CELEX: 62005CJ0173
Fördragsbrott
Artiklarna 23 EG, 25 EG och 133 EG
Samarbetsavtalet mellan EEG och Algeriet
Miljöavgift på gasledningar i regionen Sicilien
Avgift med motsvarande verkan som en tull

Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter enligt artiklarna 23 EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG samt artiklarna 4 och 9 i samarbetsavtalet mellan Europeiska
ekonomiska gemenskapen och Folkrepubliken Algeriet, vilket undertecknades i Alger den 26 april 1976 och godkändes på gemenskapens
vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978 (EGT L 263, s.1; svensk specialutgåva, område 11,
volym 5 s. 57) (nedan kallat samarbetsavtalet), genom att införa och behålla den miljöavgift på gasledningar som föreskrivs
i artikel 6 i den regionala lagen för regionen Sicilien nr 2 om bestämmelser och ekonomiska program för år 2002, (legge n.
2, Disposizioni programmatiche e finanziarie per l’anno 2002), av den 26 mars 2002 (GURS nr 14, av den 27 mars 2002, del I,
s. 1) (nedan kallad den sicilianska lagen).

Tillämpliga bestämmelser

Den gemenskapsrättsliga lagstiftningen
Samarbetsavtalet
Artikel 1 i samarbetsavtalet har följande lydelse:
”Förevarande avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Algeriet har till syfte att främja övergripande samarbete
mellan parterna till avtalet för att bidra till Algeriets ekonomiska och sociala utveckling och stärka förbindelserna mellan
parterna. För detta ändamål kommer föreskrifter och åtgärder att antas och genomföras på områdena ekonomiskt, tekniskt och
finansiellt samarbete samt inom handeln och det sociala området.”
Enligt artikel 4.1 i nämnda avtal skall syftet med samarbetet mellan gemenskapen och Demokratiska folkrepubliken Algeriet
vara att främja särskilt följande:
”…
–        Saluförande och marknadsföring av algeriska exportvaror.
–        …
–        Vad gäller energi, deltagande av gemenskapsaktörer i arbetsprogram för exploatering, bearbetning och förädling av Algeriets
naturtillgångar och i alla verksamheter som kan utveckla dessa på platsen, och ansträngningar att få långtidsavtal mellan
aktörerna om leverans av råolja, gas eller petroleumprodukter att fungera väl.
…”
I artikel 9.1 i samarbetsavtalet föreskrivs att ”varor med ursprung i Algeriet, andra än de som är förtecknade i bilaga II
till Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen [skall] importeras till gemenskapen utan kvantitativa
restriktioner och åtgärder med motsvarande verkan och utan tullar och avgifter med motsvarande verkan”.
Metangas är en av de varor som omfattas av artikel 9 i samarbetsavtalet.

Den nationella lagstiftningen
I artikel 6 i den sicilianska lagen föreskrivs följande:
”…
1.      En miljöavgift införs i syfte att finansiera investeringar för att minska och avvärja de hot mot miljön som uppstår genom
förekomsten av gasledningar innehållande metangas som anlagts i regionen Sicilien. Intäkterna skall finansiera initiativ för
att bevara, skydda och förbättra miljön, särskilt inom de områden som rörledningarna passerar.
…
3.      … Avgiftsskyldigheten är knuten till äganderätten till gasledningar som innehåller gas, som går genom regionen Sicilien.
4.      Ägare till gasledningar som är klassificerade som rörledningar av typ 1 enligt stycke 3 är skyldiga att erlägga avgift om
de bedriver minst en av följande verksamheter: transport, distribution, försäljning eller inköp.
5.      Beträffande avgiftsskyldigheten avses med gasledningar samtliga rörledningar med delar, anslutningar, ventiler och andra särskilda
komponenter som tillsammans används för att transportera och distribuera naturgas.
6.      Avgiften beräknas på grundval av volymen mätt i kubikmeter på gasledningar som är klassificerade som rörledningar av typ 1
i den mening som avses i ministerdekretet av den 24 november 1984 som i syfte att skydda säkerheten reglerar anläggningar
för transport och distribution av naturgas via rörledningar.
7.      Avgiften skall fastställas per taxeringsår på de grunder som anges i punkt 6.
…
10.      Avgiften skall tas ut per kalenderår av dem som enligt punkt 4 är skyldiga att erlägga avgift, i proportion till de antal
månader som deras ägande varat.
…”
Enligt del 1, punkt 1.3 i bilagan till ministerdekret av den 24 november 1984 (ordinarie tillägg till GURI nr 12, av den 15 januari 1985)
är rörledningar av typ 1 rörledningar vilkas tryck överstiger 24 bar.

