CELEX: 62008CJ0375
Mezőgazdaság
Közös piacszervezés
Marha- és borjúhús
1254/1999/EK rendelet
A hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatásokkal és az extenzifikációs kifizetésekkel kapcsolatos közösségi pénzügyi támogatások
A támogatás nyújtásának feltételei
A gazdaság területén tartott állatok állománysűrűségének kiszámítása
A rendelkezésre álló »takarmánytermő terület« fogalma
3887/92/EGK rendelet és 2419/2001/EK rendelet
Az egyes közösségi támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszere
A közösségi támogatások nyújtását a hasznosított takarmánytermő területek hasznosítását igazoló érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtásától függővé tevő nemzeti szabályozás

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az állatállomány alapú támogatási kérelmek közösségi szabályozásának, és különösen
a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1999. május 17‑i 1254/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 21. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 339. o.) értelmezésére vonatkozik.
Ezt a kérelmet az L. Pontini, E. Rech, G. Forato, D. Bonora, I. Colomberotto, L. Forato és A. Adami ellen indult büntetőeljárásban
terjesztették elő. Az említett személyeket az Európai Közösség sérelmére elkövetett különböző bűncselekmények elkövetésével
vádolják, amelyet a hímivarú szarvasmarhák utáni támogatásoknak, valamint az extenzifikációs kifizetéseknek megfelelő közösségi
pénzügyi támogatások jogosulatlan igénybevételével kapcsolatban követtek el a 2000 és 2004 közötti időszakban.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
A 3508/92/EGK rendelet
Az egyes közösségi támogatási programok integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerének létrehozásáról szóló, 1992. november
27‑i 3508/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 355., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 13. kötet, 223. o.) 1. cikkének
(1) bekezdése előírja, hogy valamennyi tagállam létrehoz egy integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert (a továbbiakban:
integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer), amelyet a növénytermesztési ágazatban és az állattenyésztési ágazatban különféle
közösségi támogatási rendszerekre kell alkalmazni.
Az említett rendelet 2000. július 17‑i 1593/2000/EK tanácsi rendelettel (HL L 182., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet,
30. kötet, 94. o.) módosított 2. cikke úgy rendelkezik, hogy az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer számítógépes
adatbázist, mezőgazdasági parcellaazonosítási rendszert, állatazonosítási és ‑nyilvántartási rendszert, támogatási kérelmeket,
és integrált ellenőrzési rendszert tartalmaz.
A 3508/92 rendelet 1593/2000 rendelettel módosított 6. cikkének szövege a következő:
„(1)      Annak érdekében, hogy az e rendelettel szabályozott egy vagy több közösségi program támogatására jogosult legyen, minden egyes
gazdálkodónak »területi« [helyesen: terület alapú] támogatás iránti kérelmet kell benyújtania minden egyes évre a következők
feltüntetésével:
–        mezőgazdasági parcellák, beleértve azokat a területeket is, melyeken takarmánynövényeket termesztenek, valamint a szántóföldekre
vonatkozó területpihentetési intézkedések körébe eső mezőgazdasági parcellák, továbbá az ugaroltatott parcellák,
–        adott esetben, bármilyen egyéb szükséges információ, melyet a közösségi támogatásokra vonatkozó rendeletek vagy az illető
tagállam írnak elő.
[…]
(6)      A gazdálkodók minden egyes bejelentett mezőgazdasági parcellára vonatkozóan kötelesek jelezni annak területét és elhelyezkedését,
lehetővé téve ezáltal a parcella beazonosítását a mezőgazdasági parcellák azonosítási rendszerében.
[…]”
A 3887/92/EGK rendelet
Az 1998. július 29‑i 1678/98/EK bizottsági rendelettel (HL L 212., 23. o.) módosított, az egyes közösségi támogatási rendszerekre
vonatkozó integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló,
1992. december 23‑i 3887/92/EGK bizottsági rendelet (HL L 391., 36. o.; a továbbiakban: a 3887/92 rendelet) hetedik és kilencedik
preambulumbekezdése a következőt mondja ki:
„[…] a közösségi támogatásokra vonatkozó rendelkezések betartását hatékonyan kell ellenőrizni; […]
[…]
[…] a megszerzett tapasztalatok tükrében, továbbá az arányosság elvére, valamint a
vis maiorral
és a természetes életkörülményekkel összefüggő problémákra tekintettel, a szabálytalanságok és a csalások hatékony megelőzésére
és szankcionálására irányuló rendelkezéseket kell megállapítani; […]” [nem hivatalos fordítás]
A 3887/92 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja előírja, hogy ha egy takarmánytermő területet közösen használnak, az
illetékes hatóságoknak elméletben fel kell osztaniuk azt az egyes mezőgazdasági termelők között a használat vagy a használati
jog arányában.
A 3887/92 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének szövegezése a következő:
„(1)      Az ágazati szabályozás által a támogatás iránti kérelmekkel szemben felállított követelmények sérelme nélkül a terület alapú
támogatás iránti kérelem minden szükséges információt tartalmaz, és különösen az alábbiakat:
–        a mezőgazdasági termelő azonosítása,
–        a gazdaságban található valamennyi mezőgazdasági parcellának, azok területének, elhelyezkedésének, hasznosításának, és adott
esetben annak azonosítását lehetővé tevő adatok, hogy az öntözött parcella‑e, valamint az érintett támogatási rendszer,
–        a mezőgazdasági termelő nyilatkozata arról, hogy tudomásul vette az érintett támogatás nyújtásának feltételeit.
[...] »Hasznosítás«: a termény típusa vagy a növénytakaró, illetve a termény hiánya.
[…]”[nem hivatalos fordítás]
A 2988/95/EK, Euratom rendelet
Az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, 1995. december 18‑i 2988/95/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 312.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 340. o.) 4. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Azok a cselekmények, amelyekről megállapítható, hogy céljuk az adott ügyben alkalmazandó közösségi jog célkitűzéseivel ellentétes
előnyszerzés azáltal, hogy mesterséges módon teremtik meg az előny megszerzéséhez szükséges feltételeket, az előny megszerzésének
meghiúsulását vagy annak elvonását eredményezik.”
E rendelet 8. cikkének szövegezése a következő:
„(1)      A nemzeti jogszabályokkal, rendeletekkel és közigazgatási rendelkezésekkel összhangban a tagállamok meghozzák a Közösség pénzügyi
érdekeit érintő tranzakciók jogszerűségének és hatékonyságának biztosításához szükséges intézkedéseket.
(2)      Az ellenőrzésekre vonatkozó intézkedéseknek meg kell felelniük az egyes ágazatok sajátos természetének, és arányban kell állniuk
a kitűzött célokkal. […]
[…]”
Az 1254/1999 rendelet
Az 1254/1999 rendelet (13) preambulumbekezdése kimondja, hogy „mivel, tekintettel a marhahús‑ és borjúhústermelés egyre intenzívebbé
válásának alakulására, az állattenyésztéssel kapcsolatos támogatásokat az adott gazdaság szálastakarmány‑termelő kapacitását
és a tartott állatok számát és faját figyelembe véve korlátozni kell; mivel a túlzottan intenzív termelési típusok elkerülésére
az ilyen támogatás fizetését a gazdaságban egy maximális állattartási sűrűség betartásához kell kötni”.
