CELEX: 62003TJ0185
Ochranná známka Společenství
Námitkové řízení
Přihláška slovní ochranné známky Společenství ENZO FUSCO
Starší slovní ochranná známka Společenství ANTONIO FUSCO
Nebezpečí záměny
Podobnost označení
Článek 8 odst. 1 písm. b) nařízení (ES) č. 40/94

Skutečnosti předcházející řízení
1       Dne 21. ledna 1998 podal žalobce u Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (OHIM) přihlášku ochranné
známky Společenství podle nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. L 11,
s. 1; Zvl. vyd. 17/01, s. 146).
2       Ochrannou známkou, jejíž zápis byl požadován, je slovní označení ENZO FUSCO.
3       Výrobky, pro které byl zápis požadován, náležejí do tříd 3, 9, 18, 24 a 25 podle Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků
a služeb pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, a odpovídají následujícímu popisu:
–       „mýdla, parfumerie, éterické oleje, kosmetika, vlasové vody, zubní pasty“, náležející do třídy 3;
–       „brýle, pouzdra na brýle“, náležející do třídy 9;
–       „kůže a imitace kůže, výrobky z těchto materiálů neuvedené v jiných třídách; kůže zvířat; lodní kufry a kufry, batohy a tašky;
deštníky, slunečníky a vycházkové hole“, náležející do třídy 18;
–       „tkaniny a jiné textilie neuvedené v jiných třídách; ložní prádlo a pokrývky a ubrusy“, náležející do třídy 24;
–       „oděvy, obuv, pokrývky hlavy“, náležející do třídy 25.
4       Přihláška ochranné známky byla zveřejněna ve
Věstníku ochranných známek Společenství
č. 2/1999 ze dne 11. ledna 1999.
5       Dne 8. dubna 1999 podal vedlejší účastník proti přihlašované ochranné známce námitky podle článku 42 nařízení č. 40/94.
6       Ochrannou známkou dovolávanou na podporu námitek je slovní ochranná známka Společenství ANTONIO FUSCO, podaná dne 10. října
1997 a zapsaná dne 8. března 1999.
7       Výrobky, pro které byla tato starší ochranná známka zapsána, odpovídají následujícímu popisu:
–       „bělící přípravky a ostatní prací prostředky; přípravky pro čištění, leštění, odmašťování a broušení; mýdla; parfumerie, éterické
oleje, kosmetika, vlasové vody; zubní pasty“, náležející do třídy 3;
–       „brýle; přístroje a zařízení vědecké, elektrické, optické a pro signalizaci a kontrolu, navigační a zeměměřičské přístroje
a nástroje, fotografické a kinematografické aparáty, přístroje a nástroje na vážení a měření, výukové a záchranné přístroje
a vybavení; přístroje pro nahrávání, přenášení a reprodukci zvuku a obrazu; magnetické nahrávací nosiče; gramofonové desky;
automatické distribuční stroje a mechanismy pro mincová zařízení; registrační pokladny, počítací stroje, vybavení pro zpracování
informací a počítače; hasicí přístroje“, náležející do třídy 9;
–       „drahé kovy a jejich slitiny a výrobky z těchto materiálů nebo jimi pokovené neuvedené v jiných třídách; klenoty, drahé kameny;
hodiny a časomíry“, náležející do třídy 14;
–       „kůže a imitace kůže, výrobky z těchto materiálů neuvedené v jiných třídách; kůže zvířat; lodní kufry a kufry; deštníky, slunečníky
a vycházkové hole; biče a sedlářské výrobky“, náležející do třídy 18;
–       „nábytek, zrcadla, rámy; výrobky ze dřeva, korku, rákosu, ratanu, proutí, rohoviny, kosti, slonoviny, velrybí kosti, želvoviny,
jantaru, perleti, mořské pěny a náhražek všech těchto materiálů nebo z plastů, neuvedené v jiných třídách“, náležející do
třídy 20;
–       „tkaniny a jiné textilie neuvedené v jiných třídách; ložní prádlo a pokrývky a ubrusy“, náležející do třídy 24;
–       „oděvy, obuv, pokrývky hlavy“, náležející do třídy 25.
