CELEX: 62005TJ0420
Augu aizsardzības līdzekļi
Aktīvā viela hlortalonils
Iekļaušana Direktīvas 91/414/EEK I pielikumā
Novērtēšanas procedūra
Direktīva 2005/53/EK
Prasība atcelt tiesību aktu
Prasība sakarā ar bezdarbību
Prasība par zaudējumu atlīdzību

Atbilstošās tiesību normas
1.
Direktīva 91/414/EEK
Saskaņā ar Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvas 91/414/EEK par augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū (
OV L 230, 1. lpp.
) 4. panta 1. punkta a) apakšpunktu “dalībvalstis nodrošina to, ka augu aizsardzības līdzeklis netiek atļauts, ja vien nav tā, ka tā sastāvā esošās aktīvās vielas ir uzskaitītas I pielikumā un visi tajā izklāstītie nosacījumi ir izpildīti”.
Saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktu, “ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, aktīvo vielu sākotnēji iekļauj I pielikumā uz laiku, kas nepārsniedz 10 gadus, ja var paredzēt, ka aktīvo vielu saturošie augu aizsardzības līdzekļi atbildīs [..] nosacījumiem”, kas definēti turpmāk un kas attiecas uz to nekaitīgumu cilvēku un dzīvnieku veselībai, kā arī videi.
Saskaņā ar tās pašas direktīvas 5. panta 4. punkta pirmo un otro ievilkumu iekļaušanai var izvirzīt prasības, kas attiecas uz “aktīvās vielas minimālo tīrības pakāpi” un uz “noteiktu piemaisījumu īpašībām un [uz] maksimālo saturu”.
Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Atkāpjoties no 4. panta [..], 12 gadu laikā pēc šīs direktīvas izziņošanas dalībvalsts var atļaut tādu augu aizsardzības līdzekļu laišanu tirgū savā teritorijā, kuri satur I pielikumā neiekļautas aktīvās vielas, kas jau ir pieejamas tirgū divus gadus pēc šīs direktīvas izziņošanas datuma.
Pēc šīs direktīvas pieņemšanas Komisija uzsāk darba programmu šo aktīvo vielu pakāpeniskai pārbaudei, kas ilgst iepriekšējā daļā minētos 12 gadus. Šī programma var pieprasīt ieinteresētajām pusēm iesniegt visus nepieciešamos datus Komisijai un dalībvalstīm programmā paredzētajā laikā. Saskaņā ar 19. pantā izklāstīto procedūru pieņemtā regula noteiks visus programmas īstenošanai nepieciešamos noteikumus.
[..]
Šā punkta pirmajā daļā minētā 12 gadu perioda laikā pēc tam, kad 19. pantā minētā komiteja ir pabeigusi šādas aktīvās vielas pārbaudi, saskaņā ar minētajā pantā izklāstīto procedūru var nolemt, ka šo vielu var iekļaut I pielikumā un ar kādiem nosacījumiem to var iekļaut vai arī, ja netiek ievērotas 5. panta prasības vai noteiktajā laikā netiek iesniegta pieprasītā informācija un dati, — ka šādu aktīvo vielu neiekļaus I pielikumā. Dalībvalstis nodrošina to, ka, ja tas ir būtiski, attiecīgās atļaujas tiek piešķirtas, atsauktas vai mainītas noteiktajā laikā.”
Direktīvas 91/414 19. pantā, kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2003. gada 14. aprīļa Regulu (EK) Nr. 806/2003 (
OV L 122, 1. lpp.
), ir paredzēts, ka Eiropas Kopienu Komisijai palīdz regulatīvā komiteja, Pastāvīgā pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteja (turpmāk tekstā — “Komiteja”).
Attiecībā uz aktīvo vielu hlortalonilu Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā paredzētais laika posms, kam jābeidzas 2003. gada 26. jūlijā, sākotnēji ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2076/2002 (
OV L 319, 3. lpp.
) tika pagarināts līdz , pēc tam ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1335/2005 (
OV L 211, 6. lpp.
) — līdz , ja vien pirms šī datuma nav pieņemts lēmums par tā iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
2.
Regula (EEK) Nr. 3600/92
Komisijas 1992. gada 11. decembra Regula (EEK) Nr. 3600/92, ar ko paredz sīki izstrādātus noteikumus tās darba programmas pirmā posma īstenošanai, kas minēta 8. panta 2. punktā Direktīvā 91/414/EEK (
OV L 366, 10. lpp.
), reglamentē vairāku vielu novērtēšanas procedūru saistībā ar to iespējamo iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā. Šo vielu skaitā minēts arī hlortalonils.
Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 4. panta 1. punktu “katrs ražotājs, kas vēlas nodrošināt [..] aktīvās vielas [..] ietveršanu Direktīvas [91/414] I pielikumā, to dara zināmu Komisijai sešu mēnešu laikā pēc šīs regulas stāšanās spēkā”.
Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 5. pantu pēc paziņojumu izskatīšanas Komisija regulas formā pieņem to aktīvo vielu sarakstu, kas pieņemtas novērtēšanai, attiecībā uz katru aktīvo vielu izraugās ziņotāju dalībvalsti un attiecībā uz katru aktīvo vielu norāda to ražotāju nosaukumus, kas iesnieguši paziņojumu, kā arī termiņu, kādā minētās regulas 6. pantā minētā dokumentācija jāiesniedz ziņotājai dalībvalstij.
Regulas Nr. 3600/92, kura papildināta ar Komisijas 2000. gada 12. oktobra Regulu (EK) Nr. 2266/2000 (
OV L 259, 27. lpp.
), 6. pantā ir paredzēts, ka iesniedzēji individuāli vai kolektīvi nosūta ziņotājai dalībvalstij kopsavilkuma dokumentāciju un pilnu dokumentāciju un precizē šīs dokumentācijas saturu.
Regulas Nr. 3600/92, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1997. gada 27. jūnija Regulu (EK) Nr. 1199/97 (
OV L 170, 19. lpp.
), 7. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts:
“1.   Par katru aktīvo vielu, par kuru dalībvalsts izraudzīta par ziņotāju, tā:
a)
izskata 6. panta 2. un 3. punktā minētās dokumentācijas tādā secībā, kādā tās saņemtas [..]
b)
tūlīt pēc dokumentācijas izskatīšanas nodrošina, ka iesniedzēji iesniedz atjauninātu kopsavilkuma dokumentāciju pārējām dalībvalstīm un Komisijai;
c)
[..] nosūta Komisijai ziņojumu par dokumentācijas novērtējumu, kurā ir ieteikums:
—
ietvert aktīvo vielu Direktīvas [91/414] I pielikumā, nosakot ietveršanas nosacījumus, vai
—
izņemt aktīvo vielu no tirgus, vai
—
[..]
d)
jo īpaši, ziņojumā ietver atsauci uz katru pārbaudes un pētījumu ziņojumu par katru Direktīvas [91/414] II pielikuma punktu, kas ir novērtējuma pamatā; atsauce ir pārbaudes un pētījumu ziņojumu saraksta veidā, norādot nosaukumu, autoru(-s), pētījuma vai pārbaudes veikšanas datumu un publicēšanas datumu, standartu, atbilstoši kuram ir veikta pārbaude vai pētījums, turētāja vārdu un turētāja vai iesniedzēja prasību par datu aizsardzību, ja tāda ir.
2.   No 1. punktā minētās pārbaudes sākuma ziņotāja dalībvalsts var lūgt iesniedzējiem uzlabot viņu dosjē vai papildināt tos. [..]”
Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 1199/97, 7. panta 3. punktu:
“Pēc kopsavilkuma dosjē un 1. punktā minētā ziņojuma saņemšanas Komisija dosjē un ziņojumu nosūta Komitejai pārbaudei.
[..]
Pirms dosjē un ziņojuma nosūtīšanas Komitejai var organizēt konsultācijas ar dalībvalstu ekspertiem, un Komisija var konsultēties ar dažiem vai visiem iesniedzējiem [..] sakarā ar ziņojumu vai ziņojuma daļām, kas atteicas uz attiecīgo aktīvo vielu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 3.A punktu, kas iekļauts ar Regulu Nr. 1199/97:
“Pēc 3. punktā minētās pārbaudes Komisija [..] iesniedz Komitejai:
a)
direktīvas projektu, lai Direktīvas [91/414] I pielikumā ietvertu aktīvo vielu, vajadzības gadījumā nosakot šādas ietveršanas nosacījumus, tostarp termiņu;
[..].”
Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 6. punktu, kas iekļauts ar Regulu Nr. 1199/97, “ja Komisija iesniedz direktīvas projektu vai lēmuma projektu, kā paredzēts 3.A punktā, vai projektu, kā paredzēts 5. punktā, tā vienlaikus iesniedz Komitejas veiktās pārbaudes secinājumus atjaunināta ziņojuma par pārskatīšanu formā, kas jānorāda sanāksmes kopsavilkuma ziņojumā”.
Prāvas priekšvēsture
1993. gada 8. jūlijā prasītāja
Vischim Srl
, Itālijas sabiedrība, kas ražo hlortalonilu, informēja Komisiju par savu interesi panākt, ka šī aktīvā viela tiek iekļauta Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Ar 1994. gada 27. aprīļa Regulu (EK) Nr. 933/94, ar ko nosaka augu aizsardzības līdzekļu aktīvās vielas un izraugās ziņotājas dalībvalstis Regulas Nr. 3600/92 īstenošanai (
OV L 107, 8. lpp.
), Komisija izveidoja to aktīvo vielu sarakstu, kas jānovērtē Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā paredzētās darba programmas pirmajā posmā. Attiecībā uz hlortalonilu šajā sarakstā ir norādīti 16 iesniedzēji, to skaitā prasītāja. Termiņš dokumentācijas iesniegšanai ziņotājai dalībvalstij ir noteikts minētās regulas 2. pantā, kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 2230/95 (
OV L 225, 1. lpp.
).
Attiecībā uz hlortalonilu savu dokumentāciju termiņā iesniedza tikai divi iesniedzēji, proti, sabiedrība
ISK Biotech Europe
(kuru novērtēšanas procedūras laikā aizstāja sabiedrība
Zeneca Agrochemicals
, kas pati kļuva par sabiedrību
Syngenta
) un prasītāja.
2000. gada 31. janvārī ziņotāja dalībvalsts iesniedza Komisijai savu dokumentācijas novērtējuma ziņojumu.
No 2001. gada marta līdz septembrim par šo ziņojumu notika konsultācijas ar dalībvalstu ekspertiem (turpmāk tekstā — “salīdzinošais novērtējums”), ko organizēja organizācija ar nosaukumu
European Community Co-Ordination
(
ECCO
) [Eiropas Komisijas Koordinācija].
Dokumentācijas pārbaude tika uzticēta Komitejai saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 3. punktu, un tā notika laikā no 2001. gada jūlija līdz 2004. gada septembrim.
Pēc šīs pārbaudes Komisijas dienesti sagatavoja ziņojuma projektu par hlortalonila pārskatīšanu (2005. gada 20. janvāra dokuments SANCO/4343/2000
rev
. 3.1; turpmāk tekstā — “pārskatīšanas ziņojuma projekts”). Attiecībā uz hlortalonila specifikāciju pārskatīšanas ziņojuma projekta I pielikumā ir atsauce uz
FAO
(Apvienoto Nāciju Pārtikas un lauksaimniecības organizācija) specifikāciju, kas pieņemta 1998. gadā, maksimālo heksahlorbenzola (
HCB
) saturu nosakot 0,3 g/kg. Minētajā I pielikumā tomēr ir piezīme, kurā ir precizēts, ka
FAO
specifikāciju kopš 2003. gada gatavojas atkārtoti izvērtēt. Tā paša projekta IIIA pielikumā, kas pieņemts , ir iekļauts “to pētījumu saraksts, attiecībā uz kuriem galvenais piegādātājs ir lūdzis datu aizsardzību un kuri [..] tika uzskatīti par būtiskiem vērtējuma veikšanā”, ieskaitot atsauces uz datiem, ko iesniegusi
Syngenta
un prasītāja.
Ar 2005. gada 8. februāra elektronisko vēstuli ziņotājas dalībvalsts iestādes minēto projektu darīja zināmu prasītājai.
2005. gada februārī
FAO
, pamatojoties uz
Syngenta
iesniegto informāciju, pieņēma jaunu hlortalonila specifikāciju, maksimālo
HCB
saturu nosakot 0,01 g/kg.
2005. gada 15. februārī Komiteja sniedza labvēlīgu atzinumu par Komisijas iesniegto direktīvas projektu, kas attiecas uz hlortalonila iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā, un galīgi apstiprināja ziņojumu par hlortalonila pārskatīšanu ( dokuments SANCO/4343/2000, galīgā redakcija; turpmāk tekstā — “pārskatīšanas ziņojums”). Attiecībā uz hlortalonila specifikāciju pārskatīšanas ziņojuma I pielikumā ir atsauce uz
FAO
2005. gada februāra specifikāciju, kurā ir norādīts maksimālais
HCB
saturs 0,01 g/kg. Pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā, kas pieņemts , ir atsauce tikai uz
Syngenta
iesniegtajiem datiem.
Ar 2005. gada 19. februāra vēstuli prasītāja iesniedza ziņotājas dalībvalsts iestādēm savus apsvērumus par pārskatīšanas ziņojuma projektu, kas pievienots vēstulei.
Ar 2005. gada 15. marta elektronisko vēstuli ziņotājas dalībvalsts iestādes sniedza atbildi uz prasītājas apsvērumiem, norādot, ka tā ir nolēmusi turpināt hlortalonila novērtēšanu, pamatojoties uz
Syngenta
dokumentāciju.
Ar 2005. gada 14. aprīļa vēstuli prasītāja lūdza Komisiju nepieņemt direktīvu, ja vien hlortalonila specifikācija netiks grozīta, lai ņemtu vērā tās produkta specifikāciju.
Komisija prasītājai atbildi sniedza 2005. gada 19. maijā, norādot, ka tās dienesti “vāc informāciju, kas vajadzīga, lai pārbaudītu tās lūgumā paustās bažas, un noteikti to informēs par savu viedokli”.
Prasītāja atkārtoti izteica šo lūgumu divās citās 2005. gada 9. jūnija un 14. jūlija vēstulēs Komisijai, uz kurām Komisija atbildi nesniedza.
2005. gada 16. septembrī Komisija pieņēma Direktīvu 2005/53/EK, ar ko groza Direktīvu 91/414, lai tajā iekļautu hlortalonilu, hlortoluronu, cipermetrīnu, daminozīdu un tiofanātmetilu kā aktīvo vielu (
OV L 241, 51. lpp.
; turpmāk tekstā — “apstrīdētā direktīva”).
Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 1. pantu un tās pielikumu hlortalonils Direktīvas 91/414 I pielikuma tabulā ir iekļauts ar Nr. 102. Šīs tabulas ceturtajā slejā ar virsrakstu “Tīrības pakāpe” ir norādīts: “heksahlorbenzols: ne vairāk kā 0,01 g/kg”.
Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 3. panta 1. punktu dalībvalstis vajadzības gadījumā līdz 2006. gada 31. augustam groza vai atsauc spēkā esošās atļaujas augu aizsardzības līdzekļiem, kuri satur hlortalonilu, pārbaudot, pirmkārt, vai ir izpildīti Direktīvas 91/414 I pielikumā paredzētie nosacījumi un, otrkārt, vai atļaujas turētājam ir vai ir pieejama dokumentācija, kas atbilst Direktīvas 91/414 II pielikuma prasībām saskaņā ar nosacījumiem šīs pašas direktīvas 13. pantā.
Apstrīdētā direktīva stājās spēkā 2006. gada 1. martā. Saskaņā ar tās 2. panta pirmo un otro daļu dalībvalstīm vēlākais bija jāpieņem un jāpublicē tiesību akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, un tie jāpiemēro no .