A kiegészítő közösségi kifizetésekre vonatkozó rugalmas keretről való rendelkezés szükségességét illetően ugyanezen rendelet
(15) preambulumbekezdése kimondja, hogy „különösen lényeges, hogy a tagállamok kötelezve legyenek saját döntéshozataluk kizárólag
objektív kritériumok alapján történő gyakorlására, az egyenlő bánásmód elvének teljes figyelembevételére és a piac, valamint
a verseny torzulásainak elkerülésére”.
Az 1254/1999 rendelet 3. cikkének b) pontja a következőképpen határozza meg a „gazdaság” fogalmát: „valamennyi termelőegység,
amelyeket a termelő üzemeltet, és amelyek ugyanazon tagállam területén helyezkednek el”.
Ugyanezen rendelet 4. cikkének (1) bekezdése értelmében az a termelő, aki gazdaságában hímivarú szarvasmarhákat tart, és ilyen
igényt nyújt be, különleges támogatásra lehet jogosult.
Az említett rendelet „Állománysűrűség” címet viselő 12. cikkének szövegezése a következő:
„(1)      A különleges támogatásra és anyatehénre vonatkozó támogatásra jogosultnak minősülő állatok összes számát behatárolja a gazdaságban
évente és hektáronként két számosállategységben (SZÁE) megszabott állománysűrűség kritériumként való alkalmazása. Ezt az állománysűrűséget
SZÁE egységekben a gazdasági állatok számára fenntartott szálastakarmányt termő területére vetítve kell kifejezni, ahol szálastakarmányt
termelnek a gazdaságban tartott állatok számára. [helyesen: Ezt az állománysűrűséget az e gazdaságnak az ott tartott állatok
takarmányozására szánt, szálastakarmányt termő területére vetítve, SZÁE egységekben kell kifejezni.] Azonban az állománysűrűségi
kritérium alkalmazása alól mentesülnek a termelők, ha a birtokukon [helyesen: gazdaságukban] tartott és az állománysűrűség
meghatározásánál figyelembe veendő állatok száma nem több, mint 15 SZÁE.
(2)      A gazdaságban az állománysűrűség meghatározásánál figyelembe kell venni:
a)      azokat a hímivarú szarvasmarhákat, anyateheneket és üszőket, juhokat és/vagy kecskéket, amelyekre támogatási igényt nyújtottak
be, valamint azokat a tejelő teheneket, amelyek a termelőre kiosztott összes referenciamennyiségű tej előállításához szükségesek.
Az állatok számát a III. mellékletben szereplő átváltási táblázat segítségével számítják át SZÁE‑re;
b)      a takarmánytermő‑területet, amely a gazdaságnak azt a területét jelenti, amely az egész naptári év folyamán rendelkezésre
áll a szarvasmarhák, juhok és [helyesen: és/vagy] kecskék tartásához. A takarmánytermő‑területbe nem számítandók bele:
–        épületek, erdők, tavak és utak,
–        olyan területek, amelyeket más közösségi támogatás elnyerésére alkalmas növényi kultúrák, vagy állandó kultúrák vagy kerti
növények céljára használnak, kivéve az állandó legelőt, amelyre területi [helyesen: terület alapú] kifizetés jár e rendelet
17. cikke és a tej‑ és tejtermékpiac közös szervezéséről szóló, 1999. május 17‑i] 1255/1999/EK [tanácsi] rendelet [(HL L 160.,
48. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 366. o.)]19. cikke alapján,
–        olyan területek, amelyek egyes szántóföldi növények termelői számára létrehozott támogatási rendszerben támogatásra jogosultnak
minősülnek, amelyeket szárított‑takarmány‑támogatási rendszerben használnak, és amelyek nemzeti vagy közösségi területpihentetési
rendszerbe tartoznak.
A takarmánytermő‑területbe beszámítandók a megosztott hasznosítású területek és azok a területek, amelyeken vegyes kultúrákat
termesztenek.
(3)      E cikk részletes alkalmazási szabályait a Bizottság a 43. cikkben foglalt eljárásnak megfelelően fogadja el. E szabályok különösen
a következőket [helyesen: következő rendelkezéseket] érintik:
–      a megosztott hasznosítású területekkel és olyan területekkel kapcsolatosak, amelyeken vegyes kultúrákat termesztenek,
–      az állománysűrűségi kritérium helytelen alkalmazásának megelőzését teszik lehetővé.”
Az 1254/1999 rendelet 12. cikkének (1) bekezdését a 2001. július 23‑i 1512/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 201., 1. o.; magyar
nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 194. o.) akként módosította, hogy e rendelkezés első mondata után a szöveget a következő
mondattal egészítette ki:
„Az állománysűrűség 2002. január 1‑jétől 1,9 SZÁE, 2003. január 1‑jétől pedig 1,8 SZÁE.”
Az 1254/1999 rendelet „Extenzifikációs kifizetés” címet viselő 13. cikkének (1) bekezdése a következőt írja elő:
„Különleges támogatásban és/vagy anyatehénre vonatkozó támogatásban részesülő termelők jogosultak lehetnek extenzifikációs
kifizetésre.”
Az 1254/1999 rendelet 45. cikke előírja, hogy az 1254/1999 rendelet 1. cikkében felsorolt termékekre a közös agrárpolitika
finanszírozásáról szóló, 1999. május 17‑i 1258/1999/EK tanácsi rendeletet (HL L 160., 103. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet,
25. kötet, 414. o.) és az annak végrehajtására elfogadott rendelkezéseket kell alkalmazni.
Az 1258/1999 rendelet
Az 1258/1999 rendelet 1. cikke értelmében az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap (EMOGA) részét képezi egy „Garanciarészleg”,
amely különösen a mezőgazdasági piac stabilizálását célzó intervenciót finanszírozza.
E rendelet 8. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok a nemzeti törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően megteszik azokat az intézkedéseket,
amelyek szükségesek ahhoz, hogy:
a)      meggyőződjenek róla, hogy az [EMOGA] által finanszírozott ügyletek ténylegesen megvalósulnak, és végrehajtásuk szabályszerű;
b)      megakadályozzák és kezeljék a szabálytalanságokat;
c)      behajtsák a szabálytalanság, illetve gondatlanság miatt elveszett összegeket.
A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot az ilyen céllal tett intézkedésekről, és különösen a közigazgatási és bírósági eljárások
állásáról.”
Az 1259/1999/EK rendelet
A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról szóló, 1999. május
17‑i 1259/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 160., 113. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 424. o.) – annak
1. cikke értelmében – a közös agrárpolitika (a továbbiakban: KAP) keretébe tartozó támogatási rendszerek által közvetlenül
a gazdálkodóknak odaítélt támogatásokra vonatkozik, amelyeket teljes egészében vagy részben az EMOGA Garanciarészlege finanszíroz,
az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalapból (EMOGA) nyújtandó vidékfejlesztési támogatásról, valamint egyes rendeletek
módosításáról, illetve hatályon kívül helyezéséről szóló, 1999. május 17‑i 1257/1999/EK tanácsi rendeletben (HL L 160., 80. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 391. o.) előírtak kivételével.