8       Rozhodnutím ze dne 28. září 2001 námitkové oddělení zamítlo přihlášku k zápisu na základě čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení
č. 40/94.
9       Dne 5. prosince 2001 podal žalobce u OHIM odvolání proti rozhodnutí námitkového oddělení.
10     Rozhodnutím ze dne 17. března 2003 (dále jen „napadené rozhodnutí“) čtvrtý odvolací senát OHIM zamítl odvolání. Odvolací senát
měl v podstatě za to, že příjmení „Fusco“, obsažené v obou označeních, které v Itálii není ani neobvyklé, ani obzvláště rozšířené,
má větší rozlišovací způsobilost než jména „Antonio“ a „Enzo“, která jsou obě běžná. Uvedl, že stupeň podobnosti označení
není ani nízký, ani vysoký, ale střední. Jelikož jsou výrobky, na které se ochranné známky vztahují, totožné, došel odvolací
senát k závěru, že přítomnost slovního prvku „Fusco“ v obou označeních může vyvolat nebezpečí záměny u relevantní veřejnosti.

Návrhy účastníků řízení
11     Ve své žalobě žalobce navrhuje, aby Soud:
–       zrušil napadené rozhodnutí odvolacího senátu;
–       prohlásil, že přihlašovaná ochranná známka Společenství ENZO FUSCO může být zapsána;
–       podpůrně, pokud bude mít Soud za to, že ochranné známky by mohly být zaměněny, určil přesný územní rozsah působnosti rozhodnutí;
–       rozhodl, že řízení o převodu upravené v článku 108 nařízení č. 40/94 nebude prekludováno, s výjimkou jeho prekluze na území,
na kterém byla výslovně uznána existence nebezpečí záměny;
–       uložil OHIM a vedlejšímu účastníku náhradu nákladů, nebo, podpůrně, nařídil vyrovnání nákladů.
12     Během jednání se žalobce vzdal druhého a třetího bodu svého návrhu, což Soud vzal na vědomí. Rovněž uznal, že čtvrtý bod návrhu
se týká otázky, která vyvstane pouze v případě, že žaloba bude zamítnuta.
13     OHIM a vedlejší účastník navrhují, aby Soud:
–       zamítl žalobu;
–       uložil žalobci náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
14     Vedlejší účastník uvádí, že podpis advokáta pod žalobou a podpis na plné moci k zastupování jsou rozdílné. Navíc opisy žaloby
nebyly ověřeny advokátem zapsaným u advokátní komory členského státu. Během jednání vedlejší účastník předložil Soudu tři
dokumenty obsahující grafologické posudky, aby odůvodnil skutečnost, že považoval za nezbytné vznést otázku pravosti podpisu
advokáta žalobce.
15     Ve své replice i během jednání advokát žalobce potvrdil, že podpisy pod žalobou a na plné moci k zastupování jsou jeho, přičemž
jeden má čitelnou a úplnou formu a druhý je ve formě zkratky. Navíc žalobce připojil k replice sedm opisů žaloby ověřených
svým advokátem.
16     Žalobce popřel tři grafologické posudky kvůli jejich opožděnému předložení. OHIM uvedl, že sdílí jeho stanovisko.
Závěry Soudu
17     Vzhledem k tomu, že advokát žalobce potvrdil, že podpisy pod žalobou a na plné moci k zastupování jsou jeho, a že grafologové
ve svých posudcích zdůraznili, že podpisy, na jejichž základě své stanovisko vydali, neumožňují vyloučit možnost, že tyto
podpisy pocházejí od téže osoby, má Soud za to, že není namístě vyhovět první námitce nepřípustnosti vznesené vedlejším účastníkem,
aniž by se Soud musel vyjádřit k tomu, zda byly grafologické posudky předloženy opožděně, či nikoliv.
