CELEX: 62005CJ0166
Šiesta smernica o DPH
Miesto plnenia podliehajúce dani
Článok 9
Poskytovanie služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom
Prevod práv na chytanie rýb v určitej časti vodného toku

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája
1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty:
jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi Heger Rudi GmbH (ďalej len „Heger“) a Finanzamt Graz-Stadt, právneho nástupcu
Finanzlandesdirektion für die Steiermark, ktorého predmetom je vrátenie dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) zaplatenej
v súvislosti s prevodmi povolení na chytanie rýb.

Právny rámec

Právo Spoločenstva
V súlade s článkom 5 ods. 1 šiestej smernice sa za „dodávku tovaru“ považuje „prevod práva nakladať s hmotným majetok na iného
majiteľa [majetkom ako majiteľ –
neoficiálny preklad
]“. Podľa odseku 3 písm. a) a b) toho istého článku členské štáty môžu za „hmotný majetok“ považovať „určité záujmy [práva
–
neoficiálny preklad
] na nehnuteľnom majetku“ a „[vecné –
neoficiálny preklad
] práva poskytujúce ich vlastníkovi právo na používanie nehnuteľného majetku“.
Článok 6 ods. 1 šiestej smernice definuje poskytovanie služieb ako „každé plnenie, ktoré nie je dodaním tovaru v zmysle článku
5“. Medzi takéto plnenia môžu okrem iného patriť „postúpenia nehmotného majetku nezávisle od toho, či je alebo nie je predmetom
dokumentu stanovujúceho vlastnícke právo“ alebo „povinnosť vyhnúť sa určitému činu alebo tolerovať určitý čin alebo situáciu
[povinnosť zdržať sa určitého konania alebo strpieť určité konanie alebo situáciu –
neoficiálny preklad
]“.
Článok 9 ods. 1 tejto smernice stanovuje toto všeobecné pravidlo:
„Za miesto, kde sa služba poskytuje, sa považuje miesto, kde má dodávateľ založený svoj podnik [sídlo svojej hospodárskej
činnosti –
neoficiálny preklad
] alebo kde má trvalé pôsobisko [stálu prevádzkareň –
neoficiálny preklad
], z ktorého poskytuje služby, alebo v prípade neexistencie žiadneho z uvedených miest, miesto, kde má trvalé bydlisko alebo
kde sa väčšinou zdržiava.“
Článok 9 ods. 2 šiestej smernice formuluje určitý počet odchylných predpisov. V súlade s písmenom a) tohto ustanovenia:
„Miestom poskytovania služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom, vrátane služieb realitných agentov a expertov a služieb
zameraných na prípravu a koordináciu konštrukčných alebo stavebných prác, ako sú služby architektov alebo firiem zabezpečujúcich
dozor na stavbách, bude miesto, kde sa nehnuteľnosť nachádza.“
Podmienky vrátenia DPH pri cezhraničných plneniach sú upravené v ôsmej smernici Rady 79/1072/EHS zo 6. decembra 1979 o zosúladení
právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – Úpravy o vrátení dane z pridanej hodnoty platiteľom dane,
ktorí nemajú sídlo na území štátu (Ú. v. ES L 331, s. 11; Mim. vyd. 09/001, s. 79, ďalej len „ôsma smernica“). Z tejto smernice
v podstate vyplýva, že právo na vrátenie DPH na vstupe vzniká, ak platiteľ dane má sídlo v inom členskom štáte a následne
nevykonáva plnenie podliehajúce DPH na území štátu, v ktorom bola DPH na vstupe zaplatená. Naopak, pokiaľ platiteľ dane uskutočnil
následne zdaniteľné plnenia na tomto území, nemá už podľa ôsmej smernice právo na vrátenie DPH, uplatní sa všeobecné pravidlo
o oprave zakotvené v článku 17 a nasledujúcich šiestej smernice.

Vnútroštátna právna úprava
§ 3a ods. 6 rakúskeho zákona o dani z obratu z roku 1994 (Umsatzsteuergesetz 1994, BGBl. 663/1994) v podstate prebral ustanovenia
článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice.