Az 1259/1999 rendelet 7. cikke értelmében az egyes támogatási rendszerek egyedi rendelkezései ellenére sem fizethető támogatás
olyan kedvezményezettek részére, akikről, illetve amelyekről megállapítást nyer, hogy mesterségesen teremtettek a támogatás
megszerzéséhez szükséges körülményeket, azzal a szándékkal, hogy a támogatási rendszer céljaival ellentétes előnyhöz jussanak.
A 2419/2001/EK rendelet
A 3508/92/EGK tanácsi rendelettel az egyes közösségi támogatási intézkedésekre vonatkozóan létrehozott egységes igazgatási
és ellenőrzési rendszer részletes alkalmazási szabályainak megállapításáról szóló, 2001. december 11‑i 2419/2001/EK bizottsági
rendelet (HL L 327., 11. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 34. kötet, 308. o.) „A mezőgazdasági parcellák azonosítása
és minimális mérete” címet viselő 4. cikkének (1) bekezdése a következőt írja elő:
„A 3508/92/EGK rendelet 4. cikkében említett azonosítási rendszernek a mezőgazdasági parcellák szintjén kell működnie. A tagállamok
előírhatják, hogy ehelyett lehessen más alapegységet használni, például a kataszteri parcellát vagy termelési blokkot. Ezekben
az esetekben a tagállamoknak biztosítaniuk kell a mezőgazdasági parcellák megbízható azonosítását, és különösen meg kell követelniük,
hogy a terület alapú támogatási kérelmekhez mellékeljék a részleteket, vagy az illetékes hatóság által meghatározott olyan
dokumentumokat, amelyek lehetővé teszik az egyes mezőgazdasági parcellák helyének meghatározását és lemérését [helyesen: lemérésüket].”
A 2419/2001 rendelet 5. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
b)      ha egy takarmánytermő területet közösen használnak, az illetékes hatóságoknak elméletben fel kell osztaniuk azt az egyes mezőgazdasági
termelők között a használat vagy a használati jog arányában;
c)      minden takarmánytermő területnek legalább hét hónapig állatok tartására rendelkezésre kell állnia; ennek az időszaknak a kezdő
dátumát a tagállamok határozzák meg úgy, hogy az január 1. és március 31. közé essen.”
A 2419/2001 rendelet „Az állatállomány alapú támogatási kérelmekre vonatkozó követelmények” címet viselő 10. cikkének szövegezése
a következő:
„(1)      Az állatállomány alapú támogatási kérelemnek minden, a támogatási jogosultság megállapításához szükséges információt tartalmaznia
kell, különösen:
a)      a mezőgazdasági termelő azonosítását;
b)      hivatkozást a terület alapú támogatási kérelemre, ha azt már benyújtották;
c)      az állatok számát minden olyan fajta esetében, amelyekre vonatkozóan bármilyen támogatást kértek, és a szarvasmarhafélék esetében
az állatok azonosítási kódját;
d)      ahol lehetséges, a mezőgazdasági termelő kötelezettségvállalását arra vonatkozóan, hogy a c) pontban említett állatokat a
birtokontartási időszakban a birtokán tartja, valamint az információt a helyszín(ek)ről, ahol az állatok az érintett időszak(ok)ban
lesznek;
e)      ahol alkalmazható, az érintett állatok egyedszámának határértékét vagy plafonját;
[…]
g)      a mezőgazdasági termelő nyilatkozatát arról, hogy tudatában van a szóban forgó támogatásra vonatkozó követelményeknek.
Ha az állatot a birtokontartási időszak alatt más helyszínre viszik, a mezőgazdasági termelőnek erről előzetesen írásban értesítenie
kell az illetékes hatóságot.
(2)      A tagállamok minden állattartó számára biztosítják azt a jogot, hogy a róla és állatairól a számítógépes adatbázisban tárolt
adatokhoz korlátozás nélkül, megfelelő időszakonként és túlzott késedelem nélkül hozzáférhessen. A támogatási kérelem benyújtásakor
a mezőgazdasági termelőnek nyilatkoznia kell arról, hogy ezek az adatok helyesek és teljes körűek, illetve helyesbítenie kell
bármilyen téves vagy hiányzó adatot.
[…]”
A 2419/2001 rendelet 15. cikke értelmében a közigazgatási és helyszíni ellenőrzéseket oly módon kell elvégezni, hogy biztosítsák
a támogatási feltételeknek való megfelelés hatékony igazolását.
E rendeletnek „A területek meghatározása” címet viselő 22. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A mezőgazdaság parcellák területeit valamely, az illetékes hatóságok által megállapított módon kell meghatározni, amely legalább
a nemzeti szabályokban előírtaknak megfelelő pontosságot biztosít. […]
(2)      Egy mezőgazdasági parcella teljes területét számításba lehet venni, ha azt az érintett tagállam vagy régió szokásos szabályai
szerint teljes mértékben hasznosítják. Ettől eltérő esetben a ténylegesen hasznosított területet kell számításba venni.
[…]
(3)      A mezőgazdasági parcellák követelményeknek való megfelelését bármilyen alkalmas módon igazolni kell. Ebből a célból, ahol
szükséges, kiegészítő bizonyítékot kell kérni.”
A 2419/2001 rendelet 53. cikkének (1) bekezdése a 3887/92 rendeletet hatályon kívül helyezte, meghatározva azonban, hogy a
2002. január 1‑je előtt megkezdett gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal összefüggő támogatási kérelmekre vonatkozóan
továbbra is ez utóbbi rendeletet kell alkalmazni.
A 2419/2001 rendelet 54. cikkének (2) bekezdése értelmében ezt a rendeletet kell alkalmazni a 2002. január 1‑jétől kezdődő
gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal kapcsolatos támogatási kérelmekre.
Az 1782/2003/EK rendelet
A közös agrárpolitika keretébe tartozó közvetlen támogatási rendszerek közös szabályainak megállapításáról és a mezőgazdasági
termelők részére meghatározott támogatási rendszerek létrehozásáról, továbbá a 2019/93/EGK, 1452/2001/EK, 1453/2001/EK, 1454/2001/EK,
1868/94/EK, 1251/1999/EK, 1254/1999/EK, 1673/2000/EK, 2358/71/EGK és a 2529/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2003. szeptember
29‑i 1782/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 270., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 40. kötet, 269. o.) 153. cikkének
(1) bekezdése hatályon kívül helyezte a 3508/92 rendeletet, előírva azonban, hogy a rendelet a 2005. naptári évet megelőző
naptári évekre vonatkozó közvetlen kifizetések tekintetében továbbra is alkalmazandó.
Az 1782/2003 rendelet – 2005. január 1‑jei hatállyal – az 1254/1999 rendelet bizonyos rendelkezéseit is hatályon kívül helyezte.