18     Pokud jde o ověřené opisy, postačuje uvést, že žalobce odstranil nedostatky žaloby.

K návrhu na zrušení
Argumenty účastníků řízení
19     Na podporu svého návrhu na zrušení se žalobce dovolává jediného žalobního důvodu vycházejícího z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b)
nařízení č. 40/94.
20     Účastníci řízení nezpochybňují, že výrobky chráněné kolidujícími ochrannými známkami jsou totožné. Mimoto se účastníci odvolávají
výlučně na italský trh.
21     Žalobce v podstatě uplatňuje, že odvolací senát nesprávně použil zásady upravující posouzení nebezpečí záměny.
22     Zaprvé žalobce vytýká odvolacímu senátu nesprávné použití zásady, podle které srovnání kolidujících označení musí být provedeno
jednotně a synteticky v závislosti na celkovém dojmu, který vyvolávají. Podle jeho názoru odvolací senát nesprávně zaměřil
svou srovnávací analýzu pouze na prvek „Fusco“.
23     Zadruhé má žalobce za to, že odvolací senát založil své odůvodnění na předpokladu, že v ochranné známce složené ze jména a z příjmení
je dominantním a rozlišujícím prvkem vždy příjmení. Domnívá se, že posouzení takových označení musí být založeno na stejných
zásadách, jaké upravují srovnávání ostatních označení. Během jednání žalobce poukázal na řadu rozsudků německých a španělských
soudů z nedávné doby, v nichž bylo rozhodnuto, že průměrný současný spotřebitel
a priori
nepovažuje příjmení za dominantní prvek označení složeného podle vzoru „jméno + příjmení“.
24     Zatřetí žalobce uplatňuje, že odvolací senát založil napadené rozhodnutí na nepřesných skutečnostech. Jednak na rozdíl od
toho, co odvolací senát uvedl ve svém rozhodnutí, příjmení „Fusco“ není málo, ale středně rozšířené. Dále, i když je pravda,
že jména „Antonio“ a „Enzo“ jsou jména v Itálii rozšířená, jedná se nicméně o jména velmi rozdílná. Podle žalobce je totožnost
příjmení přítomných v obou dotčených označeních oslabena rozdílem mezi jmény „Enzo“ a „Antonio“, jakož i skutečností, že „Fusco“
je příjmení v Itálii středně rozšířené.
25     Začtvrté je podle žalobce italský spotřebitel oděvních výrobků zvláště pozorný a obezřetný a bude dokonale schopen přiřadit
výrobky, na které se vztahují kolidující ochranné známky, dvěma rozdílným návrhářům bez nebezpečí, že zamění jejich původ.
Žalobce popírá závěry odvolacího senátu, že tato rozlišovací schopnost může být případně výsledkem delšího učebního procesu,
ale že
a priori
neexistuje.
26     Zapáté odvolací senát údajně nesprávně posoudil relevanci proslulosti dotyčných ochranných známek. Pokud jde o starší ochrannou
známku, nemá dobré jméno. Vzhledem k neexistenci tohoto dobrého jména starší ochranné známky není stupeň podobnosti kolidujících
ochranných známek natolik vysoký, aby bylo možno dojít k závěru, že existuje nebezpečí záměny. Dále měl odvolací senát vzít
v úvahu skutečnost, že ochranná známka ENZO FUSCO je v Itálii chráněna od roku 1982 a že žalobce je osvědčený návrhář působící
již více než třicet let.
27     OHIM namítá, že odvolací senát správně použil zásady upravující srovnávání kolidujících označení. Zdůrazňuje zejména, že příjmení
„Fusco“ představuje dominantní prvek obou označení z důvodů uvedených v napadeném rozhodnutí.
28     Podle vedlejšího účastníka představuje příjmení hlavní rozlišovací prvek občanského stavu osoby, a je tedy spotřebitelem vnímáno
jako dominantní prvek ochranné známky vytvořené podle vzorce „jméno + příjmení“. Mimoto má vedlejší účastník za to, že by
se spotřebitel, který se setká s kolidujícími ochrannými známkami, mohl domnívat, že mezi majiteli uvedených dvou ochranných
známek existuje rodinné pouto. Na podporu této teze uvádí několik rozsudků vydaných italskými soudy v dané oblasti.
