CELEX: 61999TJ0342
Konkurencija
Ieškinys dėl panaikinimo

Faktinės aplinkybės ir procedūra
1999 m. balandžio 29 d. Jungtinės Karalystės įmonė
Airtours plc
, daugiausia veikianti turizmo kelionių organizavimo srityje ir parduodanti kelionių paketus, paskelbė apie ketinimą įsigyti
visą vieno iš konkurentų Jungtinės Karalystės turizmo kelionių organizatoriaus
First Choice plc
kapitalą.
Tą pačią dieną
Airtours
apie šį koncentracijos projektą pranešė Komisijai pagal 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4064/89 dėl koncentracijų
tarp įmonių kontrolės (toliau – Reglamentas Nr. 4064/89) (OL L 395, p. 1, klaidų ištaisymai OL L 257, 1990, p. 13) su paskutiniais
pakeitimais, padarytais 1997 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1310/97 (OL L 180, p. 1), 4 straipsnį.
1999 m. birželio 3 d. Sprendimu Komisija nutarė, kad koncentracija kelia rimtų abejonių dėl suderinamumo su bendrąja rinka,
ir nusprendė pradėti procedūrą pagal Reglamento Nr. 4064/89 6 straipsnio 1 dalies c punktą.
1999 m. liepos 9 d. pagal Reglamento Nr. 4064/89 18 straipsnį Komisija perdavė ieškovei pranešimą apie kaltinimus, kuriame
nurodė, dėl kokių priežasčių iš pradžių manė, kad numatoma koncentracija sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį Jungtinės
Karalystės artimų kelionių į užsienį paketų rinkoje. 1999 m. liepos 25 d. ieškovė atsakė į šį pranešimą apie kaltinimus.
1999 m. liepos 28 ir 29 d. pagal 1998 m. kovo 1 d. Komisijos Reglamento (EB) Nr. 447/98 dėl Tarybos reglamente (EEB) Nr. 4064/89
dėl įmonių koncentracijos kontrolės numatytų pranešimų, terminų ir klausymų (OL L 61, p. 1) 14, 15 ir 16 straipsnius įvyko
bylos klausymas, dalyvaujant Komisijos tyrėjui.
1999 m. rugsėjo 7 d. ieškovė nurodė keletą įsipareigojimų pagal Reglamento Nr. 4064/89 8 straipsnio 2 dalį, kad būtų ištaisyti
nurodyti konkurencijos trūkumai.
1999 m. rugsėjo 9 d. susirinkęs Koncentracijų patariamasis komitetas pateikė savo nuomonę dėl koncentracijos ir ieškovės pasiūlytų
įsipareigojimų.
1999 m. rugsėjo 15 d. įvyko ieškovės ir Komisijos atstovų posėdis, po kurio ieškovė pateikė peržiūrėtų įsipareigojimų pasiūlymą.
1999 m. rugsėjo 22 d. Sprendimu (byla IV/M.1524
Airtours/First Choice
) (Sprendimas C (1999) 3022, galutinis, Nr. 2000/276/EB (OL L 93, 2000, p. 1, toliau – sprendimas) Komisija pagal Reglamento
Nr. 4064/89 8 straipsnio 3 dalį paskelbė koncentraciją nesuderinama su bendrąja rinka ir Europos ekonominės erdvės veikimu,
nes ji sukurtų kolektyvinę dominuojančią padėtį Jungtinės Karalystės artimų kelionių į užsienį paketų rinkoje ir taip itin
apribotų konkurenciją bendrojoje rinkoje. Savo sprendime Komisija pažymėjo, jog 1999 m. rugsėjo 7 d.
Airtours
įsipareigojimai nebuvo pakankami, kad sutrukdytų sukurti kolektyvinę dominuojančią padėtį, ir jog 1999 m. rugsėjo 15 d. pateikti
įsipareigojimai buvo prisiimti per vėlai, kad į juos būtų galima atsižvelgti tuo bylos etapu.

Procesas ir šalių reikalavimai
1999 m. gruodžio 2 d. ieškovė pateikė šį ieškinį.
Teisėjo pranešėjo pranešimo pagrindu Pirmosios instancijos teismas nusprendė pradėti žodinį procesą ir kaip proceso organizavimo
priemonę nurodė ieškovei ir Komisijai pateikti daug dokumentų bei raštu atsakyti į keletą klausimų.
Komisija 2001 m. liepos 27 d. ir 2001 m. rugpjūčio 3 d. raštais ir ieškovė 2001 m. rugpjūčio 31 d. raštu sutiko su Pirmosios
instancijos teismo nustatytomis proceso organizavimo priemonėmis.
Šalių pastabos ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo pateiktus klausimus buvo išklausyti 2001 m. spalio 11 d. posėdyje.
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos atlyginti bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės atlyginti bylinėjimosi išlaidas.

Dėl esmės
Ieškovė savo ieškinį grindžia keturiais pagrindais. Pirmuoju ieškinio pagrindu nurodomos akivaizdžios vertinimo klaidos, apibrėžiant
atitinkamą produktų rinką, ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimas. Antruoju – Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio ir teisinio
saugumo principo pažeidimas dėl to, kad Komisija šioje byloje taikė naują ir klaidingą kolektyvinės dominuojančios padėties
apibrėžimą, ir EB sutarties 253 straipsnio pažeidimas. Trečiuoju ieškinio pagrindu nurodomas Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio
pažeidimas dėl to, kad Komisija konstatavo, jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį
ir pažeis EB sutarties 253 straipsnį. Ketvirtasis ieškinio pagrindas paremtas tuo, kad Komisija, atsisakydama patvirtinti
ieškovės prisiimtus įsipareigojimus, pažeidė Reglamento Nr. 4064/89 8 straipsnio 2 dalį ir proporcingumo principą.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu atitinkamos produktų rinkos apibrėžimu ir EB sutarties 253 straipsnio
pažeidimu
A –
Sprendimas
Vienintelis apibrėžimas, kurį ginčija ieškovė, yra Jungtinės Karalystės vartotojams siūlomų kelionių į užsienį paketų rinkos
apibrėžimas. Sprendime atskiriamos dvi atskiros rinkos: tolimų kelionių turizmo paslaugų paketų (toliau – tolimų atstumų paketai)
ir artimų kelionių turizmo paslaugų paketų (toliau – artimų atstumų paketai). Sprendime nurodoma, kad kelionių organizavimo
versle tolimų atstumų kelionėmis laikomos tos, kurių skrydžio iš Jungtinės Karalystės laikas gerokai viršija tris valandas,
išskyrus skrydžius į salas Viduržemio jūros rytinėje dalyje arba Kanarų salas, kurie gali trukti apie keturias valandas. Todėl
visos kelionės į kurortus Europoje (žemyne arba salose) ir šiaurės Afrikoje laikytinos artimų atstumų kelionėmis, priešingai
nei į Karibus, Ameriką arba pietryčių Aziją, į kurias skrendama daug ilgiau (paprastai du ir daugiau kartų ilgiau) (sprendimo
10–13 konstatuojamosios dalys).
Sprendimo 16–28 konstatuojamosiose dalyse nurodoma, dėl kokių motyvų Komisija manė, kad konkurencijos požiūriu tolimų atstumų
kelionių ir artimų atstumų kelionių skirtumai yra svarbesni nei panašumai, ir taip pagrindė skirtingų rinkų egzistavimą, įvertindama
koncentraciją, apie kurią pranešta. Šie motyvai yra tokie:
a)      pirma, oro bendrovių (taigi ir vertikaliai integruotų kelionių organizatorių) atžvilgiu ribotas pakeičiamumas tarp artimų
atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų, atsižvelgiant į mažas galimybes naudoti tuos pačius orlaivius trumpiems ir ilgiems
atstumams, didelių ir mažų orlaivių eksploatavimo išlaidas ir sunkumus, su kuriais susiduria užsakomųjų skrydžių įmonės, įskaitant
ir koncentracijos dalyves, norėdamos „iš esmės pertvarkyti (savo) orlaivių parką tarp tolimų atstumų ir artimų atstumų“, pavyzdžiui,
būtinybė investuoti kapitalą, tam reikalingas laikas ir trumpalaikės orlaivių nuomos sudėtingumas, nes dauguma orlaivių priklauso
užsakomųjų skrydžių įmonėms, įskaitant ir koncentracijos dalyves, arba yra nuomojami sąlygiškai ilgam terminui (įprasta 5 metų
nuoma), siekiant, kad būtų sumažintos išlaidos, išsaugota kokybė ir užtikrintas pasiūlos tęstinumas (sprendimo 16–18 konstatuojamosios
dalys);
b)      antra, galutinio vartotojo požiūriu esama daug esminių skirtumų tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų:
–        pirma, kelionės įvaizdis arba idėja: tolimų atstumų paketai atrodo egzotiškesni ir skirti viengungiams ar šeimoms be vaikų;
artimų atstumų paketai, pavyzdžiui, Viduržemio jūros kurortuose, labiau domina šeimas (sprendimo 20 konstatuojamoji dalis),
–        antra, kelionės laikas: tolimų atstumų paketai yra mažiau pritaikyti su šeima keliaujantiems Jungtinės Karalystės vartotojams,
kurie kelionių paketus daugiausia renkasi vasarą (maždaug nuo liepos mėnesio vidurio iki rugpjūčio mėnesio pabaigos) per vaikų
atostogas (o kai kuriuose regionuose ir per įmonių veiklos pertraukas) (sprendimo 20 konstatuojamoji dalis),
–        trečia, kelionės trukmė: daug ilgesnė skrydžio trukmė gali paskatinti kai kuriuos vartotojus atsisakyti tolimų atstumų paketų,
nepaisant to, kad kitais atžvilgiais, pavyzdžiui, oro, vietovės, kainos, vizų, medicinos reikalavimų ir pan., jie yra panašūs
į artimų atstumų paketus (sprendimo 21 konstatuojamoji dalis),
–        ketvirta, nėra pakeičiamumo kainų atžvilgiu tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų: tolimų atstumų paketų kainos
akivaizdžiai didesnės ir tik nedaugeliu atvejų jos suartėja su panašaus tipo artimų atstumų paketų kainomis. Nors abiejų tipų
paketų kainos tam tikru metų laiku (pavyzdžiui, kai oras prastas) gali būti vienodos arba panašios, toks labai ribotas suartėjimas
nėra pakankamas, kad paveiktų visas artimų atstumų paketų kainas, nes tolimų atstumų paketus tikru pakaitalu laiko tik labai
maža klientų dalis (sprendimo 22–26 konstatuojamosios dalys).
B –
Dėl atitinkamų produktų rinkos
Pirmiausia reikėtų priminti, kad taikant Reglamentą Nr. 4064/89, kaip yra šiuo atveju ir siekiant tinkamai įvertinti įmonių
koncentracijos, apie kurią pranešta, poveikį konkurencijai, būtina tinkamai apibrėžti atitinkamą rinką (šiuo klausimu žr.
1998 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija ir kt. prieš Komisiją
, vadinamo „Kali&Salz“, C‑68/94 ir C‑30/95, Rink. p. I‑1375, 143 punktą).
Su koncentracija susijusi atitinkamų produktų rinka turi būti apibrėžta atsižvelgiant į bendrą ekonominį kontekstą, kad būtų
galima įvertinti atitinkamos įmonės ar įmonių realią ekonominę galią, ir todėl svarbu iš anksto įvertinti produktus, kurie
ne vien dėl savo savybių, bet ir dėl konkurencijos sąlygų bei rinkos paklausos ir pasiūlos struktūros, yra pakankamai (nors
ir ne visiškai) pakeičiami šių įmonių siūlomais produktais (šiuo klausimu žr. 1996 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Tetra Pak prieš Komisiją
, C‑333/94 P, Rink. p. I‑5951, 10 ir 13 punktus bei 1994 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tetra Pak prieš Komisiją
, T‑83/91, Rink. p. II‑755, 63 punktą).
Ieškovė ginčija sprendime pateiktą atitinkamų produktų rinkos apibrėžimą. Komisija turėjo atitinkama rinka laikyti visus kelionių
paketus, įskaitant ir tolimų atstumų paketus, o ne apsiriboti artimų atstumų paketais. Ieškovė nurodo, kad Komisija nukrypo
nuo savo ankstesnės praktikos kelionių į užsienį paketų apibrėžimo srityje, ir teigia, kad ji neteisingai įvertino paklausos
ir pasiūlos pakeičiamumą. Dėl šių argumentavimo trūkumų sprendimas yra akivaizdžiai ydingas ir klaidingas teisės požiūriu.
Dėl Komisijos teiginio, kad nėra paklausos pakeičiamumo tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų, ieškovė teigia,
kad Komisijos argumentai, pirma, dėl produktų savybių skirtumų, antra, dėl skirtumo tarp tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų
paketų vidutinių kainų, yra klaidingi.
Pirma, ji remiasi produkto savybėmis ir ginčija Komisijos teiginius, kad tolimų atstumų paketai yra egzotiškesni, mažiau tinka
šeimoms ir susiję su ilgesniais skrydžiais orlaiviu. Todėl artimos kelionės, pavyzdžiui, į Turkiją ar šiaurės Afriką, yra
labiau „egzotiškos“ nei tolimos kelionės, pavyzdžiui, į Floridą arba Dominikos Respubliką, kurios labiau laikytinos „šeimos“
kelionėmis. Tiek artimų, tiek tolimų atstumų paketų atveju kelionė iki apgyvendinimo vietos trunka vienodai ilgai, nes svarbiausia
yra, kiek trunka visa kelionė, įskaitant registraciją ir visą vežimą, o ne vien skrydžio trukmė. Be to, ieškovė teigia, kad,
atsižvelgiant į gyvenimo stiliaus skirtumus (pvz., su šeima ar be šeimos) ir skirtingus pomėgius (visų pirma apgyvendinimo
tipą, maistą, veiklą ir pomėgius), kelionių organizatorių keliautojams siūloma poilsio būdų įvairovė egzistuoja tiek ilgų,
tiek trumpų atstumų paketų atžvilgiu.
Antra, dėl paketų kainų skirtumo ieškovė tvirtina, kad negalima teigti, jog vidutinės tolimų atstumų paketų kainos viršija
artimų atstumų paketų kainas, nes šiuo atveju produktai yra labai skirtingi. Ieškovė taip pat nurodo abiejų tipų paketų kainų
suartėjimą, nes kai kurie artimų atstumų paketai patenka į tas pačias kainų ribas kaip ir tolimų atstumų paketai.
Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, jog iš bylos medžiagos matyti, kad Komisija artimų atstumų paketus priskyrė kitai
rinkai nei tolimų atstumų paketų rinka, atsižvelgdama į vartotojų pomėgius, vidutinę skrydžių trukmę, vidutinį kainų lygį
ir ribotą kiekvienai krypčiai naudojamų orlaivių pakeičiamumą. Komisija taip nusprendė neginčydama, kad tolimų atstumų paketai
tampa vis populiaresni tarp vartotojų ir kad rinkos tyrimai, kuriais atsakydama į pranešimą apie kaltinimus remiasi ieškovė
(žr.
British National Travel Survey
, 1998, 4 tomas ir
The 1998 Holiday Market ir Mintel, „Holidays: The booking procedure, 1997“
), atspindi Jungtinės Karalystės vartotojų tendenciją atostogauti tolesnėse šalyse, visų pirma kitoje Atlanto vandenyno pusėje.
Ji neginčijo ir fakto, kad, pirma, didelis per pastaruosius 5 metus artimų atstumų paketus pasirinkusių keliautojų skaičius
(36 %) per šį laikotarpį pasinaudojo ir tolimų atstumų kelionių paketais, o antra, dar daugiau (62 %) atostogautojų yra „labai“
arba „pakankamai“ linkę tai padaryti per ateinančius 5 metus, kaip ieškovė nurodė savo atsakymo į pranešimą apie kaltinimus
2.4 lentelėje.
Taigi reikia nustatyti, ar Komisija padarė aiškią vertinimo klaidą teigdama, kad šie duomenys pateisino siaurą atitinkamų
produktų rinkos apibrėžimą, ir jai nepriskirdama, jos nuomone, su artimų atstumų paketais nepakankamai pakeičiamų tolimų atstumų
paketų.
Pirma, dėl vidutinės skrydžio trukmės Komisija, ieškovei neginčijant, pabrėžė esminį skirtumą tarp vidutinės tolimų atstumų
skrydžių, kurie paprastai trunka ilgiau nei 8 valandas, ir artimų skrydžių, kurie paprastai yra trumpesni nei 3 valandos,
trukmės (skrydžiai iš Jungtinės Karalystės į Viduržemio jūros rytinės dalies salas ar Kanarų salas gali užtrukti iki keturių
valandų). Ieškovė tvirtina, kad vartotojams svarbiausia yra ne skrydžio trukmė, o bendra kelionės iš išvykimo miesto iki paskirties
viešbučio trukmė. Tačiau ji negali remtis šiuo argumentu, bandydama paneigti neabejotiną skirtumą tarp artimų skrydžių vidutinės
trijų valandų trukmės ir tolimų skrydžių aštuonių valandų trukmės, nes bet kurioje kelionėje gali skirtis ir kelionės iš oro
uosto į viešbutį trukmė.
Antra, dėl abiejų tipų paketų kainos svarbos ir jų poveikio vartotojams Komisija teigė, kad vidutinės tolimų atstumų paketų
ir artimų atstumų paketų kainos skirtumai pateisina atskirų rinkų apibrėžimą. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija
pripažįsta, jog tarp abiejų tipų paketų kainų esama tam tikro suartėjimo. Tačiau jų suartėjimas yra nepakankamas, kad abu
produktus būtų galima laikyti pakeičiamais ar kad vieno iš jų kaina galėtų turėti įtakos kitų produktų kainai.
Sprendimo 23 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, dėl kokių priežasčių ji mano, kad abiejų tipų paketai nėra pakeičiami
kainos atžvilgiu. Jos nuomone, vartotojams siūlomos tolimų atstumų paketų kainos yra kur kas didesnės, kaip nurodyta ieškovės
1999 m. birželio 29 d. atsakymo į Komisijos prašymą pateikti informacijos 1a priede.
Pirma, Komisija konstatavo, kad vidutinės kataloge nurodytos 1998 m. vasaros tolimų atstumų paketų ir artimų atstumų paketų
kainos skyrėsi daugiau kaip 100 %. Ji palygino panašius kelionių paketus (keturiolika nakvynių, trys žvaigždutės, maistas
neįskaičiuotas) Floridoje ir Ispanijoje ir nustatė, kad antrieji kainavo beveik per pusę pigiau nei pirmieji. Rezultatai būtų
panašūs ir lyginant Floridą su Graikija ar Kanarų salomis (apie 30–40 % skirtumas apgyvendinimo su maitinimu atveju). Sprendime
pateikiamas išsamus kai kurių
Airtours
brošiūroje siūlomų artimų atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų kainų palyginimas, parodantis didelį kainų skirtumą tarp
abiejų tipų paketų.
Ieškovė ginčija vidutinių kainų, kaip vartotojų sprendimo pasirinkti tarp aiškiai skirtingų produktų tyrimo priemonės, naudojimą.
Ji teigia, kad apibrėžiant atitinkamų produktų rinką svarbus yra „ribinių klientų“ elgesys ir tai, ar, išaugus artimų atstumų
paketų kainai, jie sutiktų juos pakeisti į tolimų atstumų paketus. Komisija pripažįsta, kad vidutinės kainos nebūtinai atspindi
ribines kainas, bet mano, kad kai skirtumai tokie svarbūs, kaip yra šiuo atveju, tikimybė, jog egzistuoja pakankama realiai
palyginamų tolimų atstumų paketų gana panašiomis kainomis pasiūla, kuri galėtų daryti įtaką artimų atstumų paketų kainai,
yra maža, nes tolimų atstumų paketus tikru pakaitalu laiko tik labai maža klientų dalis.
Taigi reikia nustatyti, ar Komisija padarė akivaizdžią vertinimo klaidą dėl šios ribinės grupės svarbos, t. y. dėl klientų,
kurie, padidėjus artimų atstumų paketų kainai, įsigis tolimų atstumų paketus, skaičiaus santykio su visais kelionių organizatorių
klientais, įprastai perkančiais artimų atstumų paketus.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pastebėti, kad šalys sutaria, jog Jungtinės Karalystės vartotojai, perkantys kelionių paketus,
paprastai labai jautriai reaguoja į jų kainas.
Sprendimo 24 konstatuojamojoje dalyje yra pateiktas Komisijos teiginys, kuriame ji pripažįsta, kad „tolimų atstumų paketų
kaina, ypač tam tikru metų laiku (pavyzdžiui, kai oras paprastai prastas), kartais gali būti vienoda arba artima brangesnių
(vasaros sezono viduryje su geresnės kokybės apgyvendinimu) artimų atstumų paketų kainai“. Tačiau ji priėjo prie išvados,
kad „toks labai ribotas suartėjimas yra nepakankamas, jog galėtų paveikti visų artimų atstumų paketų kainas, nes dėl kainos
ar kitų priežasčių tik labai maža klientų dalis tolimų atstumų paketus laiko tikrais pakaitalais“.
Pagrįsdama šį teiginį Komisija sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje nurodė, kad nė viena iš ieškovės atsakyme į pranešimą
apie kaltinimus (lentelė 2.6), pagrindžiančiame jos poziciją dėl kainų suartėjimo, nurodytų tolimų krypčių nepriskirtina tai
pačiai kainų grupei kaip anksčiau nurodytos.
Iš 1999 m. birželio 29 d. ieškovės rašto, kuriame atsakoma į Komisijos 1999 m. birželio 15 ir 21 d. prašymus pateikti informacijos,
1a ir 2 priedų (taikant proceso organizavimo priemones Komisijos pateikti dokumentai, žr. Komisijos pirmojo dokumentų paketo
6b/7b priedą) matyti, kad Komisija teisingai nusprendė, jog vidutinių kainų skirtumai yra reikšmingi, ypač lyginant jas tuo
pačiu metų laiku (vasarą arba žiemą). 1a priede nurodoma, kad 1996 m., 1997 m. ir 1998 m. vidutinės artimų atstumų paketo
vienos savaitės kaina buvo atitinkamai 354, 378 ir 369 svarai sterlingų (GBP), o tolimų atstumų paketų – 676, 757 ir 781 svaras
sterlingų.