A nemzeti szabályozás
A mezőgazdasági és halászati charta, valamint a mezőgazdasági üzemek nyilvántartásának megállapításáról szóló, 1999. december
1‑jei 503. sz. köztársasági elnöki rendelet (a GURI 1999. december 30‑i 305. száma, a továbbiakban: 503/1999. sz. rendelet)
szabályozza a mezőgazdasági üzemek nyilvántartásában, valamint a gazdaság vagy a termelő dokumentációjában szereplő adatokat.
E rendelet 3. cikke (1) bekezdésének f) pontja értelmében az említett nyilvántartásban szereplő adatoknak – minden egyes gazdaság
tekintetében – különösen a következőket kell tartalmazniuk: a termőföld, a birtoklási jogcím, a helyrajzi adatok, az épületek
– ha vannak ilyenek –, beleértve a gazdaság kezelőjének birtokában lévő légi fotogrammetriai, kartográfiai és távérzékeléses
adatokat.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szerint a vonatkozó nemzeti szabályozás – azaz az 503/1999. sz. rendelet, valamint
a 2000. április 4‑i, 2001. augusztus 10‑i és a 2003. április 17‑i mezőgazdasági és erdészeti miniszteri rendelet – a termelői
dokumentációval kapcsolatos kötelezettségek tekintetében azt írja elő, hogy amennyiben a gazdasághoz tartozó területeket nem
tulajdonjog alapján hasznosítják, úgy a támogatás kérelmezőjének csatolnia kell kérelméhez a hasznosítással kapcsolatos igazoló
dokumentumokat.
A venetói régióért felelős kifizető ügynökség, az Agenzia Veneta per i Pagamenti in Agricoltura – AVEPA (a továbbiakban: AVEPA)
az 503/1999. sz. rendelet végrehajtásáról számos, az Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura által elfogadott utasítással
számolt be, amelyek közül a 2001. április 24‑i 35. sz. utasítás a következőket írja elő:
„B) A [KAP‑pal kapcsolatos,] szántóföldi növényekre irányuló kérelmekre [a továbbiakban: a KAP‑pal kapcsolatos kérelmek] vonatkozó
különös követelmények:
A szántóföldi növényekre vonatkozó, a KAP‑pal kapcsolatos kérelmek benyújtásának szakaszában a kérelmek kezelésének javítása
céljából az érdekelt termelőnek be kell nyújtania a kérelemben szereplő valamennyi földterülettel kapcsolatos, frissített
földhivatali igazolások másolatát.
Amennyiben a kérelmet benyújtó termelő nem az első bekezdésben említett földhivatali igazolásokban feltüntetett tulajdonos,
a szóban forgó termőföldek hasznosítására vonatkozó jogcím meglétét a hatályos szabályozásnak megfelelően, érvényesen bejegyzett
jogcím hiteles másolatának benyújtásával kell igazolnia (például bérlet, haszonkölcsön, haszonélvezet, örökbérlet stb. esetén).
[…] Amennyiben a kérelmet benyújtó termelő nem tudja az említett hasznosítási jogcímekkel kapcsolatos iratokat benyújtani,
illetve szóbeli szerződés esetén, [magának] kell [igazolnia] a kérelem alapjául szolgáló kötelmi jogviszony meglétét és vállalnia
az 1998. december 23‑i 448. sz. törvényből eredő kötelezettségek tiszteletben tartását; [e személyes nyilatkozatnak] azt kell
tanúsítania, hogy a termelő a földterületek jogszerű mezőgazdasági termelője, továbbá tartalmaznia kell a tulajdonos polgári
jogi jogállását, a szerződés hatálybalépésének és megszűnésének időpontját, és – saját felelősségére – említést kell tartalmaznia
a hasznosítási jogcímre, valamint [az említett nyilatkozat] megtételét szükségessé tevő okokra vonatkozóan.”

A jogvita előzményei és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Procura della Repubblica di Treviso kezdeményezésére 2004‑ben megindított nyomozást követően L. Pontini és társai ellen
az olasz büntető törvénykönyv vonatkozó rendelkezései alapján büntetőeljárás folyik a Tribunale di Treviso (trevisói bíróság)
előtt bűnszervezet létrehozása és az Európai Közösség sérelmére folytatólagosan elkövetett csalás minősített esete miatt.
Az ügyészség azt rója terhükre, hogy a 2000 és 2004 közötti időszakban jogosulatlanul vettek igénybe közösségi pénzügyi támogatásokat,
az 1254/1999 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében előírt, a hímivarú szarvasmarhák utáni különleges támogatásokat, illetve
az annak 13. cikkében előírt extenzifikációs kifizetéseket.
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az ügyészség úgy véli, hogy a vádlottak manipuláción és csalással
tévesztették meg az illetékes nemzeti hatóságokat azért, hogy saját vagy mások részére tisztességtelen előnyhöz jussanak.
Az eljárás azon a feltevésen alapul, hogy a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatásokhoz és az extenzifikációs
kifizetésekhez csalárd módon jutottak hozzá, mivel a támogatást kérelmezők gazdaságainak takarmánytermő területeire vonatkozó
– az érintett területek tulajdonosainak tudtán kívül készült – haszonbérleti szerződéseket csatoltak a kérelmekhez.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alkalmazandó nemzeti szabályozás azt írja elő, hogy a támogatást kérelmezőnek csatolnia
kell a kérelméhez a gazdasága takarmánytermő kapacitását képező területeken folytatott gazdálkodás jogcímét igazoló dokumentumokat.
Amennyiben a támogatást kérelmező a kérelme tárgyát képező területeknek nem tulajdonosa, úgy kérelméhez csatolnia kell a területek
hasznosításával kapcsolatos igazoló dokumentumokat. A kérdést előterjesztő bíróság szerint az alkalmazandó nemzeti szabályozást
e tekintetben úgy kell értelmezni, hogy a támogatást kérelmezőnek az említett területeken folytatott gazdálkodást igazoló
érvényes jogcímre vonatozó dokumentumot kell benyújtania, valamint hogy – a vádlottak állításával ellentétben – nem elégséges
az, hogy a takarmánytermő területeket ténylegesen használja, függetlenül a birtoklás, illetve hasznosítás módjaitól.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt a vádlottak azzal érvelnek, hogy bizonyos tagállamokban az alapügyben szóban forgóhoz
hasonló közösségi pénzügyi támogatások nyújtását kizárólag ahhoz a feltételhez kötik, hogy az érintett takarmánytermő területek
ténylegesen rendelkezésre álljanak és használatban legyenek, anélkül hogy jelentőséggel bírna az e területek felhasználását
igazoló jogcím.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdése arra irányul, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló közösségi pénzügyi támogatások
nyújtásának feltételeit illetően az 1254/1999 rendelet olyan szigorú feltételeket írt‑e elő, amelyektől a tagállamok nem térhetnek
el, vagy pedig általános szabályozási keretet hozott‑e létre az illetékes nemzeti hatóságokra bízva a megfelelő végrehajtást
és a részletes szabályok kidolgozását.
A Tribunale di Treviso – mivel úgy vélte, hogy az 1254/1999 rendelet, és különösen az annak 12. cikkében szereplő, a „rendelkezésre
álló takarmánytermő terület” fogalmának értelmezése az előtte folyamatban lévő jogvita megoldását illetően nagy jelentősséggel
bír – az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Melyek a hímivarú szarvasmarhák utáni támogatások és az extenzifikációs kifizetések igénybevételére jogosító feltételek?