29     Pokud jde o proslulost dotčených označení, OHIM a vedlejší účastník mají v podstatě za to, že argumenty podané žalobcem nejsou
relevantní.
Závěry Soudu
30     Podle čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 se na základě námitek majitele starší ochranné známky přihlášená ochranná známka
nezapíše, pokud z důvodu totožnosti nebo podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti nebo podobnosti výrobků nebo
služeb, na které se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti na území, na kterém je starší ochranná
známka chráněna.
31     Podle ustálené judikatury představuje nebezpečí záměny takové nebezpečí, že se veřejnost může domnívat, že dotčené výrobky
nebo služby pocházejí ze stejného podniku nebo případně z podniků hospodářsky propojených.
32     Podle téže judikatury musí být nebezpečí záměny posuzováno globálně podle toho, jak dotčená označení a výrobky nebo služby
vnímá relevantní veřejnost s ohledem na všechny relevantní faktory v projednávaném případě, zejména na vzájemnou závislost
mezi podobností označení a podobností výrobků nebo služeb, na které se ochranná známka vztahuje [viz rozsudek Soudu ze dne
9. července 2003, Laboratorios RTB v. OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T‑162/01, Recueil, s. II‑2821,
body 31 až 33 a uvedená judikatura].
–       K cílové veřejnosti
33     V projednávaném případě je starší ochrannou známkou ochranná známka Společenství. Z toho vyplývá, že území, na kterém je starší
ochranná známka chráněna, je území Evropského společenství. Nicméně z jednotné povahy ochranné známky Společenství, zakotvené
v čl. 1 odst. 2 nařízení č. 40/94, vyplývá, že starší ochranná známka Společenství je chráněna stejně ve všech členských státech.
Starších ochranných známek Společenství je tedy možno se dovolávat proti každé pozdější přihlášce ochranné známky, která by
narušila jejich ochranu, i když jde pouze o vnímání spotřebitelů v části území Společenství. Z toho vyplývá, že zásada upravená
v čl. 7 odst. 2 nařízení č. 40/94, totiž že pro zamítnutí zápisu ochranné známky postačuje, že absolutní důvod pro zamítnutí
existuje pouze v části Společenství, se použije obdobně rovněž v případě relativního důvodu pro zamítnutí ve smyslu čl. 8
odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94.
34     I když odvolací senát odkazuje v bodě 15 napadeného rozhodnutí na spotřebitele „na území Společenství“, z celého následujícího
odůvodnění vyplývá, že zkoumal pouze italský trh. Tak v bodě 20 napadeného rozhodnutí odkazuje na statistiky týkající se výskytu
příjmení „Fusco“ na italském území. V bodě 22 tohoto rozhodnutí zkoumá vnímání starší ochranné známky „italským spotřebitelem“.
Z kontextu vyplývá, že bod 23 napadeného rozhodnutí se týká pouze vnímání italských spotřebitelů, i když není odkaz na italský
trh uveden výslovně. Tento odstavec totiž obsahuje odůvodnění paralelní s odůvodněním v předchozím bodě, které se vztahuje
výslovně na italský trh.
35     Mimoto i argumenty předložené účastníky řízení se týkají pouze italského území.
36     Z toho vyplývá, že je třeba omezit přezkum napadeného rozhodnutí pouze na nebezpečí záměny u italského spotřebitele.
37     Odvolací senát ani námitkové oddělení OHIM se výslovně nevyjádřily ke složení relevantní veřejnosti. Z rozhodnutí námitkového
oddělení nicméně vyplývá, že hodnotilo nebezpečí záměny vzhledem ke vnímání průměrného spotřebitele, který je běžně informovaný
a přiměřeně pozorný a obezřetný. Odvolací senát konkludentně potvrdil tento závěr, aniž by jej žalobce nebo vedlejší účastník
zpochybnili.
