CELEX: 62009CJ0314
89/665/EGK irányelv
Közbeszerzési szerződések
Jogorvoslati eljárások
Kártérítési kereset
Jogellenes odaítélés
Az ajánlatkérő vélelmezett vétkességén alapuló felelősségre vonatkozó nemzeti szabály

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelv (HL L 395., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet,
1. kötet, 246. o.; a továbbiakban: 89/665 irányelv) 1. cikke (1) bekezdésének, valamint 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának
és (7) bekezdésének értelmezésére irányul.
E kérelmet az egyrészről a Stadt Graz [Graz városa (Ausztria)], másrészről a Strabag AG, a Teerag‑Asdag AG és a Bauunternehmung
Granit GesmbH (a továbbiakban együtt: Strabag és társai) között, az e város által jogellenesen odaítélt közbeszerzési szerződés
nyomán felmerült jogvitában terjesztették elő.

Jogi háttér

Az uniós jog
A 89/665 irányelv harmadik és hatodik preambulumbekezdése értelmében:
„[…] a közbeszerzésnek a közösségi verseny előtti megnyitása szükségessé teszi az átláthatóság és a megkülönböztetéstől mentesség
garanciáinak jelentős növelését; […] annak érdekében, hogy ez kézzelfogható eredménnyel járjon, hatékony és gyors jogorvoslatoknak
kell rendelkezésre állniuk a közbeszerzésre vonatkozó közösségi jog vagy az e jogot végrehajtó nemzeti szabályok megszegése
esetében;
[…]
[…] biztosítani kell, hogy megfelelő eljárások létezzenek minden tagállamban arra, hogy megsemmisítsék a jogellenesen hozott
határozatokat, és a jogsértést elszenvedett személyeket kártérítésben részesítsék”.
Ezen irányelv az 1. cikkének (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megtesznek minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy – a 71/305/EGK, a 77/62/EGK és a 92/50/EGK
irányelv hatálya alá tartozó szerződés‑odaítélési eljárást illetően – az ajánlatkérő által hozott határozatot eredményesen
[helyesen: hatékonyan] és főként a lehető leggyorsabban felül lehessen vizsgálni a következő cikkekben és különösen a 2. cikk
(7) bekezdésében foglalt feltételeknek megfelelően, valamint azon az alapon, hogy e határozat a közbeszerzések területén megsértette
a Közösség jogszabályait vagy az e szabályokat végrehajtó nemzeti szabályokat.”
A 89/665 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése és (5)–(7) bekezdése kimondja:
„(1)      A tagállamok biztosítják, hogy az 1. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárások érdekében hozott intézkedések hatáskört
adjanak:
a)       a lehető legrövidebb időn belül és közbenső határozat útján ideiglenes intézkedések megtételére az állítólagos jogsértések
orvoslása vagy az érintett érdekek további sérelmének elkerülése céljából, beleértve a közbeszerzési szerződés odaítélésére
vonatkozó eljárásnak vagy az ajánlatkérő által meghozott bármely határozat végrehajtásának a felfüggesztését vagy felfüggesztetését;
b)      a jogellenesen meghozott határozatok megsemmisítésére vagy megsemmisíttetésére, beleértve a diszkriminatív műszaki, gazdasági
vagy pénzügyi előírások eltörlését [helyesen: törlését] az ajánlati felhívásból, az ajánlattételhez szükséges dokumentációból,
illetve minden egyéb, a kérdéses szerződés‑odaítélési eljárásra vonatkozó dokumentumból;
c)      jogsértést szenvedett személyek részére kártérítés megítélésére.
[…]
(5)      A tagállamok előírhatják, hogy ha a kártérítést a határozatot [helyesen: határozat] jogellenessége miatt követelik, a vitatott
határozatot először is a szükséges hatáskörrel rendelkező testületnek meg kell semmisítenie.
(6)      Az (1) bekezdésben említett hatáskör gyakorlásának a szerződés odaítélése után megkötött szerződésre kifejtett hatásait a
nemzeti jog határozza meg.
Továbbá, kivéve azt az esetet, amikor egy határozatot a kártérítés megítélését megelőzően meg kell semmisíteni, a tagállam
rendelkezhet úgy, hogy egy szerződés‑odaítélést követő szerződéskötés után a jogorvoslati eljárásokért felelős testület hatásköre
csak a kártérítésnek a jogsértés károsultja részére történő megítélésére korlátozódik.