Be to, šių dokumentų analizė patvirtina, kad Komisijos sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje pateiktas vertinimas yra teisingas.
Iš ieškovės 1999 m. birželio 29 d. laiško 2 priedo matyti, kad ieškovės nurodytas tipiškas artimų atstumų paketas, pavyzdžiui,
viena savaitė trijų žvaigždučių viešbutyje su daliniu maitinimu Maljorkoje, 2000 m. liepos arba rugpjūčio mėnesį kainavo 485 svarus.
Šie skaičiai yra gerokai mažesni nei nurodytieji atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 21 puslapio 2.6 lentelėje ir paminėti
sprendimo 25 konstatuojamojoje dalyje. Tik 1999 m. gruodžio mėnesį siūlomos paketų į Jamaiką (699 svarai), Meksiką (649 svarai)
ar Šri Lanką (699 svarai) kainos yra artimos vidutinėms 2000 m. vasaros artimų atstumų paketų kainoms.
Be to, ieškovės pateikti dokumentai patvirtina Komisijos argumentus. Sprendimo 26 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad reklaminiame
BA Holidays
siūlomų tolimų atstumų paketų skelbime, kurį ieškovė pateikė per posėdį (žr. sprendimo 26 punktą, išnaša Nr. 23), keturių
paketų kainos labai konkurencingos: Barbadosas (399 svarai), Tobagas (499 svarai), Grenada (529 svarai) ir Santa Liusija (799 svarai).
Tačiau, kaip nurodo Komisija, maitinimas įskaičiuotas tik į paketo Santa Liusiją kainą, o kitų paketų kainos apima tik apgyvendinimą
ir skrydį. Be to, tai buvo ne sezono kaina, taikyta 1999 m. rugsėjo ir spalio mėnesiais.
Reikia pažymėti, kad 1999 m. birželio 29 d. atsakyme į Komisijos 1999 m. birželio 15 ir 21 d. klausimus, kaip savo tipinio
produkto pavyzdį, ieškovė nurodė atostogų Maljorkoje trijų žvaigždučių viešbutyje vasarą paketą, kurio kaina buvo maždaug
485 svarai, neįskaitant papildomo skrydžio mokesčio.
Be to, ieškovė per posėdį pripažino, kad ji leidžia atskirus artimų atstumų paketų ir tolimų atstumų paketų katalogus.
Dėl šių aplinkybių Komisijos teiginio, kad tik nedidelė stambiųjų Jungtinės Karalystės kelionių organizatorių klientų dalis
mano, jog tolimų atstumų paketai kokybės ir kainos atžvilgiu pakeičia („value for money“) artimų atstumų paketus, negalima
laikyti akivaizdžiai klaidingu.
Kiti ieškovės nurodyti argumentai nepaneigia šios išvados.
Ji remiasi tuo, kad dėl šiame sektoriuje atliktų tyrimų tolimų atstumų paketus galima priskirti pagrindinei skrydžių grupei.
Ji visų pirma cituoja
Mintel
leidinį
Holidays: The Booking procedure
, kuriame nurodoma: „Tolimų atstumų kelionės įėjo į pagrindinių kelionių rinką. Kadangi kaina remiasi noru keliauti toliau
ir pamatyti pasaulį už Europos ribų, ji tapo esminiu vartotojų pasirinkimo veiksniu.“ Be to, Komisija turėjo atsižvelgti į
vykstant tyrimui gautus byloje nedalyvaujančių kelionių organizatorių pareiškimus, kurie pabrėžia augančią tolimų atstumų
kelionių paketų pakeičiamumo artimų atstumų paketais svarbą.
Tačiau šiuo atveju to, kad Komisija neskyrė pakankamai dėmesio nei vartotojų pomėgių raidai, nei augančiam artimų atstumų
paketų pakeičiamumui tolimų atstumų paketais, pavyzdžiui, į Floridą ir Dominikos Respubliką, nei pastarųjų metų tolimų atstumų
paketų rinkos augimui, nepakanka, kad rinkos apibrėžimo atžvilgiu būtų galima konstatuoti, jog Komisija peržengė savo kompetencijos
ribas, artimų atstumų paketus priskirdama kitai produktų rinkai nei tolimų atstumų paketai.
Trečia, dėl ieškovės argumentų dėl pasiūlos bei artimiems ir tolimiems skrydžiams naudojamų orlaivių pakeičiamumo negalima
teigti, kad atsižvelgdama į tai, jog kai kurie daugiafunkciniai orlaiviai, pavyzdžiui,
Boeing 757
, tam tikra dalimi gali būti naudojami tiek tolimiems, tiek artimiems skrydžiams, ir į kitas produktų pakeičiamumo paklausos
atžvilgiu nustatytas aplinkybes, Komisija turėjo laikytis platesnio rinkos apibrėžimo. Šiuo klausimu, reikia remtis, kaip
padarė pati ieškovė, Komisijos pranešimo apie atitinkamos rinkos apibrėžimą Bendrijos konkurencijos teisės tikslais (OL C 372,
1997, p. 5) 13 punktu pagal kurį:
„Ekonominiu požiūriu atitinkamos rinkos apibrėžimui paklausos pakeičiamumas reiškia greičiausią ir efektyviausią drausminančią
jėgą atitinkamos prekės tiekėjams, ypač jų sprendimams dėl kainos nustatymo“.
Ieškovė negali remtis ir atitinkamos rinkos apibrėžimo nemotyvavimu.
Komisija didelę dalį sprendimo (5–28 konstatuojamosios dalys) skyrė norėdama paaiškinti teiginį, kad atitinkama rinka apsiriboja
artimų atstumų paketais, pagrindžiančius motyvus. Sprendime pateiktas aiškus ir nedviprasmiškas Komisijos paaiškinimas dėl
atitinkamos rinkos apibrėžimo leidžia Bendrijos teismui vykdyti kontrolę, o savo teises ginantiems suinteresuotiesiems asmenims
susipažinti su priimtų sprendimų paaiškinimu (1990 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Delacre ir kt. prieš Komisiją
, C‑350/88, Rink. p. I‑359, 15 punktas).
Iš to matyti, kad pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.

Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio, teisinio saugumo principo ir EB sutarties
253 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija šioje byloje taikė klaidingą kolektyvinės dominuojančios padėties apibrėžimą
Ieškovė teigia, kad Komisija, nukrypdama nuo ankstesnės savo sprendimų, Bendrijos teismų praktikos ir gerų ekonomikos principų
bei pažeisdama Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnį sprendime taikė naują ir klaidingą „kolektyvinės dominuojančios padėties“
apibrėžimą, bendrai aprašytą jo 51–56 konstatuojamosiose dalyse. Kartu Komisija pažeidė teisinio saugumo principą ir EB sutarties
253 straipsnį, nes sprendimas yra neteisingai motyvuotas.
Komisija neigia, kad jos požiūris pasikeitė, ir mano, kad ji taikė kolektyvinio dominavimo kriterijų, kuris jau buvo taikytas
ankstesnėse bylose ir patvirtintas 1999 m. kovo 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime
Gencor prieš Komisiją
(T‑102/96, Rink. p. II‑753).
Reikia pabrėžti, kad minėtos sprendimo konstatuojamosios dalys (51–56) yra jo VA dalyje, kur Komisija tik glaustai paaiškina,
dėl kokių priežasčių ji padarė išvadą, kad koncentracija, apie kurią pranešta, sukeltų dominuojančią padėtį, ir kur bendrai
atsako į per administracinę procedūrą ieškovės pateiktas pastabas dėl kai kurių kolektyvinės dominuojančios padėties požymių.
Šiame įvade į koncentracijos, apie kurią pranešta, teisinę analizę Komisija tik apibrėžė pagrindinius savo pozicijos dėl koncentracijos
pasekmių bruožus, kuriuos vėliau detaliau pateikė ir paaiškino sprendimo 57–180 konstatuojamosiose dalyse.
Kadangi sprendimas yra Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio taikymo konkrečiai koncentracijai aktas, kontroliuodamas tokio
sprendimo teisėtumą Pirmosios instancijos teismas turi tikrinti tik tai, kaip Komisija vertino šią koncentraciją, t. y. nustatyti,
kokiu būdu teisės normos buvo taikytos faktams, ir nuspręsti, ar pagrįstas Komisijos vertinimas dėl koncentracijos, apie kurią
pranešta, poveikio konkurencijai. Šiuo atveju konkrečios koncentracijos poveikio konkurencijai aplinkybės, kurios nulėmė Komisijos
poziciją uždrausti koncentraciją, yra nurodytos ir komentuojamos sprendimo 57–180 konstatuojamosiose dalyse bei ieškovės ginčijamos
trečiuoju ieškinio pagrindu.
Taigi pirmiausia reikia išnagrinėti trečiąjį ieškinio pagrindą pagrindžiančių ieškovės argumentų pagrįstumą ir tuo pačiu metu
atsižvelgti į jos argumentus dėl sprendimo 51–56 konstatuojamosiose dalyse pateiktų bendrų Komisijos argumentų.

Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija konstatavo,
jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį ir pažeis EB sutarties 253 straipsnį
Šiuo pagrindu ieškovė siekia įrodyti, kad nuspręsdama uždrausti numatomą koncentraciją Komisija padarė vertinimo klaidą. Ji
mano, kad sprendime teisiškai neįrodyta, jog po koncentracijos atsirastų kolektyvinė dominuojanti padėtis, galinti itin sutrukdyti
konkurencijai atitinkamoje rinkoje. Taigi uždrausdama koncentraciją Komisija pažeidė Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnį.
A –
Bendrosios nuostatos
Pagal Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio 2 dalį koncentracija, kuri nesukuria ar nesustiprina dominuojančios padėties ir
dėl to nėra itin apribojama veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, yra laikoma suderinama su
bendrąja rinka.
Pagal Reglamento 2 straipsnio 3 dalį koncentracija, kuri sukuria arba sustiprina dominuojančią padėtį ir dėl to itin apribojama
veiksminga konkurencija bendrojoje rinkoje arba didelėje jos dalyje, yra laikoma nesuderinama su bendrąja rinka.
Taikydama Reglamentą Nr. 4064/89 ir tirdama galimą kolektyvinio dominavimo atvejį Komisija turi nustatyti ar tiesioginė ir
nedelsiama koncentracijos pasekmė bus padėties, galinčios reikšmingai ir ilgam laikui sutrukdyti rinkoje egzistuojančiai veiksmingai
konkurencijai, sukūrimas arba sustiprinimas (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Gencor prieš Komisiją
94 punktą). Jei esama konkurencija iš esmės nepakeičiama, koncentracija turi būti leidžiama (žr. 1994 m. gegužės 19 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimų
Air France prieš Komisiją
, T‑2/93, Rink. p. II‑323, 78 ir 79 punktus ir
Gencor prieš Komisiją
170, 180 ir 193 punktus).
Iš teismo praktikos matyti, kad „tariamai kolektyvinės dominuojančios padėties atžvilgiu Komisija <...>, perspektyviniu požiūriu
analizuodama atitinkamą rinką, privalo įvertinti, ar jos nagrinėjama koncentracija sukels tokią padėtį, kai veiksmingą konkurenciją
atitinkamoje rinkoje kartu itin apribos koncentracijoje dalyvaujančios įmonės ir viena ar kelios koncentracijoje nedalyvaujančios
įmonės, kurios, ypač dėl tarpusavio veiksmų derinimo, galės nustatyti bendrą elgesį rinkoje ir veikti pakankamai nepriklausydamos
nuo kitų konkurentų, klientų ir pagaliau vartotojų“ (minėtų sprendimų
Kali&Salz
221 punktas ir
Gencor prieš Komisiją
163 punktas).
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad „teisės ar ekonomikos požiūriu nėra jokio pagrindo į ekonominio ryšio apibrėžimą
neįtraukti glaudžios oligopolijos, kurios nariai esant atitinkamoms rinkos sąlygoms, pavyzdžiui, rinkos koncentracijos, skaidrumo,
produktų vienodumo atžvilgiu, gali numatyti vienas kito veiksmus ir taip yra skatinami derinti savo elgesį rinkoje, kad, sumažindami
gamybą ir padidindami kainas, maksimaliai padidintų bendrą pelną, dalyvių tarpusavio priklausomybės. Tokiu atveju kiekvienas
ūkio subjektas žino, kad jo konkurencinis veiksmas, kuriuo siekiama padidinti rinkos dalį (pavyzdžiui, kainų sumažinimas),
paskatins analogiškus kitų subjektų veiksmus ir nesuteiks jam jokios naudos. Taigi sumažėjusios kainos paveiks visus subjektus“
(minėto sprendimo
Gencor prieš Komisiją
276 punktas).
Tad kolektyvinė dominuojanti padėtis, itin trukdanti veiksmingai konkurencijai bendrojoje rinkoje ar nemažoje jos dalyje,
gali atsirasti dėl koncentracijos, kai atsižvelgiant į atitinkamos rinkos savybes ir struktūros pakeitimus, kuriuos ši koncentracija
gali sukelti, ji sukeltų tai, kad kiekvienas iš dominuojančios oligopolijos narių, atsižvelgdamas į bendrus interesus, manytų,
jog yra įmanoma, ekonomiškai racionalu ir todėl pageidautina rinkoje laikytis ilgalaikės bendros pozicijos, siekiant parduoti
brangiau nei konkurencinė kaina, nors ir nesudarant susitarimų ar nevykdant suderintų veiksmų EB sutarties 81 straipsnio prasme
(šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Gencor prieš Komisiją
277 punktą), o esami ar potencialūs konkurentai ar klientai ir vartotojai negalėtų veiksmingai reaguoti.
Kaip tvirtino ieškovė ir savo pareiškimuose pripažino Komisija, taip apibrėžtai kolektyvinei dominuojančiai padėčiai sukurti
reikalingos trys sąlygos:
–        pirma, kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys turi turėti galimybę sužinoti apie kitų narių elgesį, kad galėtų įsitikinti,
ar jie vienodai elgiasi. Kaip aiškiai pripažįsta Komisija, nepakanka to, kad kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys
supranta, jog tarpusavyje priklausomas elgesys rinkoje yra naudingas visiems; jis turi turėti ir galimybę sužinoti, ar kiti
subjektai ėmėsi tokios pačios strategijos ir jos laikosi. Skaidrumas rinkoje turėtų būti pakankamas, kad kiekvienas dominuojančios
oligopolijos narys galėtų pakankamai tiksliai ir greitai sužinoti apie kitų narių elgesio rinkoje pokyčius,
–        antra, tylus koordinavimas turi būti tęstinis, t. y. turi būti paskata nenukrypti nuo bendros politikos rinkoje. Kaip pastebėjo
Komisija, dominuojančios oligopolijos nariai gali turėti naudos tik tuo atveju, jeigu jie visi elgiasi paraleliai. Taigi ši
sąlyga apima atsakomuosius veiksmus bendro elgesio modelio nesilaikymo atveju. Šalys pritaria minčiai, jog turi egzistuoti
pakankamai įbauginimo priemonių kolektyvinės dominuojančios padėties tęstinumui užtikrinti, kad būtų garantuota ilgalaikė
paskata nenukrypti nuo bendro elgesio modelio, o tai reiškia, kad kiekvienas dominuojančios oligopolijos narys turi žinoti,
jog aiškiai konkurencinis vieno iš jų elgesys, kuriuo siekiama padidinti rinkos dalį, sukels analogiškus kitų narių veiksmus
ir todėl nebus jam naudingas (šiuo klausimu žr. sprendimo
Gencor prieš Komisiją
276 punktą),
–        trečia, siekdama teisiškai įrodyti, kad egzistuoja kolektyvinė dominuojanti padėtis, Komisija turi nustatyti, kad numanomas
esamų ir potencialių konkurentų ir vartotojų elgesys nesukels pavojaus laukiamiems bendro elgesio rezultatams.
Atliekant perspektyvinę kolektyvinės dominuojančios padėties analizę, kurią kontroliuodama koncentracijas turi atlikti Komisija,
reikia atidžiai ištirti aplinkybes, kurios konkrečiu atveju yra svarbios koncentracijos pasekmių konkurencijai atitinkamoje
rinkoje (minėto sprendimo
Kali&Salz
222 punktas). Kaip pati Komisija yra pabrėžusi 1998 m. gegužės 20 d. Sprendimo
Price Waterhouse prieš Coopers&Lybrand
(byla IV/M.1016) (OL L 50, 1999, p. 27) 104 punkte ir kaip matyti iš
Kali&Salz
sprendimo, Komisija turi pateikti svarių įrodymų, jei mano, kad koncentracija turi būti uždrausta dėl to, kad ji sukurtų
kolektyvinę dominuojančią padėtį. Šie įrodymai turi būti susiję visų pirma su vertinant galimą kolektyvinę dominuojančią padėtį
svarbiais veiksniais, pavyzdžiui, veiksmingos konkurencijos tarp numanomų dominuojančios oligopolijos narių nebuvimu ir kitų
subjektų galimo konkurencinio spaudimo silpnumu.
Be to, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 4064/89 pagrindinės normos ir visų pirma jo 2 straipsnis suteikia Komisijai tam
tikrą diskreciją, ypač kiek tai susiję su ekonominėmis kategorijomis, ir todėl šios esminės koncentracijų srities teisės įgyvendinimo
priežiūra Bendrijos teismo turi būti vykdoma atsižvelgiant į diskreciją, kuri būdinga ekonominio pobūdžio normoms, esančioms
koncentracijos sistemos dalimi (minėtų sprendimų
Kali&Salz
223 ir 224 punktai ir
Gencor prieš Komisiją
164 ir 165 punktai).
Ieškovės pateiktų prieštaravimų, kuriais siekiama įrodyti, kad Komisija, manydama, jog leidus koncentraciją, apie kurią pranešta,
atsirastų kolektyvinė dominuojanti padėtis, padarė vertinimo klaidą, pagrįstumą reikia vertinti atsižvelgiant į tai, kas anksčiau
išdėstyta.
B –
Sprendimas
Sprendime skiriamos (žr. 72 ir 75 konstatuojamąsias dalis) dvi atitinkamos rinkos dalyvių grupės, pirma, stambūs kelionių
organizatoriai ir, antra, antriniai arba smulkūs kelionių organizatoriai:
–        stambius turizmo kelionių organizatorius apibūdina tai, kad jie yra sąlygiškai dideli – kiekvieno iš jų rinkos dalis viršija
10 % (Komisijos duomenimis,
Thomson
apyvarta sudaro – 27 %,
Airtours
– 21 %,
Thomas Cook
– 20 % ir
First Choice
– 11 %, taigi iš viso – 79 %;
Airtours
duomenimis,
Thomson
apyvarta sudaro – 30,7 %,
Thomas Cook
– 20,4 %,
Airtours
– 19,4 % ir
First Choice
– 15 %, taigi iš viso – 85,5 %), ir tai, kad jie yra integruoti tiek aukštesniame (užsakomųjų skrydžių įmonės), tiek žemesniame
lygmenyje (kelionių agentūros),
–        antriniai subjektai yra smulkesni, nė vienam jų nepriklauso daugiau kaip 5 % rinkos, paprastai jie neturi savo užsakomųjų
skrydžių įmonių nei kelionių agentūrų. Išskyrus
Cosmos
(antrinių subjektų vertikalios integracijos išimtis, nes ji yra susijusi su viena stambiausių Jungtinės Karalystės užsakomųjų
skrydžių įmonių
Monarch
),
Manos
ir
Kosmar
, kurie pagal dydį yra penktas, šeštas ir septintas kelionių organizatoriai ir kurių pardavimas atitinkamai sudaro 2,9 %,
1,7 % ir 1,7 % viso pardavimo, yra keletas šimtų smulkių konkuruojančių kelionių organizatorių, nė vieno iš kurių pardavimas
neviršija 1 %.
Iš Sprendimo (žr. Komisijos vertinimo santrauką sprendimo 168–172 konstatuojamosiose dalyse) aišku, kad Komisija manė, jog
numatoma koncentracija sukurs dominuojančią padėtį Jungtinės Karalystės artimų atstumų paketų rinkoje ir itin apribos konkurenciją
bendrojoje rinkoje Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio 3 dalies prasme dėl toliau nurodomų priežasčių:
–        numatoma koncentracija pašalintų konkurenciją tarp trijų stambiųjų po koncentracijos likusių kelionių organizatorių (
Airtours/First Choice
po susijungimo,
Thomson
ir
Thomas Cook
). Dėl rinkos struktūros ir veikimo būdo, kuris priklausytų nuo sprendimų, priimtų dėl pajėgumų, bei didelio koncentracijos
laipsnio (po koncentracijos trys stambieji kelionių organizatoriai užimtų 80 %), jie nebūtų skatinami konkuruoti (sprendimo
169 konstatuojamoji dalis),
–        koncentracija sustiprintų egzistuojantį skaidrumo ir tarpusavio priklausomybės laipsnį, nes nustatydami rinkoje siūlomų kelionių
paketų skaičių likę trys stambieji kelionių organizatoriai būtų suinteresuoti veikti paraleliai, sumažindami pajėgumus labiau
nei reikalauja rinkos plėtra,
–        buvusios konkurencijos tyrimas sustiprina šią išvadą, nes jis įrodo, kad atitinkamoje rinkoje egzistuoja kolektyvinio dominavimo
tendencija (sprendimo 128–138 konstatuojamosios dalys),
–        egzistuotų įbauginimo priemonės arba atsakomųjų veiksmų galimybės, susijusios su tuo, kad, vienam iš likusių trijų stambiųjų
kelionių organizatorių nusprendus nemažinti savo pajėgumų, likę du galėtų elgtis taip pat, dėl to kiltų „pasiūlos perteklius“
ir sunkios finansinės pasekmės kiekvienam iš organizatorių (sprendimo 170 konstatuojamosios dalys),
–        dėl koncentracijos dar labiau sumažėtų smulkių arba naujų kelionių organizatorių, t. y. esamų ar potencialių konkurentų, rinkos
dalis, nes jie prarastų
First Choice
kaip vietų lėktuvuose tiekėją ir potencialų platinimo kanalą; bet kuriuo atveju šie subjektai neturėtų galimybės kompensuoti
likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių įgyvendinto galimo pajėgumų sumažinimo (sprendimo 171 konstatuojamoji dalis).
