CELEX: 61992TJ0032
Tjenestemænd
udnævnelse inden for en turnusordning
ingen ledig stilling
institutionens forpligtelser

Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren er tjenestemand i loenklasse A5 ved Kommissionen. Det fremgaar af hans personlige akter, som i overensstemmelse med artikel 26, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") er blevet oversendt til Rettens Justitskontor, at han i 1975 blev ansat af Kommissionen som fuldmaegtig i loenklasse A6 og tilknyttet Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer, hvor han havde til opgave at opstille tabeller til brug for De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Efter at have gjort midlertidig tjeneste i Statistisk Kontor fra 1981 til 1983 varetog han dernaest, stadig som fuldmaegtig (og fra 1989 som ekspeditionssekretaer) opgaver af sproglig art inden for Oversaettelsesdirektoratet; fra den 1. marts 1991 har han vaeret tilknyttet Sekretariatet for Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse paa Arbejdspladsen under Generaldirektoratet for Beskaeftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender, ligeledes ved Kommissionen i Luxembourg.
2 Kommissionen har indfoert en rotationsordning for personalet ved Presse- og Informationskontorerne i Faellesskabets medlemsstater. Bestemmelserne vedroerende denne ordning, som blev fastsat den 24. november 1976 (herefter benaevnt "bestemmelserne af 24.11.1976") lyder bl.a. saaledes:
"Rotation sker i princippet som almindelig rotation, der hver gang vedroerer en del af de ansatte tjenestemaend, saaledes at tjenestens kontinuitet bevares.
...
Som et led i den almindelige rotation placeres tjenestemaendene med deres stilling paa budgettet."
De beroerte tjenestemaend udpeges af et udvalg (herefter benaevnt "turnusudvalget"), som bestaar af fire generaldirektoerer.
3 Den 11. november 1990 offentliggjorde Kommissionen en meddelelse om "Stilling nr. 587" (herefter benaevnt "stillingsopslag nr. 587") og oplyste Kommissionens personale om, at Generaldirektoratet for AV-sektoren, Information, Kommunikation og Kultur (GD X) inden for rammerne af turnusordningen ville ansaette en tjenestemand i loenklasse A3/A4/A5 som chef for kontoret i Lissabon. Ansoegeren skulle bl.a. vaeret i besiddelse af:
° et dybtgaaende kendskab til de politiske, oekonomiske og sociale problemer i Portugal
° saerdeles godt kendskab til de forskellige informations- og medieorganisationer i Portugal, og
° et udmaerket kendskab til portugisisk.
4 Sagsoegeren indgav ansoegning den 28. november 1990.
5 Den 20. december 1990 konkluderede turnusudvalget efter henstilling fra et af sine medlemmer, at ingen af de to ansoegere havde alle de kraevede kvalifikationer. Den 21. januar 1991 besluttede ansaettelsesmyndigheden at "tage turnusudvalgets udtalelse til efterretning hvad angaar de interne ansoegere og afslutte turnusproceduren; at ansaette en midlertidigt ansat i loenklasse A3 ved Faellesskabets kontor i Portugal (Lissabon); at ivaerksaette proceduren med henblik paa ekstern udvaelgelse som besluttet af Kommissionen vedroerende midlertidigt ansatte" (se dokument PERS(91) 24, fremlagt af Kommissionen paa Rettens anmodning).
6 I februar 1991 annoncerede Kommissionen i pressen med henblik paa ansaettelse af en hoejt kvalificeret midlertidigt ansat i loenklasse A3 som direktoer for Kommissionens kontor i Lissabon. Der kraevedes de samme kvalifikationer som i stillingsopslag nr. 587, dog med visse forskelle. I annoncen blev det praeciseret, at ansoegninger fra tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber ikke ville blive taget i betragtning.
7 Herefter rettede sagsoegeren den 21. februar 1991 henvendelse til ansaettelsesmyndigheden for at faa oplyst, hvad der var sket med hans ansoegning, og hvornaar det raadgivende udvalg havde truffet afgoerelsen om, at den ledige stilling skulle vaere i loenklasse A3, samt med henblik paa at faa oplyst, om den i vedtaegtens artikel 29 fastlagte fremgangsmaade ved besaettelse af ledige stillinger var blevet fulgt.