2005. gada decembrī
FAO
, pamatojoties uz prasītājas sniegto informāciju, publicēja jaunu hlortalonila specifikāciju saistībā ar maksimālo
HCB
saturu 0,04 g/kg.
2006. gada 22. septembrī Komisija pieņēma Direktīvu 2006/76/EK, ar ko groza Direktīvu 91/414 attiecībā uz aktīvās vielas hlortalonila specifikāciju (
OV L 263, 9. lpp.
).
Saskaņā ar Direktīvas 2006/76 1. pantu hlortalonila specifikācija, kas paredzēta iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, tiek aizstāta ar pielikumā iekļauto tabulu. Šīs tabulas ceturtajā slejā ar virsrakstu “Tīrības pakāpe” ir norādīts: “heksahlorbenzols: ne vairāk kā 0,04 g/kg”.
Direktīva 2006/76 stājās spēkā 2006. gada 23. septembrī. Saskaņā ar tās 2. pantu dalībvalstis vēlākais līdz pieņem tiesību aktus, kas vajadzīgi šīs direktīvas ievērošanai, un tos piemēro no .
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Prasītāja šo prasību cēla ar Pirmās instances tiesas kancelejā 2005. gada 25. novembrī iesniegto prasības pieteikumu.
Saistībā ar savu prasību prasītāja pēc kārtas iesniedza divus pieteikumus par pagaidu noregulējumu, kas tika noraidīti ar Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 2006. gada 4. aprīļa rīkojumu lietā T-420/05 R
Vischim
/Komisija (Krājumā nav publicēts) un rīkojumu lietā
T-420/05 R II
Vischim
/Komisija (Krājums, II-4085. lpp.
), un pēdējais minētais rīkojums tika apstiprināts ar Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu lietā C-459/06 P(R)
Vischim
/Komisija (Krājumā nav publicēts).
Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Komisija ar 2006. gada 18. oktobra vēstuli, pirmkārt, izdarīja labojumu saistībā ar kļūdu tabulā, kas pievienota tās iebildumu rakstam, un, otrkārt, darīja zināmus savus apsvērumus par Direktīvas 2006/76 pieņemšanu.
Ar 2006. gada 14. decembra un vēstuli prasītāja lūdza atļauju iesniegt papildu prasījumus un pamatus, ņemot vērā Direktīvas 2006/76 pieņemšanu. Savos apsvērumos Komisija iebilda pret prasītājas lūgumu.
Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros prasītāja 2007. gada 20. jūlijā iesniedza savus prasījumus un pamatus, kas pielāgoti, ņemot vērā Direktīvas 2006/76 pieņemšanu. Komisija savus apsvērumus iesniedza .
Tā kā Pirmās instances tiesu palātu sastāvs ir mainīts, tiesnesis referents tika norīkots uz sesto palātu, kurai attiecīgi tika nodota šī lieta.
Tā kā viens no palātas locekļiem nevarēja piedalīties, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 32. panta 3. punktu norīkoja citu tiesnesi, lai palātu papildinātu.
Pēc lietas dalībnieku uzklausīšanas šī lieta mutvārdu procesā tika apvienota ar lietu T-380/06.
Pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, Pirmās instances tiesa nolēma uzsākt mutvārdu procesu un, veicot procesa organizatoriskos pasākumus, uzdeva lietas dalībniekiem dažus rakstveida jautājumus, uz kuriem tie atbildēja ar 2008. gada 16. jūnija un 7. un 14. jūlija vēstuli.
2008. gada 25. septembra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.
Prasītājas prasības pieteikumā norādītie prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
daļēji atcelt apstrīdēto direktīvu saistībā ar hlortalonila iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā iekļautajā tabulā ar Nr. 102 vai alternatīvi grozīt hlortalonila specifikāciju, lai tajā atspoguļotu specifikāciju, ko
FAO
pieņēmusi 2005. gada novembrī;
—
daļēji atcelt pārskatīšanas ziņojumu tiktāl, ciktāl tai tajā nav atzīts “galvenā ziņu sniedzēja” statuss un IIIA pielikumā nav atsauces uz tās datiem;
—
saskaņā ar EKL 232. pantu likt Komisijai rīkoties saskaņā ar tās lūgumu, kas iekļauts 2005. gada 14. aprīļa vēstulē;
—
saskaņā ar EKL 288. pantu piespriest Komisijai tai atlīdzināt kaitējumu, kas nodarīts apstrīdētās direktīvas pieņemšanas rezultātā vai, tieši pretēji, tās bezdarbības rezultātā;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt kā nepieņemamu vai, pakārtoti, kā nepamatotu;
—
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
1.
Par prasījumiem atcelt apstrīdēto direktīvu saistībā ar hlortalonila specifikāciju
Par prasījumu par atcelšanu pielāgošanu
Ar savu 2007. gada 20. jūlija procesuālo rakstu prasītāja cenšas pirmo savu prasījumu daļu, kas iesniegti prasības pieteikumā, aizstāt ar lūgumu atcelt apstrīdētās direktīvas 2. panta otro daļu un 3. panta 1. punktu vai, tieši pretēji, atcelt apstrīdēto direktīvu kopumā. Turklāt tā norāda, ka, ja Pirmās instances tiesa nolems jaunos prasījumus noraidīt kā nepieņemamus, tā uzturēs savā prasības pieteikumā iekļautos prasījumus.
Komisija apgalvo, ka 2007. gada 20. jūlija prasījumi ir jauni pamati, kas ir nepieņemami saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu.
Jāatgādina, ka apstrīdētajā direktīvā paredzētā hlortalonila specifikācija tika aizstāta ar grozīto specifikāciju, kas ieviesta ar Direktīvu 2006/76.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja apstrīdētais akts tiesvedības gaitā tiek aizstāts ar aktu, kam ir tāds pats priekšmets, tas jāuzskata par jaunu faktu, kas ļauj prasītājai pielāgot savus prasījumus un pamatus, proti, savus sākotnējos prasījumus un pamatus attiecināt uz vēlāko aktu vai iesniegt papildu prasījumus un pamatus pret to (Tiesas 1982. gada 3. marta spriedums lietā
14/81
Alpha Steel
/Komisija,
Recueil
, 749. lpp.
, 8. punkts, un Pirmās instances tiesas spriedums apvienotajās lietās
T-46/98 un T-151/98
CCRE
/Komisija,
Recueil
, II-167. lpp.
, 33. punkts).
Šajā gadījumā jaunie prasītājas iesniegtie prasījumi nav vērsti pret vēlāku aktu, proti, Direktīvu 2006/76, par ko turklāt ir iesniegta cita prasība (lieta T-380/06). Tie citā aspektā ir vērsti uz daļēju vai pilnīgu apstrīdētās direktīvas atcelšanu, kas jau ir paredzēts prasības pieteikumā formulētajos prasījumos. Līdz ar to jaunie pamati, kas nav pamatoti ar tiesību vai faktiskiem apstākļiem, kuri ir atklājušies tiesvedības laikā, ir jāuzskata par nepieņemamiem saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu.
Šajos apstākļos ir jānoraida jaunie prasītājas 2007. gada 20. jūlija prasījumi un jālemj par prasības pieteikumā formulētajiem prasījumiem.
Par pieņemamību
Par interesi celt prasību
Komisija norāda, ka tās hlortalonila specifikācijas grozījuma rezultātā, kas izriet no Direktīvas 2006/76 pieņemšanas, ir zudusi prasītājas interese celt prasību atcelt apstrīdēto direktīvu.
Prasītāja apstiprina, ka tās produkts atbilst hlortalonila specifikācijai, kas ieviesta ar Direktīvu 2006/76, bet apgalvo, ka apstrīdētajā direktīvā noteiktā specifikācija ir radījusi juridiskas sekas, kas joprojām pastāv, neraugoties uz tās grozījumu, un kas pamato tās intereses celt prasību saglabāšanos. Tā šajā sakarā norāda, ka tās augu aizsardzības līdzekļu, kuros ietilpst hlortalonils, atļaujas tika atsauktas vairākās dalībvalstīs.
Jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru interese atcelt kādu aktu pastāv tikai tad, ja šai atcelšanai pašai par sevi var būt juridiskas sekas (Tiesas 1986. gada 24. jūnija spriedums lietā
53/85
AKZO Chemie
/Komisija,
Recueil
, 1965. lpp.
, 21. punkts, un Pirmās instances tiesas spriedums lietā
T-102/96
Gencor
/Komisija,
Recueil
, II-753. lpp.
, 40. punkts).
Šajā gadījumā ir jānorāda, ka apstrīdētā direktīva, kas pieņemta 2005. gada 16. septembrī un stājās spēkā , paredzēja dalībvalstīm pienākumu pārskatīt esošās augu aizsardzības līdzekļu, kuros ietilpst hlortalonils, atļaujas līdz . Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 3. panta 1. punkta otro daļu šī pārskatīšana ir saistīta, pirmkārt, ar pārbaudi, vai ir izpildīti nosacījumi minētās vielas iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, un, otrkārt, ar pārbaudi, vai atļaujas turētājam ir vai ir pieejama dokumentācija, kas atbilst Direktīvas 91/414 II pielikuma prasībām.
Apstrīdētajā direktīvā paredzētā specifikācija tika aizstāta ar grozīto specifikāciju, kas paredzēta Direktīvā 2006/76. Saskaņā ar pēdējās minētās 2. panta pirmo daļu dalībvalstīm tā bija jātransponē ar atpakaļejošu spēku attiecībā uz 2006. gada 31. augustu, proti, datumu, kas paredzēts apstrīdētās direktīvas 3. panta 1. punkta pirmajā daļā, lai atsauktu vai grozītu esošās valsts atļaujas, kas neatbilst hlortalonila iekļaušanas Direktīvas 91/414 I pielikumā nosacījumiem, kas paredzēti apstrīdētajā direktīvā. Savukārt minētais Direktīvas 2006/76 atpakaļejošais spēks neattiecas uz datumu, kad stājās spēkā apstrīdētā direktīva, un tādējādi tas nevar likt izzust juridiskajām sekām, ko izraisījusi apstrīdētā direktīva līdz .
No tā izriet, ka apstrīdētā direktīva varēja ietekmēt prasītājas tiesisko stāvokli, jo tā nevarēja apgalvot, ka tās produkti atbilst nosacījumiem, kas izvirzīti iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, termiņā, kurš paredzēts apstrīdētajā direktīvā un kura mērķis ir ļaut ieinteresētajām personām sagatavoties valsts atļauju pārskatīšanai.
Visbeidzot, ir jānorāda, ka šajos prasījumos atcelt tiesību aktu saglabājas vismaz interese kā pamats prasījumiem par zaudējumu atlīdzību, ko formulējusi prasītāja (šajā sakarā skat. Tiesas 1998. gada 31. marta spriedumu apvienotajās lietās
C-68/94 un C-30/95 Francija u.c./Komisija,
Recueil
, I-1375. lpp.
, 74. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi ir jāuzskata, ka prasītājai ir saglabājusies interese celt prasību attiecībā uz šiem prasījumiem par atcelšanu.
Par prasītājas tiesībām celt prasību
Savas aizstāvības ietvaros Komisija apstrīd šo prasījumu pieņemamību, atsaucoties uz apstrīdētās direktīvas leģislatīvo raksturu, kā arī to, ka prasītāja nav skarta tieši un individuāli.
Prasītāja apgalvo, ka tai ir tiesības celt prasību, ņemot vērā tās piedalīšanos hlortalonila novērtēšanas procedūrā.
Jānorāda, ka apstrīdētā direktīva ir vispārpiemērojams akts, kas adresēts dalībvalstīm.
Šajā sakarā, kaut arī EKL 230. panta ceturtā daļa tieši neattiecas uz prasību atcelt tiesību aktu, ko fiziska vai juridiska persona iesniegusi par direktīvu, pieņemamību, no judikatūras tomēr izriet, ka ar šo apstākli vien nepietiek, lai šādas prasības atzītu par nepieņemamām. Kopienu iestādes attiecīgā akta formas izvēles dēļ vien nevar izslēgt tiesas aizsardzību, ko privātpersonām sniedz šis Līguma noteikums (Pirmās instances tiesas 1998. gada 17. jūnija spriedums lietā
T-135/96
UEAPME
/Padome,
Recueil
, II-2335. lpp.
, 63. punkts, un Pirmās instances tiesas rīkojums lietā
T-223/01
Japan Tobacco
un
JT International
/Parlaments un Padome,
Recueil
, II-3259. lpp.
, 28. punkts).
Turklāt apstrīdētā akta vispārpiemērojamais raksturs neizslēdz, ka tas tieši un individuāli varētu skart dažas fiziskas vai juridiskas personas. Šādā gadījumā Kopienu akts var vienlaikus būt kā vispārīgs akts un attiecībā uz dažiem tirgus dalībniekiem kā lēmums (skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 11. septembra spriedumu lietā
T-13/99
Pfizer Animal Health
/Padome,
Recueil
, II-3305. lpp.
, 84. punkts, un lietā T-70/99
Alpharma
/Padome,
Recueil
, II-3495. lpp., 76. punkts un tajā minētā judikatūra).
Līdz ar to ir jānoskaidro, vai apstrīdētā direktīva prasītājas tiesisko stāvokli ietekmē individuāli un tieši.
Vispirms attiecībā uz individuālu ietekmi ir jāatgādina, ka tas, ka persona iesaistās procesā, kura beigās tiek pieņemts Kopienu akts, var attiecīgo aktu padarīt par tādu, kas šo personu skar individuāli, tikai tad, ja piemērojamais Kopienu tiesiskais regulējums tai piešķir zināmas procesuālas garantijas (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Pfizer Animal Health
/Padome, 101. punkts, un lietā
Alpharma
/Padome, 93. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā sakarā ir jānorāda, ka novērtēšanas procedūra, kas paredzēta Direktīvas 91/414 8. panta 2. punktā un kas attiecas uz aktīvajām vielām, kuras jau ir tirgū divus gadus pēc minētās direktīvas paziņošanas dienas, saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 4. panta 1. punktā paredzēto kārtību ir sākusies ar attiecīgā ražotāja paziņojumu. Saskaņā ar minētās regulas 6. panta 1. punktu paziņojuma iesniedzējam ir jāiesniedz dokumentācija, kurā ir ziņas, kas vajadzīgas, lai novērtētu attiecīgo aktīvo vielu. Turklāt no tās pašas regulas 7. panta 2. un 3. punkta izriet, ka tas ir iesaistīts dažādos dokumentācijas izskatīšanas posmos un šajā sakarā var izmantot procesuālās garantijas.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka iesniedzēju, kas ir iesniedzis dokumentāciju un piedalījies novērtēšanas procedūrā, Komisijas akts, ar ko ir pabeigta procedūra, skar individuāli. Šajā sakarā direktīva, ar ko ir atļauta aktīvā viela, kuras iekļaušanai ir izvirzīti nosacījumi, to skar tādā pašā mērā kādā to skartu lēmums, ar ko ir atteikta atļauja (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1999. gada 1. decembra spriedumu apvienotajās lietās
T-125/96 un T-152/96
Boehringer
/Padome un Komisija,
Recueil
, II-3427. lpp.
, 168. punkts).
Šajā gadījumā ir skaidrs, ka prasītāja ir viena no diviem iesniedzējiem, kas ir iesniegusi dokumentāciju un piedalījusies hlortalonila novērtēšanā. Tādējādi apstrīdētā direktīva to skar individuāli saistībā ar hlortalonilu.