Dėl koncentracijos poveikio veiksmingai konkurencijai Komisija manė, kad bendrų rinkos pajėgumų sumažėjimas uždarytų rinką
ir padidintų kainas bei dominuojančios oligopolijos narių pelną (žr. sprendimo 56 konstatuojamąją dalį ir 168 konstatuojamosios
dalies pabaigą).
C –
Dėl tariamų Komisijos vertinimo klaidų
Ieškovė tvirtina, kad, priešingai nei teigia Komisija, šios sprendime nurodyti įrodymai, apibūdinantys padėtį kaip kolektyvinį
dominavimą, neegzistavo pranešimo momentu ir nebūtų atsiradę koncentracijos atveju.
Ieškovė pirmiausia teigia, kad Komisija teisiškai neįrodė, jog, atsižvelgiant į atitinkamos rinkos savybes, koncentracija
paskatintų likusius tris stambiuosius kelionių organizatorius nebekonkuruoti.
Antra, ji nurodo, kad net jei tokia paskata egzistuotų, įbauginimo priemonių ar atsakomųjų veiksmų galimybės nebuvimas sutrukdytų
tariamai dominuojančiai oligopolijai susidaryti.
Trečia, smulkieji arba nauji kelionių organizatoriai, t. y. esami ar potencialūs konkurentai, bet kuriuo atveju ginčytų galimą
pajėgumų sumažinimą ir sulauktų vartotojų reakcijos, taigi koncentracija nesuteiktų galimybės likusiems trims stambiesiems
kelionių organizatoriams veikti kartu pakankamai nepriklausant nuo kitų konkurentų ir vartotojų.
Ketvirta, ieškovė teigia, kad Komisija neteisingai įvertino koncentracijos poveikį konkurencijai atitinkamoje rinkoje.
1.     Pirminės pastabos
Ieškovė pirmiausia nurodo, kad natūralus subjektų polinkis atsargiai apibrėžti jų galimybes atitinkamoje rinkoje anksčiau
netrukdė jiems tarpusavyje konkuruoti ir nėra pagrindo manyti, kad numatomos koncentracijos įgyvendinimas panaikintų šią konkurenciją,
sukurdamas likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių kolektyvinę dominuojančią padėtį.
Sprendime lakoniškai apibūdinama pranešimo metu egzistavusi konkurencija. Tačiau neginčijama, kad Komisija padarė išvadą,
jog numatoma koncentracija rinkoje ne sustiprintų, o sukurtų dominuojančią padėtį (sprendimo 194 konstatuojamoji dalis). Savo
pareiškimuose Komisija patvirtino, kad nėra teigusi, jog pranešimo metu egzistavo dominuojanti oligopolija ir kad omeny turimas
kolektyvinės dominuojančios padėties sustiprinimas, o ne sukūrimas. Taigi ji neginčija, kad iki numatomos koncentracijos įgyvendinimo
stambieji kelionių organizatoriai nemanė, jog yra įmanoma ir pelninga sumažinti pajėgumus tam, kad būtų padidintos kainos
ir pajamos.
Iš to matyti, kad šiuo atveju Pirmosios instancijos teismo tyrimo atskaitos taškas turi būti padėtis, kuriai esant, pačios
Komisijos nuomone, keturi stambieji kelionių organizatoriai negali laikytis bendro elgesio modelio rinkoje ir konkurentų,
komercinių partnerių bei vartotojų atžvilgiu neveikia kaip vieningas vienetas, taigi nesinaudoja kolektyvinei dominuojančiai
padėčiai būdingomis galimybėmis.
Šiomis aplinkybėmis Komisija privalėjo įrodyti, kad, atsižvelgiant į Jungtinėje Karalystėje artimų atstumų paketų rinkos savybes
ir koncentraciją, apie kurią pranešta, ją leidus būtų susidariusi konkurenciją ribojanti kolektyvinė dominuojanti padėtis,
nes
Airtours/First Choice, Thomson
ir
Thomas Cook
būtų įgijusios anksčiau neturėtą galimybę bendrai veikti rinkoje, nustatydamos mažesnius pajėgumus nei susidarytų konkurencinės
rinkos, kuriai būdingas atsargumas pajėgumų atžvilgiu, atveju.
Taigi ieškovės šioje byloje pateiktus argumentus reikia nagrinėti šių minėtų samprotavimų kontekste.
2.     Dėl išvados, kad koncentracijos įgyvendinimas paskatintų likusius tris stambiuosius kelionių organizatorius nebekonkuruoti
Ieškovė tvirtina, kad išvada, jog koncentracijos įgyvendinimas paskatintų likusius tris kelionių organizatorius nebekonkuruoti,
yra klaidinga, nes Komisija, pirma, neatsižvelgė, nors turėjo tai padaryti, į tarp stambiųjų kelionių organizatorių pranešimo
metu egzistavusią konkurenciją bei, antra, padarė klaidų vertindama rinkos savybes, kuriomis ji įrodinėjo, kad bus sukurta
kolektyvinė dominuojanti padėtis, t. y. ankstesnę ir numatomą paklausos raidą, jos svyravimą ir skaidrumo lygį rinkoje.
a)     Dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo
Ieškovė tvirtina, kad šiuo atveju labai svarbi yra iki pranešimo egzistavusios konkurencijos (toliau – ankstesnė konkurencija)
analizė, nes pagrindinės Komisijos nurodytos paskatos, t. y. tariamas pajėgumų nelankstumas, yra būdingas normaliam rinkos
funkcionavimui, susijęs su visa verslo šaka ir numatomas koncentracijos įgyvendinimas jo nepaveiktų. Ji teigia, kad atitinkama
rinka pastaraisiais metais veikė konkurencingai, ir ginčija Komisijos teiginį dėl kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimo.
Visų pirma ji kritikuoja tai, kaip Komisija atsižvelgė į tariamą kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimą, prieš išnagrinėdama
numatomą koncentraciją ir istorinių rinkos dalių svyravimą.
Komisija tvirtina, kad tai, kaip rinka veikė anksčiau, ir ankstesnės konkurencijos egzistavimas nėra lemiami veiksniai, nes
sprendimas paremtas teiginiu, kad numatoma koncentracija sukurtų kolektyvinę dominuojančią padėtį, t. y. pakeistų rinkos sąlygas
taip, kad anksčiau išnagrinėtos paskatos ir elgesys būtų netinkamas kriterijus nustatant, kaip subjektai reaguotų į naują
padėtį rinkoje. Todėl ji tvirtina, kad pagrindinis klausimas yra, ar numatoma koncentracija pakeistų esamas rinkos sąlygas
taip, kad pagrindiniai subjektai nebesielgtų kaip anksčiau. Taigi negalima daryti išvados, kad likus trims subjektams rinka
išliktų konkurencinga todėl, kad ji tokia buvo esant keturiems stambiesiems kelionių organizatoriams. Tačiau Komisija ginčija
ieškovės argumentus, kuriais siekiama įrodyti, kad aktyvi konkurencija egzistavo ir išlieka.
Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad vienas iš klausimų, kurį tariamos kolektyvinės dominuojančios padėties atžvilgiu
turėjo ištirti Komisija, yra toks: ar koncentracija, dėl kurios į ją kreiptasi, itin apribos veiksmingą konkurenciją atitinkamoje
rinkoje (minėtų sprendimų
Kali&Salz
221 punktas ir
Gencor prieš Komisiją
163 punktas). Egzistuojančios konkurencijos lygiui labai nesikeičiant, koncentracija turi būti leidžiama, nes ji neriboja
konkurencijos (žr. šio sprendimo 58 punktą). Iš to matyti, kad pranešimo metu atitinkamoje rinkoje egzistuojantis konkurencijos
lygis yra lemiamas veiksnys nustatant, ar atsirado kolektyvinė dominuojanti padėtis reglamento Nr. 4064/89 prasme.
Kaip tvirtino ieškovė, šiuo atveju iki pranešimo egzistavusios konkurencijos analizė yra labai svarbi, nes, Komisijos nuomone,
po koncentracijos turėjusio atsirasti tylaus koordinavimo tikslas būtų trijų likusių integruotų kelionių organizatorių įgyvendinamas
pajėgumų apribojimas, peržengiantis natūralų pajėgumų planavimo atsargumą, kurį Komisija laiko būdingu normaliam rinkos veikimui.
i) Dėl tariamos kolektyvinio dominavimo tendencijos iki numatytos koncentracijos įgyvendinimo
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad dalį savo sprendimo Komisija skyrė „ankstesnės konkurencijos struktūros“ tyrimui (128–131 konstatuojamosios
dalys); išsami šios sprendimo dalies analizė rodo, kad iš tikro Komisija nepareiškė nuomonės dėl rinkoje egzistuojančios konkurencijos
lygio. Ji tik išdėstė (128–138 konstatuojamosios dalys) keletą aplinkybių ar veiksnių, įvykusių rinkoje iki pranešimo, ir
padarė išvadą (sprendimo 138 konstatuojamoji dalis), jog „esama daug įrodymų, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio
dominavimo tendencija, ypač pajėgumų nustatymo atžvilgiu“. Tačiau šiose sprendimo konstatuojamosiose dalyse visai neminimas
rinkoje iki pranešimo sumažėjęs konkurencijos lygis.
–       Dėl fakto, kad stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų
planus
Sprendimo 135 ir 136 konstatuojamosiose dalyse Komisija teigia, kad stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus
ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų planus (sprendimo 136 konstatuojamojoje dalyje cituojamos kai kurie stambiųjų
integruotų Jungtinės Karalystės kelionių organizatorių vadovų nuomonės, kurios įrodo tokį planavimo atsargumą). Pirmesnėje
sprendimo konstatuojamojoje dalyje (135) aprašytas 1995 m. vasaros įvykis, kuris, Komisijos nuomone, parodo per didelės pasiūlos
rinkoje pasekmes: 1994 m. planavimo metu kelionių organizatoriai pervertino 1995 m. vasaros sezono paklausą ir patyrė didelių
nuostolių, nesugebėdami parduoti visų paketų, kuriuos vėliau turėjo išparduoti su didelėmis nuolaidomis.
Ieškovė teigia, kad stambiųjų kelionių organizatorių negalima kritikuoti dėl atsargaus pajėgumų planavimo ir atsižvelgimo
į kitų stambiųjų kelionių organizatorių numatomus planus, nes Bendrijos teismas pripažino, kad nepriklausomybės sąlyga neatima
iš ekonominių subjektų galimybės protingai prisitaikyti prie egzistuojančio ir numatomo konkurentų elgesio (1975 m. gruodžio
16 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Suiker Unie ir kt. prieš Komisiją
, 40/73–48/73, 50/73, 54/7–56/73, 111/73, 113/73 ir 114/73, Rink. p. 1663, 173 ir 174 punktai). Ji mano, kad šis atsargumas
nėra nesuderinamas su agresyvia konkurencija, kuria siekiama išlaikyti ar padidinti savo rinkos dalį pagrindinių konkurentų
sąskaita. Šiuo atžvilgiu ieškovė cituoja stambiųjų kelionių organizatorių pareiškimus, kuriuose apibrėžiami jų plėtros siekiai.
Komisija tvirtina, kad stambiesiems kelionių organizatoriams ieškovės priskirti siekiai atspindi padėtį iki numatomos koncentracijos,
taigi yra susiję su kitokiomis sąlygomis. Ji neteigia, kad iki tol egzistavo dominuojanti oligopolija. Be to, kai kuriuose
pareiškimuose nurodytas „agresyvus augimas“ praeityje buvo pasiektas ir ateityje turėjo būti įgyvendintas įsigijimų būdu.
Pagaliau
Thomas Cook
Komisijai nurodė, kad jos pagrindinis rūpestis buvo nebe dydis, o pelnas (sprendimo 131 konstatuojamoji dalis).
Reikia priminti, kad sprendime ne vieną kartą pripažinta, jog ši natūrali atsargaus pajėgumų planavimo tendencija yra atitinkamos
rinkos, kurioje nėra konkurenciją ribojančios kolektyvinės dominuojančios padėties, dabartinės būklės ypatybė ir kad ji veikia
visus subjektus, o ne vien stambiuosius kelionių organizatorius, net jei pastarieji yra labiau paveikti (sprendimo 60–66,
97 ir 136 konstatuojamosios dalys). Sprendimo 97 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad „paklausos svyravimas verčia
riboti planuojamus pajėgumus ir juos vėliau padidinti esant labai didelei paklausai; taip tiekėjai apsisaugo nuo staigaus
paklausos sumažėjimo“, o 136 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja
pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų planus“.
Atsižvelgiant į šias aplinkybes ir į tai, kad Komisija neginčijo atitinkamos rinkos konkurencinio pobūdžio iki pranešimo visų
pirma 1995 m. krizės atveju, vien tų metų įvykis, kuriam sprendime skiriama daug dėmesio, negali būti laikomas įrodymu, kad
šiame sektoriuje jau egzistavo kolektyvinio dominavimo tendencija. Tai, kad 1994 m. planavimo metu subjektai suklydo ir patyrė
didelių nuostolių pervertindami 1995 m. vasaros sezono paklausą, gali būti laikoma tik šiai rinkai būdingos rizikos pavyzdžiu,
kurios ypatingas veikimas išaiškintas sprendimo 59–66 konstatuojamosiose dalyse.
Nors iš sprendimo 136 konstatuojamojoje dalyje pateiktų pastabų matyti, kad stambiųjų kelionių organizatorių vadovai suvokia
plėtimosi strategijai atitinkamoje rinkoje būdingą riziką, ypač po 1995 m. pamokos, ir todėl, kad pelną nulemia gebėjimas
priderinti pajėgumus prie paklausos (žr. sprendimo 60 konstatuojamąją dalį), šie teiginiai visiškai neįrodo, kad tarp stambiųjų
kelionių organizatorių nėra konkurencijos.
Pagaliau, priešingai nei teigia Komisija (žr. sprendimo 137 ir 138 konstatuojamąsias dalis), faktas, kad tie patys instituciniai
investuotojai tam tikra dalimi (nuo 30 % iki 40 % kapitalo) dalyvauja
Airtours, First Choice
ir
Thomson
, negali būti laikomas įrodymu, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija. Šiuo atveju pakanka
konstatuoti, kad sprendime, kaip pati Komisija pripažino savo atsakyme į ieškinį (73 konstatuojamoji dalis), nėra teigiama,
jog institucinių investuotojų grupė sudaro nedalomą visumą, leidžiančią kontroliuoti šias bendroves, kurių akcijos kotiruojamos
biržoje, ar keistis informacija tarp šių trijų bendrovių. Be to, neištyrusi, kiek šie akcininkai dalyvauja valdant įmones,
Komisija negali teigti, kad jie taip pat skatina atsargiai valdyti pajėgumus. Pagaliau net tarus, kad galimybė daryti įtaką
įmonių valdymui yra įrodyta, nes bendri institucinių investuotojų interesai augimo, vadinasi, ir pajėgumų srityje tik atspindi
atitinkamai rinkai būdingas savybes, Komisija negalėtų įrodyti, kad tokių institucinių investuotojų dalyvavimas trijų iš keturių
stambiųjų kelionių organizatorių kapitale yra kolektyvinio dominavimo tendencijos egzistavimo įrodymas.
Iš to, kas pasakyta, matyti, jog Komisija negalėjo savo teiginio, kad šiame sektoriuje jau egzistavo kolektyvinio dominavimo
tendencija, pagrįstumo įrodymu laikyti atsargumo planuojant pajėgumus normaliomis rinkos sąlygomis, nes ji neginčijo konkurencinio
rinkos pobūdžio.
–       Dėl rinkai būdingos horizontalios ir vertikalios integracijos savybių vertinimo paskelbus
Monopolies and Mergers Commission
pranešimą
Ieškovė tvirtina, kad viena iš Jungtinės Karalystės konkurencijos institucijų
Monopolies and Mergers Commission
(toliau – MMC) ištyrė 1997 m. atitinkamoje rinkoje egzistavusią konkurenciją ir parengė pranešimą „Foreign package holidays:
a report on the supply in the UK of tour operators‘ services and travel agents‘ services in relation to foreign package holidays“
(toliau – MMC pranešimas). Ji tvirtina, kad šiame pranešime MMC priėjo prie išvados, jog ši rinka yra pakankamai konkurencinga.
Komisija teigia, kad po to, kai buvo paskelbtas 1997 m. pranešimas, padėtis rinkoje iš esmės pasikeitė ne vien dėl stambiųjų
kelionių organizatorių vertikalios integracijos sustiprėjimo, kaip teigia ieškovė, bet ir dėl didelės horizontalios integracijos.
Sprendimo 128–134 konstatuojamosiose dalyse Komisija kaip kolektyvinio dominavimo tendencijos įrodymą nurodo pastarųjų metų
Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį paketų sektoriui būdingą horizontalią ir vertikalią integraciją, kuri paspartėjo 1997 m.
gruodžio mėnesį paskelbus MMC pranešimą dėl to, kad keturi stambieji kelionių organizatoriai įsigijo vidutinio dydžio įmones.
Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad detalus šių veiksmų tyrimas rodo, jog stambiųjų kelionių organizatorių įvykdytas
kelionių organizatorių, oro bendrovių ir kelionių agentūrų įsigijimas, nurodytas sprendimo 134 konstatuojamojoje dalyje, nesukelia
esminių pasikeitimų, kurie 1999 m. pakeistų 1997 m. pabaigoje MMC padarytas išvadas dėl konkurencijos šioje rinkoje, ir dėl
šios priežasties šie įsigijimai negalėjo būti laikomi kolektyvinio dominavimo tendencijos įrodymais.
Pirma, reikia konstatuoti, kad MMC, kaip pastebėjo ieškovė, savo 1997 m. pranešime teigė, kad kelionių į užsienį paketų verslas
yra dinamiškas, konkurencija aktyvi, o įėjimo į rinką barjerai nereikšmingi. Ji padarė šią išvadą atlikusi ypač išsamią (daugiau
kaip 300 puslapių) kelionių verslo padėties ir veiklos analizę, parengtą po 12 mėnesių trukusio tyrimo ir paremtą dideliu
duomenų kiekiu ir visų Jungtinėje Karalystėje parduodamų kelionių į užsienį paketų verslo atstovų nuomonėmis. Savo pranešimui
MMC užsakė keturis nepriklausomų konsultantų rinkos tyrimus, o pranešimas buvo parengtas 1997 m. lapkričio mėnesį, t. y. likus
vos pusantrų metų iki Komisijos atliktos šios rinkos analizės dėl koncentracijos, apie kurią pranešta.
MMC savo pranešimo 1.6 punkte pareiškė:
„Per pastaruosius dešimt metų kelionių verslas nebuvo statiškas, o jo įvaizdis tebesikeičia, esant didesnei vertikalios integracijos
tendencijai. Iš visų mūsų 1986 m. tyrime dėl kelionių į užsienį paketų aprašytų stambiųjų dalyvių tik
Thomson
išsaugojo padėties pranašumą. Mes surinkome daug įrodymų, kad konkurencija šiame sektoriuje yra stipri, ir iš esmės pritariame
šiam teiginiui. Nepaisant to, kad per pastaruosius 5 metus koncentracija išaugo, jos lygis nėra labai aukštas. Metų pelnas
nėra per didelis. Rinkos dalyviai ateina ir išeina. Nėra esminių kliūčių įeiti į kelionių organizatorių ar kelionių agentūrų
rinką“.
Komisija neginčijo šios sprendimo analizės, nors pati dažnai citavo MMC pranešime pateiktus vertinimus kitais klausimais (sprendimo
9, 11, 47, 70, 76, 81, 114, 115, 123, 128, 129, 131, 133 ir 134 konstatuojamosios dalys). Iš to matyti, kad ji neginčija MMC
išvadų, jog 1997 metais rinka buvo labai konkurencinga.
Tačiau Komisija tvirtina (sprendimo 123 konstatuojamoji dalis), kad nuo 1997 m. konkurencijos sąlygos šioje rinkoje labai
pasikeitė dėl joje padidėjusios koncentracijos ir vertikalios integracijos, kaip nurodyta sprendimo 134 konstatuojamojoje
dalyje. Šiuo klausimu Komisija teigia, kad vidutinio dydžio rinkos dalyvių pašalinimas yra reikšmingas konkurencijos struktūros
pasikeitimas, padidinantis stambiųjų kelionių organizatorių paralelinio elgesio galimybę.
Tačiau reikia konstatuoti, kad paskelbus MMC pranešimą Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį paketų rinkoje įvykusi horizontali
ir vertikali integracija yra ne tokia reikšminga, kaip teigia Komisija.
Horizontalios koncentracijos atžvilgiu iš bylos medžiagos (pranešimas Komisijai apie koncentraciją, 33a puslapis ieškinio
priede Nr. 5, 1997 m. MMC pranešimo 4.18 punktas ir sprendimo 72 konstatuojamoji dalis) matyti, kad
Thomson, Airtours
ir
First Choice
rinkos dalių raida 1996–1999 metais neįrodo, jog labai padidėjo jų dalis artimų atstumų rinkoje. Kelionių organizatorių rinkos
plėtros visų atstumų kelionių į užsienį paketų rinkoje grafikas parodo, kad 1996 metais
Thomson
dalis sudarė 25 %, o 1998 metais – tik 22 %,
Airtours
dalis sudarė 16 % 1996 ir 1998 metais, o
First Choice
sumažėjo nuo 10 % 1996 metais iki 9 % 1998 metais. Taigi 1997 m. veikę trys stambieji kelionių organizatoriai 1996 metais
pardavė 51 % kelionių į užsienį paketų, o 1998 metais – 47 %. Šis įvertinimas paremtas tik su artimų atstumų kelionėmis susijusių
duomenų tyrimu. Iš MMC pranešimo 4.18 punkto matyti, kad 1997 metais MMC nagrinėjo ir integruotų kelionių organizatorių rinkos
dalį, pasiremdamas siauru sprendime pateiktu prekių rinkos apibrėžimu, nes rinkos analizės šiuo aspektu pranašumai buvo nurodyti
Thomas Cook
. Iš 1996 m. (MMC pranešimo 4.18 punktas) ir 1998 m. (sprendimo 72 konstatuojamoji dalis) rinkos dalių lyginamosios analizės
matyti, kad, nelygu šaltinis,
Thomson
rinkos dalis nuo 33 % sumažėjo iki 30 % ar 27 %,
Airtours
– nuo 20 % iki 19 % ar 21 %,
First Choice
– nuo 12 % iki 15 % ar 11 %. Tik
Thomas Cook
rinkos dalis labai išaugo nuo 6 % iki 20 %.
