisia täsmennyksiä.
Tämä komission väite on siis perusteltu kaikkien siinä tarkoitettujen lajien osalta lukuun ottamatta korpimetsoa, jonka osalta
sitä ei voida ottaa tutkittavaksi.
–       Oberösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Oö SchonzeitenVO:n 1 §:n 1 momentin mukaisesti metsästys on sallittu pesimisaikana tai lisääntymis-
ja poikastenkasvatusvaiheissa, kun on yhtäältä kyse metsokoiraista (tämä metsästys on sallittu 1.–31.5., vaikka sen pitäisi
komission mukaan olla sallittua 1.10.–28.2.), teerikoiraista (tämä metsästys on sallittu 1.–31.5. eikä 21.9.–31.3.) ja korpimetsokoiraista
(tämä metsästys on sallittu 1.–31.5. eikä 1.10.–28.3.) ja toisaalta lehtokurpista (tämä metsästys on sallittu 1.10.–30.4.
eikä 11.9.–19.2.).
Itävallan tasavalta korostaa, että metson, teeren ja korpimetson kevätmetsästys ajoittuu paritteluvaiheeseen eikä siis kuulu
direktiivin 7 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan.
Kyseinen jäsenvaltio viittaa tämän osalta tämän tuomion 179–183 kohdassa esitettyyn argumentaatioonsa Kärntenin osavaltiossa
voimassa olevan metsästysjärjestelmän osalta.
Se toteaa lehtokurpan osalta, että säädetyt metsästysajat poikkeavat direktiivistä yksinomaan koiraiden osalta, jotka ovat
itse asiassa ainoita paritteluvaiheessa metsästettäviä yksilöitä. Naaraita ei näin ollen sen mukaan häiritä missään lisääntymisvaiheessa.
Tämän lajin biologiset erityispiirteet takaavat lisäksi sen, että tämä metsästysjärjestelmä on kyseisten kantojen järkevän
hyödyntämisen ja ekologisesti tasapainoisen sääntelyn periaatteiden mukainen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Metson ja teeren suojelua koskevan väitteen osalta on muistutettava, että kuten tämän tuomion 194 ja 195 kohdasta ilmenee,
metsästysaika, jonka Oberösterreich on vahvistanut näille kahdelle lajille, vastaa ajanjaksoa, jolloin on sovellettava erityistä
suojelua direktiivin 7 artiklan 4 kohdan nojalla.
Vaikka on totta, että yksinomaan kyseisten lajien kevätmetsästys on sallittu, Itävallan tasavalta ei ole esittänyt seikkoja,
joilla voitaisiin osoittaa, että tämä järjestelmä vastaa direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa vahvistettuihin vaatimuksiin,
sellaisina kuin niitä on täsmennetty oikeuskäytännössä (ks. tämän tuomion 199 ja 201 kohta). Riidanalaisessa säädöksessä ei
erityisesti täsmennetä, missä määrin kyseisessä järjestelmässä taataan se, että hyödyntäminen rajoittuu ”pieniin määriin”.
Mitä tulee väitteeseen, joka koskee korpimetson, joka on metson ja teeren risteytyksen tuloksena syntynyt lintu, metsästysjärjestelmää,
on muistutettava, että direktiivin 1 artiklan mukaan direktiivin tavoitteena on kaikkien sellaisten lintulajien suojelu, jotka
elävät luonnonvaraisina jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalla alueella, jossa perustamissopimusta sovelletaan.
Tämän osalta, kuten julkisasiamies korosti ratkaisuehdotuksensa 93 kohdassa, biologinen laji määritellään kaikkien niiden
yksilöiden kokonaisuudeksi, jotka muodostavat lisääntymiskykyisen yhteisön.
Itävallan tasavalta kuitenkin kiisti vastineessaan, että sellaisen parittelun hedelmä, jonka osapuolena on naaras- tai uroskorpimetso,
voisi kuoriutua munasta vapaudessa, eikä komissio kiistänyt sitä tältä osin.
Komissio ei siis ole osoittanut, että korpimetson osalta on olemassa lisääntymiskykyinen yhteisö, jonka perusteella voitaisiin
katsoa, että korpimetso on erillinen laji, joka kuuluu tämän vuoksi direktiivin soveltamisalaan.
Korpimetson metsästysjärjestelmää Oberösterreichissa koskeva väite on siis hylättävä perusteettomana.
Mitä tulee väitteeseen, joka koskee lehtokurpan metsästysjärjestelmää, on todettava, että tätä lajia voidaan metsästää paitsi
keväällä myös syksyllä ja talvella.
Tällainen järjestelmä on siinä vahvistettujen metsästysaikojen laajuuden vuoksi ristiriidassa direktiivin suojeluvaatimusten
kanssa, kuten tämän tuomion 186 ja 187 kohdasta ilmenee, eikä se ole oikeutettavissa direktiivin 9 artiklan perusteella.
Mitä tulee lopuksi Itävallan tasavallan tekemään eroon asianomaisen lajin koiraiden ja naaraiden välillä, on riittävää todeta,
että tähän eroon ei ole mitään oikeudellista perustaa direktiivin säännöksissä, jotka koskevat sen suojelun laajuutta, jota
luonnonvaraisiin lintuihin on sovellettava.
Komission väite, joka koskee Oberösterreichissa voimassa olevaa metsästysjärjestelmää, on siis hyväksyttävä kaikkien siinä
tarkoitettujen lajien osalta korpimetsoa lukuun ottamatta.
