CELEX: 62004TJ0362
Bendroji užsienio ir saugumo politika
Liberijos atžvilgiu priimtos ribojančios priemonės
Su Charles Taylor susijusių asmenų lėšų įšaldymas
Bendrijos kompetencija
Pagrindinės teisės
Ieškinys dėl panaikinimo

Papamichalopoulos prieš Graikiją
, A serija, Nr. 260‑B).
Antroje pagrindo dalyje ieškovas nurodo gynybos teisių pažeidimą, nes Bendrija ginčijamus reglamentus, kurie iš esmės yra
individualių administracinių sprendimų rinkinys, priėmė prieš tai neatlikusi tikro tyrimo dėl įšaldytų lėšų ir be jokio rungtyniško
proceso. Šiuo klausimu ieškovas nurodo, kad gynybos teisės turi būti gerbiamos visose administracinėse procedūrose (1992 m.
kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Shell prieš Komisiją
, T‑11/89, Rink. p. II‑757).
Komisija ir Taryba ginčija viso ieškovo per rašytinę proceso dalį nurodyto argumento pagrįstumą. Be to, Pirmosios instancijos
teismas tokius pačius arba panašius argumentus jau atmetė sprendimuose
Yusuf, Kadi
ir
Ayadi.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Nagrinėjamu atveju Reglamentas Nr. 872/2004, priimtas atsižvelgiant į Bendrąją poziciją 2004/487, Bendrijos lygmeniu įgyvendina
valstybių narių, kaip JTO narių, įsipareigojimą įgyvendinti, prireikus Bendrijos teisės aktu, Charles Taylor bei jo bendrininkų
atžvilgiu nustatytas sankcijas, kurios buvo patvirtintos ir vėliau sugriežtintos keliomis Saugumo Tarybos rezoliucijomis,
priimtomis pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių. Reglamento Nr. 872/2004 konstatuojamosios dalys aiškiai nurodo Rezoliucijas
1521 (2003) ir 1532 (2004).
Tai matyti tiek iš Reglamento Nr. 1149/2004, priimto po ieškovo įtraukimo į asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems taikomos
aptariamos sankcijos, sąrašą, dėl kurio Sankcijų komitetas priėmė sprendimą 2004 m. birželio 14 d. (žr. šio sprendimo 34 ir
35 punktus), tiek ir po šio sąrašo pakeitimo, dėl kurio Sankcijų komitetas priėmė sprendimą 2005 m. gegužės 2 d. (žr. šio
sprendimo 37 ir 38 punktus), priimto ginčijamo reglamento.
Be to, aptariamos Saugumo Tarybos rezoliucijos bei šioje byloje ginčijami reglamentai suinteresuotųjų asmenų atžvilgiu numato
iš esmės to paties pobūdžio ir apimties ekonominių sankcijų priemones (lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymą) kaip ir nagrinėtosios
bylose, kuriose buvo priimti sprendimai
Yusuf, Kadi
ir
Ayadi
. Visos šios sankcijos, periodiškai iš naujo išnagrinėjamos Saugumo Tarybos ar kompetentingo Sankcijų komiteto (žr. šio sprendimo
20, 21, 32, 36 ir 39 punktus bei sprendimo
Yusuf
16, 26 ir 37 punktus), turi panašias nukrypti leidžiančias nuostatas (žr. šio sprendimo 19 ir 30 punktus bei sprendimo
Yusuf
36 ir 40 punktus) bei lygiaverčius mechanizmus, leidžiančius suinteresuotiesiems asmenims prašyti kompetentingo Sankcijų
komiteto peržiūrėti jų atvejus (žr. šio sprendimo 30–33 punktus ir, kita vertus, sprendimo
Yusuf
309 ir 311 punktus).
Šiomis sąlygomis ir vadovaujantis šio sprendimo 66 punkte nurodyta Bendrijos teismų praktika, ieškovo argumentai dėl tariamo
jo pagrindinių teisių, teisės į nuosavybę ir gynybos teisių, pažeidimo turi būti atmesti, atsižvelgiant į sprendimus
Yusuf
(226–283, 285–303 ir 304–331 punktai),
Kadi
(176–231, 234–252 ir 253–276 punktai) ir
Ayadi
(115–157), kuriuose iš esmės tie patys argumentai buvo atmesti daugiausia motyvuojant Jungtinių Tautų formuojamos tarptautinės
teisinės sistemos viršenybe Bendrijos teisinės sistemos atžvilgiu, atitinkamu Pirmosios instancijos teismui tenkančios Saugumo
Tarybos arba Sankcijų komiteto sprendimus įgyvendinančių Bendrijos aktų teisėtumo kontrolės apribojimu bei
jus cogens
pažeidimo tokiomis lėšų įšaldymo priemonėmis, kokios nagrinėjamos byloje, nebuvimu.