Iš to matyti, kad pagrindinė kelionių į užsienį paketų verslo koncentracija po 1997 metų vyko dėl
Thomas Cook
, kuris po kelių įsigijimų (1996 m. birželio mėnesį įsigytas
Sunworld
, 1998 m. –
Flying Colors
, turėjęs 3 % kelionių į užsienį paketų rinkos, ir
Carlson/Inspirations
, turėjęs nuo 1% iki 3 % rinkos) (MMC pranešimo 4.1 lentelė, p. 76, sprendimo 131 ir 134 konstatuojamosios dalys) per keletą
metų iš smulkaus subjekto virto stambiuoju kelionių organizatoriumi. Dėl šio augimo
Thomas Cook
1998 metais tapo ketvirtu stambiuoju kelionių organizatoriumi, kuris buvo integruotas vertikaliai ir dėl šios priežasties
geriau pasirengęs konkuruoti su kitais stambiaisiais kelionių organizatoriais. Ši aplinkybė negali būti aiškinama kaip konkurencijos
nebuvimo rinkoje įrodymas.
Išskyrus
Thomas Cook
atvejį, sprendimo 134 konstatuojamojoje dalyje minimas kelionių organizatorių įsigijimas yra susijęs tik su smulkių subjektų
įsigijimais, dėl kurių stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalis kelionių į užsienį paketų rinkoje itin nepadidėjo. Todėl
vidutinio dydžio kelionių organizatorių pašalinimas, kuris, Komisijos nuomone, iš esmės pakeitė konkurenciją, padidino paralelinio
stambiųjų organizatorių elgesio galimybę ir leido atsirasti naujam stambiajam kelionių organizatoriui
Thomas Cook
, kurio rinkos dalis nuo 6 % padidėjo iki 20 %.
Nuo 1997 metų vykusio stambiųjų kelionių organizatorių vertikalios integracijos stiprėjimo, kuris, Komisijos manymu, įrodo
sektoriaus kolektyvinio dominavimo tendenciją (sprendimo 138 konstatuojamoji dalis), atžvilgiu reikia konstatuoti, kad sprendimas
yra nenuoseklus, nes jis tuo pačiu metu grindžiamas idėja, jog vertikali integracija yra būtina, siekiant konkuruoti su stambiaisiais
kelionių organizatoriais. Taigi sprendimo 132 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad 1998 m.
First Choice
taikė vertikalios platinimo integracijos politiką, kuria siekė apsiginti nuo kitų stambiųjų kelionių organizatorių veiklos,
nebemokėti jiems komisinių ir gauti geresnę informaciją apie rinkos tendencijas. Šis vertikalios integracijos poreikis yra
viena svarbiausių Komisijos, maniusios, kad šiuo atveju atsiras kolektyvinė dominuojanti padėtis, nes koncentracija pašalins
First Choice
kaip konkurentą visuose trijuose platinimo tinklo lygiuose (sprendimo 168 konstatuojamoji dalis), išvadų.
Iš to matyti, kad pati Komisija sprendime pripažįsta, jog vertikalios integracijos sustiprėjimas skatina konkurenciją, nes
padidina efektyvumą ir riboja stambiųjų kelionių organizatorių, kurie suteikia pirmenybę nuosaviems, o ne kitų stambiųjų ūkio
subjektų platinimo kanalams, tarpusavio priklausomybę. Taigi ši vertikali integracija po 1997 m. MMC pranešimo paskelbimo
neįrodo kolektyvinio dominavimo tendencijos. Be to, reikia pastebėti, kad MMC savo pranešime nagrinėjo augančią vertikalios
integracijos tendenciją ir teigė, jog ji gali ir skatinti, ir riboti konkurenciją (žr. MMC pranešimo 2.193 punktą). Visų pirma
MMC padarė išvadą, kad 1997 m. vertikalios integracijos nekonkurencinis poveikis, atsižvelgiant į sektoriaus koncentracijos
lygį, buvo silpnas.
Iš to matyti, kad Komisija neteisingai manė, jog dėl po 1997 m. MMC pranešimo paskelbimo vykusios horizontalios ir vertikalios
integracijos reikėjo atmesti jame pateiktą rinkai būdingos konkurencijos lygio vertinimą.
Iš to, kas išdėstyta, akivaizdu, kad Komisija suklydo, sprendimo 138 konstatuojamojoje dalyje teigdama, jog 128–137 konstatuojamosiose
dalyse pateikti įrodymai „įrodo, kad šiame sektoriuje jau egzistuoja kolektyvinio dominavimo tendencija, visų pirma pajėgumų
nustatymo srityje“.
ii) Dėl istorinių rinkos dalių svyravimo įvertinimo
Ieškovė kaip konkurencingos rinkos įrodymą nurodo faktą, kad praeityje stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalys svyravo,
buvo dinamiškos ir kito.
Komisijos manymu, pastaruoju metu tokio pobūdžio svyravimo atitinkamoje rinkoje nėra. Ji pabrėžia, kad ieškovės nurodyti stambiųjų
kelionių organizatorių rinkos dalių pasikeitimai atsirado dėl įsigijimų, o ne dėl jų veiklos rezultatų. Neįskaitant šių įsigijimų,
stambiųjų subjektų rinkos dalys pastaraisiais metais beveik nepakito, todėl galima manyti, kad vidinis augimas yra sunkus
(sprendimo 128 konstatuojamoji dalis ir 86 išnaša).
Reikia pastebėti, kad apibūdinant kolektyvinę dominuojančią padėtį nekintančios istorinės rinkos dalys skatina tylų susitarimą,
nes vietoj aktyvios konkurencijos jis palengvina rinkos pasidalijimą, kadangi kiekvienas subjektas remiasi savo istoriškai
turima rinkos dalimi ir nustato jai proporcingą savo produktų lygį.
Šiuo atveju Komisijos teiginys, kad pastaruosius penkerius metus
Thomson
,
Airtours
,
Thomas Cook
ir
First Choice
rinkos dalys liko stabilios, yra paremtas tuo, jog į išorinį augimą atsižvelgti nereikia. Komisija mano, kad rinkos dalių
pasiskirstymui kintant pirmiausia dėl konkurentų įsigijimo, priskiriamos „kvotos“ gali būti nustatomos sudedant pirkėjo ir
perkamos įmonės rinkos dalis, ir todėl nėra maksimalios praeityje valdytos rinkos dalies siekiančių subjektų problemos.
Tačiau išorinio augimo pašalinimas, nustatant rinkos dalių svyravimą, šiuo atveju nėra pagrįstas, nes įmonių dydis ir jų vertikalios
integracijos laipsnis atitinkamoje rinkoje yra svarbūs konkurencijos veiksniai (žr. sprendimo 73, 75, 77, 78, 99, 100, 114
ir 115 konstatuojamąsias dalis). Tokiomis aplinkybėmis daugelis anksčiau tiek prieš MMC pranešimo paskelbimą, tiek po jo įvykusių
stambiųjų kelionių organizatorių įsigijimų gali būti laikomi stiprios konkurencijos tarp šių subjektų, kurie įsigyja, siekdami
neleisti pagrindiniams konkurentams atitrūkti svarbiausiose srityse ir pasinaudoti masto ekonomija, ženklu.
Be to, tai, kad neatsižvelgiama į išorinį augimą, šiuo atveju prieštarauja daugeliui pačios Komisijos sprendime pateiktų pastabų,
iš kurių galima suprasti, kad, priešingai nei teigiama jos pareiškimuose, vienos iš stambiųjų kelionių organizatorių įvykdytas
įsigijimas kitų stambiųjų kelionių organizatorių atžvilgiu ne sudaro papildomą įsigyjančios įmonės ir perkamos įmonės rinkos
dalių sumą, bet sukelia jų konkurencinę reakciją.
Sprendimo 137 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „kai tapo žinoma apie
Airtours
bandymą įgyti
First Choice
kontrolę šių metų balandžio mėnesį,
Thomson
pranešimo apie ketinimą išsaugoti savo rinkos dalį pakako, kad jos akcijų kursas tą pačią dieną nukristų 9 %, „bijant, kad
bendrovė pradės kainų karą“, o
Thomson
vadovybė turėjo dėti daug pastangų, bandydama įtikinti institucinius investuotojus, kad pranešimas buvo netinkamai išaiškintas
ir ji siekė ne padidinti savo pajėgumus rinkoje, o tik užimti po
Airtours/First Choice
susijungimo jų paliktas pozicijas“.
Taip pat sprendimo 145 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad „sektoriuje laikoma įprasta, jog bet kokia koncentracija reiškia
dalyvių rinkos dalies laikiną sumažėjimą, kai kuriems klientams ir tiekėjams pasitraukus dėl jų programų dubliavimo panaikinimo“.
Šiuos teiginius patvirtina ieškovės pateikti įrodymai dėl istorinių rinkos dalių raidos (ieškovės atsakymo 6 priedo 2 puslapis;
žr. ir kelionių organizatorių rinkos dalies kreivę ieškinio 8 puslapyje). Taigi, dėl 1989 m.
Thomson
įvykdyto
Horizon
įsigijimo naujo darinio rinkos dalis turėjo būti lygi 32 % (
Thomson
– 25 % ir
Horizon
– 7 %), tačiau ji greitai sumažėjo iki maždaug 25 %.
Reikia konstatuoti, jog iš byloje pateiktų duomenų matyti, kad, kaip Komisijai neginčijant teigė ieškovė, stambiųjų kelionių
organizatorių rinkos dalys kelionių į užsienį paketų rinkoje, įskaitant išorinį augimą, labai kinta. Tai teigti leidžia ieškovės
su pranešimu pateikta kelionių organizatorių rinkos dalių lentelė (ieškinio p. 8). Taigi, 1990 m.
Thomson
rinkos dalis buvo lygi 21,81 %,
First Choice
– 5,82 %,
Airtours
– 4,27 %, o
Thomas Cook
– 2,13 %. 1994 m.
Thomson
rinkos dalis buvo lygi 23,13 %,
Airtours
– 15,52 %,
First Choice
– 5,88 %, o
Thomas Cook
– 2,41 %. O 1998 m.
Thomson
rinkos dalis buvo lygi 19,28 %,
Airtours
– 14,26 %,
First Choice
– 7,47 %, o
Thomas Cook
– 11,38 %.
Todėl galima teigti, kad Komisija suklydo sakydama, jog nereikia atsižvelgti į dėl įsigijimų susidariusias rinkos dalis, ir
dėl šios priežasties pastarųjų metų stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalių raidą laikydama nekintančia.
Pagaliau dėl atitinkamoje rinkoje egzistuojančios konkurencijos reikia nurodyti, kad, Komisijai neginčijant, ieškovė teigė,
jog stambiųjų kelionių organizatorių pelnas gali skirtis tą patį sezoną (esant laiminčiųjų ir pralaiminčiųjų) bei keistis
kiekvieną sezoną. Ši aplinkybė gali būti laikoma rinkos konkurencingumo įrodymu ir paneigia, kad egzistuoja kolektyvinė dominuojanti
padėtis.
iii) Išvada dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo
Iš to matyti, kad, analizuodama atitinkamoje rinkoje iki pranešimo paskelbimo egzistavusią konkurenciją Komisija padarė vertinimo
klaidų. Pirma, ji nepakankamai teisiškai pagrindė savo teiginį dėl kolektyvinio dominavimo tendencijos šiame sektoriuje egzistavimo,
taigi ir konkurencijos ribojimo, ypač pajėgumų nustatymo srityje. Antra, ji neatsižvelgė, kaip privalėjo, į faktą, kad praeityje
stambiųjų kelionių organizatorių rinkos dalys svyravo, o šis svyravimas įrodo rinkos konkurencingumą.
b)     Dėl ankstesnės paklausos raidos ir numatomos raidos, jos svyravimo ir rinkos skaidrumo lygio vertinimo
Antrame sprendimo skyriuje „Rinkos savybės (dominuojanti oligopolija)“ (78–127 dalys) nurodomos kai kurios savybės, kurios,
Komisijos nuomone, rodo atitinkamos rinkos polinkį į dominuojančią oligopoliją. Tai yra, pavyzdžiui, produktų tapatumas, mažas
paklausos augimas, maža kainos įtaka paklausai, panaši pagrindinių tiekėjų sąnaudų struktūra, padidintas skaidrumo lygis,
pagrindinių tiekėjų tarpusavio priklausomybė ir tarp jų egzistuojantys komerciniai ryšiai, didelės patekimo į rinką kliūtys
ir maža vartotojų perkamoji galia. Pagal sprendimą (87 konstatuojamoji dalis) šios savybės jau egzistuoja ir išliktų įgyvendinus
numatomą koncentraciją.
Ieškovė ginčija teiginius, kuriais remdamasi Komisija padarė išvadą, kad šios savybės jau būdingos atitinkamai rinkai ir dėl
jų numatomos koncentracijos įgyvendinimo atveju rinka bus linkusi į dominuojančios oligopolijos atsiradimą. Ji tvirtina, kad
paklausos augimo tempai ir jos svyravimo laipsnis atitinkamoje rinkoje bei rinkos skaidrumo lygis šiuo atveju yra veiksniai,
kurie, priešingai nei teigia Komisija, apsunkina kolektyvinės dominuojančios padėties atsiradimą.
i) Dėl mažo paklausos augimo
Ieškovė iš esmės tvirtina, kad manydama, jog paklausos augimas bendrai yra silpnas, nors per administracinę procedūrą pateikti
duomenys ir tai, kad paklausos augimas yra spartesnis nei bendrojo vidaus produkto augimas, įrodo priešingai, Komisija padarė
vertinimo klaidą.
Sprendimo 92 ir 93 konstatuojamosiose dalyse Komisija pateikia savo vertinimus dėl paklausos lygio augimo atitinkamoje rinkoje.
92 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina, kad „vieno kelionių organizatoriaus neseniai atliktame tyrime, kuriuo buvo
remtasi atsakyme į Komisijos prašymą pateikti informaciją, <...> nurodyta <...> kad, bendrai paėmus, vidutinis metinis augimo
lygis (3 %–4 % per dešimtmetį) yra mažas.“ Taip pat nurodoma, kad „pagal daugelį sektoriaus prognozių paklausos augimas pastaraisiais
dvejais metais turėtų būti artimas nuliui, bet paskui laukiama tam tikro atsigavimo.“
Paskui 93 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina „savo tyrimo šioje byloje pagrindu“ padariusi išvadą, jog „bendras paklausos
augimas artimų atstumų paketų rinkoje liks kuklus, koks jis buvo aštuntajame dešimtmetyje.“ Galiausiai Komisija „mano, kad
rinkos augimas artimiausioje ateityje nesuaktyvins konkurencijos“.
Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad Komisijos teiginiai paremti nepilnu ir klaidingu per administracinę procedūrą
jai perduotų duomenų vertinimu.
Pirma, reikia pastebėti, kad atsakydama į proceso organizavimo priemonę, kuria Pirmosios instancijos teismas jos prašė pateikti
tyrimą, kuriuo buvo remtasi sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje, Komisija pažymėjo, kad per administracinę procedūrą jai
nebuvo pateiktas visas šio tyrimo tekstas ir kad Pirmosios instancijos teismui ji gali perduoti tik ištrauką, kurią kelionių
organizatorius pridėjo prie atsakymo į prašymą pateikti informaciją. Šią ištrauką sudaro vienas
Ogilvy&Mather
parengto dokumento „Forecasting Holiday Demand“, kurio data nežinoma, puslapis.
Šioje ištraukoje nurodyta: „Per pastaruosius 20 metų Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį rinka smarkiai išaugo. Pagal
British National Travel Survey
Jungtinės Karalystės gyventojai pasinaudojo apie 30 milijonų kelionių į užsienį (daugiau kaip 4 nakvynių), t. y. tris kartus
daugiau nei 1978 m. Paskutinį dešimtmetį rinka vidutiniškai augo 3,7 % per metus“. Ištraukoje dėl paklausos svyravimo taip
pat pažymima, kad „nors rinkos augimas buvo nuolatinis, metinis augimo lygis nebuvo pastovus; metinį 10 % ar didesnį augimą
tuojau keisdavo didelis atsitraukimas“; „kelionių paklausa ne tik svyruoja labiau nei bendras vidaus produktas ir ilgalaikių
vartotojų išlaidų lygis, bet ir nesutampa su ekonominiu ciklu (pavyzdžiui, 1980 ir 1981 metų nuosmukio periodu rinka išaugo
daugiau nei 10 %“ ir kad „dėl paklausos svyravimo numatyti jos dydį yra labai sudėtinga“.
Tačiau iš paprastos šio dokumento analizės matyti, kad Komisija jį įvertino klaidingai. Sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje
ji nurodo, kad „tyrime taip pat pastebima (
it also noted)
, kad vidutinis metinis augimo lygis iš esmės yra mažas“, nors Pirmosios instancijos teismui perduotoje ištraukoje nieko panašaus
nėra sakoma. Atvirkščiai, Komisija ignoravo ištraukos autoriaus dėmesį dideliam kelionių į užsienį paketų pardavimo augimui
pastaraisiais 20 metų. Iš to matyti, kad Komisija šį dokumentą aiškino neatsižvelgdama į jo turinį ir tikslą, nors ir laikė
jį pagrindiniu dokumentu savo teiginiui, kad šios rinkos augimas aštuntajame dešimtmetyje buvo silpnas ir toks išliks (sprendimo
93 konstatuojamoji dalis), pagrįsti.
Antra, iš šių sprendimo ištraukų (sprendimo 92 ir 93 konstatuojamosios dalys) matyti, kad Komisija neatsižvelgė į paklausos
augimo lygį per paskutinius dvejus iki pranešimo apie koncentraciją paskelbimo metus ? 1997 ir 1998 m., ? kurie yra svarbūs
palyginimui, nes 1995 m. įvykių poveikis rinkai jau buvo asimiliuotas. Iš prie ieškovės pranešimo 9 priedo pridėto 1998 m.
British National Travel Survey
(1999 m. vasario mėnuo) ketvirto tomo matyti, kad kelionių į užsienį paketų sektorius labai augo visą dešimtmetį, taigi ir
pastaraisiais metais. Iš 113 puslapio (ir lentelės 112 puslapyje) turinio matyti, kad kelionių į užsienį skaičius nuo 21 milijono
1989 m. išaugo iki 29,25 milijonų 1998 m. (tai yra daugiau kaip 39,2 % per paskutinį dešimtmetį). Po 1995 m. krizės kelionių
į užsienį skaičius nuo 26 milijonų 1995 m. sumažėjo iki 23,25 milijonų 1996 m. (apie 10,5 % mažėjimas), 1997 m. kelionių į
užsienį skaičius nuo 23,25 milijono padidėjo iki 27,25 milijono (išaugo daugiau nei 17,2 %) ir nuo 27,25 milijono iki 29,25
milijono 1998 metais (išaugo daugiau nei 7,3 %). Dėl paskutiniųjų metų pranešime aiškiai teigiama, kad augimas yra tikras
ir nesusijęs su įprasta skaičių suapvalinimo praktika, kai pasikeitimai tarp metų minimalūs. Ta aplinkybė, jog šie duomenys
apima ir tolimų atstumų paketus, nesumažina jų įrodomosios reikšmės dėl nuolatinio kilimo tendencijos, nes šio tipo paketai
pastaraisiais metais sudarė tik vieną penktadalį (žr.
British National Travel Survey
pranešimo 116 punktą).
Vertindama atitinkamos rinkos augimą, Komisija į šiuos duomenis neatsižvelgė; atvirkščiai, šią tendencija ji priskyrė dvejiems
būsimiems metams, sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje pabrėždama, kad „pagal keletą sektoriaus prognozių paklausos augimas
pastaraisiais dvejais metais turėtų būti artimas nuliui, bet paskui laukiama tam tikro atsigavimo“. Per posėdį pasiteiravus
dėl šio teiginio, Komisija atsakė, kad šis vertinimas remiasi ekonometriniu tyrimu, parengtu vykstant administracinei procedūrai,
atsakant į prašymą pateikti duomenis. Reikia pažymėti, kad sprendime nėra minimi nei šio ekonometrinio tyrimo autoriai, nei
jo pobūdis, nei parengimo kontekstas. Be to, reikia nurodyti, kad šiam vertinimui dėl nuliui artimo augimo prieštaraujama
kitoje sprendimo konstatuojamojoje dalyje (93 konstatuojamoji dalis), kur pati Komisija „pripažįsta, kad artimų atstumų paketų
rinka turėtų toliau vystytis“ ir kad „įmanoma, jog dėl laisvalaikio daugėjimo ir bendro gyvenimo lygio kilimo ji augs šiek
tiek greičiau nei bendras BVP“.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad nepripažindama, jog, nepaisant kiekvienų metų paklausos svyravimo, pastarąjį dešimtmetį šiai
rinkai aiškiai buvo būdinga žymi augimo tendencija ir kad ypač pastaraisiais metais paklausa augo greičiau, Komisija klaidingai
aiškino savo turimus duomenis dėl paklausos augimo. Turint omeny tokį augimą, nepateikdama tikslesnių įrodymų, kodėl ši augimo
tendencija turėtų pasikeisti ateityje, Komisija negalėjo teigti, kad rinka pasižymi silpnu augimu ir kad šiuo atveju tai yra
veiksnys, palengvinantis likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą.
ii) Dėl paklausos svyravimo vertinimo
Ieškovė teigia, kad dėl paklausos svyravimo kolektyvinės dominuojančios padėties egzistavimo įrodinėjimas tampa sudėtingesnis,
nes rinkoje atsiranda papildomas „triukšmas“, tampa sunkiau atskirti paklausos pasikeitimus dėl rinkos svyravimo, kai nukrypstant
nuo bendro elgesio modelio padidinami pajėgumai. Tai, kad yra taip sunku atskirti šių dviejų rūšių įvykius, aiškiai reiškia,
kad bet kokia susitarimo galimybė bus nestabili.
Komisija savo sprendime pripažįsta, kad šioje rinkoje esama tam tikro svyravimo (sprendimo 92 ir 95 konstatuojamosios dalys).