(7)      A tagállamok biztosítják, hogy a jogorvoslati eljárásokért felelős testületek által hozott határozatokat hatékonyan lehessen
végrehajtani.”

A nemzeti jog
A közbeszerzésre vonatkozó uniós jogot Stájerországban a közbeszerzésekről szóló 1998. évi törvénnyel (Steiermärkisches Vergabegesetz
1998, a továbbiakban: StVergG) ültették át.
Az StVergG 115. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az e törvénynek vagy végrehajtási rendeleteinek az ajánlatkérő szervei által történő vétkes megsértése esetében az elutasított
részvételre jelentkező, illetve ajánlattevő az ajánlata összeállításával kapcsolatban felmerült kiadások és a közbeszerzési
eljárásban való részvételéből eredően keletkezett egyéb költségek megtérítése iránti igénnyel léphet fel azon ajánlatkérővel
szemben, amelynek e szervek magatartása felróható. A kártérítési igényt – beleértve az elmaradt haszon megtérítése iránti
igényt is – rendes bíróság előtt indított keresetben kell előterjeszteni.”
Az osztrák polgári törvénykönyv (Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch, a továbbiakban: ABGB) 1298. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Aki azt állítja, hogy szerződéses vagy törvényes kötelezettségeinek teljesítésében önhibáján kívül akadályoztatva volt, annak
állítását bizonyítania kell. Ha szerződéses rendelkezésből eredően csak súlyos gondatlansága esetén kell felelnie, akkor azt
is bizonyítania kell, hogy e feltétel nem teljesül.”
Az ABGB 1299. §‑a értelmében:
„Aki valamely tisztséget, művészeti tevékenységet, foglalkozást vagy szakmát nyilvánosan gyakorol, illetve aki szabad akaratából
olyan tevékenységet vállal, amelynek végzéséhez művészeti ismeretek vagy a szokásostól eltérő kitartás szükséges, ezzel arra
utal, hogy rendelkezik a szükséges kitartással és a megkövetelt, szokásostól eltérő ismeretekkel; ezért felel ez utóbbiak
hiánya esetén. Ha azonban annak, aki a tevékenység végzésével őt megbízta, tudomása volt járatlanságáról, vagy a szokásos
gondosság mellett arról tudomással kellett volna rendelkeznie, akkor a tevékenységet végző mulasztásáért a megbízót terheli
a felelősség.”

A jogvita alapját képező tényállás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A Stadt Graz 1998‑ban az StVergG rendelkezéseinek megfelelően az Európai Unió szintjén nyílt eljárás keretében ajánlati felhívást
tett közzé bitumenes forró keverékanyag előállítására és szállítására. Az
Európai Közösségek Hivatalos Lapjában
és a
Grazer Zeitungban
közzétett ajánlati felhívásban a szolgáltatás teljesítésének helyeként „Graz, Ausztria”, a „Rövid leírás (a szolgáltatás
jellege, általános jellemzők, az építmény vagy építési beruházás rendeltetése)” címet viselő részben pedig bitumenes forró
keverékanyagnak az 1999. év folyamán történő leszállítása szerepelt. Továbbá az ajánlati felhívás „Teljesítési határidő” rovatában
a következő szerepelt: „Kezdés: 1999. március 1‑je, befejezés: 1999. december 20.”.
Tizennégy ajánlatot nyújtottak be. A legjobb ajánlatot a Held & Franck Bau GmbH (a továbbiakban: HFB) építőipari vállalkozás
tette. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben foglaltak szerint, ha e vállalkozást kizárták volna az eljárásból, akkor
a közös ajánlatot tevő Strabag és társai részére kellett volna odaítélni a szerződést.
A HFB az ajánlatához csatolt egy levelet, amelyben „kiegészítő jelleggel” közölte, hogy az új aszfaltkeverő berendezése, amelyet
a következő hetekben Großwilfersdorf község területén állítanak majd fel, 1999. május 17‑től lesz üzemkész. A Strabag és társai
e levél létezéséről nem tudtak.
1999. május 5‑én a Strabag és társai a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark (Stájerország közbeszerzési tanácsa) előtt
jogorvoslati eljárást kezdeményeztek, amelyben azt állították, hogy a HFB Stájerországban nem rendelkezik aszfaltkeverő berendezéssel,
ezért műszakilag lehetetlen számára a szóban forgó szerződés teljesítése. A Strabag és társai szerint ennélfogva e vállalkozás
ajánlatát el kell utasítani.