8 Generaldirektoeren for personale og administration besvarede den 29. april 1991 denne henvendelse, idet han gengav indholdet af afgoerelserne af 21. januar 1991 og praeciserede, at turnusudvalgets udtalelse "bl.a. byggede paa en konstatering af, at De ikke opfylder betingelserne om kendskab til de politiske, oekonomiske og sociale problemer i Portugal og erfaring inden for informations- og medieomraaderne".
9 Den 22. juli 1991 indbragte sagsoegeren i medfoer af vedtaegtens artikel 90 en klage, hvori han gjorde gaeldende, at afgoerelserne om ikke at udvaelge ham i forbindelse med stillingsopslag nr. 587 og om at besaette stillingen som chef for kontoret i Portugal med en midlertidigt ansat i loenklasse A3 ikke var forskriftsmaessige, var ulovlige og behaeftede med formelle mangler og indholdsmangler.
10 Ved afgoerelse af 9. januar 1992, som blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 15. januar 1992, afviste Kommissionen klagen.
Retsforhandlingerne
11 Ved staevning indleveret paa Rettens Justitskontor den 30. april 1992 har sagsoegeren herefter anlagt denne sag.
12 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse, men at stille parterne en raekke spoergsmaal og anmode Kommissionen om at fremlaegge visse dokumenter.
13 Retsmoedet fandt sted den 18. marts 1993. Parterne afgav mundtlige indlaeg og besvarede de af Retten stillede spoergsmaal.
Parternes paastande
14 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Afslaget paa sagsoegerens ansoegning til stilling nr. 587, opslaaet den 11. november 1990, annulleres.
° Administrationens afgoerelse om at besaette den ledige stilling ved at indkalde eksterne ansoegere til en midlertidig stilling i loenklasse A3 annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
15 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Afgoerelse om sagens omkostninger traeffes efter de gaeldende regler.
Parternes argumenter
16 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren paaberaabt sig to anbringender, henholdsvis tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 4 og 29, for saa vidt de foreskriver, at en ledig stilling i foerste raekke skal besaettes ved forfremmelse eller forflyttelse, og tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, for saa vidt den foreskriver, at der skal ske en behoerig sammenligning af ansoegningerne om forfremmelse eller forflyttelse.
Parternes argumenter vedroerende foerste anbringende
17 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den omhandlede procedure, der blev indledt med stillingsopslag nr. 587, var en procedure til forfremmelse/forflyttelse og som saadan underlagt bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4 og 29. Ansaettelsesmyndigheden havde vaeret forpligtet til at overholde den raekkefoelge, der er fastlagt i disse bestemmelser, foer der er blevet indkaldt eksterne ansoegere. Naermere bestemt blev denne beslutning taget i strid med den raekkefoelge, som foelger af vedtaegtens artikel 29, stk. 1 (jf. Rettens dom af 12.2.1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, praemis 19). Naar henses til de betydelige aendringer i opslaget efter eksterne ansoegere, hvad angaar de kraevede kvalifikationer, kan dette opslag paa ingen maade udgoere en fortsaettelse af den procedure, der var blevet indledt med stillingsopslag nr. 587.
18 Ifoelge sagsoegte er den omhandlede procedure en turnusordning, hvorefter tjenestemaendene placeres med deres stilling, og i modsaetning til en forflyttelse forudsaettes det derfor ikke, at der er en ledig stilling som kraevet i vedtaegtens artikel 4 og 29 (se Domstolens dom af 24.2.1991, forenede sager 161/80 og 162/80, Carbognani og Coda Zabetta mod Kommissionen, Sml. s. 543, praemis 19, og af 17.12.1981, sag 791/79, Demont mod Kommissionen, Sml. s. 3105). Kommissionen har subsidiaert gjort gaeldende, at saafremt der havde vaeret en ledig stilling, ville ansaettelsesmyndigheden ikke have vaere forpligtet til at afslutte den ansaettelsesprocedure, der var ivaerksat i henhold til vedtaegtens artikel 29, med henblik paa at besaette stillingen (jf. senest Rettens dom af 14.2.1990, sag T-38/89, Hochbaum mod Kommissionen, Sml. II, s. 43).