Tačiau ji tvirtina (sprendimo 97 konstatuojamoji dalis), kad šiuo atveju svyravimas ne trukdo sukurti kolektyvinę dominuojančią
padėtį, o atvirkščiai „dėl jo rinka labiau linksta į dominuojančią padėtį, nes šis reiškinys, susijęs su tuo, kad pajėgumus
lengviau ne mažinti, o didinti, ir stambiesiems kelionių organizatoriams reiškia, kad pajėgumų srityje yra logiška elgtis
atsargiai“. Ji teigia, kad „paklausos svyravimas verčia riboti planuotus pajėgumus ir paskui juos padidinti, jei paklausa
pasirodo ypač didelė“ ir „teikėjai taip apsisaugo nuo staigaus paklausos kritimo“.
Bet kuriuo atveju sprendimo 94–96 konstatuojamosiose dalyse Komisija ginčija per administracinę procedūrą ieškovės pateiktus
argumentus dėl paklausos svyravimo ir jos priežasčių, susijusių su bendru vidaus produktu, klientų skonio ir išlaidų pasikeitimais
(pigių skrydžių bendrovių poveikis). Be to, pati Komisija teigia (95 konstatuojamoji dalis), kad „visi kelionių organizatoriai
priklauso nuo ekonominio ciklo poveikio ir savo prognozėse turi atsižvelgti į makroekonominę raidą“. Taigi gali būti, kad
visų kelionių organizatorių nuomonės dėl rinkos plėtros bus panašios.
Komisija pripažįsta (sprendimo 96 konstatuojamoji dalis bei 73 ir 74 išnašos), kad kai kurie išorės veiksniai, pavyzdžiui,
teroristų išpuoliai prieš turistus Egipte arba Turkijoje, gali sutrukdyti kelionių organizatorių planus, bet atsisako tai
laikyti kolektyvinės dominuojančios padėties atsiradimą apsunkinančiu veiksniu, nes tokie išimtiniai įvykiai nėra būdingi
trumpų atstumų paketų rinkai ir gali įvykti bet kurioje rinkoje.
Pagaliau Komisija pripažįsta, kad ieškovės pastabos dėl sunkumo, kurį šie svyravimai sukelia kolektyvinės dominuojančios padėties
susidarymui, atitinka ekonomikos teoriją, bet tvirtina, kad jos nėra svarbios šiuo atveju. Komisijos manymu, kadangi pajėgumus
yra lengviau ne didinti, o mažinti, subjektai elgsis atsargiai, siekdami apsisaugoti nuo galimo svyravimo. Be to, paklausos
sumažėjimą lengvai galima atskirti nuo kito subjekto pajėgumų padidinimo, nes pastarojo veiksmus galima tiesiogiai stebėti.
Pirmiausia reikia pastebėti, kad, kaip pripažįsta Komisija, ekonomikos teorija teigia, jog paklausos svyravimas apsunkina
kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą. Atvirkščiai, stabili, taigi ir silpnai svyruojanti, paklausa yra tinkamas
veiksnys kolektyvinei dominuojančiai padėčiai apibūdinti, nes ji leidžia lengviau nustatyti nukrypimus (tai yra gudravimus)
nuo bendro elgesio modelio, leisdama juos atskirti nuo reaguoti į svyruojančios rinkos augimą ar mažėjimą skirto pajėgumų
derinimo.
Šiuo atveju Komisija pripažįsta, kad atitinkamai rinkai yra būdingas tam tikras paklausos svyravimo laipsnis (sprendimo 92,
95 ir 97 konstatuojamosios dalys). Tačiau reikia konstatuoti, kad daugelis bylos elementų rodo, jog šios rinkos svyravimo
laipsnis yra didelis. Taigi sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje minėto tyrimo ištraukoje nurodyta, kad „nors rinkos augimas
buvo nuolatinis, metinis augimo lygis nebuvo pastovus; metinį 10 % ar didesnį augimą tuojau keisdavo didelis atsitraukimas“;
„kelionių į užsienį paklausa ne tik svyruoja labiau nei bendras vidaus produktas ir ilgalaikių vartotojų išlaidų lygis, bet
ir nesutampa su ekonominiu ciklu (pavyzdžiui, 1980 ir 1981 metų nuosmukio periodu rinka išaugo daugiau kaip 10 %“ ir kad „dėl
paklausos svyravimo numatyti jos dydį yra labai sudėtinga“. Be to, didelį rinkos svyravimą patvirtina
British National Travel Survey
1998 m. pranešime pateikti duomenys. Po 1995 metų krizės, dėl kurios kelionių į užsienį skaičius nuo 26 milijonų 1995 m.
sumažėjo iki 23,25 milijono 1996 m. (apie 10,5 % sumažėjimas), kelionių į užsienį skaičius nuo 23,25 milijono 1997 m. padidėjo
iki 27,25 milijono (išaugo daugiau nei 17,2 %) ir nuo 27,25 milijono iki 29,25 milijono (išaugo daugiau nei 7,3 %) 1998 metais.
Komisija vis dėlto teigia, kad ši aplinkybė šiuo atveju nėra svarbi, nes siekdami apsisaugoti nuo bet kokio galimo svyravimo
subjektai elgiasi atsargiai.
Komisija negali remtis faktu, kad, apsisaugodami nuo staigių paklausos kritimų, kelionių organizatoriai atsargiai planuoja
pajėgumus, suteikdami pirmenybę jų padidinimui, jei paklausa pasirodo ypač didelė (sprendimo 97 konstatuojamoji dalis), šiuo
atveju neigdami svarbaus dominuojančią oligopoliją įrodančio veiksnio – stabilumo laipsnio ir atitinkamos rinkos nematomumo
– egzistavimą. Iš tikrųjų, nors dėl normaliam rinkos veikimui būdingo atsargumo svarbu atsižvelgti į poreikį geriau nuspėti
paklausos raidą, planuoti yra sunku, nes visi subjektai turi iš anksto (dėl rinkos ypatybių maždaug prieš 18 mėnesių) nuspėti
būsimą paklausos, kuriai būdingas didelis svyravimas, raidą, sukeliančią spėliojimų dėl ateities. Subjektų atsargumo ir paklausos
svyravimo iki koncentracijos įgyvendinimo Komisija nelaikė konkurencinės rinkos kliūtimi. Taigi atsargumo negalima laikyti
kolektyvinės dominuojančios padėties įrodymu nei konkurencingos pranešimo paskelbimo metu egzistavusios rinkos įrodymu.
Pagaliau, reikia pastebėti, kad negalima pritarti Komisijos pateiktiems argumentams dėl ieškovės kritikos (sprendimo 94–96 konstatuojamoji
dalis).
Svyravimo, susijusio su ekonomikos ciklu, atžvilgiu Komisija negali (kaip ji pasielgė sprendimo 95 konstatuojamojoje dalyje)
teigti, jog „yra įmanoma, kad visų kelionių organizatorių nuomonės dėl rinkos plėtros bus panašios“, neįrodydama savo teiginio,
nors pajėgumai buvo nustatyti maždaug prieš 18 mėnesių iki sezono pradžios (žr. sprendimo 63 konstatuojamąją dalį). Tuo metu
negalima tiksliai prognozuoti kaip kis pagrindiniai makroekonominiai kintamieji, pavyzdžiui, bendras vidaus produktas, keitimo
kursas, vartotojų pasitikėjimas.
Su išoriniais veiksniais susijusio svyravimo atžvilgiu Komisijos požiūris, jog skaičiuodami pajėgumus kelionių organizatoriai
atsižvelgs į su rinkos svyravimu susijusius duomenis (sprendimo 96 konstatuojamoji dalis bei 73 ir 74 išnašos), reiškia tą
patį, ką ji kritikuoja, t. y. išorinius smūgius paverčia vidiniais kintamaisiais, juos integruodama į paklausos prognozę.
Tačiau subjektai taip nesielgia. Tai patvirtina 1999 m. gegužės mėn.
Thomson
, kuri dėl karo Kosove ir teroristų grasinimų Turkijoje patyrė didelių nuostolių, parduodama kelionių į Viduržemio jūros rytinę
dalį paketus, nesėkmė, nors kaip, neginčijant Komisijai, tvirtina ieškovė, tai nepaveikė
Airtours
.
Pagaliau Komisijos argumentą, kad paklausos sumažėjimą visais atvejais bus galima lengvai atskirti nuo kito subjekto pajėgumų
padidinimo, nes pastarojo veiksmus galima tiesiogiai stebėti, reikia atmesti, kadangi dėl toliau tiriant rinkos skaidrumą
nurodytų priežasčių integruotas kelionių organizatorius sunkiai galės teisingai interpretuoti kitų kelionių įmonių priimtus
sprendimus dėl pajėgumų.
Iš to, kas pasakyta, aišku, kad Komisija neįrodė, jog šiuo atveju ekonomikos teorija netaikytina, ir klaidingai manė, jog
paklausos svyravimas palengvins likusių trijų stambiųjų kelionių organizatorių dominuojančios oligopolijos susidarymą.
iii) Dėl atitinkamoje rinkoje egzistuojančio skaidrumo laipsnio įvertimo
Sprendimo 102 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad skaidrumo atveju „reikia atskirti planavimo laiką ir pardavimo
sezoną, kuris prasideda katalogų platinimu“, „tačiau šiais dviem laikotarpiais visiems keturiems integruotiems kelionių organizatoriams
rinka yra labai skaidri“.
103, 104, 105 konstatuojamosiose dalyse ji tvirtina, kad „pagrindiniai sprendimai dėl pajėgumų ateinančiam sezonui yra priimami
planavimo laikotarpiu“ ir kad „kiekvieno iš keturių stambiųjų kelionių organizatorių atveju šie sprendimai yra skaidrūs dėl
tokių priežasčių:
–        nė vienas iš stambiųjų kelionių organizatorių naujam sezonui nerengia visiškai naujos programos. Atvirkščiai, būsimo sezono
planavimas paremtas praėjusio sezono pardavimu, kuris padidinamas arba sumažinamas pagal ateinančio sezono paklausos prognozes.
Pasikeitimai yra laipsniški, o kelionių organizatoriaus programa nuolat keičiama. Todėl kelionių organizatoriai prieš rengdami
sezono planą iš savo patirties iš esmės žino, kokie bus kitų keturių integruotų tiekėjų naujojo sezono pasiūlymai (sprendimo
104 konstatuojamoji dalis),
–        kiekvienas iš keturių stambiųjų kelionių organizatorių šiek tiek žino apie kitų trijų kelionių organizatorių šiuo laikotarpiu
planuojamus pakeitimus todėl, kad jie naudojasi tais pačiais viešbučiais ir kreipiasi į kitų stambiųjų kelionių organizatorių
oro bendroves gaudami arba pateikdami pajėgumus arba keisdamiesi vietomis ar tvarkaraščių laiku (sprendimo 105 konstatuojamoji
dalis)
–        žymaus pajėgumų padidinimo sprendimai negali būti nuslėpti, nes informacija apie papildomų orlaivių įsigijimą arba ilgalaikę
nuomą tampa vieša (sprendimo 105 konstatuojamoji dalis).
Sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia, kad „dėl šių priežasčių visi keturi stambieji kelionių organizatoriai
žinotų, kad, pavyzdžiui, vienas iš jų numato gabenti daugiau keleivių ir siūlyti daugiau paketų. Todėl kiekvienas integruotas
subjektas gali stebėti kitų trijų subjektų siūlomų paketų bendrą skaičių.
Sprendimo 113 konstatuojamojoje dalyje Komisija daro išvadą, kad, atsižvelgiant į sprendimų dėl pajėgumų apribojimus, didelis
skaidrumo laipsnis „dar labiau padidina galimybę, jog koncentracijos atveju pagrindinių tiekėjų pasiūla bus nepakankama, nepatenkinant
didesnės paklausos nei būtų mažesnio skaidrumo atveju, kai laikinai susidarytų pasiūlos perteklius, dėl kurio siekiant parduoti
produktus sumažėtų kainos, ir vidutinės kainos būtų aukštesnės nei konkurencinis lygis.“
Ieškovė teigia, kad atitinkama rinka planavimo metu nėra skaidri. Ji iš esmės tvirtina, kad bendrų pajėgumų sprendimą sudaro
keletas individualių sprendimų kiekvienos planuojamos krypties ir kiekvieno skrydžio atžvilgiu ir kad suplanuotų pajėgumų
pakeitimai, palyginti su praeities pajėgumais, yra dideli ir sunkiai nustatomi.
Ji mano, kad pardavimo metu atitinkama rinka taip pat nėra skaidri. Ji iš esmės teigia, kad pajėgumų skaidrumas nėra įmanomas
be kainų skaidrumo ir kad Komisija nesuprato kelionių rezervavimo informacinėse sistemose prieinamos informacijos pobūdžio.
Komisija pripažįsta, kad planavimo metu sprendimai dėl pajėgumų nėra visiškai skaidrūs, primindama įvairias galimybes gauti
sprendime (104 ir 105 konstatuojamosios dalys) nurodytą informaciją dėl keturių stambiųjų kelionių organizatorių.
Komisija teigia, kad kainų skaidrumas per pardavimo sezoną nėra svarbus, nes lemiamas konkurencijos atitinkamoje rinkoje veiksnys
yra ne kaina, bet pajėgumas. Tačiau ji nurodo, kad šiuo sezonu bendrų pajėgumų skaidrumas yra labai didelis, nes kiekvienas
subjektas gali skaičiuoti savo konkurentų pajėgumus pagal jų kataloguose pateiktus pasiūlymus ir ankstesnes programas.
Pirmiausia reikia priminti, kad toks rinkos skaidrumas, kuris leidžia kiekvienam oligopolijos nariui susipažinti su kitų narių
elgesiu, palengvina kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą.
Visų pirma reikia pastebėti, kad Komisijos teiginys paremtas tuo, jog šiuo atveju tylaus koordinavimo, apibūdinančio kolektyvinę
dominuojančią padėtį, objektas yra ne kaina, bet pajėgumai rinkoje, ir, kaip ji pastebi sprendimo 103 konstatuojamojoje dalyje,
pagrindiniai sprendimai dėl ateinančio sezono pajėgumų priimami per planavimo periodą. Sprendimo 63 konstatuojamojoje dalyje
pati Komisija pripažįsta, kad „prasidėjus rezervavimo sezonui (t. y. pavyzdžiui, 1999 m. vasara–2000 m. vasara) pakeitimų
galimybė yra labai ribota dėl daugelio įsipareigojimų tiekėjams griežtumo ir problemų, susijusių su klientų rezervuotų datų,
skrydžių, viešbučių ir t. t. pakeitimu.“ Ji nurodo (sprendimo 62 konstatuojamoji dalis), kad
Airtours
pripažįsta, jog šiuo laikotarpiu pajėgumus galima padidinti daugiausia 10 %.
Šį požiūrį pagrindžia Komisijos teiginiai, kai atsakydama (sprendimo 108 konstatuojamoji dalis) į ieškovės argumentą, jog
dėl siūlomų variantų gausos visi stambieji integruoti kelionių organizatoriai susiduria su keletu tūkstančių skirtingų kainų
ir nėra įmanomas jų tylus susitarimas dėl jų, ji teigia, kad nemano, jog šiuo atveju kolektyvinei dominuojančiai padėčiai
susidaryti būtų reikalingas susitarimas dėl kainų. Ji nurodo:
„Per pardavimo sezoną nė vienas integruotas kelionių organizatorius nenorėtų sumažinti kainų, siekdamas padidinti savo rinkos
dalį, kuri apibrėžiama atsižvelgiant į siūlomus pajėgumus. Todėl subjektai nėra verčiami tyliai susitarti dėl tūkstančių kainų.
Tai patvirtino
Airtours
ekonomikos ekspertai: „įmonių elgesys kainų srityje po pajėgumų nustatymo nėra tiesiogiai susietas su kolektyvine dominuojančia
padėtimi, t. y. bendru naudojimusi rinkos galia“.
Iš to matyti, kad šiuo atveju reikia iš pradžių nustatyti, ar svarbiausių sprendimų priėmimo metu visi stambieji kelionių
organizatoriai gali pakankamai tiksliai sužinoti apie savo konkurentų planus. Tik tuomet, kai skaidrumas yra pakankamas, subjektas
gali įvertinti kitų tariamos oligopolijos narių nustatytus bendrus pajėgumus ir būti tikras, kad galutinai planuodamas pajėgumus
jis elgiasi taip pat kaip ir jie bei bus skatinamas taip elgtis. Skaidrumo laipsnis taip pat svarbus, kad kiekvienas oligopolijos
narys vėliau galėtų nustatyti kitų narių padarytus pajėgumų pakeitimus, nukrypimą nuo bendro elgesio modelio atskirti nuo
paprasto logiško derinimosi prie svyruojančios paklausos raidos ir pagaliau nustatyti, ar reikia reaguoti baudžiant už galimus
nukrypimus.
Iš ieškovės atsakymų (B.1. punktas ir 5–8 priedai) į Pirmosios instancijos teismo nustatytą proceso organizavimo priemonę
aišku, kad kiekvieno sezono pajėgumų nustatymas nėra tik paprastas, kitų kelionių organizatorių lengvai numatomas praėjusių
metų rezultatų perkėlimas į kitus metus; atvirkščiai, tai yra kiekvienam kelionių organizatoriui labai sudėtinga užduotis,
kurioje tik ribotai atsižvelgiama į istorinius duomenis, o daugiausia remiamasi subjektyviais kiekvieno subjekto sprendimais,
pagrįstais daugeliu kintamųjų ir kriterijų.
Visų pirma šių duomenų analizė rodo, kad planavimo ciklas nesitęsia iš vienų metų į kitus. Pavyzdžiui, 1999 m. vasaros sezonui
(„metai N“), kurie tęsiasi nuo 1999 m. gegužės iki spalio mėnesio, pajėgumų planavimas prasideda prieš 18 mėnesių, 1997 m.
spalio arba lapkričio mėnesį („metai N–2“). Pagrindinės planavimo stadijos, kuri prasideda paskelbus pirmą katalogą 1998 m.
balandžio arba gegužės mėnesį („metai N–1“), kelionių organizatoriai naudojasi 1997 m. vasaros sezono duomenimis („metai N–2“)
ir kai kuriais būsimo 1998 m. vasaros sezono duomenimis („metai N–1“). Atsižvelgiant į tokią chronologinę tvarką, bendrų pajėgumų
planavimas priklauso nuo laikui bėgant tikslinamų bendrų ir konkrečių kriterijų. Bendri kriterijai („top-down considerations“)
paremti pagrindiniais veiksniais, kurie daro įtaką kelionių paklausai, pavyzdžiui, ekonominė veikla, keitimo kursas ir vartotojų
pasitikėjimas. Konkretūs kriterijai („bottom-down considerations“) paremti detalia egzistuojančių produktų pasiūlos analize,
visų pirma atitinkamo skrydžio ar apgyvendinimo vieneto pelno ir grynojo pelno analize. Šiuo atžvilgiu nagrinėjamas kiekvienas
skrydis (pagal išvykimo ir paskirties oro uostą ir tvarkaraštį), kryptis ir siūlomas produktas, vartotojų specifinio kelionės
tipo poreikis tam, kad būtų paruošta visa artimų atstumų paketų pasiūla. Ši pasiūla papildoma naujais ieškovo sukurtais produktais.
Ieškovė pažymėjo, kad dėl atitinkamų produktų laikinojo pobūdžio planuodama ji labiau atsižvelgia į makroekonominių veiksnių
analizę ar konkrečius su išlaidomis ir pelnu susijusius kriterijus nei į buvusios paklausos lygio tyrimus, nes turimas pajamas
ir ateities paklausą labiau veikia pirmieji veiksniai nei ankstesni rezultatai (N–2 ir N–1 metais numatytas ir realizuotas
pardavimas), į kuriuos vis tiek bus atsižvelgiama planuojant N metų vasaros sezoną, nes jie nurodo egzistuojančios pasiūlos
stipriąsias ir silpnąsias puses bei kaip ši pasiūla gali būti pagerinta.
Ieškovės perduota lentelė (atsakymo 7 priedas) dėl planuojamo ir realaus jos pagrindinės dukterinės įmonės Jungtinėje Karalystėje
Airtours Holidays Ltd
pardavimo 1996–2000 m. leidžia konstatuoti statistinį atotrūkį tarp planuojamiems metams numatomų pajėgumų (N metai), N–1 metams
(kurių pardavimo sezonas jau prasidėjo) numatomų pajėgumų ir N–2 metais parduotų pajėgumų (nes sezonas jau baigėsi). Ši lentelė
parodo, kad
Airtours Holidays Ltd
N metams planuoti pajėgumai labai skiriasi nuo N–1 metams numatytų pajėgumų (atsižvelgiant į N metus, nuo +7,5 % iki +11,2 %)
ar N–2 metais parduoti pajėgumai (atsižvelgiant į N metus, nuo +7,5 % iki +18,6 %). Palyginus matyti, kad šis pajėgumų padidinimas
nuo dviejų iki trijų kartų didesnis už vidutinį metinį bendros paklausos rinkoje augimą (tarp 3 ir 4 %), Komisijos nurodytą
sprendimo 92 konstatuojamojoje dalyje.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad planavimo proceso esmė neribojama praeityje numatytų ar įgyvendintų pajėgumų perkėlimu; juo
siekiama nuspėti paklausą tiek makroekonominiu, tiek mikroekonominiu lygiu.
Pirma išdėstytus samprotavimus reikia papildyti praktiniais ieškovės pabrėžtais sunkumais, dėl kurių per planavimo periodą
labai sunku nustatyti kitų stambiųjų kelionių organizatorių numatomus pajėgumus, nes jų sprendimus dėl atitinkamo sezono bendrų
pajėgumų sudaro daugelio kiekvieną sezoną besikeičiančių individualių sprendimų kiekvienai krypčiai ir kiekvienam skrydžiui
suma.