–       Salzburgin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Sbg JagdG:n 54 §:n 1 momentista yhdessä Sbg SchonzeitenVO:n 1 §:n kanssa seuraa, että tiettyjen lajien
metsästys on sallittu pesimis-, lisääntymis- tai poikastenkasvatusaikana eli ajanjaksoina, joina metsästys on periaatteessa
kielletty, vaikka direktiivin 9 artiklassa säädetyt poikkeamisedellytykset ja -perusteet eivät täyty. Kyseessä ovat komission
mukaan metso (jonka metsästys on sallittu 1.–31.5., vaikka sen pitäisi komission mukaan olla sallittu 1.10.–28.2.), teeri
(jonka metsästys on sallittu 1.5.–15.6. eikä 21.9.–31.3.), korpimetso (jonka metsästys on sallittu 1.5.–15.6. eikä 1.10.–28.3.)
ja lehtokurppa (jonka metsästys on sallittu 1.3.–15.4. ja 1.10.–31.12. eikä 11.9.–19.2.).
Komissio toteaa, että Sbg JagdG:n 60 §:n 3 a momentissa tyydytään vahvistamaan vähimmäismetsästysmäärä ja tarvittaessa enimmäismäärä.
Metsästyssuunnitelmien laatimisen yhteydessä on sen mukaan näin ollen täysin mahdotonta arvioida poikkeamisperusteita direktiivin
9 artiklan valossa.
Metson, teeren ja korpimetson paritteluaikana tapahtuvan metsästyksen osalta Itävallan tasavalta viittaa lähinnä argumentaatioonsa,
joka koskee kyseisten lajien suojelujärjestelmää Kärntenissä (ks. tämän tuomion 179–183 kohta).
Tämä jäsenvaltio selittää, että metsästyssuunnitelmia koskevan asetuksen antamisen aikana toimivaltaiset viranomaiset ottavat
huomioon edellytyksiä ja perusteita, joiden mukaan on sallittua poiketa direktiivissä säädetyistä kielloista direktiivin 9
artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisesti.
Kyseinen jäsenvaltio täsmentää, että Sbg JagdG:n 60 §:n 3 a momentin mukaan sallittu enimmäismetsästysmäärä on vahvistettava
siten, että saadaan tai pysytetään kanta, joka on Sbg JagdG:n 3 §:ssä vahvistettujen periaatteiden mukainen. Metsästyssuunnitelmia
koskeva asetus annetaan lisäksi sellaisen tarkan luettelon perusteella, joka koskee kirjattuja vahinkoja sekä asianomaisten
lajien kantaa koskevia selontekoja ja arvioita. Kyseisessä asetuksessa mainitut luvut on ymmärrettävä enimmäismetsästysmääriksi.
Itävallan tasavalta lisää, että sallitut toimenpiteet koskevat yksinomaan Sbg JagdG:n 59 §:n 1 momentissa tarkoitettuja lintulajeja
eli lintulajeja, joita ei luetella direktiivin liitteessä II lajeina, joita voidaan metsästää Itävallassa. Mitään tätä koskevaa
metsästyssuunnitelmaa ei sen mukaan ole kuitenkaan laadittu, joten kyseiset lintulajit kuuluvat yleisen metsästyskiellon piiriin.
Niiden metsästys voidaan tietyissä tapauksissa sallia yksinomaan Sbg JagdG:n 104 §:n 4 momentin perusteella, mutta kuitenkin
ainoastaan direktiivissä vahvistettujen suojeluaikojen ulkopuolella.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten tämän tuomion 186 ja 187 kohdasta ilmenee, lehtokurpan kevätmetsästystä sen syysmetsästyksen ohella, joka tämän lajin
osalta on niin ikään sallittu, ei voida oikeuttaa direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella.
Sen määrittelemiseksi, täyttyvätkö metson ja teeren, joiden osalta yksinomaan kevätmetsästys on sallittu, metsästykseen liittyvät
poikkeamisedellytykset ja -perusteet, on todettava, että Sbg JagdG:n 59 §:n 1 momenttia sovelletaan yksinomaan lajeihin, joita
ei mainita direktiivin liitteessä  II lajeina, joita voidaan metsästää Itävallassa.
Metso ja teeri kuitenkin mainitaan direktiivin kyseisessä liitteessä. Nämä kaksi lajia eivät siis kuulu metsästyksen suunnittelun
piiriin.
Sen osalta, voidaanko kyseisten lajien metsästys perustella direktiivin 9 artiklan nojalla, on todettava, että vastaaja ei
ole osoittanut, että Salzburgin osavaltion lainsäädäntö on direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetyn poikkeamisperusteen
mukainen.
Itse asiassa Sbg JagdG:n 59 §:n 1 momentissa annetaan metsästyssuunnitelman arviointi viranomaiselle, jolla on toimivalta
antaa asetuksia, eikä tätä toimivaltaa ole supistettu sitovilla määrällisillä tekijöillä.
Kanne on näin ollen perusteltu lehtokurppaan, metsoon ja teereen sovellettavan metsästysjärjestelmän osalta.
Salzburgin osavaltion korpimetson metsästystä koskevien säännösten osalta on muistutettava, että kuten tämän tuomion 234–237
kohdasta ilmenee, ei ole osoitettu, että tämä laji kuuluu direktiivin soveltamisalaan.
Korpimetson metsästystä Salzburgin osavaltiossa koskeva väite on siis hylättävä perusteettomana.
Edellä esitetystä seuraa, että tämä väite on perusteltu Salzburgin osavaltion metsästysjärjestelmän osalta kaikkien mainittujen
lajien osalta korpimetsoa lukuun ottamatta.
–       Tirolin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio huomauttaa, että DurchfVO Tiroler JagdG:n 1 §:n 1 momentissa vahvistetaan metsästysaikoja, jotka ulottuvat pesimis-,
lisääntymis- tai poikastenkasvatusvaiheisiin, kun on kyse metsosta (jonka metsästys on sallittu 1.–15.5. parittomina vuosina,
kun sen komission mukaan pitäisi olla sallittu 1.10.–28.2.) ja teerestä (jonka metsästys on sallittu 10.–31.5. eikä 21.9.–31.3.),
joten se poikkeaa tältä osin direktiivin 7 artiklan 4 kohdasta.