A Strabag és társai ezzel egyidejűleg ideiglenes intézkedés iránti kérelmet is előterjesztettek, amelynek a Vergabekontrollsenat
des Landes Steiermark a szerződés odaítélését a Stadt Graz számára az ügyben történő érdemi döntéshozatalig megtiltó, 1999.
május 10‑i végzésében helyt adott.
1999. június 10‑i határozatában a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark a Strabag és társai keresetét – vagyis a jogorvoslati
eljárás megindítása és a HFB közbeszerzési eljárásból történő kizárása iránti kérelmeket – teljes egészében elutasította.
A Vergabekontrollsenat úgy ítélte meg, hogy a HFB rendelkezik az aszfaltozásra vonatkozó iparűzési engedéllyel, azon követelmény
teljesítésének elvárása pedig, hogy az aszfaltkeverő berendezés már az ajánlatok felbontásának időpontjában rendelkezésre
álljon, a szerződés tárgyát tekintve aránytalanul szigorú lenne, és a gazdasági élet szokásaival is ellentétben állna.
1999. június 14‑én a Stadt Graz a HFB‑nek ítélte oda a szerződést.
2002. október 9‑i határozatával a Verwaltungsgerichtshof a Strabag és társai által benyújtott kereset alapján azzal az indokkal
semmisítette meg a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark határozatát, hogy a HFB ajánlata nem felelt meg az ajánlati
felhívásnak, mivel jóllehet a teljesítés ideje 1999. március 1‑je és 1999. december 20. közé esett, az új aszfaltkeverő berendezés
csak 1999. május 17‑től állt e vállalkozás rendelkezésére.
Az Unabhängiger Verwaltungssenat für die Steiermark (Stájerország független közigazgatási tanácsa), amely 2002‑ben átvette
a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark hatásköreit, 2003. április 23‑i határozatában megállapította, hogy a Stadt Graz
az StVergG megsértése miatt jogellenesen ítélte oda a szerződést.
A Strabag és társai rendes bíróság előtt 300 000 euró összegű kártérítés megtérítése iránti keresetet indítottak a Stadt Graz
ellen. Keresetük alátámasztása végett arra hivatkoztak, hogy a HFB‑t nem orvosolható hiányosság miatt ki kellett volna zárni,
következésképpen pedig az ő ajánlatukat kellett volna nyertesnek nyilvánítani. Szerintük a Stadt Graz vétkesen járt el, amikor
nem állapította meg, hogy a HFB ajánlata nem felelt meg az ajánlati felhívásnak. A Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark
határozata a Stadt Grazot nem mentesítheti, mivel az saját kockázatára járt el.
A Stadt Graz a maga részéről azt állítja, hogy kötve volt a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark határozatához, és hogy
e határozat esetleges jogellenessége a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark felügyeletét ellátó jogalanynak, tehát Stájerországnak
róható fel. A Stadt Graz saját szervei viszont nem jártak el vétkesen.
Az elsőfokú bíróság közbenső ítéletében a Strabag és társai kártérítési kérelmét megalapozottnak minősítette, miután megállapította,
hogy a Stadt Graz vétkesen járt el, amikor az ajánlatokat nem vizsgálta meg, és a HFB ajánlatának nyilvánvaló hiányossága
ellenére a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark határozata elleni jogorvoslatra nyitva álló határidő lejárta előtt a
HFB részére ítélte oda a szerződést.
E döntést másodfokon helyben hagyták. A fellebbviteli bíróság ugyanakkor kimondta, hogy ítélete ellen rendes „Revisiont” (felülvizsgálati
kérelmet) lehet benyújtani, tekintettel arra, hogy az Oberster Gerichtshofnak nincs arra vonatkozó ítélkezési gyakorlata,
hogy fennállhat‑e az ajánlatkérő vétkessége olyan helyzetben, amilyenről a jelen esetben szó van, amikor is a szerződésnek
a legjobb ajánlatot tevő részére történő odaítélésekor rendelkezésre áll a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark által
hozott, az említett ajánlatkérő álláspontját megerősítő határozat.