19 Sagsoegeren har heroverfor anfoert, at en turnusordning i sig selv ikke indebaerer, at der er en ledig stilling, og at den procedure, der er fastlagt i vedtaegtens artikel 4 og 29, ikke finder anvendelse paa omplacering af en tjenestemand med dennes stilling, naar der ikke herved aabnes en ledig stilling. Sagsoeger har ikke desto mindre gjort gaeldende, at turnusordningen har medfoert en almindelig bevaegelighed, og at turnusudvalget er blevet oprettet med henblik paa at foere kontrol hermed og ikke for at foretage ansaettelser af nye tjenestemaend og/eller ansatte. I dette tilfaelde har der ikke vaeret en almindelig turnus, og stillingsopslag nr. 587 vedroerte besaettelsen af en ledig stilling. Den af sagsoegte citerede retspraksis skulle derfor ikke finde anvendelse i dette tilfaelde. Sagsoegeren har med henvisning til Domstolens dom af 9. februar 1984 (forenede sager 316/82 og 40/83, Kohler mod Revisionsretten, Sml. s. 641, praemis 22) gjort gaeldende, at Kommissionen, naar den ikke gennemfoerte en procedure, som var indledt i medfoer af vedtaegtens artikel 29, havde vaeret forpligtet til at angive aarsagerne hertil, men har undladt dette.
Parternes argumenter vedroerende andet anbringende
20 Sagsoegte har paastaaet det andet anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45 afvist, fordi det ikke var blevet fremfoert under sagens administrative fase.
21 Sagsoegeren har hertil anfoert, at naar han i sin klage har henvist til ordningen til besaettelse af stillinger paa mellemlederniveau, som omhandlet i Kommissionens beslutning af 19. juli 1988, har han paaberaabt sig, at der er sket tilsidesaettelse af den fremgangsmaade, som er gennemfoert ved vedtaegtens artikel 45, selv om han ikke udtrykkeligt har naevnt artiklens nummer. Sagsoegeren har desuden bemaerket, at Kommissionen i sit afslag paa hans klage har anfoert, at den har et vidt skoen, naar den skal sammenligne ansoegernes fortjenester. Afgoerelsen af 19. juli 1988 og sammenligningen af ansoegernes fortjenester med henblik paa en ledig stilling er begge dele noget, som hoerer ind under anvendelsesomraadet for vedtaegtens artikel 45.
22 Med hensyn til realiteten har sagsoegeren henvist til den naevnte dom Volger mod Parlamentet, hvorefter behandlingen af ansoegninger om forflyttelse eller om forfremmelse skal ske i overensstemmelse med bestemmelserne i vedtaegtens artikel 45, som udtrykkeligt foreskriver en sammenligning af fortjenesterne hos de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, og de afgivne udtalelser om dem.
23 I dette tilfaelde har man ikke blot undladt at hoere sagsoegeren forud for afslaget paa ansoegningen og beslutningen om at gaa over til den eksterne udvaelgelsesprocedure, men man har end ikke efterset hans personlige akter med de udtalelser, som naevnes i afslaget paa klagen som begrundelse for at have undladt en samtale.
24 Sagsoegeren har desuden gjort gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse er blevet vedtaget efter en ukorrekt fremgangsmaade, der navnlig er behaeftet med et aabenbart fejlskoen. Sagsoegeren har i den forbindelse henvist sin bedoemmelse af 9. oktober 1992 vedroerende perioden fra den 1. juli 1989 til den 30. juni 1991, hvoraf det skulle fremgaa, at sagsoegeren havde gjort sig bekendt med de forskellige informations- og medieomraader i Portugal og saaledes var i besiddelse af de kvalifikationer, som blev kraevet i stillingsopslag 587.
25 Sagsoegte har i svarskriftet gjort gaeldende, at henvisningen til den naevnte dom Volger mod Parlamentet ikke er relevant, fordi udtalelserne om sagsoegeren rent faktisk er blevet efterset og hans fortjenester tilboerligt vurderet med henblik paa de betingelser, der kraevedes med hensyn til besaettelse af stilling nr. 587. Sagsoegte har ligeledes gjort gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden ikke er forpligtet til af sig selv at gennemfoere samtaler med ansoegere til en bestemt stilling. Turnusudvalget, der var i besiddelse af udtalelserne om sagsoegeren og dennes detaljerede ansoegning, havde vaeret i stand til at vurdere sagsoegerens fortjenester.
26 Sagsoegte har endelig bestridt, at den af sagsoegeren paaberaabte sidste bedoemmelse er relevant. Dels vedroerte denne bedoemmelse en periode, der endnu ikke var afsluttet paa tidspunktet for den omtvistede ansaettelsesprocedure, dels fremgik det deraf hverken, at sagsoegeren havde et saerdeles godt kendskab til portugisiske medier eller et dybtgaaende kendskab til landets politiske, oekonomiske og sociale problemer, de to kvalifikationer, der blev kraevet i stillingsopslag nr. 587.