Iš to darytina išvada, kad pirma ir antra antrojo pagrindo dalys turi būti atmestos.
Dėl trečios dalies
–       Šalių argumentai
Dublike išplėtotoje trečioje pagrindo dalyje ieškovas nurodo teritorialumo principo pažeidimą. Šiuo klausimu jis remiasi nusistovėjusia
Bendrijos teismų praktika, pagal kurią Bendrijos naudojasi prievartos galia elgesio, atsiradusio ne Bendrijos teritorijoje,
atžvilgiu su sąlyga, kad šio elgesio pasekmės atsiranda Bendrijos teritorijoje (1988 m. rugsėjo 27 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Ahlström Osakeyhtiö
ir kt. prieš Komisiją
, 89/85, 104/85, 114/85, 116/85, 117/85 ir 125/85–129/85, Rink. p. 5193 ir 1992 m. lapkričio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Poulsen ir Diva Navigation
, C‑286/90, Rink. p. I‑6019; 1999 m. kovo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Gencor prieš Komisiją
, T‑102/96, Rink. p. II‑753).
Be to, kaip matyti iš Reglamento Nr. 872/2004 trečios ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių, ginčijamais reglamentais galiausiai
siekiama, kad jų pasekmės atsirastų Liberijos, o ne Bendrijos teritorijoje. Ieškovo nuomone, dėl to šis reglamentas skiriasi
nuo Reglamento Nr. 1294/1999 (žr. šio sprendimo 60 punktą), kurio tikslas buvo „smarkiai padidinti spaudimą“ Serbijai, vadinasi,
„buvo bendros paskirties ir visiškai nesusijęs su bet kokiu teritoriniu aspektu“.
Komisija mano, kad, kaip naujas pagrindas, ieškovo kaltinimas dėl tariamų ginčijamų reglamentų pasekmių eksteritorialumo,
yra nepriimtinas. Bet kuriuo atveju šie reglamentai neturėjo jokio eksteritorialaus poveikio, nes jie taikomi tik Bendrijos
teritorijoje esančioms lėšoms ir ekonominiams ištekliams.
–       Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Nesant būtinybės pareikšti nuomonės dėl kaltinimo tariamu teritorialumo principo pažeidimu priimtinumo (šiuo klausimu žr.
šio sprendimo 88 punktą), šis kaltinimas yra atmestinas kaip nepagrįstas, nes ginčijami reglamentai taikomi tik Bendrijos
teritorijoje esančioms lėšoms ir ekonominiams ištekliams ir todėl neturi jokio eksteritorialaus poveikio.
Aplinkybė, kad veiksmų, dėl kurių priimti ginčijami reglamentai, pasekmės atsiras išskirtinai ne Bendrijos teritorijoje, nėra
svarbi, nes pagal EB 60 ir 301 straipsnius priimtomis priemonėmis būtent siekiama, kad Bendrija įgyvendintų pagal su BUSP
susijusias ir trečiųjų šalių atžvilgiu veiksmus numatančias ES sutarties nuostatas priimtas bendrąsias pozicijas ir bendruosius
veiksmus. Pažymėtina, kad pagal ES 11 straipsnio 1 dalį vienas iš BUSP tikslų yra išlaikyti taiką ir stiprinti tarptautinį
saugumą, vadovaujantis Jungtinių Tautų Chartijos principais. Akivaizdu, kad šis tikslas nebūtų pasiektas, jei Bendrija savo
veiksmus taikytų tik tais atvejais, kai situacija, kurioje ji veikia, sukelia pasekmių jos teritorijoje.
Tas pats pasakytina ir apie aplinkybę, kad ginčijamais reglamentais galiausiai būtų siekiama, jog pasekmės atsirastų Liberijos
teritorijoje, nes EB 60 ir EB 301 straipsniai leidžia Bendrijai priimti priemones dėl ekonominių sankcijų, kurios sukelia
pasekmių trečiosiose valstybėse.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad taip pat reikia atmesti trečią antrojo ieškinio pagrindo dalį bei visą antrąjį pagrindą.
Kadangi nė vienas ieškovo nurodytas ieškinio pagrindas nėra pagrįstas, šį ieškinį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi ieškovas pralaimėjo bylą, jis turi padengti Komisijos patirtas išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmąją pastraipą įstojusios į bylą valstybės narės ir institucijos turi
pačios padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Ieškovas turi padengti savo ir Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Taryba ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pačios padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Pirrung
Forwood
Papasavvas
Paskelbta 2007 m. sausio 31 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

J. Pirrung
*
Proceso kalba: italų.