Tieša skaršana nozīmē, ka, pirmkārt, apstrīdētais pasākums tieši ietekmē prasītājas tiesisko stāvokli un, otrkārt, nepieļauj nekādu rīcības brīvību šī pasākuma adresātiem, kuri ir atbildīgi par tā ieviešanu, kas ir pavisam automātiska un izriet vien no Kopienas tiesiskā regulējuma, nepiemērojot citus starpnoteikumus (Tiesas 1998. gada 5. maija spriedums lietā
C-386/96 P
Dreyfus
/Komisija,
Recueil
, I-2309. lpp.
, 43. punkts).
Šajā gadījumā, pieņemot apstrīdēto direktīvu, Komisija ir pabeigusi hlortalonila vērtēšanu, nolemjot šo aktīvo vielu iekļaut Direktīvas 91/414 I pielikumā ar dažiem nosacījumiem, kas saistīti ar maksimālo
HCB
saturu.
Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas 3. panta 1. punktu dalībvalstīm ir jāpārskata augu aizsardzības līdzekļu, kuros ietilpst hlortalonils, atļaujas, paredzētajā termiņā pārbaudot to atbilstību minētās vielas iekļaušanas Direktīvas 91/414 I pielikumā nosacījumiem.
Jānorāda, ka tiktāl, ciktāl apstrīdētā direktīva paredz hlortalonila tirdzniecības nosacījumus Kopienas tirgū, tā tieši skar prasītājas kā sabiedrības, kas ražo šo aktīvo vielu, tiesisko stāvokli. Turklāt, runājot par minētajiem nosacījumiem, kas paredzēti apstrīdētajā direktīvā, darbība, kas bija jāveic dalībvalstīm, bija tīri automātiska. Kā to atzīst Komisija savā iebildumu rakstā, dalībvalstīm nav nekādas rīcības brīvības attiecībā uz maksimālo
HCB
saturu.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka saistībā ar minēto iekļaušanas nosacījumu apstrīdētā direktīva tieši skar prasītājas tiesisko stāvokli un dalībvalstīm šajā sakarā nav nekādas rīcības brīvības.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītājai ir tiesības lūgt atcelt apstrīdēto direktīvu attiecībā uz hlortalonilu.
Par lūgumu, kas paredz strīdīgās specifikācijas izmaiņas
Attiecībā uz lūgumu, ko prasītāja formulējusi kā alternatīvu un kas ir vērsts uz to, lai Pirmās instances tiesa grozītu apstrīdētajā direktīvā paredzēto specifikāciju, ir jāatgādina, ka, veicot likumības pārbaudi saskaņā ar EKL 230. pantu, Kopienu tiesa nevar dot rīkojumus iestādēm vai pieņemt lēmumus to vietā (Pirmās instances tiesas 2006. gada 12. decembra spriedums lietā
T-155/04
SELEX Sistemi Integrati
/Komisija, Krājums, II-4797. lpp.
, 28. punkts). Līdz ar to šis alternatīvais lūgums ir nepieņemams.
Par lietas būtību
Lai pamatotu šos prasījumus atcelt apstrīdēto direktīvu, prasītāja norāda, pirmkārt, trīs pamatus, kas attiecas uz tiesvedību un kas pamatoti, pirmkārt, ar tās dokumentācijas izslēgšanu no novērtēšanas procedūras, otrkārt, Komitejā notikušās procedūras pārkāpumiem, treškārt, procesuālo garantiju, kā arī tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu, un, otrkārt, trīs pamatus pēc būtības, kas attiecīgi pamatoti ar Direktīvas 91/414 5. panta pārkāpumu, Direktīvas 91/414 13. panta pārkāpumu, kā arī dažu vispārējo Kopienu tiesību principu pārkāpumu.
Par pirmo pamatu, kas pamatots ar iespējamu prasītājas dokumentācijas izslēgšanu no novērtēšanas procedūras
— Lietas dalībnieku argumenti
Vispirms prasītāja apgalvo, ka Komisija to prettiesiski ir izslēgusi no hlortalonila novērtēšanas procedūras, pirmkārt, tai neatzīstot “galvenā ziņu sniedzēja” statusu, un, otrkārt, izslēdzot tās ziņas un tās produkta specifikāciju.
Novērtēšanas procedūras sākumā prasītāju un
Syngenta
ziņotāja valsts uzskatīja par “galvenajiem ziņu sniedzējiem”. Tas ir norādīts pārskatīšanas ziņojumā. Ar šo pašu dokumentu prasītāja uzzināja, ka novērtēšanas gaitā tika nolemts par “galveno ziņu sniedzēju” uzskatīt tikai
Syngenta
. Prasītāja netika informēta ne par šo lēmumu, ne par tās izslēgšanas iemesliem.
Prasītājas iesniegtā specifikācija tika novērtēta procedūras ietvaros un līdz ar to tā bija jāņem vērā apstrīdētās direktīvas pieņemšanas laikā.
No ziņotājas valsts 2000. gada 31. janvāra novērtēšanas ziņojuma izriet, ka
Syngenta
un prasītājas produkti tika pārbaudīti atbilstoši Kopienas prasībām un ka konstatētie rezultāti atbilda šīm prasībām. Prasītājas produkts tika pārbaudīts, arī veicot salīdzinošo novērtējumu. Tā kā tika pieprasīts sniegt papildu informāciju, prasītāja to sniedza 2002. gada maijā. tika secināts, ka tā bija izpildījusi šo lūgumu sniegt informāciju. To apstiprina hlortalonila novērtēšanas tabula (Komisijas dienestu darba dokuments SANCO/4342/2000
rev
. 1-3).
Turklāt procedūras gaitā prasītāja bija iesniegusi vairākus pētījumus, kas uzskaitīti pārskatīšanas ziņojuma projekta IIIA pielikumā. Šie pētījumi, kas attiecas uz tās dokumentāciju, vairs nav iekļauti 2005. gada 15. marta IIIA pielikuma galīgajā versijā.
Prasītāja šajā sakarā apgalvo, ka tās dokumentācija bija būtiska novērtēšanai. No 2004. gada 28. janvāra novērtēšanas tabulas izrietēja, ka tikai prasītāja bija iesniegusi visu informāciju par hlortalonila specifikāciju, jo
Syngenta
vēl bija jānosūta “atšķirība starp divām vērtībām, kas attiecas uz galīgo iznākumu,” un tā šo prasību izpildīja tikai “pēc atkārtota
Vischim
rezultātu aprēķina”. Tādējādi, runājot par aktīvās vielas identiskumu,
Syngenta
dokumentācija bija pilnīga, tikai atsaucoties uz prasītājas dokumentāciju. Turklāt atsevišķi prasītājas pētījumi zinātniskā novērtējuma pamatojumam bija citēti pārskatīšanas ziņojuma II pielikuma 17. lappusē.
Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo Komisija, hlortalonila pārbaudi nevarēja pabeigt, tikai pamatojoties uz
Syngenta
dokumentāciju. Kā tas izriet no ziņotājas dalībvalsts 2004. gada aprīlī sagatavotā dokumenta 4.9. punkta,
Syngenta
dokumentācijā bija trūkums saistībā ar ekotoksikoloģiju, kas attiecas uz pētījumu par slieku. Vērtība “NOAEL” (
No-Observed-Adverse-Effect Level
, līmenis bez redzamas negatīvas iedarbības) saistībā ar “ilgtermiņa toksiskumu un kancerogenitāti”, kas norādīta pārskatīšanas ziņojuma II pielikumā, tika aprēķināta, pamatojoties uz prasītājas iesniegto pētījumu ar žurkām.
Turklāt aktīvās vielas iekļaušana Direktīvas 91/414 I pielikumā varētu būt pamatota ar dažādu iesniedzēju sniegto ziņu “apkopojumu” neatkarīgi no tā, vai to individuālā dokumentācija bija pilnīga. Saskaņā ar Komisijas dienestu darba dokumentu (2005. gada 15. aprīļa dokuments SANCO/10435/2004) “pieņemamie pētījumi, kas katrs atsevišķi pilnībā neatbilst kādai prasībai vai īpašai problēmai, kura norādīta saistībā ar iekļaušanu I pielikumā, bet visi kopā sekmē vispārīgu pieeju par pārbaudes veikšanu [..], visi ir jāiekļauj [pārskatīšanas ziņojumā]”.
Visbeidzot prasītāja apstrīd Komisijas apgalvojumu, ka, sākot no 2004. gada maija, novērtēšana tika veikta, pamatojoties tikai uz
Syngenta
dokumentāciju, norādot, ka minētajā datumā novērtēšana jau bija pabeigta.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Saistībā ar šo pamatu prasītāja norāda uz tās iespējamo izslēgšanu no novērtēšanas procedūras “galvenā ziņu sniedzēja” statusā un kritizē to, ka attiecīgā novērtēšana tika pabeigta, pamatojoties tikai uz
Syngenta
dokumentāciju, izslēdzot ziņas un hlortalonila specifikāciju, kas bija norādīta tās dokumentācijā.
Saistībā ar attiecīgās procedūras norises kārtību ir jānorāda, ka saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 6. panta 1. punktu iesniedzējiem individuāli vai kolektīvi jānosūta ziņotājai dalībvalstij dokumentācija, kurā ir iekļautas ziņas, kas vajadzīgas, lai novērtētu paziņoto aktīvo vielu. Saskaņā ar tās pašas regulas 7. panta 2. punktu ziņotāja dalībvalsts var aicināt iesniedzējus uzlabot vai papildināt savu dokumentāciju.
No šiem noteikumiem izriet, ka, īstenojot attiecīgo procedūru, iesniedzējam, kas iesniedzis individuālu dokumentāciju, ir jāsniedz visas ziņas, kas vajadzīgas, lai novērtētu iesniegto aktīvo vielu.
Šajā gadījumā vispirms ir jānorāda, ka attiecīgā novērtēšanas procedūra sākumā bija saistīta ar dokumentāciju, ko individuāli iesniegusi prasītāja un
Syngenta
.
Saskaņā ar pārskatīšanas ziņojuma 1. punktu tikai šie abi iesniedzēji termiņā bija iesnieguši dokumentāciju, kurā nebija būtisku trūkumu, un tie tika uzskatīti par “galvenajiem ziņu sniedzējiem”. No tā paša dokumenta izriet, ka novērtēšanas laikā tika nolemts tikai
Syngenta
uzskatīt par “galveno ziņu sniedzēju”.
Attiecībā uz
Syngenta
un prasītājas kā “galveno ziņu sniedzēju” kvalifikāciju ir jānorāda, ka minētais jēdziens nav paredzēts piemērojamajā tiesiskajā regulējumā, bet izriet no Komisijas prakses. Tādējādi, tā kā tas, ka novērtēšanas laikā attiecīgais iesniedzējs ir atzīts par “galveno ziņu sniedzēju,” nevar tam piešķirt īpašu tiesisko statusu, prasītājas argumentam, kas pamatots ar iespējamo atteikumu tai atzīt šo statusu visas novērtēšanas procedūras laikā, nav nozīmes.
Attiecībā uz prasītājas argumentu, kas pamatots ar iespējamo tās dokumentācijas izslēgšanu, Komisija norāda, ka novērtēšanas laikā izrādījās, ka prasītājas dokumentācijā bija nozīmīgi trūkumi, un tādējādi, sākot no 2004. gada maija, tika nolemts novērtēšanu turpināt, pamatojoties tikai uz
Syngenta
dokumentāciju. Līdz ar to Komisija uzskata, ka hlortalonila novērtēšana, kas notika pirms apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, bija pamatota tikai ar
Syngenta
dokumentāciju.
Jāsecina, ka no ziņotājas dalībvalsts 2004. gada aprīlī sagatavotā dokumenta ar nosaukumu “4. līmenis — Lūgums sniegt papildu informāciju”, ko Komisija pievienojusi iebildumu rakstam, izriet, ka šajā agrīnajā novērtēšanas stadijā prasītājas dokumentācijā vēl joprojām bija nozīmīgi trūkumi.
Kā Komisija to ir precizējusi tiesas sēdē, prasītājai to neapstrīdot, attiecīgajā dokumentā pavisam ir norādīti 42 pētījumi, kuru nav prasītājas dokumentācijā. Piemēram, attiecībā uz sadaļu ar nosaukumu “Toksikoloģija un vielmaiņa” šajā dokumentā ir norādīts, ka prasītājas dokumentācijā nebija informācijas, kas ļautu noteikt vērtību “[
NOAEL
] saistībā ar sistemātiskām sekām”, “informācijas par subakūtu orālo toksiskumu”, “informācijas par metabolītu toksiskumu”, “ziņu par salīdzinošo uzsūkšanos caur ādu” un “pārbaudes
in vitro
uz žurkas ādas un cilvēka ādas”. Turklāt ziņotāja dalībvalsts lūdza veikt augsnes izpēti saistībā ar dažādiem hlortalonila izmantošanas veidiem, kā arī iesniegt informāciju “par savācamajām atliekām augsnē”, “par hlortalonila akūto toksiskumu caur ādu 500 g/l” un “par precīzu hlortalonila sastāvu 75 WG”.
Turklāt savā 2008. gada 16. jūnija rakstiskajā atbildē uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu prasītāja atzīst, ka ziņas, kas norādītas minētajā dokumentā, tā ziņotājai dalībvalstij ir iesniegusi tikai laikā no 2006. gada jūlija līdz 2007. gada augustam, proti, pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas.
No šiem faktiem izriet, ka novērtēšanas procedūras ietvaros prasītāja nebija iesniegusi dokumentāciju, kurā būtu visas ziņas, kas vajadzīgas, lai novērtētu hlortalonilu.
Šo secinājumu neatspēko tas, ka procedūras sākumā prasītājas dokumentācija tika uzskatīta par tādu, kurā nav būtisku trūkumu, un ka tā tika izskatīta pārskatīšanas ziņojumā, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2000. gada 31. janvārī, un veicot salīdzinošo novērtējumu laikā no 2001. gada marta līdz septembrim.
Jānorāda, ka attiecīgās procedūras norises kārtība neparedz, ka novērtēšanas sākumā ir jāizdara galīgs secinājums par to, vai dokumentācija ir pilnīga. Tādējādi šajā gadījumā sākotnējais secinājums, ka prasītājas dokumentācijā nebija “būtisku trūkumu”, kā uz to norāda arī izvēlētais formulējums, nenozīmē, ka dokumentācija bija pilnīga visos aspektos.
Prasītāja nevar savu argumentu pamatot ar to, ka atsauces uz tās datiem, kas iesniegti novērtēšanas laikā, ir iekļautas pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā. Saskaņā ar apstrīdētās direktīvas preambulas 4. apsvērumu un tās pielikumā iekļautās tabulas ierakstu Nr. 102, pārskatīšanas ziņojuma galīgā versija tika izstrādāta 2005. gada 15. februārī. Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, attiecīgā novērtēšana turpinājās līdz minētajam datumam un nevarēja tikt uzskatīta par pabeigtu pārskatīšanas ziņojuma projekta stadijā. Ar to vien, ka atsauces uz prasītājas sniegtajiem datiem bija iekļautas minētajā projektā, bet tika dzēstas no ziņojuma galīgās versijas, nepietiek, lai pierādītu, ka tās dokumentācija bija pilnīga.
Pēc tam ir jānorāda, ka prasītāja nav pierādījusi, ka otra iesniedzēja dokumentācija bija nepilnīga un ka tādējādi to noteikti vajadzēja papildināt ar datiem, kas iegūti no tās dokumentācijas.
Pirmkārt, prasītājas argumentu, ka tās dokumentācija bija nepieciešama, lai pierādītu
Syngenta
dokumentācijas atbilstību saistībā ar “vērtībām, kas attiecas uz galīgo iznākumu,” atspēko pierādījumi, kurus Komisija iesniegusi savā 2008. gada 16. jūnija rakstiskajā atbildē uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu un saskaņā ar kuriem attiecīgo
Syngenta
pētījumu ziņotāja dalībvalsts pieņēma, saņemot papildu informāciju.
Otrkārt, kaut arī pārskatīšanas ziņojumā ir atsauce uz atsevišķiem datiem, kas ņemti no prasītājas dokumentācijas, proti, vērtība