Különösen pedig, elégséges‑e a takarmánytermő‑területek hasznosítására vonatkozó követelmény, függetlenül az e felhasználást
igazoló érvényes jogcím meglététől?”
A kérdést előterjesztő bíróság, miután úgy ítélte meg, hogy – figyelemmel arra, hogy a vádlottak ellen indított büntetőeljárás
2004 óta van folyamatban, valamint hogy eközben az illetékes nemzeti hatóság felfüggesztette valamennyi közösségi támogatás
részükre történő nyújtását – e kérdés megválaszolása sürgős, kérte a Bíróságot, hogy a Bíróság eljárási szabályzatának 104b. cikke
alapján az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi eljárásban bírálja el.
A Bíróság harmadik tanácsa ezt a kérelmet 2008. augusztus 21‑én amiatt utasította el, hogy az előzetes döntéshozatal iránti
kérelem nem valamely, a Bíróság alapokmányának 23a. cikkében és eljárási szabályzatának 104b. cikkében előírt sürgősségi eljárás
hatálya alá tartozó területre vonatkozik, valamint hogy a kérelem nem bír az említett eljárás alkalmazásához szükséges sürgősséggel.
A kérdést előterjesztő bíróság másodlagosan és ugyanezen okok miatt arra kérte a Bíróságot, hogy eljárási szabályzata 104a. cikkének
első bekezdése alapján az előzetes döntéshozatal tekintetében gyorsított eljárást alkalmazzon.
A Bíróság elnöke 2008. szeptember 29‑i végzésével elutasította ezt a kérelmet, mivel úgy ítélte meg, hogy a 104a. cikk első
bekezdésében szereplő feltételek nem teljesülnek.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság kérdésével lényegében arra keresi a választ, hogy az állatállomány alapú támogatási kérelmekkel
kapcsolatos közösségi szabályozás vonatkozó rendelkezései, és különösen az 1254/1999 rendelet előírják‑e, hogy a hímivarú
szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatásokra vagy extenzifikációs kifizetésekre irányuló kérelmet a támogatást kérelmezőnek
a kérelem tárgyát képező takarmánytermő területek használatára vonatkozó jogát igazoló, érvényes jogcím kísérje.
Előzetesen meg kell állapítani, hogy az alapul fekvő jogvita előzményei élénk vitákat váltottak ki, amint az a Bíróság előtt
zajló tárgyaláson kibontakozott érvelésekből kitűnik. E viták különösen azokra a kérdésekre vonatkoznak, hogy a haszonbérleti
szerződéseket a vádlottak – illetve néhány vádlott – meghamisította‑e, és így nyújtották‑e be azokat közösségi támogatások
igénybevétele céljából, valamint hogy az alapügyben szóban forgó támogatási kérelmekkel érintett területek nagy része az 1254/1999
rendelet szerinti, rendelkezésre álló takarmánytermő területnek minősülhet‑e.
Mindenesetre a nemzeti bíróságok és a Bíróság közötti egyértelmű feladatmegosztást kimondó EK 234. cikk értelmében a Bíróság
kizárólag a nemzeti bíróság által rendelkezésére bocsátott tények alapján ítélheti meg a közösségi jogi rendelkezés értelmezését
vagy érvényességét (lásd ebben az értelemben különösen a C‑321/07. sz. Schwarz‑ügyben 2009. február 19‑én hozott ítélet [EBHT 2009.,
I‑1113. o.] 49. pontját).
A kérdést előterjesztő bíróság feladata tehát a jogvita alapjául szolgáló tényállás megállapítása, és ebből a határozatára
vonatkozó következmények levonása (lásd különösen a C‑435/97. sz., WWF és társai ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítélet
[EBHT 1999., I‑5613. o.] 32. pontját).
A vádlottak a kérdést előterjesztő bíróság által alkalmazandó nemzeti szabályozást képezőként előterjesztett, a jelen ítélet
34. pontjában említett rendeletek, valamint az AVEPA által hivatkozott, a jelen ítélet 35. pontjában említett utasítások relevanciáját
is vitatják, amelyek a tényállás megvalósulása idején nem voltak alkalmazandók, illetve csupán közigazgatási súllyal bírtak,
jogi súllyal nem.
Ugyanakkor valamely előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretén belül a kérdést előterjesztő bíróság feladata az alapügy
ténybeli és szabályozási hátterének egyértelmű kifejtése (lásd a C‑116/00. sz. Laguillaumie‑ügyben 2000. június 28‑án hozott
végzés [EBHT 2000., I‑4979. o.] 23. pontját). A Bíróságnak nem feladata, hogy meghatározza az említett jogvita tekintetében
releváns nemzeti jogi rendelkezéseket, állást foglaljon az említett rendelkezések értelmezése tárgyában, vagy hogy eldöntse,
a kérdést előterjesztő bíróság által adott értelmezés helytálló‑e (lásd ebben az értelemben a C‑378/07–C‑380/07. sz. Angelidaki
és társai egyesített ügyekben 2009. április 23‑án hozott ítélet [EBHT 2009., I‑3071. o.] 48. pontját).
Az alapeljárás különösen az állatállomány alapú támogatási kérelmekre vonatkozó közösségi szabályozás, az 1254/1999 rendelet
4. és 13. cikkében előírt, a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó jövedelemtámogatások és extenzifikációs kifizetések nyújtásával
kapcsolatban az említett szabályozás által megállapított feltételek értelmezésére, valamint a közösségi szabályozás szóban
forgó illetékes nemzeti hatóságok általi alkalmazásának módjára vonatkozik.
A vádlottak azzal érvelnek, hogy a releváns közösségi szabályozás oly módon történő értelmezése, miszerint állattartás csak
a tenyésztőhöz tartozó takarmánytermő területeken, illetve olyan területeken folytatható, amelyek tekintetében a tenyésztő
meghatározott használati jogcímet tud igazolni, ellentétes e szabályozás szellemével, amely szabályozás a tenyésztő által
hasznosított vagy használt területekre vonatkozik, függetlenül az említett hasznosítás vagy használat alapjául szolgáló jogcímre
vonatkozó minden kérdéstől. A vádlottak szerint a közösségi jogalkotó azon szándéka, hogy a kifizetéseket a takarmánytermő
területek egyszerű hasznosításához vagy rendelkezésre állásához kösse, különösen az 1254/1999 rendelet 3., 12. és 17. cikkéből,
a 3508/92 rendelet 1. cikkének (4) bekezdéséből, valamint a 2419/2001 rendelet 5., 6. és 22. cikkéből tűnik ki.
A hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatások és az extenzifikációs kifizetések nyújtásának módjaival kapcsolatos
közösségi szabályozás nem tartalmaz semmiféle utalást a takarmánytermő területek birtoklási jogcímére vonatkozóan. Kizárólag
a legelő céljára használt területek tényleges hasznosítása releváns. Az 1254/1999 rendelet számos szigorú feltételt ír elő,
amelyeknek célja annak biztosítása, hogy az állattartó a saját gazdaságában a támogatás igénybevételéhez elégséges számú szarvasmarhát
tartson. Az bír alapvető jelentőséggel, hogy a bejelentett létszám ténylegesen létezik.