Komissio korostaa, että jos metsoa ja teereä, jotka ovat erityisen uhanalaisia lajeja Itävallassa, saadaan metsästää vain
poikkeuksellisesti direktiivin 9 artiklan mukaisesti, tässä säännöksessä vahvistettuja poikkeamisedellytyksiä ja -perusteita
on valvottava.
Itävallan tasavalta viittaa argumentaatioonsa, joka koskee mainittujen lajien kevätmetsästysjärjestelmää, joka vastaa niiden
paritteluvaihetta, Kärntenin osalta (ks. tämän tuomion 179–183 kohta).
Tämä jäsenvaltio korostaa myös, että Tirolissa on vaikea metsästää syksyn lopussa tai talvella ja että asianomaisten lajien
kannat eivät missään tapauksessa ole uhanalaisia tällä alueella.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa säädetyn suojelujärjestelmän laajuuden osalta on muistutettava, kuten ilmenee tämän tuomion
194 ja 195 kohdasta, että tämä järjestelmä ulottuu metson ja teeren paritteluvaiheeseen.
Mitä tulee Itävallan tasavallan väitteeseen, joka koskee metsästyksen harjoittamisen vaikeutta Tirolissa syksyllä ja talvella,
on riittävää todeta, että tällaista näkemystä ei voida liittää mihinkään direktiivin 9 artiklassa säädettyyn poikkeamisperusteeseen.
Kanne on siis perusteltu DurchfVO Tiroler JagdG:n 1 §:n 1 momentissa vahvistettujen metson ja teeren metsästysaikojen osalta.
–       Vorarlbergin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Vlbg JagdVO:n 27 §:n 1 momentissa vahvistettu metsästysaika ei ole direktiivin 7 artiklan 4 kohdassa
säädettyjen vaatimusten mukainen teeren osalta. Metsästysaika vahvistettiin sen mukaan ajalle 11.–31.5., vaikka se olisi pitänyt
vahvistaa ajalle 21.9.–31.3. Se ajoittuu näin ollen asianomaisen lajin paritteluvaiheeseen.
Itävallan tasavalta toteaa, että riistalintulajien osalta – teereä lukuun ottamatta – Vlbg JagdVO:ssa vahvistetaan direktiivin
mukaisia metsästysaikoja. Se viittaa tältä osin argumentaatioonsa, joka koskee direktiivin täytäntöönpanoa Kärntenissä (ks.
tämän tuomion 179–183 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komission esittämän väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi riittää, kun todetaan, kuten tämän tuomion 194 ja 195 kohdasta
ilmenee, ettei Itävallan tasavalta ole osoittanut, että tässä väitteessä tarkoitettu kansallinen lainsäädäntö täyttää direktiivin
9 artiklassa säädetyt poikkeamisedellytykset ja -perusteet sen 7 artiklan 4 kohdassa vahvistettujen erityissuojeluvaatimusten
valossa.
Komission väite, joka koskee Vlbg JagdVO:n 27 §:n 1 momentissa vahvistettua teeren metsästysaikaa, on siis perusteltu.
–       Wienin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio esittää, että Wiener JagdG:n 69 §:ssä yhdessä Wiener SchonzeitenVO:n 1 §:n 1 momentin kanssa vahvistetaan lehtokurpan
metsästysaika, joka ulottuu pesimis-, lisääntymis- ja poikastenkasvatusvaiheisiin, joita koskee periaatteessa metsästyskielto
direktiivin 7 artiklan 4 kohdan nojalla, viittaamatta merkityksellisiin poikkeamisedellytyksiin, joista säädetään direktiivin
9 artiklassa.
Itävallan tasavalta väittää, että tässä väitteessä tarkoitettu metsästysjärjestelmä on direktiivin 9 artiklan 1 kohdan c alakohdassa
säädetyn poikkeuksen mukainen.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Tämän tuomion 198 kohdassa mainitun oikeuskäytännön valossa on huomautettava, ettei Itävallan tasavalta ole Wienin osavaltion
osalta esittänyt seikkoja, joilla voidaan osoittaa, että direktiivin 9 artiklassa säädetyt edellytykset ja perusteet täyttyvät,
erityisesti lintujen ”pienien määrien” hyödyntämisen osalta kyseisen artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti, ja että muuta
tyydyttävää ratkaisua ei ole kyseisen kohdan johdanto-osan mukaisesti.
Kanne on näin ollen hyväksyttävä Wiener JagdG:n 69 §:ssä ja Wiener SchonzeitenVO:n 1 §:n 1 momentissa säädetyn lehtokurpan
metsästysajan osalta Wienin osavaltiossa.
Direktiivin 8 artiklan rikkominen Niederösterreichissa
–       Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentissa ei ole säännöksiä, joissa määritellään riittävästi direktiivin 8 artiklan
nojalla kielletyt metsästyskeinot, kun sitä tarkastellaan yhdessä direktiivin liitteessä IV olevan a kohdan kanssa. Siinä
on päinvastoin vain yleinen viittaus sallittuihin pyydystämis- ja tappamisvälineisiin, -laitteisiin ja -menetelmiin.
Komissio väittää, että vaikka toimivaltaisen viranomaisen velvollisuutena on toimia direktiivin mukaisesti, direktiivin mukainen
hallintokäytäntö ei vastaa yhteisön lainsäädännön asianmukaisen täytäntöönpanon vaatimuksia.