NOAEL
, kas aprēķināta, pamatojoties uz tās pētījumu ar žurkām, kā arī tās pētījumu par sliekas vairošanos un augšanu, kurš citēts šī ziņojuma II pielikumā, ir jānorāda, ka šī nejaušā atsauce uz prasītājas iesniegtajiem datiem nepierāda, ka otra iesniedzēja dokumentācijā nebija pietiekamas informācijas.
Šajā sakarā savā 2008. gada 16. jūnija rakstiskajā atbildē uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu Komisija precizēja, prasītājai nepierādot pretējo, ka
Syngenta
dokumentācijā bija iekļauta līdzvērtīga informācija un ka atsauces uz vērtību, kas izriet no prasītājas veiktajiem pētījumiem, bija iekļautas tikai tāpēc, ka ziņotāja dalībvalsts uzskatīja, ka šī īpašā vērtība bija zinātniski piemērotāka. Turklāt dalībvalstis tika aicinātas iesniegt papildu pētījumus (pārskatīšanas ziņojuma 7. punkts).
Visbeidzot, jānoraida arī prasītājas arguments, ka tai nebija jāiesniedz informācija, kas līdzvērtīga tai, ko iesniegusi
Syngenta
, jo procedūrā, kurā piedalās vairāki iesniedzēji, Komisija varēja ņemt vērā visus datus, kas ņemti no dažādas dokumentācijas. Pat ja pieņem, ka Komisijai būtu piedāvāta šāda iespēja, jāsecina, kā tas ir norādīts šī sprieduma 94. punktā, ka, ja iesniedzēji neiesniedz kopīgu dokumentāciju, katram iesniedzējam ir jānodrošina, ka tā individuālā dokumentācija ir pilnīga.
Šajā sakarā prasītāja tiesas sēdē apgalvoja, ka 1998. gadā
Zeneca Agrochemicals
bija ar to vienojusies, ka dati, ko novērtēšanas laikā iesniegusi katra no tām, tiks uzskatīti par tādiem, kas saistīti ar to kopīgām pūlēm.
Šī argumenta pamatojumam prasītāja vispirms atsaucas uz prasības pieteikumam pievienoto
Zeneca Agrochemicals
1998. gada 16. aprīļa vēstuli ziņotājai dalībvalstij, kurā ir norāde uz tikšanos, kurā piedalījās
Zeneca Agrochemicals
, prasītāja un ziņotāja dalībvalsts un kuras laikā pēdējā minētā tām lūdza iesniegt kopīgus komentārus.
No šīs vēstules izriet, ka
Zeneca Agrochemicals
bija lūgusi ziņotāju dalībvalsti rakstiski apstiprināt, ka tikai prasītāja un tā tiek uzskatītas par “galvenajiem ziņu turētājiem”, norādot, ka pēc šī apstiprinājuma tā “sazinājās ar [prasītāju], lai noskaidrotu, kāds ir atbilstošais veids, lai rīkotos šajā jautājumā [par iespējamo kopīgo komentāru iesniegšanu]”. Kaut arī no tā izriet, ka
Zeneca Agrochemicals
un prasītāja bija uzsākušas sarunas saistībā ar iespēju iesniegt kopīgus komentārus, attiecīgā vēstule vien nepierāda, ka tās bija nolēmušas iesniegt kopīgos datus.
Prasītāja atsaucas uz diviem līgumiem, kas starp to un
Zeneca Agrochemicals
noslēgti 1998. gada 18. jūnijā un un kuru priekšmets ir apmaiņa ar datiem par hlortalonilu. Prasītāja uzskata, ka saskaņā ar šiem līgumiem ikviens komentārs, ko
Syngenta
iesniegusi novērtēšanas laikā, bija jāuzskata par to kopīgu komentāru.
Nelemjot par minēto līgumu sekām, kas pirmoreiz tika iesniegti tiesas sēdē un kuru spēkā esamību saskaņā ar pašas prasītājas paskaidrojumiem nav atzinusi
Syngenta
, ir jānorāda, kā Komisija to norādīja tiesas sēdē, prasītājai pret to neiebilstot, ka attiecīgie līgumi nebija darīti zināmi ziņotājai dalībvalstij vai komitejai.
Šo faktu apliecina tas, ka nav nevienas atsauces uz ziņu kolektīvu iesniegšanu novērtēšanas dokumentos, ko lietas dalībnieki iesnieguši kopā ar tiem dokumentiem, kuros
Syngenta
un prasītājas iesniegtās ziņas ir novērtētas atsevišķi.
Līdz ar to ir jāuzskata, ka prasītāja nav pierādījusi, ka ziņas, ko tā un
Syngenta
ir iesniegusi, bija jānovērtē kā kopīga dokumentācija, kas atspoguļo to kopīgas pūles. Līdz ar to prasītāja nepamatoti apgalvo, ka tai saskaņā ar piemērojamo tiesisko regulējumu nebija jāiesniedz informācija, kas vajadzīga novērtēšanai, jo līdzvērtīgu informāciju bija iesniegusi
Syngenta
.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jāuzskata, ka Komisija nav pieļāvusi procesuālu kļūdu, hlortalonila novērtēšanu veicot, pamatojoties uz
Syngenta
dokumentāciju un izslēdzot datus un hlortalonila specifikāciju, kas iekļauta prasītājas iesniegtajā dokumentācijā, kurā nebija pietiekamu datu.
Līdz ar to šo pamatu nevar apmierināt.
Par otro pamatu, kas pamatots ar iespējamiem procesuāliem pārkāpumiem Komitejā
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka Komisija pārskatīšanas ziņojumu pabeidza 2005. gada 15. februārī un tādējādi nevarēja apstiprināt šī ziņojuma grozījumus, kas iesniegti vēlāk un kas attiecas uz hlortalonila specifikāciju un norāžu uz tās iesniegtajiem pētījumiem atcelšanu. Komitejas dienas kārtības projektā nebija nekādas norādes uz pārskatīšanas ziņojumu. Replikā prasītāja apgalvo, ka pārskatīšanas ziņojuma projekts Komitejai netika iesniegts trīs nedēļas pirms sanāksmes, pārkāpjot Komitejas noteikumus.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāja būtībā apgalvo, ka Komiteja pārskatīšanas ziņojumu pienācīgi nepabeidza, jo šī ziņojuma versija, ko Komiteja bija pieņēmusi kā galīgo savā 2005. gada 15. februāra sanāksmē, pēc tam tika grozīta.
Jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 6. punkta noteikumiem, kas iekļauti ar Regulu Nr. 1199/97, “ja Komisija iesniedz direktīvas projektu [..], tā vienlaikus iesniedz Komitejas veiktās pārbaudes secinājumus atjaunināta ziņojuma par pārskatīšanu formā, kas jānorāda sanāksmes kopsavilkuma ziņojumā”. Kā turklāt ir norādīts Regulas Nr. 1199/97 preambulas ceturtajā apsvērumā, “katram direktīvas projektam vai lēmuma projektam, ko nosūta [..] komitejai, vajadzētu būt tieši saistītam ar ziņotājas dalībvalsts ziņojumu un ieteikumiem, tostarp ar grozījumiem, kas veikti pēc konsultācijām”.
Līdz ar to ir jāpārbauda, vai šajā gadījumā Komisija ir izpildījusi savu pienākumu vienlaikus ar direktīvas projektu Komitejai iesniegt atjauninātu ziņojumu par pārskatīšanu, kurā ir izklāstīti secinājumi par piedāvātā pasākuma vērtējumu pēc būtības.
Šajā sakarā no lietas dalībnieku argumentiem izriet, ka pārskatīšanas ziņojuma teksts, kas Komitejai iesniegts 2005. gada 15. februāra sanāksmē, tika grozīts pēc šīs sanāksmes saistībā ar, pirmkārt, iekļaušanas Direktīvas 91/414 I pielikumā nosacījumiem, kas saistīti ar hlortalonila tīrības pakāpi, un, otrkārt, norāžu uz prasītājas iesniegtajiem pētījumiem dzēšanu. Minētā ziņojuma I pielikumā, kurā ir hlortalonila specifikācija, kaut arī tas ir datēts ar , ir norāde uz specifikāciju, ko
FAO
pieņēmusi 2005. gada februārī. Turklāt tā IIIA pielikums, kurā ir iekļauts pētījumu saraksts, ir datēts ar .
Komisija šajā sakarā norāda, ka abi attiecīgie grozījumi, ko 2005. gada 10. februārī piedāvājusi ziņotāja dalībvalsts, Komitejai tika iesniegti sanāksmes laikā, un tā tos pieņēma, bet pārskatīšanas ziņojumā tie tika iekļauti tikai pēc šīs sanāksmes.
No šiem paskaidrojumiem, ko prasītāja neapšauba, izriet, ka attiecīgie pārskatīšanas ziņojuma grozījumi tika iesniegti Komitejai, kam līdz ar to 2005. gada 15. februārī bija pieejama visa attiecīgā informācija.
Šo apsvērumu neatspēko tas, ka pārskatīšanas ziņojums tika atjaunināts tikai pēc šī datuma, lai ņemtu vērā Komitejas pieņemtos grozījumus, un ka tādējādi daži pārskatīšanas ziņojuma pielikumi ir sagatavoti pēc 2005. gada 15. februāra.
Turklāt, kā tas izriet no Komitejas 2005. gada 15. aprīļa sanāksmes protokola, ko iesniegusi prasītāja, šīs sanāksmes laikā tā “uzzināja” par “grozīto pārskatīšanas ziņojumu” par hlortalonilu.
Attiecībā uz prasītājas apgalvojumiem par it kā pārāk īso termiņu dokumentu iesniegšanai Komitejā, šis pamats ir jānoraida kā nepieņemams, jo prasītāja nevar atsaukties uz procesuālo tiesību normu pārkāpumu, kas ieviestas, lai aizsargātu to dalībvalstu intereses, kas apvienojušās Komitejā (šajā sakarā un pēc analoģijas skat. Tiesas 2007. gada 13. septembra spriedumu lietā
C-443/05 P
Common Market Fertilizers
/Komisija, Krājums, I-7209. lpp.
, 144. un 145. punkts).
Katrā ziņā no iekšējā reglamenta, ko Komiteja pieņēmusi saskaņā ar Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmuma 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (
OV L 184, 23. lpp.
), 7. pantu, izriet, ka, kaut arī dokumentiem parasti ir jābūt pieejamiem 14 dienas pirms Komitejas sanāksmes, grozījumus var piedāvāt īsākā termiņā un pat sanāksmes laikā.
No iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka Komitejā īstenotā procedūra būtu prettiesiska.
Līdz ar to šis pamats ir jānoraida.
Par trešo pamatu, kas pamatots ar procesuālo garantiju un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka ziņotāja dalībvalsts un Komisija ir pārkāpusi procesuālās garantijas, to izslēdzot no dažām sanāksmēm un būtiskas vēstuļu apmaiņas un nenodrošinot tai uzraudzību un palīdzību, kas paredzēta Regulā Nr. 3600/92 un kas tika nodrošināta
Syngenta
.
Ziņotāja dalībvalsts un Komisija neesot parūpējušās, lai prasītāja savu kopsavilkuma dokumentāciju iesniegtu dalībvalstīm, tai neesot sniegušas konsultācijas par novērtēšanas ziņojumu, neesot nodevušas salīdzinošā novērtējuma rezultātus un to neesot aicinājušas uz 2002. gada 12. decembra sanāksmi ar
Syngenta
.
Atsaucoties uz Kopienu tiesību pamatprincipiem, kā arī uz judikatūru antidempinga pasākumu jomā, prasītāja apgalvo, ka attiecīgajā procedūrā tai bija tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītai, ko Komisija ir pārkāpusi.
Šajā sakarā prasītāja pārmet Komisijai, pirmkārt, ka tā to izslēgusi no apspriedēm par hlortalonila specifikāciju un īpaši
FAO
2005. gada februārī pieņemtās specifikācijas ņemšanu vērā un, otrkārt, ka tā tai nav darījusi zināmus iemeslus tās izslēgšanai no procedūras, kā arī tās pētījumu dzēšanai no pārskatīšanas ziņojuma.
Visbeidzot, pārkāpumi, kas pieļauti hlortalonila novērtēšanas procedūrā, veido labas pārvaldības principa pārkāpumu.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus. Tā īpaši norāda, ka tiesiskais regulējums, kas ir piemērojams attiecīgajai procedūrai, neparedz procesuālās garantijas iesniedzējiem.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina, ka procedūrā, kura saistīta ar produkta, kas jau pastāv tirgū, atkārtotu novērtēšanu, pamatojoties uz ieinteresētā ražotāja iesniegtu dokumentāciju, šim ražotājam ir jābūt cieši saistītam ar novērtējumu un tas var atsaukties uz tiesībām tikt informētam par galvenajiem trūkumiem tā dokumentācijā, kas liedz atļaut tā produktu laist tirgū, jo šādu procesuālo garantiju ievērošana ir pakļauta tiesas kontrolei. Ņemot vērā tiesiskās drošības un labas pārvaldības principu, izņemot ārkārtas situācijas, Komisija nevar atteikties izsniegt atļauju attiecībā uz produktu, kas jau pastāv tirgū, nedodot ieinteresētajai personai iespēju sniegt atbilstošas ziņas trūkumu novēršanai (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2003. gada 21. oktobra spriedumu lietā
T-392/02
Solvay Pharmaceuticals
/Padome,
Recueil
, II-4555. lpp.
, 186.–188. punkts).
Šie apsvērumi ir attiecināmi uz atbilstošo procedūru, kas uzsākta ar prasītājas iesniegto paziņojumu un kuras norises kārtība paredz, ka iesniedzējs ir saistīts ar tā dokumentācijas novērtēšanu. Saskaņā ar Regulas Nr. 3600/92 7. panta 2. un 3. punktu ziņotāja dalībvalsts var lūgt iesniedzējus uzlabot savu dokumentāciju vai papildināt to un Komisija pirms kopsavilkuma dokumentācijas un ziņotājas dalībvalsts sagatavotā novērtēšanas ziņojuma nodošanas Komitejai var konsultēt iesniedzējus par šo ziņojumu.
No tā izriet, ka attiecīgās procedūras ietvaros iesniedzējs, kas iesniedzis dokumentāciju ziņotājas dalībvalsts un Komisijas novērtēšanai, var atsaukties uz tiesībām tikt informētam par iespējamiem trūkumiem tā dokumentācijā, kas liedz izsniegt atļauju attiecīgās aktīvās vielas laišanai tirgū.
Turpretī, nepastāvot nekādiem skaidriem procesuāliem noteikumiem šajā sakarā, Komisijai nevar būt pienākuma informēt iesniedzējus par Komitejas piedāvātā pasākuma saturu.
Ņemot vērā šos apsvērumus, ir jāizskata argumenti, ko prasītāja norādījusi saistībā ar šo pamatu.
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka dažādos novērtēšanas posmos tā nebija iesaistīta pienācīgā veidā un atbilstoši norādēm, kas iekļautas Komisijas darba dokumentos, un katrā ziņā tādā pašā veidā, kā otrs iesniedzējs.
Jānorāda, ka pārskatīšanas ziņojumā nav minēta prasītājas dalība dažos procedūras posmos. Šī ziņojuma 1. punktā, kas attiecas uz procedūru, kura īstenota, lai veiktu novērtējumu, ir norāde tikai uz
Syngenta
kopsavilkuma dokumentācijas iesniegšanu 2000. gada 31. jūlijā, uz novērtēšanas ziņojuma nosūtīšanu
Syngenta
, uz salīdzinošā novērtējuma rezultātu nosūtīšanu “galvenajam ziņu sniedzējam” un uz sanāksmi ar
Syngenta
.
No dokumentācijas tomēr izriet, ka faktiski prasītāja pienācīgi bija iesaistīta novērtēšanā.
Attiecībā uz kopsavilkuma dokumentācijas iesniegšanu citām dalībvalstīm no prasītājas 2000. gada 27. jūlija vēstules, ko Komisija pievienojusi savam iebildumu rakstam, izriet, ka prasītāja šo dokumentāciju iesniegusi pēc ziņotājas dalībvalsts aicinājuma.