Ieškovė, neginčijant Komisijai, tvirtino, kad ji aptarnauja apie 50 krypčių iš 21 Jungtinės Karalystės oro uosto, tai sudaro
daugiau kaip tūkstantį kombinacijų, kurios kiekvieną sezoną iš esmės keičiamos. 1999 m. vasarą
Airtours
19 % padidino savo pajėgumus į Fuerteventurą, nors 13 % sumažino pajėgumus šia kryptimi iš Mančesterio, o iš Kardifo padidino
42 %. Be to,
Airtours
pajėgumai Minorkos kryptimi buvo sumažinti 9 %, sumažinant išvykimus iš Mančesterio 33 % ir 25 % padidinant išvykimų skaičių
iš Škotijos oro uostų. Pavyzdžiui, „trijų žvaigždučių / be maitinimo“ kategorijoje, kuri pagal sprendimą (90 konstatuojamoji
dalis) sudaro didžiąją artimų atstumų paketų dalį, yra skirtumų pagal oro uostus, išvykimo datą, kelionės trukmę ar paskirties
vietą. Reikia pastebėti, kad argumentas, jog vežimas orlaiviu iš esmės nesiskiria (sprendimo 90 konstatuojamoji dalis), nepaneigia
fakto, kad sprendimai dėl vežimo oru pajėgumų yra individualūs kiekvienam oro uostui ir kiekvienam skrydžiui.
Taigi, priešingai nei teigė Komisija, sprendimais dėl pajėgumų ne vien padidinama ar sumažinama bendra pajėgumų pasiūla, neatsižvelgiant
į skirtumus tarp įvairių kelionių paketų kategorijų dėl paskirties vietos, išvykimo datos, išvykimo oro uosto, orlaivio tipo,
apgyvendinimo būdo ir kokybės, kelionės trukmės ir pagaliau kainos. Tobulindami šiuos paketus kelionių organizatoriai turi
atsižvelgti į kintamųjų visumą, pavyzdžiui, įvairių krypčių apgyvendinimo galimybes įvairiose vietose ir vietų lėktuvuose
skaičių įvairiomis datomis ir metų laikais. Kaip tvirtino ieškovė, sprendimai dėl pajėgumų būtinai priimami „mikro“ lygiu.
Nėra praktiškas Komisijos požiūris (sprendimo 88–91 konstatuojamosios dalys), kad svarbiausias yra bendras kiekvieno subjekto
pasiūlytų kelionių paketų skaičius, nes, siekiant sužinoti bendrus pajėgumus, kurie sudaro įvairių individualių sprendimų
visumą, reikia sugebėti šiuos sprendimus identifikuoti.
Iš to
prima facie
matyti, kad pajėgumų planavimo, paslaugų tobulinimo ir pardavimo procedūros sudėtingumas yra bet kokio bandymo tyliai koordinuoti
kliūtis. Rinkoje, kurioje paklausa bendrai auga, tačiau kiekvienais metais kinta, integruotas kelionių organizatorius sunkiai
galėtų teisingai interpretuoti kitų kelionių organizatorių sprendimus dėl kelionių pajėgumų po pusantrų metų.
Tačiau, nepaisant to, kad sprendimą dėl pajėgumų kiekvienas kelionių organizatorius priima įvairių veiksnių visumos pagrindu,
reikia taip pat patikrinti, ar nustatydamas savo bendrus pajėgumus kiekvienas oligopolijos narys iš esmės gali žinoti apie
„bendrus kiekvieno integruoto kelionių organizatoriaus pajėgumus (kelionių skaičių)“.
Sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia, kad „kiekvienas integruotas subjektas (per planavimo periodą) gali
stebėti bendrą kiekvieno kitų trijų siūlomą paketų skaičių“ ir kad kiekvieno iš stambiųjų kelionių organizatorių šiuo metu
daromi pakeitimai kitų stambiųjų kelionių organizatorių gali būti nustatomi dėl jų ryšių su viešbučiais ar tariantis dėl vietų
lėktuvuose poreikių, siekiant gauti arba teikti pajėgumus arba derantis dėl pasikeitimo vietomis ar tvarkaraščių laiko.
Tačiau Komisija neįrodo šių teiginių.
Pirma, iš sprendimo negalima nustatyti, kokią informaciją integruotas kelionių organizatorius gali gauti dėl to, kad daugelis
jų gali turėti ryšių su tais pačiais viešbučiais, derėdamiesi ir rezervuodami lovų skaičių. Net jei stambieji Jungtinės Karalystės
kelionių organizatoriai savo kelionių paketuose siūlo tuos pačius viešbučius, kelionių apgyvendinimo sektoriuje tiek pasiūlos,
tiek paklausos lygmenyje yra labai daug subjektų. Taigi egzistuoja didelė tikimybė, jog kelionių organizatorius naudosis viešbučiu,
kuriame jis negalės sutikti vieno iš konkurentų. Šią tikimybę padidina faktas, kad viešbučių savininkai pageidauja nuomoti
savo kambarius mažiausiai dviem kelionių organizatoriams, paprastai iš skirtingų valstybių. Tokia pranešime paminėta strategija
paremta viešbučių savininkų noru apsisaugoti nuo vieno iš klientų siūlomų kelionių paklausos sumažėjimo ar paklausos sumažėjimo
vienoje iš šalių.
Iš to matyti, kad tai, jog keletas integruotų kelionių organizatorių gali derėtis su tuo pačiu viešbučiu, labai nepadidina
rinkos skaidrumo sprendimų dėl pajėgumų priėmimo metu.
Antra, sprendime esama mažai duomenų apie informacijos, kurią kelionių organizatoriai gali gauti derėdamiesi dėl vietų lėktuvuose
poreikio ir prieinamumo, siekdami gauti arba pateikti pajėgumus arba susitarti dėl pasikeitimo vietomis lėktuvuose ar tvarkaraščių
laiko, turinį ir svarbą. Sprendime nėra apie tai detaliau kalbama, todėl beveik neįmanoma gauti naudingos informacijos dėl
pajėgumų padidinimo ar išsaugojimo, pasikeičiant vietomis lėktuvuose ar laiku, nes šie pasikeitimai iš principo turėtų būti
vieną vietą keičiant kita vieta ir vieną laiką keičiant kitu laiku.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad Komisijos numatytu atveju, t. y. pajėgumus apribojus žemiau nei numatomas paklausos lygis,
integruoti kelionių organizatoriai rezervuotų mažiau vietų lėktuvuose ir mažiau kambarių viešbučiuose. Be abejo, paprastai
yra daug sudėtingiau nustatyti ir aiškinti veiklos apribojimo sprendimus nei sprendimus ją plėsti, o paklausos augimo atveju
tokią ribojimo strategiją būtų ypač sunku nustatyti. Be to, ieškovė, Komisijai neginčijant, pabrėžė, kad sprendimai dėl žymaus
pajėgumų padidinimo ir atitinkamų investicijų viešai paskelbiami tik nustačius pradinius pajėgumus ir tai neleidžia tiksliai
identifikuoti planavimo metu priimtų sprendimų. Todėl sprendimo 105 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktu argumentu,
kad papildomų orlaivių įsigijimas arba ilgalaikė nuoma negali būti nuslėpta, nes apie tokius sprendimus pranešama viešai,
negalima remtis įrodinėjant keturių stambiųjų kelionių organizatorių rinkos skaidrumą pajėgumų planavimo metu.
Be to, reikia pastebėti, kad sprendimai dėl orlaivių naudojimo priimami planavimo periodo pabaigoje. Pagal
Airtours
atsakyme į pranešime apie kaltinimus pateiktus duomenis pirmus sprendimus dėl vietų lėktuvuose pajėgumų panaudojimo ji priima
likus tik dvylikai mėnesių iki sezono pradžios, t. y. tuo pačiu metu, kai paskelbiamas katalogas, o sprendimai dėl iš kitų
oro bendrovių įsigytų pajėgumų yra priimami tik vėlesniais mėnesiais. Todėl informacija dėl derybų tarp stambiųjų kelionių
organizatorių gaunama vėliau, nei galima suprasti iš sprendimo.
Be to, reikia pastebėti, kad pagal pranešime pateiktus duomenis, įsigydamas vietas lėktuvuose,
Airtours
tik nedaug priklauso nuo kitų didžiųjų kelionių organizatorių.
Airtours
labai mažai naudojasi savo pagrindinių konkurentų užsakomųjų skrydžių įmonėmis. Pavyzdžiui, 1998 m. vasarą
Airtours Holidays
pagrindiniai vietų lėktuvuose tiekėjai buvo:
Spanair
(27,2 % pirkimų),
Monarch
(22 %),
Air Europa
(21 %),
First Choice
oro bendrovė
Air 2000
(9,4 %),
Thomas Cook
oro bendrovė
Airworld
(8,7 %),
Air Malta
(3,8 %) ir dvylika kitų oro bendrovių (7,9 %).
Airtours Holiday
labai mažai naudojasi ar beveik nesinaudoja
Thomson
oro bendrovės
Britannia
paslaugomis, kuri daugiausia perveža savo patronuojančios įmonės keleivius, ir labai mažai naudojasi
First Choice
ir
Thomas Cook
pagrindinėmis oro bendrovėmis (
Air 2000
ir
Airworld
bendrai sudaro 18,1 procentų) (ieškinio 5 priedo 6.94, 6.119 ir 6.122 punktai, MMC pranešimo 3.6 lentelė, p. 66). Pagrindiniai
ieškovės vietų lėktuvuose pirkėjai 1998 m. vasarą buvo:
First Choice (Unijet)
(apie 68 000 vietų),
Monarch (Cosmos)
(apie 45 000 vietų);
Jet Direct
(apie 11 500 vietų);
Air Travel Group
(apie 10 500 vietų) ir
Manos
(apie 10 500 vietų); likusios vietos buvo parduotos 20 kitų subjektų. Galima nurodyti, kad
Airtours Holiday
neturi arba turi labai mažai ryšių su
Thomson (Britannia)
ir
Thomas Cook (Caledonian, Airworld, Flying Colours, Peach)
oro bendrovėmis (ieškinio 5 priedo 6.94 punktas ir MMC pranešimo 3.6 lentelė, p. 66).
Todėl, priešingai nei teigia Komisija, ta aplinkybė, jog kelionių organizatoriai derasi tarpusavyje, siekdami gauti arba pateikti
pajėgumus arba susitarti dėl pasikeitimo vietomis lėktuvuose ar tvarkaraščių laiko, neužtikrina pakankamo skaidrumo priimant
sprendimus dėl pajėgumų.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad sprendimo 102 konstatuojamojoje dalyje Komisija neteisingai teigė, jog planavimo metu kiekvienam
iš keturių stambiųjų integruotų kelionių organizatorių rinka yra labai skaidri. Toks pat neteisingas yra jos vertinimas, kad
atitinkamoje rinkoje egzistuojantis skaidrumo laipsnis rinką padarė palankią kolektyvinei dominuojančiai padėčiai (sprendimo
87 konstatuojamoji dalis), todėl nereikia tikrinti jos vertinimų dėl skaidrumo lygio pardavimo metu pagrįstumo, nes pagrindiniai
sprendimai dėl ateinančio sezono pajėgumų yra priimami planavimo metu, o vėliau galimybės padidinti pajėgumus labai sumažėja.
iv) Išvados dėl ankstesnės paklausos raidos ir numatomos raidos, jos svyravimo ir rinkos skaidrumo lygio vertinimo
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija tinkamai neištyrė pranešimo metu tarp stambiųjų kelionių organizatorių egzistavusios
konkurencijos ir padarė vertinimo klaidų, susijusių su paklausos raida ir prognoze, jos svyravimu bei rinkos skaidrumo lygiu,
bei neteisingai manė, kad šie veiksniai šiuo atveju galėjo palengvinti kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymą.
c)     Išvada
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad konstatuodama, jog koncentracija paskatins tris stambiuosius po koncentracijos likusius kelionių
organizatorius nebekonkuruoti tarpusavyje, Komisija padarė vertinimo klaidų.
3.     Dėl nepakankamo Komisijos nurodytų įbauginimo priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti tariamai dominuojančios oligopolijos
vientisumą, pobūdžio
Ieškovė skundžiasi, jog Komisija nekreipė dėmesio į faktą, kad net jei po koncentracijos likę trys stambieji kelionių organizatoriai
būtų skatinami tyliai koordinuoti savo pajėgumų strategiją, dėl atitinkamos rinkos savybių ir dėl šios koncentracijos poveikio
rinkai joje nebūtų pakankamų atsakomųjų veiksmų ar bauginimo priemonių tariamos dominuojančios oligopolijos vientisumui užtikrinti.
Taigi efektyvių atsakomųjų veiksmų atitinkamoje rinkoje nebuvimas verstų abejoti tariamos dominuojančios oligopolijos tęstinumu,
nes trūktų ilgalaikių paskatų nenukrypti nuo bendro elgesio modelio. Ji teigia, kad baudimo mechanizmas turi būti patikimas,
ir todėl ginčija, kad paprasta atsakomųjų veiksmų grėsmė gali būti pakankama bauginimo priemonė, kaip atrodo, siūlo Komisija
sprendimo 151 konstatuojamojoje dalyje.
Ieškovė mano, kad tą patį sezoną tariamai galimi atsakomieji veiksmai nėra realūs. Prieš vasaros sezoną iki vasario mėnesio
pabaigos pajėgumus galima padidinti tik 10 %, o vėliau didinti nebegalima. Sektoriuje, kuriame paklausa svyruoja, pajėgumų
padidinimas 10 % nebūtų reikšminga įbauginimo priemonė. Be to, nuo sukčiavimo nukentėjusių asmenų taikomos bausmės suteikiama
nauda nekompensuotų baudimo tikslais įdiegtų naujų pajėgumų papildomų kaštų. Bet kuriuo atveju padidinti pajėgumus būtų nepaprastai
sunku, nes tai galėtų būti nenaudinga baudžiančiųjų interesams dėl to, kad papildomi paskutinę minutę atsiradę pasiūlymai
tikėtinai būtų žemesnės kokybės (nepatogus skrydžių laikas, blogos kokybės apgyvendinimas) ir būtų sunku juos parduoti. Ji
ginčija ir tai, kad išpardavimą sumažintomis kainomis ar „kryptingą“ pardavimą prieš konkurentus galima naudoti kaip disciplinos
priemonę.
Pagaliau, ieškovės manymu, per ateinantį sezoną tariamai galimi atsakomieji veiksmai nėra veiksmingi. Kadangi dideliems pajėgumams
įdiegti reikia apie 18 mėnesių, už bet kokį per pardavimo sezoną nustatytą sukčiavimą įmanoma nubausti tik po dviejų sezonų
padidinant pajėgumus. Todėl dingtų ryšys tarp susitarimo nesilaikymo ir bausmės.
Pirma, sprendime minimų atsakomųjų veiksmų atžvilgiu Komisija pastebi, jog nesutapatindama dominuojančio oligopolio ir kartelio
ji niekada nemanė, kad subjektas tiesiog grasintų atsakomaisiais veiksmais.
Ji tvirtina, kad atsakomųjų veiksmų per tą patį sezoną galimybė gali būti suprasta kaip reali ir veiksminga grėsmė, jei subjektai
konkurentų rinkai pateiktus pajėgumus gali vertinti nuo pirmosios katalogų laidos paskelbimo, t. y. likus dvylikai–penkiolikai
mėnesių iki kelionių sezono pradžios (sprendimo 105–107 konstatuojamosios dalys). Pajėgumų padidinimas turėtų smarkiai sumažinti
kainas ir panaikinti numatomą „atsimetusių“ subjektų pelną.
Atsakomųjų veiksmų taikymo per ateinantį sezoną atžvilgiu Komisija, priešingai nei ieškovė, mano, kad galima labai padidinti
pajėgumus, ir neteisinga teigti, jog žymus padidėjimas yra įmanomas tik po dviejų sezonų.
Atsakydama į ieškovės argumentus, jog kitiems subjektams yra neracionalu rizikuoti bendrai didinant pajėgumus ir jog tokiu
atveju subjektas gali likti nenubaustas už „sukčiavimą“, Komisija tvirtina, kad šiuo atveju toks motyvas yra netinkamas, nes
jis reiškia, kad vienintelė galima kitų subjektų reakcija būtų atsisakyti savo rinkos dalies „sukčiaus“ naudai.
Komisija atmeta argumentą, jog „nukrypstančio“ konkurento katalogų nuslėpimas ir pasirinktinis platinimas, kuriais siekiama
sukurti jo produktams nepalankią padėtį, būtų neveiksmingas, nes net remiantis ieškovės nurodytais kitų subjektų pardavimo
duomenimis (16 % jos produktų parduodama per
Thomson
ir
Thomas Cook
), potencialus tokio pardavimo dalies praradimas yra nemaža grėsmė verslui, kuriam būdinga didelė apyvarta ir mažas pelnas.
Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad sprendime pateikta kiek dviprasmiška Komisijos pozicija, nes ji pirmiausia pabrėžė,
kad spaudimu paremto „griežto atsakomųjų veiksmų mechanizmo“ egzistavimas šiuo atveju nėra būtina sąlyga kolektyvinei dominuojančiai
padėčiai susidaryti (sprendimo 55 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. 150 konstatuojamąją dalį), pažymėdama, kad ji „nemano
kaip
Airtours
, jog atitinkamoje rinkoje nėra atsakomųjų veiksmų galimybės“ ir kad „atvirkščiai, šios galimybės yra didelės ir tai tik sustiprina
paskatas paraleliai nekonkurencingai elgtis“ (sprendimo 55 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. 151 konstatuojamąją dalį).
Visų pirma reikia pažymėti, kad, kaip jau buvo pastebėta (žr. 61 ir 62 punktus), kiekvieno tariamos kolektyvinės dominuojančios
padėties tyrimo atveju būtina perspektyvinė rinkos analizė, tokia padėtis turi būti numatoma ne tik statine prasme – koncentracijos
įgyvendinimo ir konkurencijos struktūros pakeitimo momentu – bet ir dinamiškai, ypač kiek tai susiję su vidine vienybe, stabilumu
ir klausimu, ar jos sukeltas paralelinis konkurencijai prieštaraujantis elgesys gali būti ilgalaikis.
Todėl svarbu žinoti, ar kiekvieno iš stambiųjų kelionių organizatorių asmeninis interesas padidinti pelną konkuruojant su
kitais subjektais nenusveria tariamai dominuojančios oligopolijos narių interesų apriboti pajėgumus, siekiant padidinti kainas
ir gauti pelną, viršijantį konkurencinį. Taip atsitiktų, jei, nesant bauginimo priemonių, jis nukryptų nuo bendro elgesio
modelio, pasinaudodamas jam būdingos konkurencijos nebuvimu, inicijuodamas konkurencinius veiksmus ir pasinaudodamas dėl jų
susidariusia nauda (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Gencor prieš Komisiją
227 punktą dėl rinkos skaidrumo ir 276 bei 281 punktus dėl struktūrinių ryšių).
Atsakomųjų veiksmų galimybė tam tikra prasme užtikrina oligopolijos narių vienybės ilgalaikį pobūdį, skatindama juos nenukrypti
nuo bendro elgesio modelio.
Todėl Komisija neprivalo įrodinėti, kad egzistuoja tam tikras griežtas „atsakomųjų veiksmų mechanizmas“, bet turi įrodyti,
jog esama pakankamų įbauginimo priemonių, kad nė vienas dominuojančios oligopolijos narys nebūtų suinteresuotas nukrypti nuo
bendro elgesio modelio kitų oligopolijos narių sąskaita.
Šiuo atveju sprendime nurodomos tokios bauginimo priemonės:
–        bauginimas pasiūlos perviršio grėsme. 1995 m. patirtis parodė, kas įvyktų, kilus pajėgumų karui (sprendimo 151 konstatuojamoji
dalis; taip pat žr. 170 konstatuojamąją dalį),
–        galimybė iki 10 % padidinti kainą per pardavimo sezoną bent iki vasario mėnesio (sprendimo 152 konstatuojamoji dalis),
–        galimybė padidinti pajėgumus tarp dviejų sezonų, kelionių organizatoriui parodant, kad jo elgesys yra atsakomieji veiksmai
į konkretų elgesį ir nustatant ryšį tarp nukrypimo ir sankcijos (sprendimo 152 konstatuojamoji dalis);
–        galimybė kitaip traktuoti nukrypusio subjekto produktus arba naudoti pasirinktinį pardavimą, siekiant priversti suteikti nuolaidų
didžiajai kelionių daliai (sprendimo 152 konstatuojamoji dalis; taip pat žr. 170 konstatuojamąją dalį).
Visų pirma, reikia pastebėti, kad dėl atitinkamos rinkos savybių ir jos veikimo būdo sunku atsakomąsias priemones įgyvendinti
taip greitai ir efektyviai, kad jos atrodytų pakankamai bauginančios.
Taigi nukrypimo arba, kitaip sakant, sukčiavimo atveju, t. y. kai, pavyzdžiui, vienas iš stambiųjų kelionių organizatorių
planavimo metu bando pasinaudoti bendru pajėgumų apribojimu, kylančiu iš paralelinio konkurencijai prieštaraujančio elgesio,
kiti oligopolijos nariai sunkiai galėtų pastebėti šį nukrypimą dėl nepakankamo skaidrumo, dėl kurio Pirmosios instancijos
teismas jau pareiškė nuomonę. Planavimo metu galimą nukrypimą pastebėti yra sunku, atsižvelgiant į sunkumus, kurie kyla stambiajam
kelionių organizatoriui bandant tiksliai nustatyti pagrindinių konkurentų sprendimus, priimamus pajėgumų srityje.
Todėl neatrodo, kad egzistuotų Komisijos nurodytos bauginimo priemonės.
Pirma, dėl paprastos grėsmės, kad iš naujo susidarys pasiūlos perviršis, reikia konstatuoti, kad Komisija neteisingai įvertino
jos bauginamąjį pobūdį. Pasiūlos perviršio rinkoje pasekmes Komisija iliustravo 1995 m. krizės pavyzdžiu. Tačiau reikia pažymėti,
kad 1995 m. įvykiai vyko kitokiomis aplinkybėmis nei šiuo atveju, kai visi subjektai – neišskiriant jų į stambiuosius ar smulkiuosius
kelionių organizatorius – 1994 m. per planavimo periodą padidino pajėgumus, užbėgdami už akių bendros paklausos padidėjimui,
kurį leido prognozuoti sektoriaus duomenys ir dveji ankstesnio augimo metai. Tačiau šiuo atveju Komisija numato, kad trys
stambieji kelionių organizatoriai, labai peržengdami įprastą atsargumą, sumažintų savo pajėgumus žemiau nei numatoma paklausa,
kuriai esant buvo sukčiaujama. Bauginamasis galimo pasiūlos perviršio atsiradimo pobūdis turi būti nagrinėjamas būtent šiuo,
labai nuo 1995 m. perviršio besiskiriančiu atveju. Tačiau toks atsiradimas galėtų įvykti tik vėlesnį sezoną, jei kiti oligopolijos
nariai nuspręstų padidinti pajėgumus virš numatomos paklausos, t. y. labai smarkiai, palyginti su pajėgumų trūkumu, kuris
atsirastų Komisijos įtariamo tylaus koordinavimo atveju.