27 Sagsoegeren har i replikken gjort gaeldende og under retsmoedet fremhaevet, at det med hensyn til hans personlige akter fremgaar af de af sagsoegte fremlagte dokumenter, at de var blevet efterset elleve maaneder foer, den omtvistede stilling blev opslaaet, hvilket skulle bevise, at ansaettelsesmyndigheden ikke gyldigt har kunnet vurdere hans fortjenester. Kommissionen har i duplikken og under retsmoedet indskraenket sig til at goere gaeldende, at sagsoegerens personlige akter var "til raadighed" for medlemmerne af turnusudvalget, og at de har haft "mulighed" for at efterse dem.
Rettens bemaerkninger
Formaliteten
28 Med hensyn til Kommissionens paastand om afvisning af sagsoegerens andet anbringende (se praemis 20 og 21) bemaerkes, at de relevante principper senest er blevet gengivet dels i Rettens dom af 30. marts 1993 (sag T-4/92, Vardakas mod Kommissionen, Sml. II, s. 357, praemis 16) og dels i Rettens dom af 16. juli 1992 (sag T-1/91, Della Pietra mod Kommissionen, Sml. II, s. 2145, praemis 24). Retten finder, at sagsoegeren ° ved i sin klage at goere gaeldende, at ansaettelsesmyndigheden ikke var i besiddelse af noget objektivt grundlag til bedoemmelse af, hvorvidt han besad de kraevede kvalifikationer, med undtagelse af udtalelsen fra turnusudvalget, "som ikke havde efterproevet fakta", samt ved de utallige henvisninger til vedtaegtens artikel 4 og 29 ° forudsaetningsvis har klaget over, at Kommissionen ikke havde foretaget en forskriftsmaessig sammenligning af ansoegningerne som kraevet i vedtaegtens artikel 45, selv om sagsoegeren ikke udtrykkeligt har naevnt denne artikel.
29 Retten finder under disse omstaendigheder, at staevningen ikke gaar videre end fastlagt i klagen, og det andet anbringende maa derfor antages til realitetsbehandling.
30 Retten finder det ikke noedvendigt at underkaste de oevrige spoergsmaal om sagens mulige afvisning en detaljeret undersoegelse, naar henses til Rettens afgoerelse af sagens realitet (se nedenfor).
Realiteten
31 Retten finder det indledningsvis noedvendigt at give en retlig karakteristik af den omhandlede procedure og navnlig at fastlaegge, om bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4, 29 og 45 finder anvendelse under en saadan procedure.
Den omhandlede procedures retlige karakter
32 I medfoer af vedtaegtens artikel 4 kan udnaevnelse eller forfremmelse kun ske til en "ledig stilling", som skal bekendtgoeres for personalet. Naar der foreligger en saadan "ledig stilling", er det i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, bestemt, at ansaettelsesmyndigheden foerst skal undersoege mulighederne for forfremmelse eller forflyttelse inden for institutionen, dernaest mulighederne for gennemfoerelse af udvaelgelsesproever inden for institutionen og endelig ansoegningerne om overflyttelse indgivet af tjenestemaend i andre institutioner, foer man indleder en udvaelgelsesprocedure. I medfoer af vedtaegtens artikel 45, stk. 1, sker forfremmelse udelukkende paa grundlag af en udvaelgelse blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem.
33 Retten bemaerker ° og parterne er enige i dette punkt ° at bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4 og 29 udelukkende finder anvendelse i tilfaelde af en "ledig stilling" i den i disse artikler omhandlede betydning. En genplacering af en tjenestemand i mangel af en saadan "ledig stilling" er foelgelig ikke en forfremmelse eller en forflyttelse i den i de naevnte artikler 4 og 29 omhandlede betydning. Vedtaegtens artikel 45 finder ligeledes kun anvendelse paa forfremmelser i de naevnte artiklers betydning. Retten maa derfor tage stilling til, om den omhandlede procedure vedroerte en "ledig stilling", saaledes som dette udtryk skal forstaas i vedtaegten.