Itävallan tasavalta katsoo, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentti, jossa sallitaan suojeltujen eläinten tappaminen erityislupien
perusteella, vastaa direktiivin 8 artiklan säännöksiä.
Tämä jäsenvaltio katsoo, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentin tavoitteen osalta valitun lainsäädäntötekniikan vuoksi direktiivissä
vaadittu suoja varmistetaan. Toimivaltaisten viranomaisten on sen mukaan vahvistettava pyydystämis- tai tappamisvälineet,
-laitteet ja -menetelmät, joiden käyttö sallitaan erityislupien nojalla. Asianomaisten viranomaisten on tehtävä päätöksensä
direktiivin mukaisesti ja, kun otetaan huomioon kansallisen lainsäädännön yhdenmukaisen soveltamisen periaate, noudattaen
myös Nö JagdG:n 95 §:ssä säädettyjä kieltoja.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kuten tämän tuomion 92 kohdassa muistutettiin, direktiivin tarkka täytäntöönpano on erityisen tärkeää, koska yhteisen luonnonperinnön
hoito on uskottu kullekin jäsenvaltiolle sen alueella (ks. asia 236/85, komissio v. Alankomaat, tuomio 13.10.1987, Kok. 1987,
s. 3989, 5 kohta).
Näin ollen väite siitä, että käytäntö on direktiivin mukainen, ei täytä direktiivin asianmukaisen täytäntöönpanon vaatimuksia.
Erityisesti pyydystämis- tai tappamisvälineiden, -laitteiden ja -menetelmien osalta jäsenvaltioiden on laadittava oikeudellisesti
sitovalla tavalla lainvastaisten käytäntöjen luettelo (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Alankomaat, tuomio 13.10.1987,
27 ja 28 kohta).
On lisättävä, että direktiivissä säädettyjen kieltojen käyttää tiettyjä pyydystämisvälineitä metsästyksen aikana on perustuttava
luonteeltaan normatiivisiin säännöksiin. Oikeusvarmuuden periaate edellyttää, että kyseessä olevat kiellot toistetaan sitovissa
säädöksissä (ks. vastaavasti asia C-339/87, komissio v. Alankomaat, tuomio 15.3.1990, Kok. 1990, s. I-851, 22 kohta).
Se, että direktiivin kanssa ristiriitaista käytäntöä ei ole olemassa, ei voi vapauttaa asianomaista jäsenvaltiota sen velvollisuudesta
toteuttaa lainsäädännöllisiä ja hallinnollisia toimenpiteitä direktiivin säännösten asianmukaisen täytäntöönpanon varmistamiseksi.
Lisäksi se, että jäsenvaltiossa ei voida turvautua tiettyyn pyydystämisvälineeseen, ei voi olla syy olla saattamatta tällaista
kieltoa osaksi kansallista oikeusjärjestystä (ks. em. asia komissio v. Alankomaat, tuomio 15.3.1990, 32 kohta).
On lisättävä, että viittauksella Nö JagdG:n 95 §:ään ei voi olla merkitystä, koska tämän lain soveltamisalaan kuuluvat yksinomaan
luonnonvaraiset metsästettävät eläinlajit, mutta eivät kaikki luonnonvaraiset lintulajit, jotka kuuluvat direktiivin soveltamisalaan.
Direktiivin 8 artiklaa ei näin ollen ole pantu asianmukaisesti täytäntöön Niederösterreichissa.
Komission kanne on siis perusteltu tältä osin.
Direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkominen Burgenlandissa, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa, Salzburgin osavaltiossa
ja Tirolissa
–       Burgenlandin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Bgld JagdG:n 88 a §:n 1 momentin mukaan kottaraisen metsästys on sallittua 15.7.–30.11. ja että saman
pykälän 2 momentin mukaan tilanteessa, jossa tämän lajin yksilöitä ennakoidaan esiintyvän runsaasti, tämän toimenpiteen tarpeellisuus
todetaan täytäntöönpanoasetuksella. Tässä toimivallassa ei komission mukaan kuitenkaan vahvisteta riittävällä tavalla direktiivin
9 artiklassa lueteltuja poikkeamisedellytyksiä ja -perusteita.
Itävallan tasavalta katsoo, että kun otetaan huomioon huomattavat vahingot, jotka kottarainen aiheuttaa viiniviljelmille,
Burgenlandin osavaltio on katsonut tarpeelliseksi turvautua direktiivin 9 artiklan poikkeamissäännökseen ja antaa Bgld JagdG:n
88 a §:n. Muuta tyydyttävää ratkaisua ei sen mukaan ole, koska tämän lajin tavanomaiset karkotuskeinot ovat osoittautuneet
riittämättömiksi.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että kaikki poikkeamistoimenpiteet direktiivin suojelusäännöksiin on tutkittava sen 9 artiklassa
säädettyjen edellytysten ja perusteiden valossa. Jäsenvaltiot eivät näin ollen voi valtuuttaa viranomaista, jolla on toimivalta
antaa asetuksia, toteuttamaan toimenpiteitä, jotka poikkeavat direktiivissä säädetyistä suojelusäännöistä, määrittelemättä
täsmällisellä tavalla kyseiseen artiklaan perustuvia aineellisia ja muodollisia vaatimuksia, joita tällaisten poikkeusten
on noudatettava (ks. vastaavasti em. asia WWF Italia ym., tuomion 25 ja 28 kohta).
On kuitenkin todettava, että Bgld JagdG:n 88 a §:ssä ei säädetä, mitkä ovat sallitut pyydystämistä tai tappamista varten hyväksytyt
välineet, laitteet tai menetelmät, eikä siinä myöskään vahvisteta sitovalla tavalla tämän toiminnan konkreettisia yksityiskohtia.