Konanie vo veci samej a prejudiciálna otázka
Heger je spoločnosť so sídlom v Nemecku, ktorá nemá prevádzkareň v Rakúsku. V rokoch 1997 a 1998 kúpila Heger kvóty povolení
na chytanie rýb pre Gmundner Traun, rieku nachádzajúcu sa v Hornom Rakúsku, od spoločnosti Flyfishing Adventure GmbH (ďalej
len „Flyfishing“) so sídlom v Rakúsku. Tieto povolenia oprávňovali ich držiteľov na chytanie rýb na určitých úsekoch tejto
rieky v určitých ročných obdobiach. Heger potom tieto povolenia predala veľkému počtu kupujúcich usadených v rôznych členských
štátoch.
Ku kúpnej cene za dotknuté povolenia Flyfishing fakturovala Heger rakúsku DPH vo výške 20 % v celkovej výške 252 000 ATS (teda
asi 18 300 eur).
V decembri 1999 Heger zaslala príslušnému rakúskemu orgánu žiadosť o vrátenie DPH zaplatenej za nákup povolení na chytanie
rýb v rokoch 1997 a 1998 podľa ustanovení, ktorými bola do rakúskeho práva prebraná ôsma smernica.
Z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že táto žiadosť bola zamietnutá s odôvodnením, že opätovný predaj povolení na chytanie
rýb spoločnosťou Heger je poskytovaním služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom nachádzajúcim sa v Rakúsku a z tohto dôvodu
nie je možné vrátiť DPH zaplatenú na vstupe.
Heger podala proti tomuto rozhodnutiu žalobu na Verwaltungsgerichtshof, ktorý rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu
dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Predstavuje prevod práva na chytanie rýb formou odplatného prevodu povolení na chytanie rýb ‚poskytovanie služieb súvisiacich
s nehnuteľným majetkom‘ v zmysle článku 9 ods. 2 písm. a) [šiestej smernice]?“