34 Retten finder, at det forhold, at der er en ledig stilling, jf. vedtaegtens artikel 4 og 29, forudsaetter, at stillingen ikke figurerer blandt det antal faste stillinger ("stillinger paa budgettet" som omhandlede i bestemmelserne af 24.11.1976) i den stillingsoversigt, som i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 6 er bilagt den afdeling i budgettet, der vedroerer den omhandlede institution, og som for hver kategori og tjenestegruppe fastsaetter antallet af stillinger i hver loenklasse inden for hver stillingsgruppe.
35 I dette tilfaelde fremgaar det af stillingsopslag nr. 587 og af Kommissionens fremlagte dokumenter og forklaringer, at den omhandlede procedure indgaar i en rotationsordning, som blev gennemfoert ved bestemmelserne af 24. november 1976. Disse bestemmelser fastlaegger principielt en almindelig turnusordning, men ordningen maa noedvendigvis ligeledes finde anvendelse paa enkelttilfaelde, f.eks. som foelge af doedsfald, afskedigelse efter ansoegning eller enkeltstaaende genplaceringer af tjenstlige grunde. I saadanne enkelttilfaelde ° saavel som i tilfaelde af en almindelig omrokering ° bygger turnusordningen paa det princip, at den paagaeldende tjenestemand placeres med sin stilling.
36 Uden at det er blevet bestridt af sagsoegeren, har Kommissionen gjort gaeldende, at den tidligere chef for Pressekontoret i Lissabon var blevet omplaceret til Tokyo med sin stilling, og at Kommissionen med stillingsopslag nr. 587 saaledes soegte efter en tjenestemand, som kunne omplaceres til Lissabon med sin stilling.
37 Eftersom den procedure, der blev indledt med stillingsopslag nr. 587, havde til formaal at finde en tjenestemand, som kunne genplaceres med sin stilling, og dette stillingsopslag praeciserede, at det fremkom "inden for rammerne af den turnusordning, som gaelder for kontorerne i Faellesskabet", kunne det ikke dreje sig om at besaette en ledig stilling, som omhandlet i vedtaegtens artikel 4 og 29.
38 Dette resultat aendres ikke af sagsoegerens argumentation, hvorefter det kan udledes, at der i dette tilfaelde var en ledig stilling, dels fordi hvervet som chef for kontoret i Lissabon blev varetaget permanent, og dels, fordi der senere blev udnaevnte en midlertidigt ansat i loenklasse A3 til at varetage denne funktion.
39 Spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger en given "funktion" i modsaetning til en "stilling", henhoerer under institutionens kompetence til at organisere sine tjenestegrene, mens det for spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger en ledig stilling, er afgoerende, om en stilling ikke er blevet besat blandt det samlede antal faste stillinger, der er fastsat ved budgettet. For saa vidt budgettet ikke definerer de funktioner, blandt hvilke dette samlede antal stillinger skal fordeles, kan det ikke af den blotte omstaendighed, at hvervet som chef for kontoret i Lissabon er forblevet midlertidigt ubesat efter omplaceringen af den foregaaende chef for kontoret med hans stilling, udledes, at der i Lissabon var en ledig stilling i vedtaegtens forstand.
40 Hvad angaar den senere ansaettelse af en midlertidigt ansat, fremgaar det af Kommissionens oplysninger for Retten, at denne midlertidigt ansatte er blevet udnaevnt i henhold til artikel 2, litra a), i ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte i Faellesskaberne (herefter benaevnt "AOEA"), det vil sige med henblik paa at beklaede en stilling i den liste over stillinger, der findes som bilag til den afdeling i budgettet, der vedroerer hver institution, og som af budgetmyndighederne er betegnet som midlertidig. Det er foelgelig ikke muligt at udlede af udnaevnelsen af en midlertidigt ansat i henhold til AOEA' s artikel 2, litra a) ° til forskel fra en udnaevnelse i henhold til AOEA' s artikel 2, litra b), som angaar personale, der ansaettes med henblik paa midlertidigt at beklaede en fast stilling ° at der forud har vaeret en fast stilling.
41 Endelig bemaerker Retten, at selv om den af Kommissionen anvendte terminologi ° navnlig udtrykket "stilling" i stillingsopslag nr. 587 og i meddelelsen til sagsoegeren om, at ansaettelsesmyndigheden "ikke har kunnet ansaette Dem i stillingen" ° kunne give anledning til forvirring, er parternes anvendelse af en mindre velegnet terminologi ikke af en saadan karakter, at der aendres ved Rettens analyse af de retlige forhold.