A fellebviteli bíróság megállapította, hogy a rendes bíróságok ugyan kötve vannak az Unabhängiger Verwaltungssenat für die
Steiermark jogellenességet megállapító, 2003. április 23‑i határozatához, továbbá hogy ugyan bizonyítást nyert a Stadt Graz
jogellenes magatartása és a Strabag és társai által elszenvedett kár közötti okozati összefüggés, mégis vizsgálni kell a Stadt
Graz azzal kapcsolatos vétkességének fennállását, hogy már 1999. június 14‑én odaítélte a szerződést a HFB‑nek, anélkül hogy
figyelembe vette volna azt – a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark 1999. június 10‑én hozott határozatában nem említett –
körülményt, hogy e vállalkozás az ajánlatához csatolt kísérőlevélben azt közölte, hogy nem tudja betartani a szóban forgó
szerződés teljesítési határidejét.
A Stadt Graz a fellebbezési eljárásban hozott ítélet ellen „Revisiont” nyújtott be az Oberster Gerichtshofhoz.
A kérdést előterjesztő bíróság először is kétségét fejezi ki az StVergG 115. §‑a (1) bekezdésének a 89/665 irányelvvel való
összeegyeztethetősége tekintetében. A C‑275/03. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. október 14‑én hozott ítéletre
(az EBHT‑ban nem tették közzé) és a C‑70/06. sz., Bizottság kontra Portugália ügyben 2008. január 10‑én hozott ítéletre (EBHT 2008.,
I‑1. o.) hivatkozva e bíróság felteszi a kérdést, hogy minden olyan nemzeti szabályozás ellentétesnek tekintendő‑e ezen irányelvvel,
amely az ajánlattevő kártérítésre való jogosultságát bármilyen módon az ajánlatkérő vétkességének feltételéhez köti, vagy
csak az a nemzeti szabályozás tekintendő ellentétesnek az irányelvvel, amely e vétkesség bizonyítása tekintetében a bizonyítási
terhet az érintett ajánlattevőre hárítja.
E bíróság e tekintetben hangsúlyozza, hogy az ABGB 1298. §‑a, amelynek értelmében vélelmezni kell az ajánlatkérő szerveinek
vétkességét, e bizonyítási teher megfordulásáról rendelkezik. Ezenkívül az ajánlatkérő nem hivatkozhat alappal az egyedi képességek
hiányára, mivel felelőssége az ABGB 1299. §‑a szerinti szakértői felelősség. A Stadt Graz mindazonáltal akkor tudná jogilag
megkövetelt módon kimenteni magát, ha a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark alakilag jogerős határozatához ténylegesen
és teljes mértékben kötve lett volna.
Másodszor, feltéve hogy a 89/665 irányelvvel nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó
van, a kérdést előterjesztő bíróság, amely a Verwaltungsgerichtshofhoz és a jelen ügyben eljáró fellebbviteli bírósághoz hasonlóan
vitatja, hogy az ajánlatkérő kötve lenne a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark 1999. június 10‑i határozatához, mindazonáltal
felteszi a kérdést, hogy nem ütközhet‑e az említett irányelv 2. cikkének (7) bekezdésében kinyilvánított, a jogorvoslati eljárásokért
felelős testületek által hozott határozatok hatékony végrehajtására irányuló céllal az a feltevés, miszerint az említett ajánlatkérő
nincs kötve az ilyen határozathoz, és a szerződést másik ajánlattevő részére ítélhette volna oda, sőt, másik ajánlattevő részére
lett volna köteles odaítélni.
Harmadszor, feltéve hogy e második kérdésfelvetésre igenlő választ kell adni, a kérdést előterjesztő bíróság utal arra, hogy
a Strabag és társai, akárcsak a fellebbviteli bíróság, kifogásolják, hogy a Stadt Graz anélkül ítélte oda a HFB részére a
szerződést, hogy figyelembe vette volna azt – a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark által 1999. június 10‑i határozatában
nem említett – körülményt, hogy e vállalkozás a saját állítása szerint nem tudná e szerződést az ajánlati felhívásban rögzített
határidőre teljesíteni. E körülmények között a bíróság felteszi a kérdést, hogy a 89/665 irányelv 2. cikkének (7) bekezdésére
tekintettel, ha kötve is volt az ajánlatkérő egy olyan szervnek a határozatához, mint a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark,
mindazonáltal vizsgálhatta volna‑e, sőt köteles lett volna‑e vizsgálni az ilyen határozat helytállóságát és/vagy az e határozat
alapjául szolgáló mérlegelés kimerítő jellegét.