38     Z toho vyplývá, že je namístě, aby Soud posoudil nebezpečí záměny vzhledem ke vnímání průměrného nespecializovaného italského
spotřebitele.
–       K podobnosti výrobků
39     Účastníci řízení nezpochybnili závěr odvolacího senátu, že výrobky, na které se dotčené ochranné známky vztahují, jsou totožné.
Soud má proto za to, že je namístě vycházet z tohoto předpokladu.
–       K podobnosti označení
40     Mezi účastníky řízení není sporu o tom, že italský spotřebitel vnímá označení jako označení s totožnou strukturou skládající
se ze jména a příjmení („jméno“ + „příjmení“).
41     Jak z hlediska vzhledového, tak fonetického se označení podobají, protože obě obsahují příjmení „Fusco“. Naopak se liší jmény
před tímto příjmením, a sice „Antonio“ a „Enzo“, přičemž toto druhé jméno je zdrobnělinou jména Vincenzo. Účastníci řízení
se shodují na tom, že tato jména nejsou podobná ani z hlediska vzhledového, ani sluchového.
42     Z pojmového hlediska má Soud za to, že spotřebitel většinou vyvodí ze skutečnosti, že jména jsou odlišná, že slova „Enzo Fusco“
a „Antonio Fusco“ označují dvě rozdílné osoby. Navíc mezi účastníky řízení není sporu o tom, že označení nemají žádný významový
vztah k výrobkům, které označují, nýbrž jsou vnímána jako vlastní jména.
43     Odvolací senát měl za to, že příjmení „Fusco“ představuje dominantní a rozlišující prvek obou označení zaprvé proto, že se
jedná o příjmení, zadruhé proto, že toto příjmení není v Itálii obzvlášť rozšířené, a zatřetí proto, že ani „Antonio“, ani
„Enzo“ nejsou jména v Itálii neobvyklá.
44     Spor se tedy především týká otázky, zda přítomnost odlišných křestních jmen v projednávaném případě postačuje k tomu, aby
mohlo být vyloučeno nebezpečí záměny u italského spotřebitele, což je teze zastávaná žalobcem, nebo jestli naopak v dotčených
označeních slovo „Fusco“ představuje dominantní prvek, kterému by mohla ve vnímání a v paměti spotřebitele být podřízena nebo
kterým by mohla být vyrušena přítomnost jmen „Enzo“ a „Antonio“, která jsou zcela odlišná.
45     Úvodem je třeba uvést, že článek 4 nařízení č. 40/94 stanoví, že ochrannou známku Společenství může tvořit jakékoliv označení
schopné grafického ztvárnění, zejména vlastní jména. Články 7 a 8 tohoto nařízení, týkající se zamítnutí zápisu, nijak nerozlišují
mezi označeními rozdílné povahy. Posouzení nebezpečí záměny takových označení ve smyslu čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94
musí být tedy provedeno podle stejných zásad jako posouzení jakéhokoliv jiného označení. Tím se však nevylučuje, že skutečnost,
že označení je tvořeno vlastním jménem, může ovlivnit vnímání tohoto označení relevantní veřejností.
46     Jak vyplývá z ustálené judikatury, posouzení nebezpečí záměny musí být, pokud jde o vzhledovou, fonetickou nebo pojmovou podobnost
dotčených označení, založeno na celkovém dojmu, který tato označení vyvolávají, s přihlédnutím zejména k jejich rozlišujícím
a dominantním prvkům [viz rozsudek Soudu ze dne 14. října 2003, Phillips‑Van Heusen v. OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel
(BASS), T‑292/01, Recueil, s. II‑4335, bod 47 a uvedená judikatura]. Spotřebitel má pouze zřídka možnost přímo porovnat jednotlivé
ochranné známky, ale musí se spokojit s jejich nedokonalou představou, kterou si uchoval v paměti (rozsudek Soudního dvora
ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 26). Obecně jsou nejsnáze zapamatovatelné
právě dominantní a rozlišující vlastnosti označení [viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 23. října 2002, Oberhauser v. OHIM
– Petit Liberto (Fifties), T‑104/01, Recueil, s. II‑4359, body 47 a 48]. Nezbytnost posoudit celkový dojem, který vyvolává
označení, proto nevylučuje zkoumání každé jeho složky za účelem zjištění dominantních prvků.