Antra, galimybė padidinti pajėgumus per pardavimo sezoną negali būti laikoma įbauginimo priemone dėl toliau nurodytų priežasčių.
Pirma, kaip pabrėžiama pačiame sprendime, sprendimų dėl pajėgumų atžvilgiu šiai rinkai būdingas natūralus polinkis į atsargumą
(žr. sprendimo 60–66, 97 ir 136 konstatuojamąsias dalis), atsižvelgiant į tai, kad dėl kelionių paketų laikino pobūdžio pajėgumų
priderinimas prie paklausos yra vienas svarbiausių pelningumo kriterijų.
Antra, sprendimas nukrypti nuo bendros pozicijos padidinant pajėgumus per pardavimo sezoną būtų priimamas tada, kai šioje
rinkoje juos būtų labai sunku greitai nustatyti. Be to, net jei kiti oligopolijos nariai nustatytų nukrypstantį elgesį, jų
galima reakcija (atsakomieji veiksmai padidinant pajėgumus) negalėtų būti įgyvendinti pakankamai greitai ir efektyviai, nes
jų įgyvendinimas, kaip netiesiogiai nurodyta sprendime, per tą patį sezoną gali būti tik labai ribotas, per pardavimo sezoną
tiems apribojimams vis didėjant (geriausiu atveju būsimos vasaros sezono pajėgumas gali būti padidintas tik 10 % ir tik iki
vasario mėnesio) (žr. sprendimo 152 ir 62 konstatuojamąsias dalis).
Be to, galima manyti, kad turint omeny, jog atsakomųjų veiksmų autoriai parduodami paskutiniu momentu pasiūlytus kelionių
paketus rizikuoja susidurti su sunkumais dėl tokių produktų mažesnės kokybės (nepatogaus skrydžių laiko, blogos kokybės apgyvendinimo),
kiti dominuojančios oligopolijos nariai neskubės tokių padidinimų naudoti kaip atsakomųjų veiksmų. Taip sukurti pajėgumai
negali veiksmingai konkuruoti su nukrypstančio subjekto per planavimo periodą pridėtais pajėgumais, nes jie yra pavėluoti
ir mažesnės kokybės. Taigi nukrypstantis subjektas pasinaudotų tuo, kad veikė pirmas.
Dėl trečios priemonės – galimybės padidinti pajėgumus per ateinantį sezoną ir fakto, kad pajėgumai gali būti padidinti tarp
dviejų sezonų (sprendimo 152 konstatuojamosios dalies paskutinė dalis), reikia pastebėti, kad, atsižvelgiant į nenuspėjamą
paklausos kitimą kiekvienais metais ir tokios priemonės įgyvendinimo trukmę, tokie atsakomieji veiksmai gali būti neefektyvūs.
Ketvirta priemonė – kitų oligopolijos narių atsakomosios priemonės platinimo lygiu (nesiūlant ar pasirinktinai platinant)
paveiktų, jei jos būtų taikomos
Airtours
, tik apie 16 % jos pardavimo (iš kurių mažiau nei 10 % –
Lunn Poly (Thomson)
tik 6 % –
Thomas Cook
). Kaip tvirtina ieškovė, antrinių pasiūlos šaltinių reakcija nesudarytų pakankamos atsvaros. Be to, tokie atsakomieji veiksmai
sukeltų ekonominių nuostolių jų autoriams, kurie turėtų atsisakyti už pagrindinių konkurentų kelionių agentūrų tinkluose parduotus
produktus
Airtours
mokamų komisinių. Todėl tokių atsakomųjų veiksmų bauginamasis pobūdis nėra toks reikšmingas, kaip galima suprasti iš sprendimo.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija neteisingai teigė, jog sprendimo 151 ir 152 konstatuojamosiose dalyse nurodytų veiksnių
pakaktų įbauginti vieną iš dominuojančios oligopolijos narių nenukrypti nuo bendro elgesio modelio.
4.     Dėl nepakankamo numatomos smulkiųjų kelionių organizatorių, potencialių konkurentų ir vartotojų reakcijos, kaip atsvaros,
trukdančios tariamai dominuojančios oligopolijos stabilumui, įvertinimo
Ieškovė tvirtina, kad Komisija nepakankamai įvertino numatomą smulkiųjų kelionių organizatorių (taip pat vadinamų „nepriklausomais
kelionių organizatoriais“ ar „antriniais subjektais“), potencialių konkurentų (ypač tų, kurie siūlo tolimų atstumų kelionių
į užsienį paketus) ir vartotojų reakciją, kaip atsvarą, neleidžiančią susidaryti kolektyvinei dominuojančiai padėčiai, kuri
yra neįmanoma, jei stambieji kelionių organizatoriai neturi galimybės veikti pakankamai nepriklausomai nuo kitų esamų ir potencialių
konkurentų bei vartotojų.
Komisija atsikerta, jog priešinantis bendram oligopolijos narių pajėgumų apribojimui reikėtų, kad daug smulkių subjektų labai
padidintų savo pajėgumus, o tai nėra įmanoma, turint omeny dabartinį jų dydį. Ji taip pat pabrėžia, kad kliūtys įeiti į rinką
ir viršyti tam tikras ribas mažesnio dydžio ir naujiems subjektams trukdo sėkmingai varžytis su integruotų kelionių organizatorių
galia ir galimybe nustatyti mažesnius nei konkurencinis lygis pajėgumus. Todėl antriniai subjektai dėl didelių kliūčių augti
negali pateikti pakankamai pajėgumų papildomai paklausai patenkinti.
Preliminariai reikia priminti, jog norėdama šiuo atveju teisiškai įrodyti kolektyvinės dominuojančios padėties egzistavimą
Komisija turėjo nustatyti, kad numatoma esamų ir potencialių konkurentų bei vartotojų reakcija nesukels pavojaus laukiamiems
stambiųjų kelionių organizatorių bendro elgesio modelio rezultatams. Šioje byloje tai reiškia, kad rinkai pateiktų stambiųjų
kelionių organizatorių pajėgumų sumažinimo konkurencijai prieštaraujančiais tikslais (tai yra daugiau nei būtina prisiderinant
prie numatomos paklauso kitimo) neturi atsverti esamų jų konkurentų – smulkiųjų kelionių organizatorių, potencialių konkurentų
– kitų valstybių kelionių organizatorių ar tolimų atstumų kelionių organizatorių ir jų klientų (Jungtinės Karalystės vartotojų)
reakcija, kuri paverstų dominuojančią oligopoliją negyvybingą.
a)     Dėl galimos esamų konkurentų reakcijos: smulkieji kelionių organizatoriai
i) Pirminės pastabos dėl smulkiųjų kelionių organizatorių dydžio
Sprendimo 77 ir 78 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodo, kad „saujelės“ smulkiųjų tiekėjų galimybę veiksmingai konkuruoti
su keturiais stambiaisiais kelionių organizatoriais dar labiau mažina vertikalios integracijos nebuvimas ir jų mažas dydis,
dėl kurio jie negali pasiekti tokio pat masto ir gamos ekonomijos kaip stambieji kelionių organizatoriai.
Šiuo klausimu pirmiausia reikia pastebėti, kad Komisija (atsakymo į ieškinį 103 punktas), kaip per administracinę procedūrą
paaiškino ieškovės ekspertas profesorius D. Neven, pripažįsta, jog turizmo paslaugų paketų verslas priskirtinas sektoriui,
kuriame pakaitinės komercinės strategijos gali nulemti gerus rezultatus ir kuriame vidutinio dydžio kelionių organizatoriams
nėra daug erdvės. Šio eksperto manymu, pirma, įmonės gali veikti nedideliu mastu ir laisvoje rinkoje įsigyti pajėgumų (vietas
lėktuvuose ir viešbučiuose), kurių reikia, kad būtų galima pasiūlyti kelionių paketus. Antra, įmonės gali nuspręsti parduoti
didelius kelionių paketų kiekius. Tokios įmonės manys, kad laisvose rinkose pirkti didelius pajėgumų kiekius, ypač vietas
lėktuvuose, yra rizikinga, ir todėl bent jau oro transporto srityje joms būtina integruotis vertikaliai. Tokia alternatyvi
komercinė strategija nebūtinai mažina išlaidas ir nebūtinai sistemiškai pranoksta mažąsias įmones. Ji yra savaime labiau rizikinga
nei strategija likti maža įmone ir pirkti pajėgumus laisvose rinkose.
Reikia pažymėti, kad šiuo atveju nekyla klausimas, ar smulkus kelionių organizatorius gali pasiekti pakankamą dydį, kad galėtų
veiksmingai konkuruoti su integruotais kelionių organizatoriais dėl rinkos lyderio pozicijų. Tačiau reikia nustatyti, ar Komisijos
nurodytame nekonkurenciniame kontekste šimtų rinkoje egzistuojančių smulkių kelionių organizatorių visuma gali veiksmingai
reaguoti į stambiųjų kelionių organizatorių pajėgumų rinkoje sumažinimą žemiau nei paklausos vystymosi prognozės lygis, padidindama
savo pajėgumus tam, kad pasinaudotų pajėgumų trūkumo galimybėmis ir pasipriešintų kolektyvinės dominuojančios padėties sukūrimui.
Šiomis aplinkybėmis, siekdama įrodyti, kad smulkieji kelionių organizatoriai negali efektyviai pasipriešinti kolektyvinės
dominuojančios padėties susidarymui, Komisija negali apsiriboti nurodydama šalių neginčijamą teiginį, kad, esant dabartinei
atitinkamos rinkos būklei, siekdamas efektyviai konkuruoti su integruotais kelionių organizatoriais, antrinis kelionių organizatorius
turi pasiekti tam tikrą minimalų dydį, leidžiantį jam veikti pakankamu mastu, ir tam tikrą integracijos laipsnį. Todėl Komisijos
argumentai, kad smulkiems kelionių organizatoriams yra sunku pasiekti minimalų efektyviai konkurencijai su keturiais stambiaisiais
kelionių organizatoriais reikalingą dydį, yra netinkami tiek, kiek jie susiję su smulkių kelionių organizatorių ir naujų subjektų
galimybėmis padidinti savo pajėgumus, siekiant pasinaudoti produktų trūkumu, kuris, Komisijos manymu, atsirastų leidus koncentraciją.
Be to, kaip pabrėžė ieškovė, nepaisant paskutinį dešimtmetį stambių kelionių organizatorių įvykdytų smulkių kelionių organizatorių
įsigijimų, pastarųjų vis dar yra labai daug (keletas šimtų), jų skaičius didėja, atsirandant naujiems subjektams, ir jie sudaro
nemažą rinkos dalį.
Todėl į šiuos svarstymus reikia atsižvelgti norint nustatyti, ar šiuo atveju smulkieji kelionių organizatoriai gali įdiegti
pakankamai papildomų pajėgumų, kad galėtų kompensuoti galimus stambių kelionių organizatorių įgyvendintus pajėgumų sumažinimus.
ii) Dėl smulkiųjų kelionių organizatorių galimybės įdiegti papildomų pajėgumų
Preliminariai reikia pastebėti, kad šiuo atveju tariamo dominuojančios oligopolijos nariai individualiai arba kolektyviai
nekontroliuoja pirminių medžiagų ar paslaugų, reikalingų atitinkamiems produktams parengti ir platinti rinkų. Iš sprendimo
(5–42 konstatuojamosios dalys) matyti, kad, be artimų atstumų paketų rinkos, Komisija ištyrė ir koncentracijos aukštesniame
lygyje poveikį vietų lėktuvuose artimų atstumų užsakomųjų skrydžių rinkai bei poveikį žemesniame lygyje kelionių agentūrų
rinkai, neprieidama prie išvados, kad koncentracija šioje rinkoje paskatintų paskutinių likusių trijų konkurentų kolektyvinės
dominuojančios padėties aukštesniame ir žemesniame lygmenyje susidarymą, ir neteigdama, kad nauja įmonė (
Airtours/First Choice
) asmeniškai užimtų dominuojančią padėtį.
Pirma, reikia pastebėti, kad ieškovė, Komisijai neginčijant, nurodė daug smulkių kelionių organizatorių, kurie, atsakydami
į netikėtos rinkos raidos suteiktas galimybes, įdiegė papildomų pajėgumų. Todėl 1996 m. (dėl 1995 m. krizės sukeltų sunkumų)
trys tuo metu stambiausi kelionių organizatoriai sumažino arba užšaldė savo pajėgumus, nors daugelis smulkiųjų kelionių organizatorių
juos didino, pavyzdžiui,
Virgin Holidays
(+28 %),
Kuoni Travel
(+20 %),
Direct Holidays
(+68 %) arba
Sun Express
(+109 %).
Antra, ieškovė, Komisijai neginčijant, pastebėjo, kad smulkieji kelionių organizatoriai yra linkę savo pajėgumus nustatyti
po to, kai stambieji kelionių organizatoriai šiuo klausimu jau priėmė pagrindinius sprendimus, ir kad jie, kaip ir kiti organizatoriai,
savo pajėgumus tam tikra dalimi vėliau gali padidinti.
Trečia, iš bylos matyti, kad keletas smulkiųjų kelionių organizatorių pareiškė norą padidinti savo rinkos dalį, todėl darytina
išvada, kad jie visada yra linkę greitai pasinaudoti galimybėmis, kilusiomis dėl stambiųjų kelionių organizatorių pajėgumų
apribojimų ne dėl numatomos paklausos raidos.
Sprendimo 85 konstatuojamojoje dalyje Komisija atsako į per administracinę procedūrą ieškovės pateiktą argumentą, kad antriniai
subjektai, pavyzdžiui,
Cosmos
ir
Virgin Sun
, turi būti laikomi svarbiais galimais konkurentais, nes jie pageidauja plėsti savo veiklą. Komisija atsakė nurodydama, kad
„nė viena iš šių bendrovių negali artimoje ateityje kelti pavojaus stambiesiems organizatoriams“, nes, pirma,
Cosmos (Monarch)
labai priklauso nuo stambiųjų organizatorių, kaip vietų lėktuvuose pirkėjų, ir nėra vertikaliai integruotas su kelionių agentūromis
ir, antra,
Virgin Sun
veikla šiuo metu yra labai ribota ir ji neturi savų kelionių agentūrų. Ji pabrėžia, kad
Virgin Sun
turėjo didelių sunkumų, sudarydama apgyvendinimo sutartis svarbiausiose artimose apgyvendinimo vietose.
Šie Komisijos teiginiai sustiprina teiginį dėl to, kad svarbiausia yra žinoti, kaip smulkūs kelionių organizatoriai gali ateityje
reaguoti į trijų stambiųjų kelionių organizatorių pajėgumų sumažinimą žemiau nei konkurencinis lygis. Atvirkščiai, jie aiškiai
įrodo šių dviejų antrinių subjektų norą pasinaudoti rinkos teikiamomis galimybėmis.
Pirma, faktas, kad vietų lėktuvuose atžvilgiu
Cosmos (Monarch)
suteikia pirmenybę stambiesiems, o ne smulkiesiems kelionių organizatoriams, neleidžia Komisijai teigti, kad apribojus pajėgumus
žemiau nei konkurencinis lygis, šis subjektas suteiktų pirmenybę savo interesams, o ne tariamo dominuojančios oligopolijos
narių interesams. Naujasis kelionių organizatoriaus
Cosmos
vadovas pareiškė apie ketinimą per dvejus metus užimamą rinkos dalį padidinti nuo 3,5 % iki 5 %. Todėl
Cosmos
turi ATOL licencijas gabenti 1,1 milijono keleivių (
ATOL, Air Travel Organisers‘ Licence, Civil Aviation Authority
išduota licencija).
Antra, dėl tų pačių priežasčių sunkumai, su kuriais sudarydama apgyvendinimo sutartis kai kuriose artimuose kurortuose susiduria
Virgin Sun,
būtų lengvai išsprendžiami, jei stambieji subjektai sumažintų kambarių paklausą. Iš taikant proceso organizavimo priemones
prie bylos pridėto 1999 m. rugpjūčio 16 d.
Virgin Sun
rašto Komisijai matyti, kad lengvai galima gauti pakankamai geros kokybės vietų daugelyje Viduržemio jūros kurortų, išskyrus
populiariausius, pavyzdžiui, Balearų salas, kuriose stambieji kelionių organizatoriai vis dažniau sudaro ilgalaikes sutartis
su viešbučiais, apsunkindami smulkiųjų organizatorių galimybes gauti pageidaujamų vietų. Tačiau iš šio laiško taip pat aišku,
kad kelionių organizatoriai, pavyzdžiui,
Virgin Sun
atidžiai stebi šiose populiariausiose rinkose galinčias atsirasti galimybes. Todėl jei stambieji kelionių organizatoriai,
sumažindami pajėgumus, nepanaudotų kambarių, dėl kurių jie buvo susitarę, juos tuojau panaudotų smulkieji kelionių organizatoriai,
siekdami padidinti rinkai pateikiamą kelionių paketų kiekį. Reikia priminti, kad
Virgin Sun
yra neseniai įsteigtas
Virgin Travel Group
artimų atstumų kelionių organizatorius, kuris nuo 1999 m. gegužės mėn. siūlo organizuotas keliones į populiariausius kurortus,
pavyzdžiui, į Korfu, Kosta Blanką, Kosta del Solį, Maljorką, Menorką, Ibisą, Portugaliją, Rodą, Gran Kanariją, Tenerifę ir
Turkiją, išvykstant iš Londono Gatviko ir Mančesterio oro uostų, ir kurio tikslas,
Virgin Travel Group
prezidento manymu, yra per dešimt metų pasiekti
Thomson
rinkos dalį. Reikia pastebėti, kad
Virgin Travel Group
turi ATOL licenciją gabenti 400 000 keleivių.
Be to, du finansiškai stipriausi artimų atstumų kelionių rinkos konkurentai
British Airways Holidays
(375 000 ATOL keleivių licencijų 1999 m.) ir
Kuoni
(230 000 organizuotų 1998 m. Jungtinėje Karalystėje parduotų kelionių) taip pat galėtų greitai padidinti savo pajėgumus,
jei stambieji kelionių organizatoriai bandytų sudaryti kolektyvinę dominuojančią padėtį.
Ketvirta, reikia pažymėti, kad per administracinę procedūrą pateiktas ir Komisijos neginčytas 59 atrinktų smulkiųjų kelionių
organizatorių dalies dvylikos populiariausių stambiųjų kelionių organizatorių aptarnaujamų artimų atstumų kurortų rinkoje
tyrimas, rodo, kad visus šiuos kurortus aptarnauja mažiausiai keturi smulkieji kelionių organizatoriai; populiariausius kurortus,
pavyzdžiui, Korfu, Rodą, Maljorką ar kontinentinę Ispaniją, aptarnauja didelis jų skaičius (nuo 20 iki 30 smulkiųjų kelionių
organizatorių), o keletas smulkiųjų kelionių organizatorių (pavyzdžiui,
Cosmos
,
Manos
arba
Virgin Holidays
) aptarnauja praktiškai visus kurortus (žr. ieškinio 8 priedo 1 lentelę, ieškovės eksperto profesoriaus D. Neven pranešimą
„Konkurencija Jungtinės Karalystės kelionių į užsienį paketų rinkoje, ekonominė analizė“, 1999 m. liepos mėn.). Šis tyrimas
rodo, kad smulkieji kelionių organizatoriai siūlo panašius produktus (nakvynių ir paslaugų prasme) panašiomis ar net mažesnėmis
kainomis nei stambieji kelionių organizatoriai.
Penkta, priešingai nei sprendimo 83 konstatuojamojoje dalyje teigia Komisija, iš šio tyrimo matyti, kad ši institucija neginčija,
jog smulkiesiems kelionių organizatoriams paprastai pavyksta pasiekti panašias į stambiųjų organizatorių apgyvendinimo sąlygas
artimuose kurortuose. Šiame tyrime nagrinėjami 20 populiarių artimų kurortų viešbučių ir
Airtours
taikytos kainos lyginamos su dviejų smulkiųjų kelionių organizatorių
Panorama
ir
Direct
(kuriuos vėliau įsigijo
Airtours
) kainomis; jis rodo, kad kainos panašios, o kai kuriais atvejais smulkiesiems organizatoriams taikytos net geresnės sąlygos
nei
Airtours
, nors pastarasis rezervavo kur kas daugiau nakvynių nei smulkieji kelionių organizatoriai.
Iš to matyti, kad tokiu atveju smulkieji kelionių organizatoriai norėtų patiekti papildomų pajėgumų. Tačiau norint nustatyti
jų galimybes taip pasielgti, reikia konkrečiau išanalizuoti, ar vietų lėktuvuose ir kelionių agentūrų rinka yra jiems pakankamai
prieinama.
iii) Dėl smulkiesiems kelionių organizatoriams prieinamų vietų lėktuvuose
Sprendime nurodoma, kad vietų lėktuvuose ir kelionių agentūrų rinka smulkiesiems kelionių organizatoriams nėra pakankamai
prieinama, o koncentracija tik apsunkintų padėtį (sprendimo 78, 79 konstatuojamosios dalys ir 83 konstatuojamosios dalies
pabaiga). Dėl savo mažo dydžio jie negalėtų pasiekti tokios pat masto ir gamos ekonomijos kaip stambieji organizatoriai. Jie
negalėtų užsakomųjų skrydžių įmonei užtikrinti, kad lėktuvas bus užpildytas (galbūt išskyrus tik keletą populiariausio sezono
dienų), ir didėtų rizika, jog oro bendrovės lėktuvų užpildymas bus neoptimalus. Todėl, kompensuodama šią padidėjusią riziką,
oro bendrovė smulkiesiems organizatoriams greičiausiai nustatys didesnę vienos vietos kainą nei stambiesiems organizatoriams
(sprendimo 78 konstatuojamoji dalis). Smulkūs kelionių organizatoriai nurodė, kad jau dabar jie sunkiai gali gauti vietų pageidaujamomis
datomis (ypač savaitgaliais) ir dideliuose turistiniuose oro uostuose (Gatvike ir Mančesteryje). Kelionių organizatoriai ir
oro bendrovės nurodė, jog norėdami pasiekti pagrindinius klientų regionus ir sudaryti patikimą „nacionalinį“ tinklą jie privalo
siūlyti išvykimus ir iš šių dviejų oro uostų, nes kitaip jų perspektyvos peržengti mažo konkurento stadiją būtų menkos (sprendimo
79 konstatuojamoji dalis).