Ilyen körülmények között az Oberster Gerichtshof felfüggesztette az eljárását, és a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság
elé előzetes döntéshozatalra:
„1)      Akkor is ellentétes‑e a […] 89/665[…] irányelv 1. cikkének (1) bekezdésével és 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjával, vagy
ezen irányelv egyéb rendelkezéseivel az a nemzeti szabályozás, amely a közösségi közbeszerzési jog ajánlatkérő általi megsértésén
alapuló kártérítési igény érvényesítését az ajánlatkérő vétkességétől teszi függővé, ha ezt a szabályozást oly módon alkalmazzák,
hogy az ajánlatkérő szerveinek vétkességét főszabály szerint vélelmezni kell, és az ajánlatkérő nem hivatkozhat az egyedi
képességek hiányára, valamint az ily módon hiányzó szubjektív felróhatóságra?
2)      Az 1. kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
Értelmezhető‑e a […] 89/665[…] irányelv 2. cikkének (7) bekezdése akként, hogy az abban meghatározott, a jogorvoslati eljárásban
hozott határozatok hatékony végrehajtásának biztosítását előíró szabály értelmében a közbeszerzést ellenőrző hatóság döntése
az eljárás valamennyi résztvevője, így az ajánlatkérő vonatkozásában is kötőerővel bír?
3)      A 2. kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
A […] 89/665[…] irányelv 2. cikkének (7) bekezdése értelmében megengedett‑e, hogy az ajánlatkérő a közbeszerzést ellenőrző
hatóság jogerős döntését figyelmen kívül hagyja, illetve köteles‑e akár erre, [és] ha igen, milyen feltételek fennállása esetén?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 89/665 irányelvet úgy kell‑e értelmezni,
hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési jog ajánlatkérő által történő megsértésén alapuló
kártérítésre való jogosultság feltételéül szabja a szóban forgó jogsértés vétkes jellegét, amennyiben e szabályozás alkalmazásának
alapja az ajánlatkérő vétkességének vélelme, valamint az, hogy az ajánlatkérő nem hivatkozhat az egyedi képességeknek, és
ebből következően az állítólagos jogsértés szubjektív felróhatóságának a hiányára.
E tekintetben először is rá kell mutatni arra, hogy a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdése azt a kötelezettséget rója
a tagállamokra, hogy tegyenek meg minden szükséges intézkedést annak biztosítására, hogy hatékony, és főként a lehető leggyorsabb
jogorvoslati eljárások álljanak rendelkezésre az ajánlatkérő azon határozatával szemben, amely „megsértette” a közbeszerzésekre
vonatkozó uniós jogot vagy az e jogot átültető nemzeti szabályokat. Ezen irányelv harmadik preambulumbekezdése pedig annak
szükségességét hangsúlyozza, hogy e jog, illetve e szabályok „megszegése” esetére hatékony és gyors jogorvoslati eszközök
álljanak rendelkezésre.
Ami különösen a kártérítésre irányuló jogorvoslatot illeti, a 89/665 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja úgy rendelkezik,
hogy a tagállamok biztosítják, hogy az 1. cikkben meghatározott jogorvoslati eljárások érdekében hozott intézkedések hatáskört
adjanak ilyen kártérítésnek a jogsértést szenvedett személyek részére történő megítélésére.
A 89/665 irányelv azonban mindössze azokat a minimális feltételeket határozza meg, melyeknek a nemzeti jogrend szerinti jogorvoslati
eljárásoknak meg kell felelniük a közbeszerzésekre vonatkozó uniós jogi előírások tiszteletben tartása érdekében (lásd különösen
a C‑327/00. sz. Santex‑ügyben 2003. február 27‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑1877. o.] 47. pontját és a C‑315/01. sz. GAT‑ügyben
2003. június 19‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑6351. o.] 45. pontját). Amennyiben nincs a tárgyra vonatkozó külön rendelkezés,
akkor tehát minden tagállamnak magának kell belső jogrendjében meghatároznia azon intézkedéseket, amelyek szükségesek annak
biztosításához, hogy a jogorvoslati eljárások ténylegesen lehetővé tegyék a kártérítésnek a közbeszerzési jog megsértése miatt
kárt szenvedett személyek számára történő megítélését (lásd analógia útján a fent hivatkozott GAT‑ügyben hozott ítélet 46. pontját).