Attiecībā uz iesniedzēju konsultācijām par novērtējuma ziņojumu, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2000. gada 31. janvārī, ir jānorāda, ka Regulas Nr. 3600/92 7. panta 3. punkts, uz kuru ir atsaukusies prasītāja, neparedz pienākumu konsultēt iesniedzējus pirms šī dokumenta sagatavošanas, bet tikai paredz iespēju Komisijai konsultēt dažus vai visus iesniedzējus par šo dokumentu pēc tā sagatavošanas. Katrā ziņā prasītāja savā prasības pieteikumā apgalvo, ka attiecīgo ziņojumu tāpat kā
Syngenta
saņēmusi .
Attiecībā uz salīdzinošā novērtējuma rezultātu paziņošanu Komisija ir norādījusi, ka ziņotāja dalībvalsts uzskata, ka prasītāja tos saņēma un ka tā tika aicināta papildināt savu dokumentāciju. To apliecina pati prasītāja, kas savā prasības pieteikumā norāda, ka tika aicināta iesniegt papildu informāciju pēc salīdzinošā novērtējuma, ko tā izdarīja 2002. gada maijā.
Attiecībā uz 2002. gada 12. decembra sanāksmi Komisija, prasītājai neiebilstot šajā sakarā, norāda, ka šajā sanāksmē tika izskatīti tikai tie jautājumi, kas saistīti ar
Syngenta
dokumentāciju.
Ņemot vērā visus šos apstākļus, jāsecina, ka saistībā ar attiecīgā novērtējuma posmiem prasītāja bija iesaistīta procedūrā tādā pašā veidā kā otrs iesniedzējs, un tādējādi vienlīdzīgas attieksmes princips nav apdraudēts.
Otrkārt, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav informējusi to par lēmumu turpināt novērtēšanu, pamatojoties tikai uz otra iesniedzēja dokumentāciju, kā arī par iemesliem, kuru dēļ no pārskatīšanas ziņojuma tika dzēstas norādes uz prasītājas pētījumiem.
Jāatgādina, ka saskaņā ar attiecīgās procedūras norises kārtību, kas minēta šī sprieduma 93. un 94. punktā, prasītājai bija jāiesniedz pilnīga dokumentācija, kurā iekļautas visas ziņas, kas vajadzīgas novērtējumam.
Šajā sakarā no dokumentācijas izriet, ka 2004. gada 5. februārī ziņotājas dalībvalsts iestādes paziņoja prasītājai pēdējos novērtēšanas ziņojuma papildinājumus, to skaitā dokumentu ar nosaukumu “4. līmenis — Lūgums sniegt papildu informāciju”, kas atbilst dokumentam ar tādu pašu nosaukumu, kuru ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2004. gada aprīlī (skat. šī sprieduma 99. punktu), kurā bija norādīti galvenie atlikušie trūkumi prasītājas dokumentācijā. Turklāt ar savu elektronisko vēstuli, ko Komisija pievienojusi iebildumu rakstam, prasītāja apstiprināja, ka ir saņēmusi šos dokumentus.
Kaut arī 2008. gada 16. jūnija rakstveida atbildē uz Pirmās instances tiesas jautājumu prasītāja pirmoreiz apgalvo, ka dažas no attiecīgajām ziņām ziņotāja dalībvalsts netika savlaicīgi norādījusi, ir jānorāda, ka tas nekādā veidā nepamato novēlotu šī argumenta norādīšanu. Tā kā prasītāja ne savā prasības pieteikumā — ne arī savā replikā — nav paudusi argumentāciju par to, ka ziņotāja dalībvalsts it kā nav savlaicīgi informējusi to par ziņām, kas vajadzīgas novērtējuma veikšanai, šī argumentācija ir jāuzskata par jaunu pamatu, kas nav pieņemams saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu. Katrā ziņā ir jānorāda, ka šī argumentācija attiecas tikai uz vienu nu trūkumiem, kas norādīts iepriekšējā punktā minētajā dokumentā, proti, “pētījumu ar lizimetru”, un tādējādi arī ir nepieņemama.
Tādējādi prasītāja bija informēta par to, ka tās dokumentācijā nebija pietiekamu datu, īpaši dokumentos, kas nosūtīti 2004. gada 5. februārī. Ņemot vērā šo informāciju, tai bija jāzina, ievērojot attiecīgās procedūras norises kārtību, ka tās dokumentācija nav pamats novērtējumam un ka novērtējums tiek veikts, pamatojoties uz pilnīgu otra iesniedzēja dokumentāciju. Turklāt no Komisijas rakstveida atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu izriet, ka novērtēšanas ziņojuma, kas bija viens no dokumentiem, kuri prasītājai nosūtīti , 13. pielikumā bija norādīts, ka “
Syngenta
[tika] uzskatīta par galveno iesniedzēju [un ka] pilnīgs novērtējums [tiks] veikts tikai attiecībā uz šī iesniedzēja datiem”.
Attiecībā uz to, ka norādes uz prasītājas iesniegtajiem pētījumiem vēl joprojām bija pētījumu, kas tiek uzskatīti par būtiskiem novērtējumam, sarakstā, kurš pievienots 2005. gada 20. janvāra pārskatīšanas ziņojuma projektam (skat. šī sprieduma 21. punktu), šis apstāklis, kaut arī tas norāda uz zināmu pretrunu, tomēr nevarēja pats par sevi radīt būtiskas šaubas attiecībā uz agrāko iepriekšējā punktā citēto norāžu pareizību, saskaņā ar kurām prasītājas dokumentācija bija nepilnīga un tā nebija pamats novērtējumam.
Turklāt attiecībā uz norāžu uz prasītājas pētījumiem dzēšanu no tā paša dokumenta galīgās versijas ir jānorāda, ka runa ir par tīri informatīvu dokumentu, kas nevar radīt juridiski saistošas sekas. Iebildums, kas pamatots ar iespējamu informācijas neesamību attiecībā uz šo norāžu dzēšanas iemesliem, ir nepieņemams (skat. šī sprieduma 214.–217. un 243.–249. punktu). Katrā ziņā attiecīgo norāžu dzēšana bija tikai sekas tam, ka prasītājas nepilnīgā dokumentācija nevarēja būt pamats novērtējumam.
Līdz ar to ir jānoraida prasītājas pārmetums, kas pamatots ar iespējamu informācijas neesamību par to, ka novērtējums tika veikts, pamatojoties tikai uz
Syngenta
dokumentāciju, kā arī par iemesliem, kuru dēļ prasītājas pētījumi tika dzēsti no pārskatīšanas ziņojumam pievienotā saraksta.
Treškārt, prasītāja norāda, ka Komisija to ir izslēgusi no apspriedēm par hlortalonila specifikāciju, kā rezultātā tika ņemta vērā specifikācija, ko
FAO
publicēja 2005. gada februārī.
Jānorāda, kā tas izriet no lietas dalībnieku argumentiem, ka turpmākajos ziņojumos, kas pieņemti attiecīgā novērtējuma gaitā, bija norāde uz
FAO
1998. gadā pieņemto specifikāciju, kas bija piemērojama līdz jaunās specifikācijas publicēšanai 2005. gada februārī.
Savā prasības pieteikumā prasītāja tomēr apgalvo, ka vismaz no 2004. gada maija zinājusi, ka minētā
FAO
specifikācija tiks pārskatīta, pamatojoties uz
Syngenta
iesniegto informāciju. Tiesas sēdē prasītāja arī atzina, ka bija informēta par šo pārskatīšanu, ko
FAO
veica 2004. gadā, precizējot, ka tai nebija zināms precīzs
FAO
īstenoto apspriežu saturs.
Turklāt, kaut arī ir jānorāda, ka pārskatīšanas ziņojuma projektā, kas prasītājai darīts zināms 2005. gada 8. februārī, joprojām bija norāde uz
FAO
1998. gada specifikāciju, tajā bija norādīts, ka šo specifikāciju
FAO
pārskatīs 2003. gadā.
Prasītāja, kas bija informēta par šiem apstākļiem, nevarēja domāt, ka
FAO
pārskatītā specifikācija netiks ņemta vērā attiecīgā novērtējuma laikā.
Tādējādi prasītāja nevar pārmest Komisijai, ka tā to nav informējusi par apsvērumiem, kuru dēļ hlortalonils tika iekļauts, atsaucoties uz specifikāciju, ko
FAO
pieņēmusi 2005. gada februārī.
Visbeidzot, attiecībā uz to, ka prasītāja atsaucas uz tās tiesību tikt uzklausītai pārkāpumu, ir jāatgādina, ka tiesību uz aizstāvību ievērošana visos procesos, kuri uzsākti pret personu un kuros var pieņemt tai nelabvēlīgu lēmumu, ir princips, kas noteic, ka tādu lēmumu adresātiem, ar kādiem būtiski tiek skartas viņu intereses, ir jādod iespēja atbilstoši darīt zināmu savu viedokli (Tiesas 1996. gada 24. oktobra spriedums lietā
C-32/95 P Komisija/
Lisrestal
u.c.,
Recueil
, I-5373. lpp.
, 21. punkts).
Šajā sakarā ir jāatgādina, kā jau tas tika konstatēts (skat. šī sprieduma 155.–157. punktu), ka prasītāja tika informēta par tās dokumentācijas trūkumiem, kuru dēļ to nevarēja izmantot par pamatu hlortalonila novērtēšanai. Tā kā prasītāja bija saņēmusi šo informāciju, kas iekļauta 2004. gada 5. februārī paziņotajos dokumentos, tai bija iespēja darīt zināmu savu viedokli novērtēšanas laikā attiecībā uz to, ka tās dokumentācijā tika konstatētas nepilnības.
Šajos apstākļos Komisijai nebija pienākuma aicināt prasītāju iesniegt savus apsvērumus par pasākuma, kas Komitejai piedāvāts 2005. gada 15. februārī, saturu. Komisija pamatoti varēja uzskatīt, ka šāda konsultācija nebija vajadzīga, ņemot vērā, ka prasītājas dokumentācija joprojām bija nepilnīga un tādējādi to nevarēja izmantot par pamatu piedāvātā pasākuma novērtēšanai pēc būtības.
Katrā ziņā saskaņā ar pastāvīgo judikatūru procesuāla pārkāpuma dēļ lēmumu var atcelt tikai tad, ja ir pierādīts, ka, šādam pārkāpumam nepastāvot, minētā lēmuma saturs būtu varējis būt citādāks (Pirmās instances tiesas 2006. gada 5. aprīļa spriedums lietā
T-279/02
Degussa
/Komisija, Krājums, II-897. lpp.
, 416. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas spriedumu apvienotajās lietās no
209/78 līdz 215/78 un 218/78
Van Landewyck
u.c./Komisija,
Recueil
, 3125. lpp.
, 47. punkts).
Šajā gadījumā, tā kā prasītāja nav izpildījusi savu pienākumu iesniegt pilnīgu dokumentāciju, tas, ka ar to netika īstenotas konsultācijas procedūras galīgajā posmā, proti, laikā, kad direktīvas projekts un pārskatīšanas ziņojums tika nosūtīti Komitejai, nevarēja ietekmēt strīdīgās specifikācijas saturu, kas pieņemta, pamatojoties uz otra iesniedzēja dokumentāciju un ņemot vērā
FAO
2005. gada februārī publicēto specifikāciju.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka attiecīgajā procedūrā bija pieļauts tās procesuālo garantiju vai tās tiesību tikt uzklausītai pārkāpums, kas var izraisīt apstrīdētās direktīvas atcelšanu.
Visbeidzot, ir jānoraida arī prasītājas iebildums, kas pamatots ar labas pārvaldības principa pārkāpumu. Saistībā ar šo pamatu prasītāja tikai atsaucas uz procedūras, kas īstenota hlortalonila novērtēšanai, prettiesiskumu. No iepriekš izklāstītā izriet, ka attiecīgā procedūra nebija prettiesiska.
Ņemot vērā visus šos apsvērumus, šis pamats ir jānoraida.
Par ceturto pamatu, kas pamatots ar Direktīvas 91/414 5. panta pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktu, jo, iekļaujot hlortalonilu šīs direktīvas I pielikumā, nav iekļāvusi tās produkta specifikāciju, kaut gan saskaņā ar novērtēšanas ziņojumu, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2000. gada 31. janvārī, šis produkts atbilda iekļaušanas nosacījumiem.
Komisijas lēmums izslēgt prasītājas specifikāciju bija pamatots tikai ar jauno
FAO
specifikāciju, nevis ar tās vērtējuma rezultātiem. Direktīvas 91/414 5. pantā paredzētajos iekļaušanas nosacījumos nav nekādas atsauces uz
FAO
specifikāciju.
Turklāt Komisija esot pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktu, pamatojoties uz
FAO
specifikāciju, kas neatbilda aktīvajām vielām, kuras paziņojusi prasītāja un
Syngenta
un novērtējusi ziņotāja dalībvalsts.
Procedūras sākumā paziņotās vielas atbilda
FAO
1998. gada specifikācijai, norādot maksimālo
HCB
saturu 0,3 g/kg. Tam, ka
Syngenta
dēļ tika veikta pārskatīšana, kuras rezultātā
FAO
publicēja jauno specifikāciju,
HCB
robežu nosakot 0,01 g/kg apmērā, nevarēja būt pārsvars pār Kopienas novērtējumu, kas jau bija pabeigts šīs publikācijas veikšanas brīdī 2005. gada februārī. Komisija nebūtu varējusi ņemt vērā šo jauno specifikāciju, neveicot jaunu produkta, kas atbilst šai specifikācijai, novērtējumu.
Savā replikā prasītāja atgādina, ka produktā, ko
ISK Biotech Europe
paziņoja 1995. gadā,
HCB
saturs bija lielāks nekā 0,01 g/kg, ko apstiprina
Zeneca Agrochemicals
1998. gada 11. jūnija vēstule. Tādējādi procedūras sākumā neviens no iesniedzējiem nebija paziņojis par produktu, kurā
HCB
robeža būtu 0,01 g/kg, ko nosaka apstrīdētā direktīva.
Tā piebilst, ka ziņotāja dalībvalsts nebija novērtējusi
FAO
2005. gada februārī pieņemto specifikāciju un tā nevarēja būt pamats
HCB
līmeņa noteikšanai apstrīdētajā direktīvā.
FAO
novērtēšanas kritēriji atšķiras no tiem, kas paredzēti Direktīvā 91/414. Prasītājai nebija nekāda pienākuma Kopienas procedūras ietvaros pierādīt, ka tās produkts atbilda jaunajai
FAO
specifikācijai.
Turklāt apstrīdētajā direktīvā noteiktais maksimālais
HCB
saturs nebija vajadzīgs no zinātniskā viedokļa un bija nesamērīgs. Prasītāja norāda, ka neilgi pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas tai izdevās panākt
FAO
specifikācijas grozīšanu,
HCB
robežu palielinot līdz 0,04 g/kg. Vērtējums, ko ziņotāja dalībvalsts veikusi pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, pierādīja, ka hlortalonils, kurā ietilpst 0,04 g/kg
HCB
, bija tikpat drošs kā tas, kurā bija 0,01 g/kg
HCB
.
Visbeidzot, no pārbaudes izslēdzot prasītājas iesniegtos pētījumus, Komisija bija pārkāpusi EKL 95. pantā un Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktā paredzēto pienākumu ņemt vērā visus pieejamos datus par pašreizējām zinātniskajām un tehniskajām atziņām.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka strīdīgā hlortalonila specifikācija tika pieņemta, pamatojoties uz
Syngenta
dokumentāciju, un turklāt tai bija izvirzīti nosacījumi par tīrības pakāpi, proti, maksimālo
HCB
saturu.
Pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. pantu, jo, pieņemot apstrīdēto direktīvu, nav ņēmusi vērā tās produkta specifikāciju.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka atļaujas došana aktīvo vielu laišanai tirgū, kā tas paredzēts Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktā, ir pakļauta to novērtējumam Komisijā, īstenojot procedūru, kas paredzēta tajā pašā direktīvā.
Kā tas ir norādīts šī sprieduma 118. punktā, Komisija nav pārkāpusi šo procedūru tikai tāpēc vien, ka savu lēmumu par hlortalonila iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā nav pamatojusi ar prasītājas dokumentāciju, kurā nebija pietiekamu datu.