Det administrativa förfarandet
Under åren 2002 och 2003 begärde kommissionen förtydliganden från de italienska myndigheterna angående tillämpningsföreskrifterna
för den miljöavgift som införts genom den sicilianska lagen.
Genom skrivelse av den 9 september 2003 meddelade Republiken Italien kommissionen att miljöavgiften inte hade varit föremål
för någon konkret tillämpning i den italienska rättsordningen, eftersom den regionala förvaltningsdomstolen i Lombardiet hade
fastställt att denna lag strider mot bestämmelserna i gemenskapsrätten.
Kommissionen fann att ovannämnda yttrande varken var uttömmande i sak eller hade någon rättslig grund. Den skickade därför
den 19 december 2003 en formell underrättelse till Republiken Italien i vilken den anförde att den aktuella avgiften strider
mot artiklarna 23 EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG samt artiklarna 4 och 9 i samarbetsavtalet.
Eftersom kommissionen inte fick något svar efter denna formella underrättelse, trots en förlängning av tidsfristen, riktade
den ett motiverat yttrande till Republiken Italien den 9 juli 2004 med en uppmaning att inom två månader från delgivningen
av yttrandet vidta nödvändiga åtgärder för att följa detta.
Republiken Italien inkom inte med något svar på yttrandet. Som en följd härav beslutade kommissionen att väcka förevarande
talan.

Talan

Parternas argument
Kommissionen har gjort gällande att det i regionen Sicilien endast finns en infrastruktur av gasledningar för transport av
naturgas som motsvarar avgiftsvillkoren i den italienska lagstiftningen. Denna anläggning, som är ansluten till gasledningar
i Medelhavsområdet, transporterar naturgas från Algeriet som är avsedd att dels distribueras och användas i Italien, dels
exporteras till andra medlemsstater.
Kommissionen har hävdat att det verkliga syftet med den aktuella avgiften, mot bakgrund av den sicilianska lagens ordalydelse,
är att den skall belasta inte endast infrastrukturen som sådan utan även den vara som transporteras, nämligen metangas. Av
den sicilianska lagstiftningen framgår nämligen dels att avgiftsskyldigheten är knuten till äganderätten till gasledningar
som innehåller gas, dels att det är de ägare till gasledningar som bedriver minst en av verksamheterna transport, försäljning
eller köp av gas som är skyldiga att erlägga avgiften. Kommissionen har vidare angett att avgiften beräknas på grundval av
den volym gas som finns i ledningarna.
Enligt kommissionen beläggs följaktligen varor med ursprung i tredje land som är i fri omsättning eller i transit genom Italien
med en avgift som utgör en avgift med motsvarande verkan som en importtull (för det fall gasen importeras till gemenskapen)
eller exporttull (för det fall gasen transporteras till andra medlemsstater). Det framgår dock av fast rättspraxis att det
är förbjudet att införa nya avgifter eller åtgärder med motsvarande verkan på varor som importeras direkt från tredje land
(dom av den 13 december 1973 i de förenade målen 37/73 och 38/73, Indiamex och De Belder, REG 1973, s. 1609, punkterna 10–18,
svensk specialutgåva, volym 2, s. 187, och av den 16 mars 1983 i mål 266/81, SIOT, REG 1983, s. 731, punkt 18, svenska specialutgåva,
volym 7, s. 65).
Kommissionen har även gjort gällande att det framgår av tullunionssystemet att tullar är förbjudna oberoende av alla hänsyn
till det ändamål för vilket de införts. Begreppet avgift med motsvarande verkan som en tull är nämligen ett objektivt juridiskt