Tämän pykälän 2 momentin mukaan riittää, että täytäntöönpanoasetuksessa todetaan viiniviljelmiä uhkaava vaara, joka perustuu
kottaraisten läsnäoloon. Siinä ei puolestaan vaadita, että annettava asetus sisältää täsmälliset selvitykset direktiivin 9
artiklan 2 kohdassa vahvistettujen perusteiden osalta.
Näin ollen Bgld JagdG:n 88 a §:ssä käyttöön otettu järjestelmä kottaraisten torjunnan osalta ei vastaa direktiivin 9 artiklassa
säädettyjä poikkeamissääntöjä.
Komission väite on siis tältä osin perusteltu.
–       Niederösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentissa myönnetty yleislupa tieteellisen tai pedagogisen toiminnan osalta ei
sisällä tyhjentävää luetteloa niistä edellytyksistä ja perusteista, jotka on täytettävä, jotta luonnonvaraisten lintujen suojelua
koskevista säännöksistä voidaan poiketa. Tämä lupa on lisäksi muotoiltu niin epämääräisin sanamuodoin, ettei sitä voida missään
tapauksessa oikeuttaa direktiivin 9 artiklan perusteella.
Komissio väittää myös, että saman lain 21 §:n 2 momentissa sallitaan niin ikään poikkeaminen säännöksistä, jotka koskevat
luonnonvaraisten lintujen suojelua, maa- tai metsätaloustoiminnan harjoittamiseksi, mutta siinä ei edellytetä, että tämän
poikkeuksen on täytettävä direktiivin 9 artiklassa säädetyt edellytykset ja perusteet.
Itävallan tasavalta väittää, että direktiivissä edellytetty suojelu taataan Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentilla. Tätä säännöstä
soveltaessaan toimivaltaisten viranomaisten on yhtäältä toimittava direktiivin mukaisesti ja toisaalta kansallista lainsäädäntöä
yhdenmukaisesti soveltaen, joten niiden on otettava huomioon metsästyslaissa vahvistetut suojeluvaatimukset. Joka tapauksessa
käytännössä myönnetään ainoastaan hyvin suppeita poikkeuksia.
Tämä jäsenvaltio väittää, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentissa säädetyn poikkeuksen täytäntöönpanoon sisältyy myös mahdollisuus
soveltaa tarvittaessa tiukempia perusteita kuin direktiivin 9 artiklassa säädetyt perusteet. Nö NSchG:n 21 §:n 2 momentissa
puolestaan vahvistetaan nimenomaisesti, että poikkeuslausekkeita ei sovelleta, kun suojelluille kasveille, eläimille tai elinympäristöille
aiheutetaan tahallaan vahinkoa.
Kyseinen jäsenvaltio lisää, että vaikka poikkeusten metsästysjärjestelmään sekä muihin direktiivin 5, 6 ja 8 artiklassa säädettyihin
rajoituksiin ja kieltoihin on perustuttava ainakin yhteen direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa lueteltuun syyhyn, on myös otettava
huomioon se, että lintujen pienien määrien pyydystäminen on mahdollista edellyttäen, että muita tässä jälkimmäisessä artiklassa
säädettyjä vaatimuksia noudatetaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että mahdollisuus poiketa suojelusäännöksistä, jotka koskevat metsästyksen harjoittamista, sekä direktiivin
5, 6 ja 8 artiklassa säädetyistä kielloista, edellyttää direktiivin 9 artiklan nojalla tiettyjen edellytysten ja perusteiden
noudattamista.
Direktiivin täytäntöönpanon oikeudellista muotoa koskevien keskeisten edellytysten osalta on myös muistutettava, että yhteisöjen
tuomioistuin on täsmentänyt, että direktiivin täysimääräinen oikeudellinen eikä pelkästään tosiasiallinen noudattaminen edellyttää,
että jäsenvaltiot vahvistavat täsmälliset oikeussäännöt kulloinkin kyseessä olevalla alalla ja että se, ettei jäsenvaltiossa
esiinny direktiivillä kiellettyä toimintaa, ei oikeuta jättämään säätämättä toiminnan kieltäviä säännöksiä (ks. em. asia komissio
v. Alankomaat, tuomio 15.3.1990, 25 kohta).
On lisättävä, että jäsenvaltioiden on säädettävä yksityiskohtaisissa kansallisissa säännöksissä niistä edellytyksistä ja perusteista,
joiden perusteella ne voivat poiketa direktiivissä säädetyistä kielloista (asia C-118/94, Associazione Italiana per il WWF
ym., tuomio 7.3.1996, Kok. 1996, s. I-1223, 22 kohta).
Tästä seuraa, että laeissa ja asetuksissa, jotka jäsenvaltiot antavat alalla, on lueteltava tyhjentävästi syyt, joiden nojalla
voidaan tarvittaessa poiketa direktiivissä säädetyistä suojelusäännöksistä.
Lisäksi, kuten tämän tuomion 162 kohdassa todetaan, direktiivin mukaiset hallintokäytännöt eivät täytä asianmukaisen täytäntöönpanon
vaatimuksia.
Tässä tilanteessa on todettava, että Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentin sanamuodon valossa tämä säännös ei voi merkitä yhden direktiivin
9 artiklassa säädetyn poikkeamisperusteen asianmukaista täytäntöönpanoa.
Nö NSchG:n 21 §:n 2 momentin, jossa poistetaan maa-alueiden käyttö maa- ja metsätalouteen lintujen suojelua koskevien kieltojen
soveltamisalalta, osalta on huomautettava, että tätä säännöstä ei sovelleta, jos suojelluille kasveille ja eläimille aiheutetaan
tahallista vahinkoa.