47     Z toho vyplývá, že při zkoumání jednak podobných a rozdílných prvků označení a jednak otázky, zda existuje dominantní prvek,
který by si spotřebitel nejsnadněji zapamatoval, odvolací senát neporušil zásady plynoucí z judikatury.
48     Je nicméně namístě přezkoumat podrobněji relevanci teze zastávané odvolacím senátem, že příjmení „Fusco“ představuje dominantní
prvek dotčených označení.
49     V tomto ohledu je třeba nejprve konstatovat, že na první pohled v obou dotčených označeních není slovo „Fusco“ ani vzhledově,
ani foneticky zvýrazněno. Pokud jde o starší ochrannou známku, je na začátku označení jméno „Antonio“. Navíc jak z hlediska
vzhledového, tak fonetického je toto slovo delší než následující slovo „Fusco“. Pokud jde o jméno „Enzo“, uvedené na začátku
přihlašované ochranné známky, je z hlediska vzhledového poněkud kratší než slovo „Fusco“, zatímco z hlediska fonetického se
slova „Enzo“ a „Fusco“ skládají obě ze dvou slabik a mají stejnou délku.
50     OHIM a vedlejší účastník, stejně jako odvolací senát v napadeném rozhodnutí mají nicméně za to, že v označení složeném ze
jména a z příjmení dodává ochranné známce rozlišovací způsobilost příjmení, které tedy tvoří dominantní prvek, pokud však
nejde o příjmení velmi rozšířené, které má v důsledku toho značně sníženou rozlišovací způsobilost.
51     Soud nejprve konstatuje, že žádný z účastníků řízení nezpochybnil závěr odvolacího senátu, že ani jméno „Enzo“, ani jméno
„Antonio“ nejsou vnímána jako důležitější, příznačnější nebo více rozlišující než slovo „Fusco“.
52     Dále je třeba uvést, že vnímání označení tvořených vlastními jmény se může v jednotlivých zemích Evropského společenství lišit.
Pro zjištění, zda v určité zemi přikládá relevantní veřejnost obecně větší rozlišovací způsobilost příjmení než jménu, může
poskytnout užitečné údaje judikatura této země, i když není pro orgány Společenství závazná.
53     V projednávaném případě je třeba vzít v úvahu vnímání dotčených označení relevantní italskou veřejností. V tomto ohledu Soud
poznamenává, že, jak také uvedl vedlejší účastník, podle italské judikatury obecně platí, že příjmení je hlavní částí v označení
složeném ze jména a příjmení. Navíc se účastníci řízení shodují na tom, že příjmení „Fusco“ nepatří mezi příjmení, která jsou
v Itálii nejvíce rozšířena.
54     Za těchto okolností má Soud za to, že v projednávaném případě není namístě zpochybnit závěr odvolacího senátu, který sdílí
rovněž námitkové oddělení, že italský spotřebitel přikládá v dotčených ochranných známkách obecně větší rozlišovací způsobilost
příjmení než jménu.
55     V důsledku toho má Soud za to, že dotčená označení vykazují určitou podobnost, protože jejich nejpříznačnější prvek je totožný.
S ohledem na ostatní prvky v označeních obsažené, a sice jména „Antonio“ a „Enzo“, nicméně nejde o podobnost ani nízkou, ani
vysokou.