Ennek alapján a 89/665 irányelv 2. cikke (1) bekezdése c) pontjának végrehajtása főszabály szerint – az egyenértékűség és
a tényleges érvényesülés elvének keretei között – a tagállamok eljárásjogi autonómiájának körébe tartozik, mégis vizsgálni
kell, hogy e rendelkezés – a kártérítés megítélésére irányuló jogorvoslat általános hátterére és céljára tekintettel értelmezve –
kizárja‑e azt, hogy egy, az alapügyben érintetthez hasonló nemzeti rendelkezés a jelen ítélet 30. pontjában foglalt feltételek
mellett az ilyen kártérítést a közbeszerzési jog ajánlatkérő általi megsértésének vétkes jellegétől tegye függővé.
E tekintetben mindenekelőtt fontos rámutatni arra, hogy a 89/665 irányelv 1. cikke (1) bekezdésének, továbbá 2. cikke (1),
(5) és (6) bekezdésének, valamint hatodik preambulumbekezdésének megfogalmazásában semmi nem utal arra, hogy a közbeszerzésekre
vonatkozó szabályozás azon megsértésének, amely a sérelmet szenvedett személy számára kártérítési igényt keletkeztethet, különös
jellemzőkkel kellene rendelkeznie, mint amilyen az ajánlatkérő bizonyított vagy vélelmezett vétkességéhez kötöttség, vagy
a kimentési okok teljes kizárása.
Ezt az elemzést a kártérítés megítélésére irányuló, a 89/665 irányelvben előírt jogorvoslat általános háttere és célja is
alátámasztja.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis a tagállamok – miközben kötelesek olyan jogorvoslatokról rendelkezni, amelyek
lehetővé teszik az ajánlatkérő közbeszerzési szabályozással ellentétes határozatának megsemmisítését – a 89/665 irányelv gyors
eljárásra vonatkozó célkitűzésére tekintettel jogosultak e jogorvoslatfajtát illetően ésszerű jogvesztő határidőket megállapítani,
mégpedig annak elkerülése érdekében, hogy a részvételre jelentkezők és az ajánlattevők bármikor hivatkozhassanak az említett
szabályozás megsértésére, ami arra kötelezné az ajánlatkérőket, hogy újra lefolytassák az egész eljárást e jogsértések orvoslása
érdekében [lásd ebben az értelemben különösen a C‑470/99. sz., Universale‑Bau és társai ügyben 2002. december 12‑én hozott
ítélet (EBHT 2002., I‑11617. o.) 74–78. pontját; a fent hivatkozott Santex‑ügyben hozott ítélet 51. és 52. pontját; a C‑241/06. sz.
Lämmerzahl‑ügyben 2007. október 11‑én hozott ítélet (EBHT 2007., I‑8415. o.) 50. és 51. pontját, valamint a C‑406/08. sz.
Uniplex (UK) ügyben 2010. január 28‑án hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 38. pontját].
Ezenkívül a 89/665 irányelv 2. cikke (6) bekezdésének második albekezdése fenntartja a tagállamok számára annak lehetőségét,
hogy a jogorvoslati eljárásokért felelős testületnek a szerződés‑odaítélést követő szerződéskötés után fennálló hatáskörét
a kártérítés megítélésére korlátozzák.
Ezzel összefüggésben a 89/665 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének c) pontjában előírt kártérítési jellegű jogorvoslat csak
azzal a feltétellel minősülhet adott esetben az említett irányelv által előírt, a jogorvoslatok hatékonyságára vonatkozó célkitűzést
alátámasztó tényleges érvényesülés elvével összeegyeztethető eljárási alternatívának [lásd ebben az értelemben különösen a
fent hivatkozott Uniplex (UK) ügyben hozott ítélet 40. pontját], ha a közbeszerzésekre vonatkozó szabályok megsértésén alapuló
kártérítés lehetősége – az e 2. cikk (1) bekezdésében előírt többi jogorvoslathoz hasonlóan – nem függ az ajánlatkérő vétkességének
megállapításától.
Amint azt az Európai Bizottság kifejtette, e tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a jelen ügyben érintett nemzeti szabályozás
– ellentétben a fent hivatkozott Bizottság kontra Portugália ügyben 2004. október 14‑én hozott ítéletben vizsgált nemzeti
szabályozással – az ajánlatkérő vétkessége tekintetében a bizonyítási terhet nem a károsult személyre hárítja, hanem az ajánlatkérőt
kötelezi az őt terhelő vétkességi vélelem megdöntésére, miközben korlátozza az e célból felhozható indokokat.