Direktiivin 5 artiklassa säädetyt eri kiellot, joita voidaan soveltaa maa- tai metsätaloustoimintaan, liittyvät kuitenkin
tahallisesti aiheutettuun vahinkoon.
Näin ollen Nö NSchG:n 21 §:n 2 momentissa säädetyt poikkeukset eivät voi kuulua direktiivin 9 artiklan soveltamisalaan.
Tästä seuraa, että komission väite, joka koskee direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdan rikkomista Niederösterreichin osavaltion
lainsäädännöllä, on perusteltu Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentin osalta.
Sikäli kuin väite koskee Nö NSchG:n 21 §:n 2 momenttia, se ei puolestaan ole perusteltu.
–       Oberösterreichin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Oö JagdG:n 60 §:n 3 momentti ei täytä direktiivin 9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä ja perusteita,
koska tässä kansallisessa säännöksessä sallittujen toimenpiteiden lainmukaisuus ei edellytä muun tyydyttävän ratkaisun puuttumista.
Itävallan tasavalta väittää, että kyseinen kansallinen säännös on yhteisön oikeuden mukainen, koska kaikki direktiivin 9 artiklan
aineelliset ja muodolliset vaatimukset täyttyvät. Asianomaisessa kansallisessa säännöksessä tarkoitettuja lintuja suojellaan
itse asiassa ympäri vuoden, ja Oö JagdG:n 48 §:ssä vahvistetusta suojelujärjestelmästä poikkeamiseksi on aina saatava lupa.
Tämä jäsenvaltio toteaa myös, että Oö JagdG:n 60 §:n 3 momentin valmistelutöistä ilmenee, että Oberösterreichin lainsäätäjä
tutki itse direktiivin 9 artiklassa säädetyt edellytykset ja perusteet.
Tämä lainsäätäjä katsoi Itävallan tasavallan mukaan, että omistajille myönnetyt valtuudet sen estämiseksi, että viljelmille,
karjalle ja muulle omaisuudelle aiheutuu vakavaa vahinkoa, ovat perusteltuja, koska omistajilla ei yleisesti ottaen ole muuta
tyydyttävää ratkaisua, kun kyseessä olevat eläimet tunkeutuvat asuinrakennuksiin tai tilan rakennuksiin.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että Oö JagdG:n 60 §:n 3 momentissa sallitaan suojeltujen lintujen pyydystäminen, tappaminen tai haltuunotto
”muille omaisuuden muodoille” aiheutuvien vahinkojen estämiseksi.
Tällainen poikkeamisperuste ei vastaa etuja, joita direktiivin 9 artiklan 1 kohdan a alakohdan kolmannella luetelmakohdalla
suojellaan.
Direktiivin 9 artiklan 2 kohdan neljännestä luetelmakohdasta ilmenee myös, että sen soveltamisesta vastuussa olevien jäsenvaltioiden
viranomaisten on nimettävä elin, joka tutkii kunkin suunnitellun poikkeamistoimenpiteen osalta, täyttyvätkö tällaisen toimenpiteen
sallimiseksi edellytetyt olosuhteet, lausuu muun muassa välineistä, laitteista tai menetelmistä, joita voidaan käyttää, ja
määrittää tämän toimenpiteen rajat sekä henkilöt, jotka voivat käyttää sitä hyödykseen.
Oö JagdG:n 60 §:n 3 momentti ei kuitenkaan sisällä tällaisia täsmennyksiä.
On lisäksi todettava, että tässä säännöksessä ei myöskään täsmennetä direktiivin 9 artiklan 2 kohdan viidennessä luetelmakohdassa
säädetyn valvonnan muotoa.
Mitä tulee lopuksi väitteeseen, joka koskee toimivaltaisten viranomaisten tämän kohdan mukaista tulkintaa, on muistutettava,
kuten tämän tuomion 162 kohdassa on jo esitetty, että pelkällä hallintokäytännöllä, jolle on ominaista se, että hallintoelimet
voivat halutessaan muuttaa sitä ja jota ei riittävällä tavalla tehdä julkiseksi, ei voida katsoa pantavan yhteisön oikeuden
mukaisesti täytäntöön jäsenvaltioilla, joille direktiivi on osoitettu, olevaa täytäntöönpanovelvoitetta.
Näin ollen Oö JagdG:n 60 §:n 3 momentti ei ole direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohdan mukainen.
Komission nostama kanne on näin ollen hyväksyttävä tältä osin.
–       Salzburgin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Sbg NSchG:n 34 §:n 1 momentin mukaisesti suojelusäännöksiin voidaan myöntää poikkeuksia muun muassa
juomien valmistamiseksi. Komissio mukaan siinä ei kuitenkaan vahvisteta, minkä direktiivissä sallitun poikkeuksen soveltamisalaan
tällainen järjestelmä voisi kuulua.
Komissio väittää myös, että Sbg JagdG:n 72 §:n 3 momentin mukaisesti kieltoon käyttää ansoja luonnonvaraisten eläinten tappamiseksi
voidaan myöntää poikkeuksia ottamatta huomioon direktiivin 9 artiklassa säädettyjä edellytyksiä ja perusteita. Sbg JagdG:n
72 §:n 3 momentin suppea tulkinta ei sen mukaan sitä paitsi riitä siihen, että edellä mainitut edellytykset ja perusteet täytetään
oikeudellisesti sitovalla tavalla.
Sbg NSchG:n 34 §:n 1 momentissa mainitun juomien valmistamisen osalta Itävallan tasavalta väittää, että tätä säännöstä ei
sovelleta lintuihin. Kyseessä on sen mukaan poikkeus, jolla pyritään sallimaan alkoholipitoisten juomien valmistaminen tietyistä
kasvilajeista. Lisäksi tässä säännöksessä sallitaan sen mukaan poikkeusten myöntäminen ainoastaan siinä tapauksessa, että
saman pykälän 3 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyvät.