–       K nebezpečí záměny
56     Podle ustálené judikatury zahrnuje posouzení nebezpečí záměny určitou vzájemnou souvislost mezi zohledněnými faktory, zejména
pak mezi podobností ochranných známek a podobností výrobků nebo služeb, na které se vztahuje ochranná známka. Tak může být
nízký stupeň podobnosti mezi výrobky nebo službami vyrovnán vysokým stupněm podobnosti mezi označeními (viz obdobně rozsudek
Soudního dvora ze dne 29. září 1998, Canon, C‑39/97, Recueil, s. I‑5507, bod 17, a pokud jde o použití nařízení č. 40/94,
výše uvedený rozsudek GIORGIO BEVERLY HILLS, bod 32). Podle téže judikatury je nebezpečí záměny tím vyšší, čím je rozlišovací
způsobilost starší ochranné známky významnější (viz obdobně rozsudek Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1997, SABEL, C‑251/95,
Recueil, s. I‑6191, bod 24; výše uvedené rozsudky Canon, bod 18, a Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 20).
57     V projednávaném případě žalobce zaprvé uplatňuje, že cílová veřejnost je během nákupu dotčených výrobků obzvláště pozorná.
58     V tomto ohledu z judikatury vyplývá, že stupeň pozornosti spotřebitele se může lišit v závislosti na druhu dotčených výrobků
nebo služeb (viz obdobně výše uvedený rozsudek Lloyd Schuhfabrik Meyer, bod 26). Jak správně uvedl OHIM, nestačí však, aby
žalobce tvrdil obecně a aniž by toto tvrzení podrobně rozvinul nebo podepřel důkazy, že stupeň pozornosti spotřebitele vůči
dotčeným výrobkům je vysoký. Z toho vyplývá, že argument žalobce, že cílový spotřebitel je obzvláště pozorný, nelze přijmout.
59     Žalobce má zadruhé za to, že odvolací senát měl vzít v úvahu skutečnost, že starší ochranná známka nepožívá dobrého jména.
60     Soud konstatuje, že vedlejší účastník neuplatňuje, že starší ochranná známka požívá vysoké rozlišovací způsobilosti v důsledku
své známosti na italském trhu. Nicméně OHIM a vedlejší účastník správně uvádějí, že žalobce se mýlí v důsledcích, které je
třeba vyvodit z toho, že starší ochranná známka případně nemá dobré jméno, když uplatňuje, že v tom případě požívá starší
ochranná známka pouze snížené ochrany. Rozlišovací způsobilost starší ochranné známky, ať vyplývá z inherentních vlastností
této ochranné známky, nebo z jejího dobrého jména, musí být totiž vzata v úvahu pro posouzení, zda podobnost mezi výrobky
a službami, na které se vztahují obě ochranné známky, je dostatečná, aby mohla vést k nebezpečí záměny (výše uvedený rozsudek
Canon, body 18 a 24). Oproti tomu není existence dobrého jména předběžnou podmínkou pro ochranu staršího práva.
61     Zatřetí má žalobce za to, že odvolací senát měl vzít v úvahu skutečnost, že ochranná známka ENZO FUSCO je v Itálii chráněna
od roku 1982 a že žalobce je osvědčený návrhář již třicet let.
62     K tomuto bodu odvolací senát uvedl v bodě 18 napadeného rozhodnutí, že nabytí formálních práv k ochranné známce ENZO FUSCO
v Itálii od roku 1982 nemá význam pro výsledek sporu, jelikož jediná oprávnění, která je třeba vzít v úvahu, jsou dotčené
ochranné známky Společenství.
63     Tento závěr je nutno potvrdit. Pokud žalobce vlastní národní ochrannou známku starší, než je ochranná známka Společenství
ANTONIO FUSCO, která je alespoň v podstatě totožná s přihlašovanou ochrannou známkou Společenství, je na něm, pokud má za
to, že jedná opodstatněně, a pokud si to přeje, aby se domáhal její ochrany v rámci námitkového řízení nebo řízení o zrušení,
nebo případně u příslušného vnitrostátního soudu, jak to připouští článek 106 nařízení č. 40/94. Oproti tomu pokud je starší
ochranná známka Společenství ANTONIO FUSCO skutečně chráněna, není existence národního zápisu staršího, než je zápis posledně
uvedené ochranné známky, relevantní v rámci námitek proti přihlášce ochranné známky Společenství, i když je přihlašovaná ochranná
známka Společenství totožná s národní ochrannou známkou žalobce starší, než je namítaná ochranná známka Společenství [viz
v tomto smyslu, pokud jde o existenci absolutního důvodu pro zamítnutí zápisu starší ochranné známky, rozsudek Soudu ze dne
23. října 2002, Matratzen Concord v. OHIM – Hukla Germany (MATRATZEN), T‑6/01, Recueil, s. II‑4335, bod 55].