Az AVEPA, valamint az olasz és a görög kormány úgy véli, hogy nem ellentétes az e területen meglévő közösségi szabályozással
az a nemzeti szabályozás, amely azt írja elő, hogy a támogatást kérelmező nyújtson be az annak igazolására szolgáló érvényes
jogcímmel kapcsolatos dokumentumot, hogy a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatásra és az extenzifikációs
kifizetésre irányuló kérelemben szereplő terület a rendelkezésére áll. A tagállamok feladata, hogy az integrált igazgatási
és ellenőrzési rendszer keretében felügyeleti intézkedéseket és ellenőrzési módokat vezessenek be a közösségi támogatásokra
vonatkozó rendelkezések tiszteletben tartásának hatékony ellenőrzése, valamint a szabálytalanságok és csalások hatékony megelőzésére,
illetve szankcionálására irányuló rendelkezések megállapítása céljából.
Az AVEPA és az olasz kormány különösen azt állítja, hogy az érvényes jogcímet igazoló dokumentum benyújtásának előírása lehetővé
teszi a támogatási kérelmekben megadott adatok egyezőségének ellenőrzését, hozzájárul a szóban forgó terület takarmánytermelő
kapacitása kétszeri figyelembevételének elkerüléséhez, és megakadályozza, hogy az állattartók – a támogatással kapcsolatos
szabályozás megkerülésének nyilvánvaló céljával – visszaélésszerűen használhassák ki mások területeit.
Azt kell megvizsgálni – amint azzal a Bizottság helyesen érvel –, hogy a közösségi szabályozás, különösen az 1254/1999 rendelet
a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különleges támogatások és az extenzifikációs kifizetések nyújtására való jogosultság
feltételeként megállapít‑e a támogatási kérelem tárgyát képező takarmánytermő területek hasznosításával kapcsolatos érvényes
jogcímet igazoló dokumentum benyújtására irányuló kötelezettséget, nemleges válasz esetén pedig azt, hogy ellentétes‑e a közösségi
szabályozással az, ha a tagállamok nemzeti szabályozásukban ilyen kötelezettséget írnak elő.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak a rendelkezés szövegét,
hanem szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek részét képezi (a C‑34/05. sz.
Schouten‑ügyben 2007. március 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2007., I‑1687. o.] 25. pontja, valamint a C‑45/05. sz. Maatschap Schonewille‑Prins
ügyben 2007. május 24‑én hozott ítélet [EBHT 2007., I‑3997. o.] 30. pontja).
Elsősorban, ami a szóban forgó közösségi rendelkezések szövegét illeti, az 1254/1999 rendelet 3. cikkének b) pontja értelmében
a gazdaság valamennyi termelőegység, amelyeket a termelő üzemeltet, és amelyek ugyanazon tagállam területén helyezkednek el.
E rendelet 12. cikkének (1) bekezdése megállapítja, hogy a rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében előírt különleges támogatásra
jogosultnak minősülő állatok összes számát behatárolja a gazdaságban az állománysűrűség kritériumként való alkalmazása, amelyet
az alapügyben szóban forgó években naptári évente és hektáronként 2 és 1,8 SZÁE‑ben szabtak meg.
Az említett rendelet 12. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjából kitűnik, hogy ez az állománysűrűség olyan hányados, amelynek
számlálója azon állatok száma, amelyek vonatkozásában támogatás iránti kérelmet nyújtottak be, nevezője pedig a gazdaság azon
takarmánytermő területe, amely az egész naptári év folyamán rendelkezésre áll szarvasmarhák, juhok és/vagy kecskék tartásához.
Következésképpen minél nagyobb az év folyamán a szarvasmarha‑tartásra szánt takarmánytermő‑terület, annál magasabb azoknak
az állatoknak a száma, amelyek vonatkozásában különleges támogatás igényelhető.
Sem a gazdaság 1254/1999 rendelet 3. cikkének b) pontjában szereplő fogalommeghatározásából, sem pedig az e rendelet 12. cikke
(2) bekezdésének b) pontjában szereplő, a gazdaság rendelkezésre álló területére történő hivatkozásból nem lehet arra a következtetésre
jutni, hogy valamely termelőnek – támogatási kérelmének benyújtásakor – az említett rendelet értelmében és az érintett támogatásokra
való jogosultsághoz olyan érvényes jogi okiratot kell benyújtania, amely vagy azt bizonyítja, hogy ő maga a figyelembe vett
terület tulajdonosa, vagy pedig az említett terület más jogcímen való hasznosítására irányuló jogát igazolja.
A Bizottság érvelésének megfelelően e rendelkezések nem zárják ki, hogy a takarmánytermő‑terület egész naptári év folyamán
történő, egyszerű, tényleges hasznosítása képezze e terület 1254/1999 rendelet szerinti rendelkezésre állását.
Mind az 1254/1999 rendelet 12. cikke (2) bekezdésének utolsó albekezdéséből, mind pedig a 3887/92 rendelet 2. cikke (1) bekezdésének
b) pontjából kitűnik, hogy a támogatási kérelem tárgyát képező takarmánytermő területeket megosztva is lehet hasznosítani.
A 2002. január 1‑je előtt megkezdett gazdasági évekkel vagy támogatási időszakokkal összefüggő támogatási kérelmekre alkalmazandó
2419/2001 rendelet 5. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében ha egy takarmánytermő területet közösen használnak, az illetékes
hatóságoknak elméletben fel kell osztaniuk azt az egyes mezőgazdasági termelők között a használat vagy a használati jog arányában.
A 2419/2001 rendeletnek „A területek meghatározása” című 22. cikke előírja, hogy a mezőgazdasági parcellák területeit bármely
megfelelő módon kell meghatározni, valamint hogy ha valamely mezőgazdasági parcellának nem a teljes területét veszik figyelembe
azért, mert azt nem teljes mértékben hasznosítják, úgy a ténylegesen hasznosított területet kell számításba venni.
A fent említett rendelkezésekből kiderül, hogy az érintett támogatások nyújtását egyrészről a ténylegesen hasznosított takarmánytermő
területek, másrészről pedig az e területeken a szóban forgó naptári év folyamán tartott állatok száma alapján, nem pedig az
említett területek hasznosítását igazoló valamely érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtása alapján határozzák
meg.
Az 1254/1999 rendelettel elérni kívánt célkitűzéseket illetően továbbá annak (4) és (13) preambulumbekezdéséből az következik,
hogy a rendelet egyik célkitűzése az, hogy fékezze a marhahústermelés intenzitását, mivel a termelők egyre növekvő számban
tartanak szarvasmarhát a gazdaságukban, anélkül hogy a terület növekedne, és így elegendő lenne ezeknek az állatoknak a takarmányozására
(a fent hivatkozott Schouten‑ügyben hozott ítélet 28. pontja).