Mitä tulee ansojen käyttämiseen Sbg JagdG:n 72 §:n 3 momentin nojalla, tämä jäsenvaltio väittää, että poikkeamisedellytykset
ovat direktiivin 9 artiklan vaatimusten mukaiset.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on huomautettava, että Sbg NSchG:n 34 §:n 1 momentissa vahvistetaan poikkeamisperuste, joka liittyy juomien valmistamiseen
ja jota ei esiinny direktiivin 9 artiklan 1 kohdassa lueteltujen perusteiden tyhjentävässä luettelossa.
Kyseisen 34 §:n 1 ja 3 momentissa ei lisäksi rajoiteta millään tavoin siinä säädetyn poikkeuksen soveltamistapaa.
Mitä tulee toiseksi Sbg JagdG:n 72 §:n 3 momenttiin, on todettava, että tässä säännöksessä jätetään samoin huomiotta direktiivin
9 artiklan 1 kohdan poikkeamisperusteiden luettelon tyhjentävyys. Kyseisessä 72 §:n 3 momentissa sallitaan ansojen asettaminen
muun muassa, kun yleistä etua, joka on tärkeydeltään verrattavissa niiden uhkien estämiseen, jotka koskevat ihmisten elämää
tai terveyttä, ei voida suojata muutoin.
Kyseisessä luettelossa ei kuitenkaan esiinny tällaista poikkeamisperustetta.
Komission tätä väitettä on näin ollen pidettävä perusteltuna.
–       Tirolin osavaltio
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Tiroler NSchVO:n 4 §:n 3 momentissa säädetään, että varista, kottaraista ja rastasta on laillista metsästää
maa- ja metsätalousviljelmillä sekä yksityispuutarhoissa, viittaamatta direktiivin 9 artiklassa säädettyihin edellytyksiin
ja perusteisiin.
Itävallan tasavalta katsoo, että Tiroler NSchVO:n 4 §:n 3 momentti ei ole ristiriidassa direktiivin 9 artiklan kanssa, koska
se ei ole poikkeus direktiivin 5, 6 ja 7 artiklaan. Erityisesti direktiivin 5 artiklan d kohdan mukaisesti yksinomaan häirintä,
joka vaikuttaa merkittävästi direktiivin tavoitteisiin, on kielletty. Kolmen lajin sallitulla karkottamisella ei kuitenkaan
sen mukaan ole tällaista vaikutusta.
Tämä jäsenvaltio korostaa myös, että direktiivin 5, 6 ja 7 artiklassa vahvistettu suojelujärjestelmä samoin kuin sen 9 artiklan
1 ja 2 kohdassa säädetty poikkeusjärjestelmä koskevat tahallista häirintää.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On huomautettava, että Tiroler NSchVO:n 4 §:n 3 momentissa poistetaan täysin rajoituksetta kolme luonnonvaraista lintulajia
direktiivissä säädetystä suojelujärjestelmästä, kun nämä lajit esiintyvät maa- tai metsätalousviljelmillä tai yksityispuutarhoissa
tai niiden läheisyydessä.
On todettava, että tähän poikkeukseen ei liity minkäänlaista varausta sen täytäntöönpanotavasta.
On lisättävä, että jos asianomaiset lajit todella karkotettaisiin kaikilta tällä tavoin tarkoitetuilta alueilta, niiden elinympäristöt
pienenisivät lähes olemattomiin. Näin ollen toisin kuin Itävallan tasavalta väittää, tästä seuraavalla häiriöllä voi olla
merkittäviä vaikutuksia direktiivin suojelutavoitteisiin.
Edellä esitetyn perusteella on todettava, että Tiroler NSchVO:n 4 §:n 3 momentilla ei noudateta direktiivin 9 artiklassa säädettyjä
poikkeamisedellytyksiä ja -perusteita.
Komission esittämä väite tämän säännöksen osalta on näin ollen hyväksyttävä.
Direktiivin 11 artiklan rikkominen Niederösterreichissa
–       Asianosaisten lausumat
Komissio katsoo, että Nö NSchG:n 17 §:n 5 momentin mukaan sellaisten lintujen istutus, joita ei esiinny luonnonvaraisina Niederösterreichissa,
edellyttää, että nämä toimenpiteet eivät aiheuta alkuperäisen luonnon pysyvää heikentymistä. Tämä edellytys on kuitenkin lisäperuste
direktiivin 11 artiklassa säädettyihin perusteisiin nähden.
Itävallan tasavalta huomauttaa, että Nö NSchG:n 17 §:n 5 momentin direktiivin kyseisen säännöksen mukaisessa tulkinnassa lupa
istuttaa vieras laji luontoon evätään aina, jos tämä vahingoittaa paikallista eläimistöä ja kasvistoa.
–       Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on muistutettava, kuten tämän tuomion 103 kohdassa esitettiin, että luonnonvaraisten lintujen aukottoman ja tehokkaan
suojelun tärkeys koko yhteisössä niiden oleskelupaikasta tai muuttoreitistä riippumatta merkitsee, että kansallinen lainsäädäntö,
jossa määritellään luonnonvaraisten lintujen suojelu kansallisen luonnonperinnön käsitteen mukaan, on ristiriidassa direktiivin
kanssa.
On myös huomautettava, että direktiivin 11 artiklassa, jonka mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että sellaisen lintulajin
istuttaminen jäsenvaltioiden Eurooppaan kuuluvalle alueelle, joka ei elä siellä luonnonvaraisena, ei vahingoita paikallista
kasvistoa ja eläimistöä, vahvistetaan erityisen sitovat oikeussäännöt tällaisten lintulajien istutuksen sallimista koskevan
mahdollisuuden osalta.