Ugyanis ez utóbbi szabályozás úgyszintén magában hordozza annak kockázatát, hogy az ajánlatkérő jogellenes határozata miatt
sérelmet szenvedett ajánlattevő mégsem lesz jogosult az e határozattal neki okozott károk megtérítésére, ha az ajánlatkérőnek
sikerül megdöntenie az őt terhelő vétkességi vélelmet. Márpedig a jelen előzetes döntéshozatali kérelemben foglaltak, valamint
a tárgyaláson elhangzottak fényében ez az eshetőség a jelen esetben nem zárható ki, mivel a Stadt Graznak a Vergabekontrollsenat
des Landes Steiermark által 1999. június 10‑én hozott, a Strabag és társai jogorvoslatát elutasító határozat közbejötte miatt
lehetősége van az általa állítólagosan elkövetett téves jogalkalmazás menthetőségére hivatkozni.
De legalábbis az érintett ajánlattevő számára ugyanezen szabályozás alapján fennáll annak a veszélye, hogy csak késedelemmel
jut hozzá a kártérítéshez, tekintve, hogy az állítólagos jogsértés vétkes jellegének megállapítására irányuló polgári peres
eljárások elhúzódhatnak.
Vagyis bármelyik esetről legyen is szó, a helyzet ellentétes lesz a 89/665 irányelv 1. cikkének (1) bekezdésében és harmadik
preambulumbekezdésében kifejezésre juttatott azon célkitűzéssel, amely szerint az ajánlatkérők közbeszerzési jogot sértő határozataival
szemben hatékony és a lehető leggyorsabb jogorvoslati eszközöket kell biztosítani.
Hangsúlyozni kell továbbá azt is, hogy még ha feltételeznénk is, hogy a jelen ügyben a Stadt Graz 1999 júniusának folyamán
úgy ítélhette meg, hogy a közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak lefolytatását meghatározó hatékonysági célra tekintettel
köteles haladéktalanul érvényt szerezni a Vergabekontrollsenat des Landes Steiermark 1999. június 10‑i határozatának, anélkül
hogy az e határozattal szemben lehetséges jogorvoslat határidejének lejártát megvárná, ettől függetlenül igaz – amint a tárgyaláson
a Bizottság is hangsúlyozta –, hogy az e határozat közigazgatási bíróság általi megsemmisítését követően az elutasított ajánlattevő
által előterjesztett kártérítés iránti kereseti kérelem megalapozottsága nem függhet – a 89/665 irányelv ilyen kártérítéshez
való jogot biztosító rendelkezései megfogalmazását, hátterét és célkitűzését figyelmen kívül hagyva – az ajánlatkérő vitatott
magatartása vétkes jellegének mérlegelésétől.
A fenti megfontolások alapján az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 89/665 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési jog ajánlatkérő által történő megsértésén alapuló kártérítésre
való jogosultság feltételéül szabja a szóban forgó jogsértés vétkes jellegét, beleértve azt is, ha e szabályozás alkalmazásának
alapja az ajánlatkérő vétkességének vélelme, valamint az, hogy az ajánlatkérő nem hivatkozhat az egyedi képességeknek, és
ebből következően az állítólagos jogsértés szubjektív felróhatóságának a hiányára.

A második és a harmadik kérdésről
Figyelembe véve az első kérdésre adott választ, a másik két kérdést nem kell megválaszolni.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján, a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az 1992. június 18‑i 92/50/EGK tanácsi irányelvvel módosított, az árubeszerzésre és az építési beruházásra irányuló közbeszerzési
szerződések odaítélésével kapcsolatos jogorvoslati eljárás alkalmazására vonatkozó törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezések
összehangolásáról szóló, 1989. december 21‑i 89/665/EGK tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan
nemzeti szabályozás, amely a közbeszerzési jog ajánlatkérő által történő megsértésén alapuló kártérítésre való jogosultság
feltételéül szabja a szóban forgó jogsértés vétkes jellegét, beleértve azt is, ha e szabályozás alkalmazásának alapja az ajánlatkérő
vétkességének vélelme, valamint az, hogy az ajánlatkérő nem hivatkozhat az egyedi képességeknek, és ebből következően az állítólagos
jogsértés szubjektív felróhatóságának a hiányára.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: német.