64     Pokud jde o argument, kterým se žalobce pokouší prokázat, že rozlišovací způsobilost starší ochranné známky Společenství je
snížena skutečností, že tato ochranná známka a italská ochranná známka ENZO FUSCO, údajně chráněná od roku 1982, pokojně koexistovaly,
je třeba uvést, že i když připustíme tuto tezi, doba společné existence těchto dvou ochranných známek byla natolik krátká,
že nemohla ovlivnit vnímání italského spotřebitele. Ze spisu totiž vyplývá, že starší ochranná známka Společenství byla podána
dne 10. října 1997 a zapsána dne 8. března 1999. Jelikož přihláška sporné ochranné známky byla podána dne 21. ledna 1998,
relevantní doba netrvala ani čtyři měsíce.
65     Konečně, pokud jde o profesionální nebo osobní dráhu žalobce nebo o případné dobré jméno jména „Enzo Fusco“, Soud konstatuje,
že žalobce nepředložil poznatky nezbytné pro posouzení věcné správnosti nebo i relevance těchto poznatků. Zejména neprokázal,
jak tyto poznatky ovlivňují vnímání dotčených označení italským spotřebitelem.
66     V globálním posouzení nebezpečí záměny může být malá podobnost označení vyrovnána jinými relevantními faktory, jako je velká
podobnost výrobků.
67     V projednávaném případě má Soud za to, že si italský spotřebitel v důsledku skutečnosti, že přikládá obecně větší rozlišovací
způsobilost příjmení než jménu, zapamatuje prvek „Fusco“ spíše než jména „Antonio“ nebo „Enzo“. Navíc jsou dotčené výrobky
totožné. Za těchto okolností mohl odvolací senát mít právem za to, že spotřebitel, který se setká s výrobkem opatřeným přihlašovanou
ochrannou známkou ENZO FUSCO, by tuto ochrannou známku mohl zaměnit se starší ochrannou známkou ANTONIO FUSCO, takže existuje
nebezpečí záměny.
68     Vzhledem k tomu, že jediný žalobní důvod vycházející z porušení čl. 8 odst. 1 písm. b) nařízení č. 40/94 není opodstatněný,
je namístě zamítnout hlavní návrh žalobce.

K podpůrnému návrhu směřujícímu k určení, že řízení o převodu není prekludováno
69     Na základě čl. 108 odst. 1 písm. a) nařízení č. 40/94 může přihlašovatel nebo majitel ochranné známky Společenství požádat
o převod své přihlášky nebo ochranné známky Společenství na přihlášku národní ochranné známky, byla‑li přihláška ochranné
známky Společenství zamítnuta.
70     V projednávaném případě je třeba shledat, že žalobce dosud nepožádal o převod své přihlášky ochranné známky Společenství.
Cílem podpůrného návrhu však v podstatě je, aby Soud určil, předem a bez souvislosti s aktem napadnutelným na základě čl. 63
nařízení č. 40/94, existenci povinnosti OHIM.
71     Jelikož takové určení nepatří do pravomoci Soudu, podpůrný návrh musí být odmítnut jako nepřípustný.

K nákladům řízení
72     Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobce byl ve sporu neúspěšný,
je namístě uložit mu náhradu nákladů řízení v souladu s návrhy OHIM a vedlejšího účastníka.
Z těchto důvodů
SOUD (druhý senát)
rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Žalobci se ukládá náhrada nákladů řízení.
Pirrung
Meij
Forwood
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 1. března 2005.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
H. Jung

J. Pirrung
*
Jednací jazyk: italština.