Konsekvenserne af den omhandlede procedures retlige karakter
42 Det foelger af denne analyse, at bestemmelserne i vedtaegtens artikel 4, 29 og 45 ikke gaelder for den procedure, der her er tale om, og foelgelig, at sagsoegerens anbringender, for saa vidt som de bygger paa disse bestemmelser, ikke kan laegges til grund.
43 Retten bemaerker imidlertid, at organisationen af ansaettelsesforholdene i Faellesskabet styres af visse almindelige retsprincipper, bl.a. om ligebehandling og beskyttelse af den berettigede forventning. Det fremgaar forudsaetningsvis af den retsbeskyttelsesordning for tjenestemaend, som er gennemfoert ved vedtaegten, at disse principper ikke kan tilsidesaettes inden for rammerne af en procedure, som ikke udtrykkeligt er fastsat i vedtaegten, som den omhandlede turnusordning. Retten finder, at anvendelsen af disse principper under en saadan procedure dels maa medfoere, at administrationen er forpligtet til at foretage en forskriftsmaessig sammenligning af ansoegernes fortjenester, og dels at administrationen, naar den har besluttet at besaette en bestemt funktion gennem en saadan procedure, boer gennemfoere proceduren forskriftsmaessig ved at respektere de udtryk, som er anvendt i det offentliggjorte stillingsopslag, foer den gaar over til at indkalde eksterne ansoegere under en ganske anden procedure.
44 Det er i lyset af disse betragtninger, man maa undersoege de klagepunkter, der ligger til grund for sagsoegerens to anbringender.
Sammenligningen af ansoegernes fortjenester
45 Det fremgaar af de dokumenter, som sagsoegte har fremlagt, at de to ansoegninger, hvoraf sagsoegerens var den ene, er blevet behandlet af et af medlemmerne i turnusudvalget, som naaede frem til, at ingen af dem opfyldte alle de kraevede kvalifikationer i stillingsopslag nr. 587, og at udvalget dernaest i sin udtalelse bekraeftede denne konklusion. Ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 21. januar 1991 blev truffet paa grundlag af denne udtalelse.
46 Retten bemaerker ligeledes, at sagsoegerens ansoegning ° foruden en kortfattet opregning af de hverv, som han havde udfoert for Kommissionen (se praemis 1) ° indeholdt en beskrivelse af hans videregaaende uddannelse og de stillinger, som han havde beklaedt, foer han blev ansat af Kommissionen. Det fremgaar heraf, at sagsoegeren havde gennemfoert sin videregaaende uddannelse paa det oekonomiske og politiske omraade i Danmark, i USA, i Storbritannien, i Schweiz og i Frankrig, og at han, foer han blev ansat i Kommissionen, i Danmark havde arbejdet med undervisning paa de hoejere laereanstalter og som virksomhedsleder. Bortset fra en afkrydsning i kolonnen for sprogkundskaber ud for "meget godt" i portugisisk, indeholdt ansoegningen ingen henvisning til kundskaber om eller erfaringer med relation til Portugal og spoergsmaalene i forbindelse hermed. Det foelger heraf, at ansoegningen ikke gjorde det muligt for ansaettelsesmyndigheden at naa frem til, at sagsoegeren kunne opfylde de krav, der blev stillet i stillingsopslag nr. 587.
47 Naar endvidere henses til, at ansaettelsesmyndigheden har vide skoensmaessige befoejelser paa omraadet, var dennes afgoerelse om at forkaste sagsoegerens ansoegning, fordi han ikke opfyldte betingelserne om kendskab til de politiske, oekonomiske og sociale problemer i Portugal og havde erfaring inden for informations- og medieomraaderne, under disse omstaendigheder i overensstemmelse med ansoegningen.
48 Inden for rammerne af et stillingsopslag med henblik paa ansoegninger til en saerlig funktion til besaettelse i overensstemmelse med en turnusordning som den i sagen omhandlede finder Retten, at administrationen ikke af sig selv skal give den ansoeger, som ikke i sin ansoegning har anfoert, at han opfylder de betingelser, som er stillet i den omhandlede stillingsopslag, endnu en mulighed for at bevise, at han rent faktisk opfylder disse krav. Turnusudvalgets konklusion, som fremkom efter behandling af sagsoegerens ansoegning, ifoelge hvilken han ikke opfyldte alle de kraevede kvalifikationskrav, maa derfor betragtes som vaerende forskriftsmaessig.