O prejudiciálnej otázke
Vnútroštátny súd sa v podstate pýta, či článok 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice treba vykladať v tom zmysle, že odplatný
prevod povolení na chytanie rýb v rieke predstavuje poskytovanie služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom v zmysle tohto
ustanovenia.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 9 ods. 1 šiestej smernice obsahuje všeobecný predpis pre určenie miesta daňovej
povinnosti, zatiaľ čo odsek 2 toho istého článku uvádza rad osobitných kritérií pre určenie daňovej väzby.
Pokiaľ ide o vzťah medzi prvými dvoma odsekmi článku 9 šiestej smernice, Súdny dvor už rozhodol, že odsek 1 nemá prednosť
pred odsekom 2 tohto článku. V každom jednotlivom prípade vzniká otázka, či ide o jeden z prípadov uvedených v článku 9 ods. 2
tejto smernice. Ak nejde o taký prípad, vzťahuje sa naň článok 9 ods. 1 (pozri v tomto zmysle rozsudky z 26. septembre 1996,
Dudda, C‑327/94, Zb. s. I‑4595, bod 21, ako aj z 27. októbra 2005, Levob Verzekeringen a OV Bank, C‑41/04, Zb. s. I‑9433,
bod 33).
Z uvedeného vyplýva, že článok 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice by nemal byť považovaný za výnimku zo všeobecného pravidla
vykladanú striktne (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. marca 2001, SPI, C‑108/00, Zb. s. I‑2361, bod 17).
Treba teda preskúmať, či plnenie, o ktoré ide vo veci samej, patrí do pôsobnosti článku 9 ods. 2 šiestej smernice. Následný
predaj dotknutých povolení na chytanie rýb môže byť považovaný za poskytovanie služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom
v zmysle článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice, ak najprv prevod týchto práv predstavuje „poskytovanie služieb“ a pod
podmienkou, že časti rieky, ktorých sa povolenia na chytanie rýb týkajú, môžu byť považované za „nehnuteľný majetok“.
Ako uviedla generálna advokátka v bodoch 28 a 29 svojich návrhov, vzhľadom na to, že Rakúska republika nevyužila možnosť danú
členským štátom v článku 5 ods. 3 šiestej smernice považovať určité práva k nehnuteľnému majetku, ako aj určité vecné práva
poskytujúce ich vlastníkovi právo na používanie takéhoto majetku za „hmotný majetok“, nemôže byť odplatný prevod práv na chytanie
rýb vo veci samej považovaný za dodávku tovarov v zmysle článku 5 ods. 1 šiestej smernice. Takýto prevod teda predstavuje
poskytovanie služieb v zmysle článku 6 ods. 1 tejto smernice.
Pokiaľ ide o pojem „nehnuteľný majetok“, treba zdôrazniť, že jedným z podstatných znakov nehnuteľného majetku je, že sa viaže
k určitej časti zemského povrchu. V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že ak je pozemok trvalo ohraničený, hoci je ponorený,
môže byť považovaný za nehnuteľný majetok (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. marca 2005, Fonden Marselisborg Lystbådehavn,
C‑428/02, Zb. s. I‑1527, bod 34).
Práva na chytanie rýb, ktoré Heger nadobudol a potom predal, umožňujú vykonávať takéto právo na určitých častiach majetku
vymedzeného dotknutým vodným tokom. Tieto práva sa nevzťahujú na množstvo vody, ktoré pretečie riekou a neustále cirkuluje,
ale sa vzťahujú na určité geografické oblasti, v ktorých uvedené práva môžu byť vykonávané, a preto sa spájajú s povrchom
pokrytým vodou, ktorý je vymedzený stálym spôsobom.
Teda úseky rieky, na ktoré sa vzťahujú tieto povolenia na chytanie rýb, musia byť považované za nehnuteľný majetok v zmysle
článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice.
Za týchto okolností treba ešte skúmať, či je vzťah medzi predmetnou službou a týmto nehnuteľným majetkom dostačujúci. Bolo
by totiž v rozpore so systematikou článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice, aby do rozsahu pôsobnosti tohto osobitného predpisu
patrilo každé poskytovanie služieb, aj keď sa len veľmi zanedbateľne viaže k nehnuteľnému majetku, lebo veľké množstvo služieb
súvisí takým alebo onakým spôsobom s nehnuteľným majetkom.
Pokiaľ samotné poskytovanie služieb dostatočne úzko súvisí s nehnuteľným majetkom, patrí do pôsobnosti článku 9 ods. 2 písm. a)
šiestej smernice. Takýto vzťah je typický pre všetky poskytovania služieb vymenované v tomto ustanovení.
Práva na chytanie rýb, ktoré sú predmetom sporu vo veci samej, môžu byť vykonávané len v súvislosti s dotknutou riekou a len
na úsekoch tejto rieky vymenovaných v povoleniach. Samotný vodný tok teda predstavuje základný prvok pre povolenia na chytanie
rýb, a teda aj pre prevod práv na chytanie rýb. V rozsahu, v akom poskytovanie takých služieb, o ktoré ide vo veci samej,
spočíva v prevode práv na samotné používanie majetku, ktorým je rieka, predstavuje táto nehnuteľnosť kľúčový a nevyhnutný
prvok pre uvedené poskytovanie služby. Navyše miesto, kde sa nachádza nehnuteľnosť, sa zhoduje s miestom konečnej spotreby
služby.
Zo všetkých týchto skutočností vyplýva, že existuje dostatočná priama súvislosť medzi prevodom práv na chytanie rýb a časťami
vodných tokov, s ktorými tieto práva súvisia. Teda taká služba, akú poskytuje Heger, súvisí s nehnuteľným majetkom v zmysle
článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice.
Na prejudiciálnu otázku teda treba odpovedať, že prevod práv na chytanie rýb formou odplatného prevodu povolení na chytanie
rýb je poskytovaním služieb súvisiacich s nehnuteľným majetkom v zmysle článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol takto:
Prevod práv na chytanie rýb formou odplatného prevodu povolení na chytanie rýb je poskytovaním služieb súvisiacich s nehnuteľným
majetkom v zmysle článku 9 ods. 2 písm. a) šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov
členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.