Turklāt, ņemot vērā šī sprieduma 103. un 104. punktā izklāstītos iemeslus, šo secinājumu neatspēko tas, ka prasītājas produkta specifikācija tika pārbaudīta, sagatavojot novērtēšanas ziņojumu, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavoja 2000. gada 31. janvārī, jo šajā sākotnējā dokumentā iekļautie secinājumi varēja tikt mainīti novērtēšanas gaitā.
Līdz ar to prasītāja nevar apgalvot, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. pantu, jo nav ņēmusi vērā tās produkta specifikāciju.
Otrkārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. pantu, kā arī samērīguma principu, hlortalonila specifikāciju sagatavojot ar norādi uz
FAO
specifikāciju, kas pieņemta 2005. gada februārī un saskaņā ar ko
HCB
robeža tika noteikta 0,01 g/kg apmērā.
Šajā sakarā prasītāja uzskata, ka Komisija prettiesiski ir izvirzījusi nosacījumu atļaujas izsniegšanai hlortalonila laišanai tirgū, kas, pirmkārt, tika definēts, tikai atsaucoties uz
FAO
specifikāciju, otrkārt, neizrietēja no dokumentācijas, kas novērtēta procedūras ietvaros, un, treškārt, nebija ne vajadzīgs no zinātniskā viedokļa, ne samērīgs.
Pirmkārt, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta 4. punktu uz aktīvās vielas iekļaušanu tās pašas direktīvas I pielikumā var attiecināt prasības par “aktīvās vielas minimālo tīrības pakāpi” un “noteiktu piemaisījumu īpašībām un maksimālo saturu”.
Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, Direktīvas 91/414 5. pants neierobežo Komisijas vērtējumu saistībā ar starptautiski ieteikto specifikāciju ņemšanu vērā, lai noteiktu minētās prasības.
Turklāt, ņemot vērā sarežģītus tehniskus novērtējumus, kas veikti attiecīgās procedūras ietvaros, Komisijai ir plaša rīcības brīvība (šajā sakarā skat. Tiesas 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā
C-326/05 P
Industrias Químicas del Vallés
/Komisija, Krājums, I-6557. lpp.
, 75. punkts un tajā minētā judikatūra).
Ņemot vērā šo plašo rīcības brīvību, lemjot par to, kādus apstākļus ņemt vērā, novērtējot Direktīvas 91/414 5. pantā paredzētos kritērijus, Komisija pamatoti varēja definēt hlortalonila iekļaušanas nosacījumus, ņemot vērā
FAO
specifikāciju.
Otrkārt, runājot par prasītājas argumentu, ka apstrīdētajā direktīvā paredzētā
HCB
robeža neatbilda paziņojumiem, kas veikti attiecīgās procedūras sākumā, ir jāatgādina, ka attiecīgais nosacījums likumīgi tika definēts, atsaucoties uz
FAO
specifikāciju, kas piemērojama brīdī, kad tika pabeigts novērtējums.
Prasītājas arguments, kas pamatots ar ieinteresēto personu paziņoto specifikāciju saturu, līdz ar to neatspēko šī vērtējuma likumību.
Katrā ziņā no lietas dalībnieku argumentiem izriet, ka
Syngenta
dokumentācijā paredzētā specifikācija, kas novērtēta hlortalonila iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā, atbilda apstrīdētajā direktīvā paredzētajai
HCB
robežai.
Kaut arī Komisija ir atzinusi, ka procedūras sākumā
Syngenta
paziņotajā specifikācijā nebija ņemta vērā šī robeža, no tās 2006. gada 18. oktobra apsvērumiem, kā arī no rakstveida atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdoto jautājumu tomēr izriet, ka novērtējuma pabeigšanas brīdī
Syngenta
sniegtie dati attiecās uz tās produktu, kas atbilda
FAO
specifikācijai, kas pieņemta 2005. gada februārī. Šo apstākli turklāt apstiprina fakts, par ko lietas dalībniekiem nav pretenziju, ka minētā
FAO
specifikācija tika sagatavota, pamatojoties uz
Syngenta
datiem.
Ņemot vērā šos apstākļus, ir jānoraida arī prasītājas arguments, ka
FAO
2005. gada februārī pieņemtās specifikācijas ņemšana vērā bija nepamatota bez jauna dokumentāciju novērtējuma. Prasītāja nepaskaidro, kādā veidā šīs specifikācijas, kas atbilst produktam, uz kuru attiecas
Syngenta
dokumentācija, ņemšana vērā novērtējuma pabeigšanas brīdī būtu varējusi radīt nepieciešamību veikt jaunu šīs dokumentācijas novērtējumu.
Visbeidzot, prasītāja nepamatoti norāda, ka
FAO
specifikācijas pieņemšanas brīdī 2005. gada februārī attiecīgais novērtējums jau bija pabeigts. Novērtējums tika pabeigts tikai brīdī, kad Komiteja 2005. gada 15. februārī pabeidza pārskatīšanas ziņojumu.
Tādējādi prasītāja nav pierādījusi, ka
FAO
2005. gada februārī pieņemtās specifikācijas ņemšana vērā būtu izraisījusi Direktīvas 91/414 5. panta pārkāpumu.
Treškārt, runājot par attiecīgā pasākuma nesamērīgo raksturu, ir jāatgādina, ka samērīguma princips paredz, ka Kopienu iestāžu akti nepārsniedz to, kas ir piemērots un vajadzīgs attiecīgajā tiesiskajā regulējumā izvirzīto likumīgo mērķu sasniegšanai. Veicot tiesu kontroli par šāda principa īstenošanu jomās, kurās iestādēm ir plaša rīcības brīvība, tikai acīmredzama pasākuma neatbilstība salīdzinājumā ar mērķi, ko ar to ir paredzēts sasniegt, var ietekmēt šī pasākuma likumību (šajā sakarā skat. Tiesas 2006. gada 9. marta spriedumu lietā
C-174/05
Zuid
-
Hollandse Milieufederatie
un
Natuur en Milieu
, Krājums, I-2443. lpp.
, 28. un 29. punkts un tajos minētā judikatūra).
Šajā gadījumā ir jāsecina, ka starptautiski ieteikto minimālo normu, piemēram,
FAO
specifikāciju, ņemšanu vērā pašu par sevi nevar uzskatīt par acīmredzami neatbilstošu attiecīgajā jomā.
Šajā sakarā prasītājas norādītais apstāklis, ka
FAO
pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas ir pārskatījusi attiecīgo specifikāciju, palielinot
HCB
robežu līdz 0,04 g/kg, un ka šī robeža tika pieņemta ziņojumā, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2006. gada aprīlī, nepierāda, ka
FAO
2005. gada februārī pieņemtās specifikācijas ņemšana vērā būtu bijusi acīmredzami neatbilstoša. Jāvērš uzmanība uz to, ka minētie fakti, kas iestājušies pēc apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, katrā ziņā nevar likt apšaubīt tās tiesiskumu, ņemot vērā samērīguma principu.
Ņemot vērā šos apsvērumus, prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. pantu vai samērīguma principu saistībā ar
HCB
robežu, kas paredzēta saskaņā ar apstrīdēto direktīvu.
Treškārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktā paredzēto pienākumu ņemt vērā visus atbilstošos datus tiktāl, ciktāl tā nav pamatojusies uz tās iesniegtajiem datiem.
Šajā sakarā prasītāja, kas atsaucas uz apstākļiem, kuri ir tādi paši kā tie, kas izskatīti saistībā ar pirmo pamatu, apgalvo, ka tās dokumentācija bija vajadzīga novērtējuma veikšanai, ņemot vērā iespējamos otra iesniedzēja dokumentācijas trūkumus. Šis arguments ir jānoraida to pašu iemeslu dēļ, kas ir izklāstīti šī sprieduma 107.–109. punktā.
Visbeidzot, attiecībā uz to, ka prasītāja atsaucas uz EKL 95. pantu, ir jānorāda, ka, kaut arī Direktīva 91/414 ir pamatota ar EK līguma 43. pantu (jaunajā redakcijā pēc grozījumiem — EKL 37. pants), Direktīvas 91/414 5. pantā daļēji tomēr ir pārņemti EKL 95. panta 3. punkta noteikumi, kas paredz, ka lēmumi ir jāpieņem, “ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas”.
Šajā gadījumā iebildums par iespējamu EKL 95. panta pārkāpumu nav pamatots ne ar vienu argumentu, kas atšķirtos no tiem, kuri attiecas uz iespējamo Direktīvas 91/414 5. panta pārkāpumu un kuri tika noraidīti iepriekšējos punktos. Šajos apstākļos arī iebildums par EKL 95. panta pārkāpumu ir jānoraida, nelemjot par šīs tiesību normas piemērojamību šajā gadījumā.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, šo pamatu nevar apmierināt.
Par piekto pamatu, kas pamatots ar Direktīvas 91/414 13. panta pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka tā bija lūgusi aizsargāt datus, kas iesniegti, novērtējot hlortalonilu, atbilstoši Direktīvas 91/414 13. pantam. Tas, ka Komisija pārskatīšanas ziņojumā nav iekļāvusi norādes uz šiem datiem, esot izraisījis prasītājas tiesību, kas izriet no Direktīvas 91/414 13. panta, pārkāpumu.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāja uzskata, ka tas, ka norādes uz tās datiem nav tikušas iekļautas pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā paredzētajā sarakstā, izraisīja Direktīvas 91/414 13. panta pārkāpumu.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka Direktīvas 91/414 13. panta 3. punktā paredzētā datu aizsardzība nekādā veidā nav pakļauta to iekļaušanai sarakstā, ko Komisija sagatavojusi, veicot pasākumus, kas attiecas uz aktīvās vielas iekļaušanu (skat. šī sprieduma 243.–249. punktu).
Turklāt apstrīdētajā direktīvā nav iekļauta neviena norāde uz attiecīgo sarakstu, kas ir iekļauts pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā.
Tādējādi šis pamats nevar likt atcelt apstrīdēto direktīvu un līdz ar to ir jānoraida kā neatbilstošs.
Par sesto pamatu, kas pamatots ar subsidiaritātes, tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, prasītājas tiesību brīvi veikt komercdarbību un tās īpašuma tiesību pārkāpumu, kā arī EKL 2. panta pārkāpumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Atsaucoties uz Direktīvas 91/414 mērķi un it īpaši uz tās 13. panta 5. punktu, prasītāja apgalvo, ka Komisijai bija jānosaka minimālā hlortalonila tīrības pakāpes norma, atstājot tomēr dalībvalstu ziņā novērtēt produktu, kas iegūti no dažādiem avotiem, līdzvērtību. Komisija ir pamatojusies tikai uz
Syngenta
specifikāciju, nosakot dalībvalstīm maksimālo hlortalonila tīrības pakāpes normu, kas ir pretrunā subsidiaritātes principam.
Turklāt, iekļaujot hlortalonilu [Direktīvas 91/4141 I pielikumā], pamatojoties tikai uz
Syngenta
paziņoto specifikāciju un izslēdzot prasītājas paziņoto specifikāciju, kas tika novērtēta attiecīgās procedūras ietvaros, Komisija esot pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principu, kā arī prasītājas tiesības brīvi veikt komercdarbību un tās īpašuma tiesības un esot izveidojusi
Syngenta
monopolu Kopienas hlortalonila tirgū, pārkāpjot EKL 2. pantu.
Komisija apstrīd prasītājas argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
Vispirms attiecībā uz subsidiaritātes principu ir jānorāda, ka šis princips ir izklāstīts EKL 5. panta otrajā daļā, kurā ir noteikts, ka jomās, kas nav ekskluzīvā Kopienas kompetencē, Kopiena rīkojas vienīgi tad un tiktāl, ciktāl dalībvalstis nespēj pilnībā sasniegt paredzētās darbības mērķus un ja paredzētās darbības apjoma vai rezultātu dēļ tie var tikt labāk sasniegti Kopienas līmenī.
Jāatgādina, ka Direktīvas 91/414 5. pants paredz Kopienas procedūru augu aizsardzības līdzekļos iekļauto aktīvo vielu atļaušanai. Turklāt saskaņā ar Direktīvas 91/414 5. panta 4. punktu uz aktīvās vielas atļaušanu var attiekties nosacījumi, kas saistīti ar tīrības pakāpi un piemaisījumu saturu.
Tā kā šajos noteikumos Kopienu iestādēm ir piešķirta ekskluzīva kompetence noteikt aktīvās vielas, kas ir atļautas Kopienā, un paredzēt nosacījumus, kuri saistīti ar to tīrības pakāpi, pasākumam, kas veikts, īstenojot šo kompetenci, nav piemērojams subsidiaritātes princips. Tādējādi pamats, kas pamatots ar šī principa pārkāpumu, ir jānoraida kā nepamatots.
Attiecībā uz tiesiskās paļāvības aizsardzības principu saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesības uz to atsaukties ir ikvienai privātpersonai, kas atrodas situācijā, no kuras izriet, ka Kopienas administrācija tai ir radījusi tiesiskas cerības (skat. Pirmās instances tiesas 2006. gada 7. jūnija spriedumu apvienotajās lietās
T-213/01 un T-214/01
Österreichische Postsparkasse
un
Bank für Arbeit und Wirtschaft
/Komisija, Krājums, II-1601. lpp.
, 210. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā, pirmkārt, prasītāja apgalvo, ka tās produkta specifikācija tika pārbaudīta novērtēšanas ziņojumā, ko ziņotāja dalībvalsts sagatavojusi 2000. gada 31. janvārī, un ka tādējādi tā varēja tiesiski sagaidīt, ka šī specifikācija tiks ņemta vērā, atļaujot hlortalonila izmantošanu.
Tomēr tas, ka sākumā tika uzskatīts, ka prasītājas dokumentācijā netrūka būtisku datu, un tā tika pārbaudīta novērtēšanas sākumstadijā, nevarēja tai radīt jebkādas tiesiskas cerības, ka tās dokumentācijā iekļautā specifikācija būs pamats hlortalonila iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā. Ņemot vērā attiecīgās procedūras norises kārtību, kas norādīta šī sprieduma 104. punktā, tas, ka novērtēšanas sākumstadijā tika uzskatīts, ka prasītājas dokumentācijā nebija būtisku trūkumu, nekādā ziņā nenozīmē, ka minētajā dokumentācijā bija visi dati, kas vajadzīgi, lai secinātu, ka attiecīgais produkts atbilda Direktīvas 91/414 5. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
Otrkārt, prasītāja norāda, ka Komisija ir pārkāpusi tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, jo tika ņemta vērā
FAO
2005. gada februārī pieņemtā specifikācija. Jāatgādina, kā tas ir izklāstīts šī sprieduma 163.–165. punktā, ka prasītāja, kas bija informēta par to, ka
FAO
specifikācija tiks pārskatīta, nevarēja domāt, ka jaunā specifikācija netiks ņemta vērā, veicot attiecīgo pasākumu.
Attiecībā uz tiesiskās drošības principu, kas nosaka, ka tiesību normām ir jābūt skaidrām un precīzām, un kas paredz garantēt Kopienu tiesībās reglamentēto situāciju un tiesisko attiecību paredzamību (Tiesas 1996. gada 15. februāra spriedums lietā
C-63/93
Duff