begrepp i gemenskapsrätten (dom av den 14 september 1995 i de förenade målen C‑485/93 och C‑486/93, Simitzi, REG 1995, s. I‑2655,
punkt 14).
Kommissionen har hävdat att införandet av miljöavgiften är oförenligt med den gemensamma tulltaxan och följaktligen med artiklarna 23
EG, 25 EG, 26 EG och 133 EG, i den mån avgiften inverkar menligt på utjämningen av nivån på de avgifter som tas ut vid gemenskapens
yttre gränser på varor som importeras från tredje land, och därigenom riskerar att orsaka förskjutningar i handeln mellan
dessa länder och snedvridningar av den fria rörligheten för varor eller av konkurrensförhållandena mellan medlemsstaterna
(dom av den 22 april 1999 i mål C‑109/98, CRT France international, REG 1999, s. I‑2237, punkterna 22 och 23 och där angiven
rättspraxis).
Kommissionen har vidare påpekat att när ett förbud mot avgifter med motsvarande verkan förekommer i bilaterala och multilaterala
avtal, slutna mellan gemenskapen och ett eller flera tredje länder, som har till ändamål att undanröja handelshindren, har
detta samma tillämpningsområde som vid handel inom gemenskapen (dom av den 5 oktober 1995 i mål C‑125/94, Aprile, REG 1995,
s. I‑2919, punkterna 38 och 39).
Kommissionen har vidare anmärkt att enligt fast rättspraxis kan en medlemsstat inte tillämpa transitavgifter eller någon annan
avgift för genomfart av varor då dessa avgifter har en motsvarande verkan som en exporttull (domen i det ovannämnda målet
SIOT, punkterna18, 19 och 23, och dom av den 27 februari 2003 i mål C‑389/00, kommissionen mot Tyskland, REG 2003, s. I‑2001,
punkterna 50 och 51).
Den italienska regeringen har hävdat att den omtvistade avgiften inte kan anses vara en avgift med motsvarande verkan som
en tull.
Nämnda regering anser att kommissionen inte har beaktat miljöavgiftens syfte som skall anses vara att genomföra de principer
som omnämns i EG‑fördraget när det gäller miljön, särskilt försiktighetsprincipen.
Den italienska regeringen har vidare gjort gällande att den omtvistade avgiften har egna och särskilda egenskaper som är hänförliga
till iakttagandet av försiktighetsprincipen.
Den italienska regeringen har tillagt att avgiften i fråga skall erläggas endast om gasen faktiskt finns i infrastrukturen
och om ägaren bedriver en verksamhet avseende transport, distribution, försäljning eller inköp av gas. Ett sådant förfarande
stämmer således överens med den regionala lagstiftarens vilja att avgiften endast skall erläggas i de fall då det finns en
möjlig risk för skada på miljön.
Den italienska regeringen har påpekat att inkomsterna från den aktuella avgiften är avsedda att finansiera investeringar i
syfte att minska och förhindra de eventuella riskerna för miljön till följd av den infrastruktur som finns i regionen Sicilien.
De omtvistade avgifterna har endast till syfte att skydda miljön, vilket utgör ett av de grundläggande syftena enligt gemenskapsrätten.
Denna inneboende koppling mellan den omtvistade avgiften och dess syfte utgör ett obestridligt bevis för att avgiften inte
är en tull.
Den italienska regeringen har även angett att miljöavgiften inte belastar varorna utan endast infrastrukturen. Sambandet mellan
avgiftsbeloppet och volymen av den transporterade gasen utgör en enkel teknisk parameter för att upprätta ett samband med
den faktiska storleken på det hot som uppstår mot miljön. Återverkningarna av avgiften på priset på varan är enbart hypotetiska
och avhängiga viljan hos gasledningens ägare.
Mot bakgrund av det ovanstående har den italienska regeringen yrkat att talan skall ogillas.