49 Sagsoegeren har anfoert, at dokumenterne vedroerende hans tjenesteforhold ikke er blevet efterset. Retten maa konstatere, at sagsoegtes forsikring ° givet i svaret paa sagsoegerens klage og paa ny i svarskriftet ° om, at disse dokumenter er blevet efterset, da sagsoegerens ansoegning blev behandlet, synes afkraeftet gennem de notater om udlaansanmodninger, der findes paa aktsamlingen, og som er fremlagt af sagsoegte selv.
50 Imidlertid var et eftersyn af de dokumenter, der vedroerte sagsoegerens tjenesteforhold, ikke noedvendigt, naar det ikke fremgik af ansoegningen, at den paagaeldende havde de i stillingsopslag nr. 587 kraevede kvalifikationer.
51 Retten bemaerker desuden, at disse dokumenter ikke indeholder noget, som paa det paagaeldende tidspunkt kunne fortaelle administrationen, at sagsoegeren havde de relevante kundskaber med hensyn de i stillingsopslag nr. 587 stillede betingelser. Under alle omstaendigheder er det saaledes ikke bevist, at ansaettelsesmyndigheden har begaaet en aabenbar fejl.
52 Det bemaerkes endelig, at bedoemmelsen af sagsoegeren af 9. oktober 1992, som er udfaerdiget efter sagens faktum, ikke er af betydning for vurderingen af turnusudvalgets afgoerelse af 20. december 1990. At denne bedoemmelse ikke blev efterset kan saaledes ikke medfoere, at den omhandlede procedure ikke er forskriftsmaessig.
53 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke har bevist, at den sammenligning af fortjenester, som skulle gennemfoeres inden for rammerne af den omhandlede turnusprocedure, ikke var forskriftsmaessig.
Hvorvidt interne ansoegninger skal tages i betragtning, foer der indkaldes eksterne ansoegninger
54 Det fremgaar af det foregaaende, at ansaettelsesmyndigheden, da den offentliggjorde stillingsopslag nr. 587, indkaldte interne ansoegninger inden for rammerne af en turnusordning, og at denne procedure ved ansaettelsesmyndighedens afgoerelse af 21. januar 1991 blev forskriftsmaessigt afsluttet efter en korrekt sammenligning af ansoegernes fortjenester. De interne ansoegninger er saaledes blevet taget i betragtning forud for de eksterne ansoegninger.
55 Afgoerelsen om at afslutte turnusproceduren uden at besaette den omhandlede funktion ved at udnaevne en intern ansoeger holder sig inden for den skoensmargin, som ansaettelsesmyndigheden har paa omraadet. Naar denne saaledes ifoelge fast praksis ikke er forpligtet til at afslutte en ivaerksat ansaettelsesprocedure i henhold til vedtaegtens artikel 29 (jf. bl.a. den naevnte dom Hochbaum mod Kommissionen, praemis 15), maa dette princip saa meget desto mere finde analog anvendelse i dette tilfaelde.
56 Hvad angaar begrundelsen for afgoerelsen om ikke at udfylde funktionen inden for rammen af turnusordningen, fremgaar det klart af den til sagsoegeren den 29. april 1991 fremsendte meddelelse som svar paa sagsoegerens anmodning om oplysninger af 21. februar 1991, at ansaettelsesmyndigheden har truffet denne afgoerelse paa baggrund af turnusudvalgets udtalelse, hvorefter "ingen af ansoegerne havde alle de kraevede kvalifikationer". Sagsoegeren har saaledes i tide haft kendskab til de relevante begrundelser for denne afgoerelse. Den givne begrundelse bekraeftes desuden af de dokumenter vedroerende naevnte afgoerelse, som sagsoegte paa Rettens anmodning har fremlagt. Den naevnte dom Kohler mod Revisionsretten, som vedroerte en person, der havde bestaaet en udvaelgelsesproeve, er under alle omstaendigheder ikke relevant.
57 Det foelger heraf, at saavel afgoerelsen om at afslutte turnusproceduren uden at besaette den omhandlede stilling ved at udnaevnte en intern ansoeger som afgoerelsen om at indkalde eksterne ansoegninger var forskriftsmaessig.
58 Sagsoegte maa derfor i det hele frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
59 I henhold til artikel 87, stk. 2, i procesreglementet paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Kommissionen frifindes.
2) Hver part baerer sine omkostninger.