Nö NSchG:n 17 §:n 5 momentissa säädetään suojelujärjestelmä, joka poikkeaa direktiivin 11 artiklassa säädetystä järjestelmästä
usein tavoin. On näin ollen katsottava, ettei se ole tämän jälkimmäisen säännöksen mukainen.
Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan toimivaltaiset kansalliset viranomaiset joka tapauksessa tulkitsevat kyseistä 17 §:n
5 momenttia tavalla, joka on direktiivin mukainen, on riittävää muistuttaa, kuten tämän tuomion 162 kohdasta ilmenee, että
tällainen tilanne ei takaa direktiivin täysimääräistä täytäntöönpanoa.
Tämä komission viimeinen väite on näin ollen hyväksyttävä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että koska Itävallan tasavalta ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön seuraavia säännöksiä:
–        direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohta Burgenlandissa, Kärntenissä, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa ja Steiermarkissa
–        direktiivin 5 artikla Burgenlandissa, Kärntenissä, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa ja Steiermarkissa
–        direktiivin 6 artiklan 1 kohta Oberösterreichissa
–        direktiivin 7 artiklan 1 kohta Kärntenissä, Niederösterreichissa ja Oberösterreichissa
–        direktiivin 7 artiklan 4 kohta seuraavissa osavaltioissa seuraavien lajien osalta:
–        Kärntenissä metso, teeri, nokikana, lehtokurppa, sepelkyyhky ja turkinkyyhky
–        Niederösterreichissa sepelkyyhky, metso, teeri ja lehtokurppa
–        Oberösterreichissa metso, teeri ja lehtokurppa
–        Salzburgin osavaltiossa metso, teeri ja lehtokurppa
–        Steiermarkissa metso, teeri ja lehtokurppa
–        Tirolissa metso ja teeri
–        Vorarlbergin osavaltiossa teeri ja
–        Wienin osavaltiossa lehtokurppa
–        direktiivin 8 artikla Niederösterreichissa
–        direktiivin 9 artiklan 1 ja 2 kohta Burgenlandissa, Niederösterreichissa Nö NSchG:n 20 §:n 4 momentin osalta, Oberösterreichissa,
Salzburgin osavaltiossa, Tirolissa ja Steiermarkissa
–        direktiivin 11 artikla Niederösterreichissa,
se ei ole noudattanut EY 10 ja EY 249 artiklan eikä direktiivin 18 artiklan mukaisia velvoitteitaan.

Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut, että Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, ja koska Itävallan tasavalta on pääosin hävinnyt oikeudenkäynnin kohteiksi jääneet jäsenyysvelvoitteiden
noudattamatta jättämistä koskevat kanneperusteet, se on velvoitettava korvaamaan näihin kanneperusteisiin liittyvät oikeudenkäyntikulut.
Niistä kannekirjelmässä esitetyistä jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevista kanneperusteista, joista komissio
on oikeudenkäynnin myöhemmässä vaiheessa luopunut, on todettava, että asianomaisista väitteistä luopuminen on tapahtunut sen
jälkeen, kun moitittuja kansallisia säädöksiä oli muutettu. Tämä luopuminen on siis johtunut vastaajasta, koska kansallisen
oikeuden säännösten mukauttaminen yhteisön oikeuden asettamiin vaatimuksiin on tapahtunut myöhässä. Työjärjestyksen 69 artiklan
5 kohdan nojalla Itävallan tasavalta on näin ollen velvoitettava korvaamaan myös kyseisiin jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta
jättämistä koskeviin kanneperusteisiin liittyvät oikeudenkäyntikulut. Vastaaja on näin ollen velvoitettava korvaamaan kaikki
tässä oikeusasteessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Koska Itävallan tasavalta ei ole pannut asianmukaisesti täytäntöön seuraavia säännöksiä:
–
luonnonvaraisten lintujen suojelusta 2.4.1979 annetun neuvoston direktiivin 79/409/ETY 1 artiklan 1 ja 2 kohta Burgenlandissa,
Kärntenissä, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa ja Steiermarkissa
–
direktiivin 79/409 5 artikla Burgenlandissa, Kärntenissä, Niederösterreichissa, Oberösterreichissa ja Steiermarkissa
–
direktiivin 79/409 6 artiklan 1 kohta Oberösterreichissa
–
direktiivin 79/409 7 artiklan 1 kohta Kärntenissä, Niederösterreichissa ja Oberösterreichissa
–
7 artiklan 4 kohta seuraavissa osavaltioissa seuraavien lajien osalta:
–
Kärntenissä metso, teeri, nokikana, lehtokurppa, sepelkyyhky ja turkinkyyhky
–
Niederösterreichissa sepelkyyhky, metso, teeri ja lehtokurppa
–
Oberösterreichissa metso, teeri ja lehtokurppa
–
Salzburgin osavaltiossa metso, teeri ja lehtokurppa
–
Steiermarkissa metso, teeri ja lehtokurppa
–
Tirolissa metso ja teeri
–
Vorarlbergin osavaltiossa teeri ja
–
Wienin osavaltiossa lehtokurppa
–
direktiivin 79/409 8 artikla Niederösterreichissa
–
direktiivin 79/409 9 artiklan 1 ja 2 kohta Burgenlandissa, Niederösterreichissa Niederösterreichisches Naturschutzgesetzin
20 §:n 4 momentin osalta, Oberösterreichissa, Salzburgin osavaltiossa, Tirolissa ja Steiermarkissa
–
direktiivin 79/409 11 artikla Niederösterreichissa,
se ei ole noudattanut EY 10 ja EY 249 artiklan eikä direktiivin 79/409 18 artiklan mukaisia velvoitteitaan.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Itävallan tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.