Domstolens bedömning
Inledande synpunkter
Domstolen erinrar om, innan talan prövas i sak, att enligt artikel 23.1 EG skall gemenskapen grunda sig på en tullunion, som
skall omfatta all handel med varor. Denna union skall innebära dels att tullar på import och export samt alla avgifter med
motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsstaterna, dels att en gemensam tulltaxa gentemot tredje land skall införas.
En avgift med motsvarande verkan i den mening som avses i artiklarna 23 EG och 25 EG utgörs av varje avgift, oavsett benämning
eller utformning, som åläggs ensidigt och som tas ut på varor på grund av att dessa passerar en gräns, om den inte är en tull
i egentlig mening, även om den inte tas ut till förmån för staten (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 november 2005
i mål C‑293/02, Jersey Produce Marketing Organisation, REG 2005, s. I‑9543, punkt 55, och av den 8 juni 2006 i mål C‑517/04,
Koornstra, REG 2006, s. I‑5015, punkt 15).
Vad gäller Gemensamma tulltaxan är dess syfte att genomföra en utjämning av de tullar som vid gemenskapens gränser tas ut
på produkter som importeras från tredje land, för att undvika en snedvridning av den interna fria rörligheten för varor eller
av konkurrensvillkoren (domen i det ovannämnda förenade målen Indiamex och De Belder, punkt 9, och dom av den 7 november 1996
i mål C‑126/94, Cadi Surgelés m.fl., REG 1996, s. I‑5647, punkt 14).
Såväl gemenskapens tullområde, som utgör en enhet, som den enhetliga gemensamma handelspolitiken skulle nämligen lida allvarlig
skada om medlemsstaterna ägde att ensidigt påföra avgifter med motsvarande verkan som tull på import från tredje land (se,
för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Aprile, punkt 34).
Tullunionen förutsätter dessutom med nödvändighet att den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna säkerställs. Denna
frihet skulle inte kunna vara fullständig om medlemsstaterna hade möjlighet att på något sätt hindra eller störa transitvarutrafiken.
Det är därför, som en följd av tullunionen och i medlemsstaternas ömsesidiga intresse, nödvändigt att som en allmän princip
erkänna principen om transiteringsfrihet för varor inom gemenskapen (domen i det ovannämnda målet SIOT, punkt 16).
Medlemsstaterna bryter mot grundprincipen om fri gemenskapstransitering om de för varor i transit på deras territorium tillämpar
transiteringsavgifter eller andra avgifter med anledning av transiteringen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda
målet SIOT, punkterna 18 och 19).
Det saknas för övrigt skäl att tolka förbudet mot avgifter med motsvarande verkan som tullar på olika sätt, beroende på om
det är handeln inom gemenskapen eller handeln med tredje länder som regleras av sådana avtal som samarbetsavtalet (se domen
i det ovannämnda målet Aprile, punkt 39).
Saken skall prövas mot bakgrund av dessa principer.
Prövning i sak
I förevarande mål är det ostridigt att en avgift har införts enligt den sicilianska lagen, avsedd att finansiera investeringar
i syfte att minska och förhindra de eventuella riskerna för miljön till följd av de gasledningar med metangas som finns i
regionen Sicilien. Den aktuella tranporten och distributionen av metangas sker i gasledningar som är klassificerade som rörledningar
av typ 1, i den mening som avses i ministerdekretet av den 24 november 1984, och som är anslutna till gasledningar i Medelhavsområdet
vilka transporterar sådan gas från Algeriet.
Enligt artikel 6.3 i den sicilianska lagen är avgiftsskyldigheten knuten till äganderätten till de gasledningar innehållande
gas som går genom regionen Sicilien.
Den italienska regeringen har i sitt yttrande bekräftat att miljöavgiften inte avser varorna utan endast infrastrukturen.
Den omtvistade avgiften skall emellertid, enligt den italienska regeringen, erläggas endast om gasen faktiskt finns i infrastrukturen.
Denna regering har inte heller bestritt att den enda anläggning som uppfyller kraven för att avgiften skall erläggas enligt
den sicilianska lagen är den anläggning som är ansluten till gasledningar i Medelhavsområdet som transporterar naturgas från
Algeriet.
Den avgift som införts genom den sicilianska lagen utgör följaktligen en skatt som belastar en vara som importerats från tredje
land, nämligen Demokratiska folkrepubliken Algeriet, som är avsedd att dels distribueras och användas i Italien, dels exporteras
till andra medlemsstater.
Såsom framgår av den rättspraxis som anges i punkterna 28–33 i förevarande dom strider en sådan avgift på varor som importeras
från tredje land, i förevarande fall Algeriet, mot artiklarna 23 EG och 133 EG samt artikel 9 i samarbetsavtalet.
Det skall för övrigt noteras att i den mån som den algeriska gasen, som belastas med en avgift enligt den sicilianska lagen,
importeras till Italien och därefter exporteras till andra medlemsstater kan den omtvistade avgiften påverka handeln inom
gemenskapen i strid med artikel 25 EG.
Slutligen, vad gäller den italienska regeringens argument, enligt vilket kommissionens talan är ogrundad eftersom den omtvistade
avgiften införts enbart i syfte att skydda miljön med beaktande av bland annat försiktighetsprincipen, skall det erinras om
att domstolen redan har fastslagit att tullar och avgifter med motsvarande verkan är förbjudna oberoende av för vilket ändamål
de införts eller vart de inkomster som de ger skall gå (se, dom av den 9 september 2004 i mål C‑72/03, Carbonati Apuani, REG 2004,
s. I‑8027, punkt 31).
Vad gäller artikel 26 EG och artikel 4 i samarbetsavtalet innehåller dessa, i sig själva, inga tillräckligt precisa rättsliga
kriterier för att bedöma den avgift som införts genom den sicilianska lagen.
Mot bakgrund av det ovan anförda konstaterar domstolen att Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter
enligt artiklarna 23 EG, 25 EG och 133 EG samt artikel 9 i samarbetsavtalet genom att införa en miljöavgift som belastar metangas
från Algeriet.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Republiken Italien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Italien
i huvudsak har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Republiken Italien har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 23 EG, 25 EG och 133 EG samt artikel 9
i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Folkrepubliken Algeriet, vilket undertecknades i Alger den
26 april 1976 och godkändes på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978, genom
att införa en miljöavgift som belastar metangas från Algeriet.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Republiken Italien skall ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: italienska.