Az említett rendelet 12. cikkében megállapított állománysűrűség célja tehát az, hogy csak valamely olyan gazdaságban tartott
állatok után nyújtsanak támogatást, amely gazdaság területe elégségesen biztosítja ezek takarmányozását. Amint azzal a Bizottság
helyesen érvel, az állománysűrűségnek a rendelkezésre álló takarmánytermő terület alapján történő kiszámítása ily módon a
gazdaság tényleges takarmánytermelő kapacitására, valamint e kapacitás tényleges hasznosításának ellenőrzésére, nem pedig
e terület formálisan vagy jogilag rendelkezésre álló, azonban ténylegesen nem hasznosított takarmánytermelő kapacitására irányul.
Az 1254/1999 rendelet e célkitűzésének eléréséhez – amint azt a vádlottak állítják – az érintett támogatások nyújtásának előzetes
feltételeként nem szükséges a támogatási kérelem tárgyát képező takarmánytermő területek hasznosítását igazoló valamely érvényes
jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtása, e tekintetben elegendő az említett területek tényleges hasznosításának bizonyítása.
Az előzőekből kitűnik, hogy az 1254/1999 rendelet 12. cikke nem teszi valamely támogatási kérelem jogosultságát a kérelmezőnek
e kérelem tárgyát képező takarmánytermő területekkel kapcsolatos használati jogát igazoló érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum
benyújtásától függővé. Az 1254/1999 rendelet releváns rendelkezései, annak összefüggése, valamint a különösen az e rendelettel
elérni kívánt célkitűzések azt jelzik, hogy a takarmánytermő terület tényleges hasznosítása képezi az érintett támogatásra
való jogosultság egyik feltételét.
Mindazonáltal még akkor is, ha valamely ilyen feltételt nem a közösségi szabályozás állapít meg, meg kell vizsgálni – amint
az a jelen ítélet 57. pontjából kitűnik –, hogy azzal ellentétes‑e, hogy a tagállamok nemzeti szabályozásukban a támogatást
kérelmezőnek a kérelme tárgyát képező takarmánytermő területekkel kapcsolatos használati jogát igazoló érvényes jogcímmel
kapcsolatos dokumentum benyújtására vonatkozó kötelezettséget írnak elő.
E tekintetben a közösségi támogatási rendszerekre vonatkozó közösségi szabályozással bevezetett integrált igazgatási és ellenőrzési
rendszer jellegét és célkitűzéseit kell megvizsgálni, és azt kell meghatározni, hogy mekkora mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek
a tagállamok az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer keretében a támogatások nyújtására vonatkozóan előírt feltételek
tiszteletben tartásának ellenőrzését illetően.
A 3508/92 rendelet 1. és 2. cikke értelmében az egyes tagállamoknak integrált igazgatási és ellenőrzési rendszert kell létrehozniuk,
amely számítógépes adatbázist, a mezőgazdasági parcellák azonosító rendszerét, az állatok azonosításának és nyilvántartásának
rendszerét, támogatási kérelmeket, valamint integrált ellenőrzési rendszert tartalmaz.
Az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer célja – a 3887/92 rendelet hetedik és kilencedik preambulumbekezdésének megfelelően –
a közösségi támogatásokra vonatkozó rendelkezések tiszteletben tartásának hatékony ellenőrzése, valamint a szabálytalanságok
és csalások hatékony megelőzésére, illetve szankcionálására alkalmas rendelkezések megállapítása (lásd ebben az értelemben
a C‑354/95. sz., National Farmers’ Union és társai ügyben 1997. július 17‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑4559. o.] 51. pontját,
a C‑63/00. sz., Schilling és Nehring ügyben 2002. május 16‑án hozott ítélet [EBHT 2002., I‑4483. o.] 25. pontját, valamint
a C‑295/02. sz. Gerken‑ügyben 2004. július 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2004., I‑6369. o.] 41. pontját).
Az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerre, a Közösségek pénzügyi érdekeinek védelmére, valamint a KAP finanszírozására
vonatkozó közösségi szabályozásból egyértelműen kitűnik, hogy a tagállamok feladata mindazon intézkedések elfogadása, amelyekre
az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer megfelelő alkalmazásához szükség van, valamint hogy különösen az arról való
meggyőződéshez szükséges intézkedéseket kell megtenniük, hogy az általánosságban a Közösségek, különösen pedig az EMOGA által
finanszírozott ügyletek ténylegesen megvalósulnak, és végrehajtásuk szabályszerű, és hogy megakadályozzák és kezeljék a szabálytalanságokat.
A közösségi támogatási rendszerekre, valamint az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerre vonatkozó közösségi szabályozás
releváns rendelkezéseinek vizsgálatából az is kitűnik, hogy a tagállamok mérlegelési mozgásteret élveznek az említett rendszerek
végrehajtását, valamint a szabálytalanságok és csalások megelőzéséhez és hatékony szankcionálásához általuk szükségesnek tartott
nemzeti intézkedések megválasztását illetően.
A 3508/92 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy annak érdekében, hogy az e rendelettel szabályozott közösségi programok
támogatására jogosult legyen, minden egyes gazdálkodónak „területi” támogatás iránti kérelmet kell benyújtania minden egyes
évre, amelyben feltünteti a mezőgazdasági parcellát, beleértve a takarmánytermő területeket, és adott esetben „bármilyen egyéb
szükséges információt, melyet a közösségi támogatásokra vonatkozó rendeletek vagy az illető tagállam írnak elő”.
Hasonlóképpen a 3887/92 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése azt is előírja, hogy a „területi” támogatás iránti kérelemnek minden
szükséges információt, és különösen a gazdaság összes mezőgazdasági parcellájának, azok területének, elhelyezkedésének és
hasznosításának azonosítását lehetővé tevő adatokat tartalmaznia kell.
A tagállamoknak a támogatási kérelmek ellenőrzését illetően meglévő mérlegelési mozgástere a 2419/2001 rendeletből is következik.
E rendelet (48) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok megtesznek minden szükséges további intézkedést a rendelet
megfelelő működésének biztosítására. A rendelet 4. cikke értelmében a tagállamoknak biztosítaniuk kell a mezőgazdasági parcellák
megbízható azonosítását, és különösen meg kell követelniük, hogy a terület alapú támogatási kérelmekhez mellékeljék a részleteket,
vagy az illetékes hatóság által meghatározott olyan dokumentumokat, amelyek lehetővé teszik az egyes mezőgazdasági parcellák
helyének meghatározását és lemérését. Ugyanezen rendelet 22. cikkének (3) bekezdése értelmében a mezőgazdasági parcellák követelményeknek
való megfelelését bármilyen alkalmas módon igazolni kell, ebből a célból pedig, ahol szükséges, kiegészítő bizonyítékot lehet
kérni.
Ezen túlmenően az 1259/1999 rendelet 7. cikke akként rendelkezik, hogy az e rendeletben előírt támogatási rendszerek keretében
nem fizethető támogatás olyan kedvezményezettek részére, akikről, illetve amelyekről megállapítást nyer, hogy mesterségesen
teremtettek a támogatás megszerzéséhez szükséges körülményeket, azzal a szándékkal, hogy a szóban forgó támogatási rendszer
céljaival ellentétes előnyhöz jussanak.