u.c.,
Recueil
, I-569. lpp.
, 20. punkts), ir jānorāda, ka, pat tad, ja Direktīvas 91/414 5. pantā nav atsauces uz
FAO
specifikācijām, no šī noteikuma mērķa skaidri izriet, ka tās var tikt ņemtas vērā, novērtējot aktīvās vielas.
Turklāt no noteikumiem par dokumentācijas, kas iesniegta, lai pamatotu aktīvās vielas iekļaušanas pieteikumu, saturu un it īpaši no Direktīvas 91/414 II pielikuma A daļas 2. punkta iii) apakšpunkta ar grozījumiem skaidri izriet, ka
FAO
specifikācijas ir kas tāds, ko var ņemt vērā, novērtējot aktīvās vielas. To apstiprina Komisijas prakse, kas saistīta ar tādu direktīvu pieņemšanu, ar kurām aktīvās vielas tiek iekļautas Direktīvas 91/414 I pielikumā un kuras Komisija minējusi savā iebildumu rakstā, saskaņā ar kuru attiecīgās vielas specifikācija tiek definēta salīdzinājumā ar
FAO
specifikāciju, ja šāda specifikācija pastāv.
Attiecībā uz vienlīdzīgas attieksmes principu prasītāja apgalvo, ka tā nebija iesaistīta procedūrā tādā pašā veidā kā otrs iesniedzējs un it īpaši tai neesot bijis tādu pašu iespēju aizstāvēt savu viedokli procedūrā. Šajā sakarā prasītāja neizvirza nevienu argumentu, kas atšķirtos no tiem, kuri minēti saistībā ar trešo pamatu un kuri tika izskatīti un noraidīti šī sprieduma 147.–152. punktā. Līdz ar to šie argumenti ir jānoraida.
Visbeidzot, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā pieņēmusi hlortalonila specifikāciju, kas tai traucēja iegūt valsts atļaujas, kuras vajadzīgas, lai varētu turpināt veikt savu darbību un lai īstenotu intelektuālā īpašuma tiesības, kas saistītas ar zinātniskajiem pētījumiem, kuri īstenoti, lai veiktu Kopienas novērtējumu. Tā turklāt apgalvo, ka Komisija ir izveidojusi
Syngenta
monopolu attiecīgajā tirgū pretēji brīvas konkurences principam, kā arī Kopienu mērķiem, kas paredzēti EKL 2. pantā.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka, tā kā apstrīdētajā direktīvā vispārīgi un abstrakti atļaujas izsniegšanai attiecībā uz hlortalonilu ir izvirzīti konkrēti nosacījumi, kuros ir pārņemta
FAO
specifikācija, kas bija spēkā brīdī, ka tika pabeigts novērtējums, to nekādā ziņā nevar uzskatīt par tādu, kuras mērķis ir tiesības ražot hlortalonilu rezervēt kādam ražotājam, lai kaitētu prasītājai.
Turklāt hlortalonila specifikāciju, kas paredzēta apstrīdētajā direktīvā, kura likumīgi pieņemta atbilstoši Direktīvas 91/414 5. pantam un samērīguma principam, vairs nevar uzskatīt par tādu, kas rada neatbilstošu vai nesamērīgu prasītājas intelektuālā īpašuma tiesību vai tiesību brīvi veikt profesionālo darbību ierobežojumu. Turklāt, kā tas tika norādīts šī sprieduma 214.–217. punktā, prasītāja nav pierādījusi, ka apstrīdētā direktīva būtu varējusi ietekmēt tās tiesības, kas saistītas ar to pētījumu aizsardzību, kuri veikti, lai veiktu hlortalonila novērtējumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, šis pamats ir jānoraida.
Līdz ar to prasījumi atcelt apstrīdēto direktīvu ir jānoraida.
2.
Par prasījumiem atcelt pārskatīšanas ziņojumu
Komisija apstrīd prasījumu atcelt pārskatīšanas ziņojumu pieņemamību, norādot, ka runa ir par tehnisku dokumentu, kas nerada juridiskas sekas neatkarīgi no apstrīdētās direktīvas.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tiesību akti, par kuriem var celt prasību par atcelšanu EKL 230. panta izpratnē, ir pasākumi, kas rada juridiski saistošas sekas, kuras var ietekmēt prasītāja intereses, konkrētā veidā mainot tā tiesisko stāvokli. Principā palīgpasākumi, kuru mērķis ir sagatavot galīgo lēmumu, līdz ar to nav apstrīdami tiesību akti. No judikatūras tomēr izriet, ka tiesību akti, kas ir pieņemti sagatavošanas procedūras laikā un ar ko būtībā tiek pilnībā pabeigta īpaša procedūra, kas notiek atsevišķi no procedūras, kuras rezultātā Komisijai ir jāpieņem lēmums pēc būtības, un kas rada juridiski saistošas sekas, kuras var ietekmēt prasītāja intereses, konkrētā veidā mainot tā tiesisko stāvokli, arī ir apstrīdami tiesību akti (Tiesas 1981. gada 11. novembra spriedums lietā
60/81
IBM
/Komisija,
Recueil
, 2639. lpp.
, 9.–11. punkts, un iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās
Österreichische Postsparkasse
un
Bank für Arbeit und Wirtschaft
/Komisija, 65. punkts).
Šajā gadījumā no Regulas Nr. 3600/92 7. panta 6. punkta izriet, ka pārskatīšanas ziņojums ir Komisijas sagatavots palīgakts, kurā ir iekļauti Komitejas veiktās pārbaudes secinājumi un kura mērķis ir sagatavot lēmumu par attiecīgās aktīvās vielas iekļaušanu Direktīvas 91/414 I pielikumā.
Tādējādi ir jānoskaidro, vai, neraugoties uz pārskatīšanas ziņojumam piemītošo palīgdokumenta raksturu, tam, kā apgalvo prasītāja, ir juridiski saistošas sekas, kas var ietekmēt tās intereses.
Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka pārskatīšanas ziņojums tai ir nelabvēlīgs, jo šajā aktā tā nav minēta kā “galvenais ziņu sniedzējs” un tajā nav iekļautas norādes uz tās datiem, kas iesniegti hlortalonila novērtēšanai, kas ietekmējot tās tiesības un tās datu aizsardzību saskaņā ar Direktīvas 91/414 13. panta 3. punktu.
Pirmkārt, attiecībā uz atteikumu prasītāju atzīt par “galveno ziņu sniedzēju” ir jāatgādina, ka minētais jēdziens nav paredzēts piemērojamajā tiesiskajā regulējumā un tādējādi nevar attiecīgajam iesniedzējam radīt īpašu juridisku statusu. Līdz ar to šis iespējamais atteikums prasītājai nevar būt nelabvēlīgs.
Otrkārt, attiecībā uz to, ka norādes uz tās datiem nav iekļautas pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā, ir jānorāda, ka saskaņā ar Direktīvas 91/414 13. panta 1. punkta b) apakšpunkta noteikumiem dalībvalstis pieprasa augu aizsardzības līdzekļa atļaujas pieteikuma iesniedzējam kopā ar pieteikumu iesniegt arī “dokumentāciju, kura, ņemot vērā pašreizējās zinātnes un tehnikas atziņas, atbilst [tās pašas direktīvas] II pielikumā noteiktajām prasībām”. Turklāt Direktīvas 91/414 13. panta 3. punktā dalībvalstīm ir aizliegts izmantot minētajā II pielikumā paredzēto informāciju pārējo pieteikuma iesniedzēju labā šajā tiesību normā paredzētajā laika posmā, ja vien pirmais pieteikuma iesniedzējs nav devis savu piekrišanu tās izmantošanai.
Pretēji tam, ko apgalvo prasītāja, no šiem noteikumiem neizriet, ka aizliegums izmantot informāciju, kas iesniegta saistībā ar augu aizsardzības līdzekļa atļaujas pieteikumu, par labu citam pieteikuma iesniedzējam ir atkarīgs no tās iekļaušanas dokumentā, ko Komisija sagatavojusi, novērtējot attiecīgo aktīvo vielu, piemēram, attiecīgajā pārskatīšanas ziņojumā.
Tādējādi, nepastāvot tiesību normai, kurā Komisijai ir piešķirtas tiesības pieņemt aktu, kurā ir identificēti dati, kas pakļauti aizsardzībai saskaņā ar Direktīvas 91/414 13. panta 3. punktu, sarakstu, kas iekļauts pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā, var uzskatīt tikai par tādu, kas ir informatīvs.
Šo apsvērumu neatspēko prasītājas norādītais apstāklis, ka dalībvalstis atsaucas uz attiecīgo sarakstu saistībā ar Direktīvas 91/414 13. panta 3. punkta īstenošanu, jo šis apstāklis ir tikai sekas Komisijas sadarbībai ar valsts iestādēm, kuru uzdevums ir piemērot Kopienu tiesisko regulējumu (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 29. janvāra spriedumu lietā
T-160/98
Van Parys
un
Pacific Fruit Company
/Komisija,
Recueil
, II-233. lpp.
, 65. punkts).
Šī saraksta informatīvais raksturs turklāt izriet no pārskatīšanas ziņojuma 8. punkta, saskaņā ar kuru attiecīgā informācija “neietekmē ne dalībvalstu vai ražotāju tiesības, ne pienākumus, kas saistīti ar tās izmantošanu, īstenojot Direktīvas 91/414 13. panta noteikumus”.
Katrā ziņā, pat tad, ja pieņem, kā to apgalvo prasītāja, ka attiecīgais saraksts ir atsauces dokuments dalībvalstīm tādā nozīmē, ka tajā ir noteikta papildu informācija, kas bija nepieciešama pirmajai hlortalonila iekļaušanai Direktīvas 91/414 I pielikumā un kas ir pakļauta aizsardzībai saskaņā ar tās pašas direktīvas 13. panta 3. punkta d) apakšpunktu, no tā neizriet, ka šim sarakstam būtu juridiska iedarbība, izslēdzot no aizsardzības datus, kas tajā nav paredzēti.
Šo apsvērumu nekādā veidā neatspēko Apvienotās Karalistes iestāžu 2006. gada 30. janvāra vēstule, ko iesniegusi prasītāja un ar ko tā ir tikusi informēta, ka tās prasītājas datiem, kas iesniegti valsts atļauju pamatojumam, piešķir aizsardzību, kas līdzvērtīga tai, kāda piemērota
Syngenta
datiem, kas ir aizsargāti saskaņā ar Direktīvas 91/414 13. panta 3. punkta d) apakšpunktu.
Tādējādi tas, ka pārskatīšanas ziņojuma IIIA pielikumā nav norāžu uz prasītājas datiem, nevar radīt juridiski saistošas sekas saistībā ar to noteikumu piemērošanu, ko dalībvalstis pieņēmušas, īstenojot Direktīvas 91/414 13. panta 3. punktu.
Ņemot vērā šos apsvērumus, pārskatīšanas ziņojumu var uzskatīt tikai par palīgaktu, kas nerada patstāvīgas juridiskas sekas, kuras varētu ietekmēt prasītājas intereses.
Līdz ar to šie prasījumi ir jānoraida kā nepieņemami.
3.
Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību
Prasītāja lūdz Pirmās instances tiesu saskaņā ar EKL 232. pantu konstatēt, ka Komisija ir atturējusies paust viedokli par tās 2005. gada 14. aprīļa vēstuli, kurā tā aicināta nepieņemt priekšlikumu, ko Komiteja apstiprinājusi , ja vien hlortalonila specifikācija netiks grozīta, lai ņemtu vērā tās produkta specifikāciju.
No judikatūras izriet, ka prasības sakarā ar bezdarbību pieņemamības nosacījumi, kas paredzēti EKL 232. pantā, nav izpildīti, ja atbildētāja iestāde, kas aicināta rīkoties, viedokli par šo uzaicinājumu ir paudusi pirms prasības iesniegšanas (šajā sakarā skat. Tiesas 1993. gada 1. aprīļa spriedumu lietā
C-25/91
Pesqueras Echebastar
/Komisija,
Recueil
, I-1719. lpp.
, 11. punkts).
Šajā gadījumā Komisija par prasītājas 2005. gada 14. aprīļa vēstules saturu savu viedokli izteica , proti, pirms šīs prasības iesniegšanas, pieņemot apstrīdēto direktīvu.
Tam, ka šis viedoklis neapmierina prasītāju, nav nozīmes. EKL 232. pants attiecas uz bezdarbību, kas izpaužas kā lēmuma nepieņemšana vai nostājas neformulēšana, nevis tāda akta pieņemšana, kurš atšķiras no tā, ko būtu vēlējušās panākt ieinteresētās personas vai ko tās būtu uzskatījušas par vajadzīgu (Tiesas 1992. gada 24. novembra spriedums apvienotajās lietās
C-15/91 un C-108/91
Buckl
u.c./Komisija,
Recueil
, I-6061. lpp.
, 16. un 17. punkts).
Līdz ar to šie prasījumi sakarā ar bezdarbību ir jānoraida kā nepieņemami.
4.
Par prasījumiem par zaudējumu atlīdzību
Ar savu prasību par zaudējumu atlīdzību prasītāja lūdz atlīdzināt kaitējumu, kas tai nodarīts, pieņemot apstrīdēto direktīvu.
Savā 2007. gada 20. jūlija procesuālajā rakstā, kas iesniegts, veicot procesa organizatoriskos pasākumus pēc Direktīvas 2006/76 pieņemšanas, prasītāja cenšas pielāgot šo lūgumu, lūdzot, lai Komisijai piespriestu tai samaksāt summu apmēram EUR 170940000 apmērā kā atlīdzību par kaitējumu, kas tai nodarīts tāpēc, ka tika pieņemta apstrīdētā direktīva, ņemot vērā Direktīvu 2006/76.
Līdz ar to, tā kā ar šo lūgumu prasītāja vēlas iesniegt jaunus prasījumus, lai saņemtu atlīdzību par kaitējumu, kas nodarīts tāpēc, ka ir pieņemta Direktīva 2006/76, šie prasījumi, kā arī to pamatojumam iesniegtie pamati, ir nepieņemami saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu.
Attiecībā uz prasības par zaudējumu atlīdzību pamatotību ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru prasījumi atlīdzināt zaudējumus ir jānoraida tiktāl, ciktāl tie ir cieši saistīti ar prasījumiem atcelt tiesību aktu, kas jau ir noraidīti (skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 4. jūlija spriedumu lietā
T-340/99
Arne Mathisen
/Padome,
Recueil
, II-2905. lpp.
, 134. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā pastāv cieša saikne starp prasījumiem atcelt tiesību aktu un prasījumiem atlīdzināt zaudējumus, kas ir pamatoti ar argumentiem, kuri attiecas uz apstrīdētās direktīvas prettiesiskumu, jo ir pārkāpta Direktīva 91/414 un Regula Nr. 3600/92, kā arī labas pārvaldības un tiesiskās paļāvības aizsardzības princips, kas minēti saistībā ar prasījumiem atcelt apstrīdēto direktīvu. Izskatot šos argumentus, nav atklāts neviens pārkāpums, ko būtu izdarījusi Komisija, lai varētu iestāties Kopienas atbildība.
Līdz ar to prasījumi par zaudējumu atlīdzību ir jānoraida, jo ir jānoraida prasījumi atcelt tiesību aktu, ar kuriem tie ir cieši saistīti.
Turklāt, tā kā prasītāja pakārtoti atsaucas uz kaitējumu, kas tai esot nodarīts tāpēc, ka Komisija nebija paudusi savu viedokli pēc prasītājas 2005. gada 14. aprīļa vēstules, ir jāatgādina, ka Komisija savu viedokli šajā sakarā pauda, pieņemot apstrīdēto direktīvu. Prasītāja nenorāda nekādu kaitējumu, kas nodarīts pirms apstrīdētās direktīvas pieņemšanas, ar ko tika izbeigta minētā bezdarbība.
Līdz ar to prasījumi par zaudējumu atlīdzību ir jānoraida arī saistībā ar iespējamo Komisijas bezdarbību.
Ņemot vērā visu iepriekš izklāstīto, šī prasība ir jānoraida kopumā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā prasītājai spriedums ir nelabvēlīgs, tai saskaņā ar Komisijas prasījumiem jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedībām.

Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (sestā palāta)
nospriež:

1)
prasību noraidīt;

2)
Vischim
Srl
atlīdzina tiesāšanās izdevumus, ieskaitot tos, kas attiecas uz pagaidu noregulējuma tiesvedībām.

Meij
Dehousse
Vadapalas
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2009. gada 7. oktobrī.
[Paraksti]
Satura rādītājs

Atbilstošās tiesību normas

1. Direktīva 91/414/EEK

2. Regula (EEK) Nr. 3600/92

Prāvas priekšvēsture

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi

Juridiskais pamatojums

1. Par prasījumiem atcelt apstrīdēto direktīvu saistībā ar hlortalonila specifikāciju

Par prasījumu par atcelšanu pielāgošanu

Par pieņemamību

Par interesi celt prasību

Par prasītājas tiesībām celt prasību

Par lūgumu, kas paredz strīdīgās specifikācijas izmaiņas

Par lietas būtību

Par pirmo pamatu, kas pamatots ar iespējamu prasītājas dokumentācijas izslēgšanu no novērtēšanas procedūras

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par otro pamatu, kas pamatots ar iespējamiem procesuāliem pārkāpumiem Komitejā

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par trešo pamatu, kas pamatots ar procesuālo garantiju un tiesību tikt uzklausītam pārkāpumu

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par ceturto pamatu, kas pamatots ar Direktīvas 91/414 5. panta pārkāpumu

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par piekto pamatu, kas pamatots ar Direktīvas 91/414 13. panta pārkāpumu

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par sesto pamatu, kas pamatots ar subsidiaritātes, tiesiskās paļāvības aizsardzības, tiesiskās drošības un vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, prasītājas tiesību brīvi veikt komercdarbību un tās īpašuma tiesību pārkāpumu, kā arī EKL 2. panta pārkāpumu

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

2. Par prasījumiem atcelt pārskatīšanas ziņojumu

3. Par prasījumiem sakarā ar bezdarbību

4. Par prasījumiem par zaudējumu atlīdzību

Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda — angļu.