Továbbá, a jelen ítélet 75. pontjában említett azon intézkedéseket, amelyeket a tagállamoknak meg kell tenniük a Közösségek
által finanszírozott ügyletek tényleges megvalósulása és végrehajtásuk szabályszerűségének biztosítása érdekében – amint a
2988/95 rendelet 8. cikkének (1) bekezdéséből, valamint az 1258/1999 rendelet 8. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik – a nemzeti
törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseknek megfelelően kell megtenni.
A támogatási rendszerekre, valamint az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer alkalmazásának részletes szabályaira vonatkozó
közösségi szabályozás fent említett rendelkezéseinek összességéből egyértelműen kitűnik, hogy a tagállamok mérlegelési mozgástérrel
rendelkeznek azon igazoló dokumentumok és bizonyítékok tekintetében, amelyeket a támogatást kérelmezőktől a kérelmük tárgyát
képező takarmánytermő területekre vonatkozóan kell kérniük. E mérlegelési mozgástérre figyelemmel a tagállamok szabadon állapíthatják
meg a támogatási kérelem alátámasztása céljából benyújtandó bizonyítékokra vonatkozó részletes szabályokat, különösen a takarmánytermő
területek használatával és hasznosításával kapcsolatban a mezőgazdaság terén a területükön meglévő szokásos gyakorlatokra,
valamint az e hasznosítás tekintetében benyújtandó, a jogcímet igazoló dokumentumokra történő hivatkozás útján.
Mindazonáltal emlékeztetni kell arra, hogy e mérlegelési mozgástérre bizonyos korlátozások érvényesek.
Ily módon – amint az az 1254/1999 rendelet (15) preambulumbekezdéséből kitűnik – a tagállamok kötelesek saját döntéshozataluk
kizárólag objektív kritériumok alapján történő gyakorlására, az egyenlő bánásmód elvének teljes figyelembevételére és a piac,
valamint a verseny torzulásainak elkerülésére. Amennyiben az érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtására irányuló
követelmény főszabály szerint ilyen objektív kritériumot képez, úgy a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata,
hogy az a szóban forgó támogatás hasonló helyzetekben lévő valamennyi kérelmezőjére vonatkozik‑e.
Hasonlóképpen a 2988/95 rendelet 8. cikkének (1) és (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a Közösség pénzügyi érdekeit érintő tranzakciók
– mint például az EMOGA által finanszírozott ügyletek – jogszerűségének és hatékonyságának biztosításához szükséges intézkedéseknek
meg kell felelniük az egyes ágazatok sajátos természetének, és arányban kell állniuk a kitűzött célokkal.
Következésképpen a támogatási kérelem alátámasztásaként nyújtandó bizonyítékokkal kapcsolatos mérlegelési mozgástér tagállamok
általi gyakorlásának – különösen azon lehetőséget illetően, hogy a támogatást kérelmezőt a kérelme tárgyát képező takarmánytermő
területekkel kapcsolatos használati jogát igazoló érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtására kötelezzék – tiszteletben
kell tartania az érintett közösségi szabályozással elérni kívánt célkitűzéseket és a közösségi jog általános elveit, különösen
az arányosság elvét.
Amint azt a Bíróság kimondta, ezen utóbbi elvet – amely azt követeli meg, hogy a valamely rendelkezéssel végrehajtott intézkedések
alkalmasak legyenek a kitűzött cél megvalósítására, valamint hogy ne haladják meg az e cél megvalósításához szükséges mértéket –
a közösségi jogot alkalmazó közösségi jogalkotónak, nemzeti jogalkotóknak és bíróságoknak egyaránt tiszteletben kell tartaniuk
(lásd ebben az értelemben a C‑37/06. és C‑58/06. sz., Viamex Agrar Handel és ZVK egyesített ügyekben 2008. január 17‑én hozott
ítélet [EBHT 2008., I‑69. o.] 33. pontját). Ezt az elvet következésképpen az illetékes nemzeti hatóságoknak az 1254/1999 rendelet
rendelkezéseinek, valamint az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerre vonatkozó rendelkezéseknek az alkalmazása során
tiszteletben kell tartaniuk.
Amint az a jelen ítélet 75. pontjából kitűnik, az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszerre, a Közösségek pénzügyi érdekeinek
védelmére, valamint a KAP finanszírozására vonatkozó közösségi szabályozás az integrált igazgatási és ellenőrzési rendszer
megfelelő alkalmazásához, valamint a Közösség által finanszírozott támogatási rendszerek tényleges megvalósulásához és végrehajtásuk
szabályszerűségéhez szükséges nemzeti intézkedések elfogadását követeli meg. E célkitűzések tiszteletben tartására törekszik
az alapeljárás tárgyát képező ügyben alkalmazandóhoz hasonló szabályozás, amelynek célja – amint az a jelen ítélet 56. pontjából
kitűnik – különösen annak megakadályozása, hogy az állattartók az említett rendszerekkel kapcsolatos közösségi szabályozás
megkerülésének céljával visszaélésszerűen használhassák ki mások területeit. Úgy tűnik, hogy tiszteletben tartja az arányosság
elvének követelményeit az ilyen szabályozásból eredő, az érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtására irányuló követelmény.
Azonban a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy az alapügyben szereplő körülmények között tiszteletben
tartották‑e ezt az elvet.
A fentiekre tekintettel a feltett kérdésre akképpen kell válaszolni, hogy a közösségi szabályozás – és különösen az 1254/1999
rendelet – a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különös támogatásokra és az extenzifikációs kifizetésre irányuló valamely
kérelem támogathatóságát nem teszi a támogatást kérelmezőnek az említett kérelem tárgyát képező takarmánytermő területekkel
kapcsolatos használati jogát igazoló érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtásától függővé. Mindazonáltal nem ellentétes
a közösségi szabályozással az, ha a tagállamok nemzeti szabályozásukban az ilyen jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtására
irányuló kötelezettséget írnak elő, feltéve, hogy tiszteletben tartják a közösségi szabályozással elérni kívánt célkitűzéseket,
valamint a közösségi jog általános elveit, különösen az arányosság elvét.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
A közösségi szabályozás – és különösen a marha‑ és borjúhús piacának közös szervezéséről szóló, 1999. május 17‑i 1254/1999/EK
tanácsi rendelet – a hímivarú szarvasmarhákra vonatkozó különös támogatásokra és az extenzifikációs kifizetésre irányuló valamely
kérelem támogathatóságát nem teszi a támogatást kérelmezőnek az említett kérelem tárgyát képező takarmánytermő területekkel
kapcsolatos használati jogát igazoló érvényes jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtásától függővé. Mindazonáltal nem ellentétes
a közösségi szabályozással az, ha a tagállamok nemzeti szabályozásukban az ilyen jogcímmel kapcsolatos dokumentum benyújtására
irányuló kötelezettséget írnak elő, feltéve, hogy tiszteletben tartják a közösségi szabályozással elérni kívánt célkitűzéseket,
valamint a közösségi jog általános elveit, különösen az arányosság elvét.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: olasz.