Sprendimo 80 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat nurodo:
„Stambieji kelionių organizatoriai jau kontroliuoja didelę nepriklausomiems subjektams parduodamų vietų lėktuvuose dalį. Pavyzdžiui,
vienas kelionių organizatorius pastebėjo, kad vienintelis po koncentracijos išliksiąs tiekėjas nepriklausomam sektoriui
Monarch
jau laikėsi tendencijos pirmiau patenkinti stambiųjų kelionių organizatorių poreikius, kurie sudarė daugiau kaip pusę tretiesiems
asmenims parduodamų jos bilietų, ir tik paskui tenkinti nepriklausomų subjektų poreikius; be to, negavęs informacijos apie
stambiųjų kelionių organizatorių poreikius, šis vežėjas net atsisakydavo su atitinkamu subjektu svarstyti ateinančių metų
programą.“
Pirmosios instancijos teismas pirmiausia pastebi, kad iš sprendimo 2 lentelės (159 konstatuojamoji dalis), kurioje nurodomos
stambiausių vietų lėktuvuose tiekėjų tretiesiems asmenims (į šiuos duomenis patenka pardavimas tretiesiems asmenims, pardavimas
stambiesiems kelionių organizatoriams bei tarp jų, taip pat ir smulkiesiems organizatoriams) rinkos dalys, matyti, kad po
koncentracijos
Airtours/First Choice
kontroliuotų mažiau kaip vieną ketvirtadalį vietų lėktuvuose pasiūlos tretiesiems asmenims, o trys stambieji kelionių organizatoriai
kartu siūlytų mažiau nei pusę, turint omenyje, kad
Thomson
labai mažai dalyvauja šioje rinkoje. Iš to matyti, kad esminius trečiųjų asmenų vietų lėktuvuose poreikius visuomet tenkins
nuo stambiųjų kelionių organizatorių nepriklausomi subjektai. Ši situacija užtikrina tam tikras garantijas smulkiesiems kelionių
organizatoriams, nes tik du iš trijų stambiųjų kelionių organizatorių aktyviai dalyvauja šioje rinkoje, o nepriklausomi tretieji
asmenys yra svarbus vietų lėktuvuose šaltinis.
Nesama įrodymų, kad koncentracija labai pakeistų šią padėtį, priešingai Komisijos teiginiui, jog galima dar didesnė būsimo
ieškovės ir
First Choice
darinio vietų lėktuvuose racionalizacija, kuri sumažins prieinamų vietų skaičių ir padidins smulkiųjų organizatorių problemas.
Kaip tvirtina ieškovė, koncentracija neturės neigiamo poveikio trečiųjų asmenų galimybėms gauti vietų lėktuvuose, jei
Airtours
ir
First Choice
naudotų daugiau vietų lėktuvuose po koncentracijos susidariusioje grupėje (nukentėtų tretieji kelionių organizatoriai, dabar
besinaudojantys
Airtours International
ir
Air 2000
), nes atsilaisvintų atitinkamas vietų skaičius kitose oro bendrovėse, anksčiau rezervuotose
Airtours
ir
First Choice
. Tą patį Komisija teigė 1999 m. kovo 8 d. Sprendime
Westdeutsche Landesbank prieš Carlson/Thomas Cook
(byla IV/M.1341) (OL C 102, p. 9, 36 punktas), kuriame ji nurodė, kad „jei naujas darinys
Thomas Cook
pakeistų savo strategiją, siekdamas panaudoti užsakomųjų skrydžių pajėgumus grupės viduje (pavyzdžiui, prieinamus
Caledonian
), o ne pirkti juos iš trečiųjų asmenų, tai atsirastų naujų pajėgumų pas trečiuosius asmenis ir jie taptų prieinami klientams,
kurie iki tol pirkdavo iš
Flying Colors
arba
Caledonian
“. Komisija nepateikė įtikinamų įrodymų, kad šis argumentas šiuo atveju netaikytinas.
Dėl sprendimo 80 konstatuojamojoje dalyje pateiktų aiškinimų pakanka konstatuoti, kad ieškovė per procesą Pirmosios instancijos
teisme, neginčijant Komisijai, tvirtino, jog
Monarch
liudijo, kad ji nesuteikia pirmenybės stambiems organizatoriams mažųjų sąskaita ir kad ji pripažino, jog
Thomas Cook/Carlson
susijungimas padidino jos priklausomybę nuo nuosavų užsakomųjų skrydžių įmonių neturinčių trečiųjų kelionių organizatorių,
kaip būtų įvykę
Airtours/First Choice
koncentracijos atveju.
Antra, Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad, kaip tvirtino ieškovė, vieno pagrindinių vietų lėktuvuose brokerių
Hunt&Palmer
, kurio veikla yra derinti paklausą ir pasiūlą, parduodant kelionių organizatoriams „likusius“ pajėgumus, kuriuos oro bendrovės
pageidauja parduoti (ieškinio 39 priedas), liudijimas rodo, kad smulkieji kelionių organizatoriai vietų lėktuvuose vienam
sezonui (arba trumpesniam laikui), išvykstant savaitgaliais, gali gauti iš keturių šaltinių: užsienio oro vežėjų, reguliarių
skrydžių bendrovių, pigių skrydžių bendrovių ir nepriklausomų Jungtinės Karalystės užsakomųjų skrydžių įmonių. Reikia pažymėti,
kad Jungtinėje Karalystėje yra mažiausiai penkiolika nepriklausomų brokerių ir kad šio fakto Komisija neginčijo.
Šie argumentai, kuriais Komisija ginčija aprūpinimo šaltinių patikimumą, nėra įtikinami.
Pirmas šaltinis yra paskirties oro uoste įsikūrę užsienio oro vežėjai (
Spanair, Air Europa
arba
Futura
).
Komisija teigia, kad šie vežėjai nelaikytini gyvybinga išeitimi, nes jiems sunku užsitikrinti tinkamą tvarkaraščių laiką pagrindiniuose
Jungtinės Karalystės oro uostuose, pavyzdžiui, Gatvike. Be to, jų orlaiviai nėra laikomi Jungtinės Karalystės oro uostuose
ir turėtų atskristi į Jungtinę Karalystę ryte bei grįžti vakare, taigi klientai turėtų išskristi vėlai vakare ir grįžti anksti
ryte. Tokie tvarkaraščiai iš esmės sutrumpintų realią atostogų trukmę ir būtų nepopuliarūs tarp vartotojų. Tačiau šiam argumentui
prieštarauja
Hunt&Palmer
nuomonė, pagal kurią šie skrydžiai pirmyn atgal galėtų vykti Gatvike.
Bet kuriuo atveju svarbu nustatyti tai, ar nepakankamos kelionių paketų pasiūlos atveju smulkieji kelionių organizatoriai
galės tinkamomis sąlygomis gauti papildomų vietų lėktuvuose, o ne tai, ar jie galės naudotis geriausiais išvykimo oro uostais
ir tvarkaraščiais. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, jog Komisija nemanė, kad reikia dar labiau suskirstyti Jungtinės Karalystės
organizuotų artimų atstumų kelionių rinką ir kelionių organizatoriams teikiamų užsakomųjų skrydžių vietų lėktuvuose skaičių
pagal, pavyzdžiui, regionus arba išvykimo oro uostus. Atvirkščiai, reikia pastebėti, kad Komisija savo sprendime (45 konstatuojamoji
dalis) teigė, kad kainos ir išlaidos yra sąlygiškai vienodos, todėl galima manyti, kad regionai ir vietinės rinkos pakankamai
persidengia, kad šioje byloje paklausos atžvilgiu jie būtų laikomi vientisa nacionaline rinka (jei svarstoma „pakaitalų grandinės“
atžvilgiu). Komisija priėjo prie tokios išvados (45 konstatuojamoji dalis) nurodžiusi faktą, kad vartojai yra linkę išvykti
iš artimiausio jų gyvenamajai vietai oro uosto, pabrėžusi, kad dėl oro uosto mokesčių ir kitų susijusių veiksnių išvykimo
iš mažų regioninių oro uostų kainos dažnai yra didesnės nei iš didelių atostogų oro uostų (Londono Gatviko ir Mančesterio),
ir įvertinę, kad kainos priedas (arba siūloma nuolaida), palyginti su visa kelionės kaina, yra sąlygiškai mažas, ypač atsižvelgus
į kelionės iki pigesnio bet toliau esančio oro uosto kainą. Pasiūlos atžvilgiu yra taip pat, nes Komisija mano, kad (sprendimo
45 konstatuojamoji dalis) kelionių organizatoriai parduoda savo produktus nacionaliniu mastu ir nediferencijuoja jų kainos
ar kuriuo nors kitu požiūriu skirtingų regionų vartotojams. Be to, kelionių organizatoriai ir oro bendrovės paprastai gali
lengvai keisti orlaivius ir skrydžius tarp skirtingų oro uostų, išskyrus tik ribotai prieinamą Gatviko oro uostą (sprendimo
46 konstatuojamoji dalis).
Dėl Komisijos argumento, kad užsienio oro bendrovių naudojami orlaiviai paprastai turi atskristi į Jungtinę Karalystę ryte
bei grįžti vakare, sudarydami nepatogumų vartotojams, reikia pastebėti, kad šis argumentas nepagrįstas, nes vidutinis skrydis
Europos viduje trunka apie dvi valandas. Todėl paskirties oro uostuose įsikūrę vežėjai gali per dieną įvykdyti keletą skrydžių
pirmyn ir atgal ir, pavyzdžiui, ryte atlikti pirmą skrydį Ispanija–Jungtinė Karalystė ir antrą skrydį Jungtinė Karalystė–Ispanija,
o vakare – pirmą skrydį Ispanija–Jungtinė Karalystė ir antrą skrydį Jungtinė Karalystė–Ispanija.
Reikia pastebėti, kad per administracinę procedūrą ieškovė, neginčijant Komisijai, tvirtino, kad paskirties oro uostuose įsikūrę
vežėjai 1998 m. (paskutiniais metais, kurių duomenys buvo prieinami priimant sprendimą) suteikė daugiau kaip vieną milijoną
vietų atostogautojams, įsigijusiems kelionių paketus, ir atostogautojams, įsigijusiems vien skrydžio bilietus, ir kad paskirties
vietose įsisteigusių gabentojų suteiktų vietų skaičius pastaraisiais metais sparčiai augo.
Iš to matyti, kad, priešingai nei teigia Komisija, šie vežėjai galėtų užimti svarbią vietą, jei, progai pasitaikius, smulkūs
kelionių organizatoriai siektų padidinti kelionių paketų skaičių.
Antras šaltinis yra reguliarių skrydžių bendrovės (pavyzdžiui,
Debonair, Flightline
arba
CityFlyer
), kurių užimtumas savaitgaliais yra mažas dėl verslo kelionių trūkumo.
Komisija mano, kad reguliarių skrydžių bendrovių Jungtinėje Karalystėje pateikiamos vietos nėra svarbus veiksnys, nes
British Airways
tokio tipo skrydžiams skiria labai menką pajėgumų dalį. Taip yra dėl didesnių kainų, fakto, kad reguliarių skrydžių bendrovės
nevykdo tiesioginių skrydžių į atostogų vietas, laisvų vietų trūkumo ir tvarkaraščių nelankstumo.
Tačiau šie veiksniai nėra didelės kliūtys smulkiems kelionių organizatoriams, siekiantiems padidinti savo pajėgumus. Dėl kainų
skirtumo reikia pastebėti, kad gabenimo oru kaina sudaro menką kelionės paketo kainos dalį. Pavyzdžiui, rugpjūčio mėnesį skrydžio
Liverpulis–Malaga kaina su
EasyJet
buvo 108 svarai, o Stansted–Malaga su
Go
– 140 svarų, nors rugpjūčio mėnesį keturiolikos dienų kelionės paketo į Marbelją (Ispanija) kaina
Virgin Holidays
sudarė 1598 svarus,
Bath Travel
– 1698 svarus, o
Airtours
– 1738 svarus (ieškinys, 8 priedas, 2 lentelė, 40 priedas). Bet kuriuo atveju vežimo kaina sudaro mažiau kaip 10 % kelionės
paketo kainos. Šiuo klausimu per administracinę procedūrą ieškovė perdavė lentelę (ekonominio tyrimo pranešimo 5 lentelė,
ieškinio 8 priedas), kurioje lyginamos įvairių krypčių ir įvairių datų reguliarių ir užsakomųjų skrydžių kainos. Ši lentelė
buvo parengta remiantis
Airtours
neseniai įsigyto smulkaus kelionių organizatoriaus
Panorama
pateiktais duomenimis. Galima manyti, kad iš kitų smulkiųjų kelionių organizatorių įmanoma gauti panašius duomenis. Iš ekonominio
tyrimo pranešimo matyti, kad kainų skirtumai svyruoja nuo 20 iki 30 svarų, o tai daro labai nedidelę įtaką kelionių paketų
kainoms ir smulkiųjų kelionių organizatorių, naudojančių reguliarius skrydžius, konkurencingumui. Šiuo klausimu reikia pažymėti,
kad kainos skirtumas atsiranda dėl pareigos reguliarių skrydžių atveju mokėti oro uosto mokesčius.
Dėl reguliarių skrydžių bendrovių siūlomų sąlygų, ypač datų ir tvarkaraščių, reikia pažymėti, kad dviem iš penkių ieškovės
cituotų atvejų
Panorama
iki įsigijimo surinkti duomenys rodo, jog įmanoma užsitikrinti išvykimus šeštadienį ir sekmadienį. Be to,
Hunt&Palmer
pareiškimas įrodo, kad vietų lėktuvuose brokerių darbo esmė yra surasti savaitgaliais vykdomų skrydžių. Pačiame sprendime
(38 išnaša) pastebima, kad
British Airways
siūlo kai kuriuos užsakomuosius skrydžius savaitgaliais iš Jungtinės Karalystės regioninių oro uostų, naudojant tuo metu
reguliariems skrydžiams nereikalingus orlaivius. Dėl išvykimo oro uostų reikia atkreipti dėmesį į tai, kas anksčiau buvo nuspręsta
užsienio oro vežėjų atžvilgiu. Atsakant, ar tik dalies, o ne visų vietų lėktuve įsigijimas yra esminė kliūtis, reikia pastebėti,
kad ieškovės nurodytų brokerių taikomų kainų pavyzdžiai įrodo, jog kainų skirtumas yra tik minimalus (mažiau kaip 10 %) ir
kad vienos vietos kaina gali būti mažesnė perkant tik dalį, o ne visas vietas lėktuve (žr. profesoriaus D. Neven pranešimą
ieškinio 8 priede).
Dėl riboto reguliarių skrydžių bendrovių aptarnaujamų krypčių skaičiaus reikia pastebėti, kad, neįskaitant pagrindinių Ispanijoje
esančių turistinių vietovių, ieškovės nurodytos reguliarių skrydžių bendrovės skraido į Prancūzijos pietus ir Italiją. Bet
kuriuo atveju užsienio oro vežėjai prireikus gali net kompensuoti reguliarių skrydžių bendrovių trūkumą aptarnaudami kitus
kurortus.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad, priešingai nei teigia Komisija, smulkieji kelionių organizatoriai gali naudoti reguliarių
skrydžių bendroves veiksmingai padidindami savo pajėgumus, siekdami pasipriešinti galimiems stambiųjų kelionių organizatorių
apribojimams.
Trečias šaltinis yra pigių skrydžių bendrovės (pavyzdžiui,
Ryanair
arba
Go
), kurių pajėgumai pastaraisiais metais labai išaugo ir kurios gali pasiūlyti vartotojams priderintas paslaugas. Ieškovė pateikė
žemėlapį, kuriame nurodomos pagrindinės pigių skrydžių bendrovių aptarnaujamos vietovės (pareiškimo 40 priedas) ir iš kurio
matyti, kad pagrindinius Ispanijos Viduržemio jūros kranto kurortus aptarnauja bent viena bendrovė, o dažnai dvi ar net trys:
Barseloną (iš Lutono oro uosto –
Debonair
, iš Liverpulio –
EasyJet
, iš Gatviko –
AB Airines
), Palmą (iš Lutono oro uosto –
EasyJet
, iš Stanstedo –
Go
), Ibisą (iš Stanstedo –
Go
), Alikantę (iš Stanstedo –
Go
) ir Malagą (iš Liverpulio –
EasyJet
, iš Stanstedo –
Go
).
Ketvirtas šaltinis yra nepriklausomos Jungtinės Karalystės užsakomųjų skrydžių įmonės (pavyzdžiui,
Monarch, European Air Charter, British World
arba
Titan
), kurios taip pat naudoja mažus nedidelių eksploatavimo išlaidų orlaivius. Atsižvelgiant į tai, kad jos sudaro daugiau kaip
50 % užsakomųjų skrydžių rinkoje tretiesiems asmenims siūlomos pasiūlos (žr. sprendimo 2 lentelę, 159 konstatuojamąją dalį),
reikia padaryti išvadą, kad, priešingai nei teigia Komisija, šios bendrovės turi pakankamai pajėgumų, kad smulkiems kelionių
organizatoriams taptų patikimu apsirūpinimo šaltiniu.
Pagaliau Komisija neatsižvelgė į tai, kad, siekdami išsaugoti verslą, integruoti kelionių organizatoriai privalo maksimaliai
užpildyti savo orlaivius. Kadangi jų orlaiviai sudaro labai svarbią fiksuotų išlaidų dalį, didžiųjų kelionių organizatorių
oro bendrovės būtų linkusios smulkiems kelionių organizatoriams siūlyti vietas, kurios liktų laisvos, Komisijos nurodytu atveju
didiesiems kelionių organizatoriams labai sumažinus pajėgumus.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija neteisingai teigė, jog mažiesiems kelionių organizatoriams nebus pakankamai geromis
sąlygomis prieinamos vietos lėktuvuose, kad šie bandytų padidinti pajėgumus, siekdami pasinaudoti produktų stygiumi, susidariusiu
dėl konkurencijai prieštaraujančios koncentracijos.
iv) Dėl platinimo prieinamumo smulkiesiems kelionių organizatoriams
Sprendimo 81 ir 82 konstatuojamosiose dalyse Komisija nurodo kai kuriuos sunkumus, su kuriais susiduria smulkieji kelionių
organizatoriai, pavyzdžiui, diskriminacines sąlygas, kurias jie patiria stambiųjų integruotų kelionių organizatorių kelionių
agentūrose dėl komisinių dydžio, palankesnio pastarųjų produktų pardavimo, katalogų ir nuolaidų pateikimo, kurie jiems trukdo
veiksmingai konkuruoti su stambiaisiais kelionių organizatoriais.
Ieškovė kritikuoja Komisijos teiginį, kad vertikali stambiųjų kelionių organizatorių integracija sumažino platinimo prieinamumą,
nes, ieškovės manymu, vertikali integracija sukuria nepriimtiną šalinantį poveikį tik tuomet, jei platinimo lygiu egzistuoja
horizontali platinimo jėga, o šiuo atveju to nėra.
Komisija tvirtina, kad stambieji kelionių organizatoriai kontroliuoja visus didžiuosius nacionalinius kelionių agentūrų tinklus
ir daugumą prekybos vietų. Šiose agentūrose kitų subjektų produktai parduodami mažiau palankiomis sąlygomis, pavyzdžiui, kontroliuojančios
bendrovės produktai traktuojami palankiau ir tai sudaro esminę kliūtį įeiti į rinką ir augti smulkiesiems kelionių organizatoriams.
Kitų platinimo kanalų, pavyzdžiui, skambučių centrų ir interneto, atžvilgiu Komisija teigia, kad jie dar nėra gyvybingas kelionių
agentūrų pakaitalas, kaip galima matyti iš stambiųjų subjektų, pavyzdžiui,
First Choice
pastangų įsteigti ar įsigyti kelionių agentūrų tinklą.
Reikia priminti, kad klausimas kyla ne dėl to, koks turi būti kelionių organizatoriaus dydis, kad jis galėtų rinkoje rungtis
su stambiaisiais kelionių organizatoriais, o dėl to, ar Komisijos nurodytame nekonkurenciniame kontekste jau esantys rinkoje
smulkieji kelionių organizatoriai galėtų pakankamai geromis sąlygomis naudotis platinimo rinka ir parduoti kelionių paketus
vartotojams didesniais kiekiais. Tiesiog paanalizavus sprendimą matyti, kad yra taip, kaip teigia ieškovė.
Pirmiausia reikia pažymėti, kad koncentracija, kaip Komisija nurodė sprendimo 32 konstatuojamojoje dalyje, bendrai neturėtų
sukurti arba sustiprinti dominuojančios padėties kelionių agentūrų paslaugų srityje, nepaisant to, ar įskaitomas tiesioginis
kelionių organizatorių paketų pardavimas ir pardavimas per atstumą (t. y. telefonu), nes bendra jų dalis kelionių agentūrų
pardavimo punktų rinkoje yra maža (apie 15 %).
Iš sprendimo (81 konstatuojamoji dalis) matyti, kad apie 40 % visų kelionių agentūroms tarpininkaujant parduodamų kelionių
į užsienį paketų parduodami nepriklausomų agentūrų. Antra, pati Komisija pripažįsta (31 konstatuojamoji dalis), kad egzistuoja
ir sėkmingai vystomi kiti pardavimo būdai, pavyzdžiui, tiesioginis pardavimas telefonu arba per internetą, kurie jau dabar
sudaro apie 20 % visų kelionių paketų pardavimų ir padidina smulkiųjų kelionių organizatorių galimybes veiksmingai platinti
savo produktus ribotos pasiūlos sąlygomis. Šiuo atžvilgiu yra svarbu, kad
Direct Holidays
(
Airtours
įsigytas nepriklausomas kelionių organizatorius), kuris visus savo paketus parduoda tiesiogiai, labai išaugo 1995–1996 metais
(kai didieji kelionių organizatoriai susidūrė su finansiniais sunkumais) (ieškinio 9.18 punktas). Šuo atžvilgiu reikia pažymėti,
kad ieškovė, Komisijai neginčijant, pabrėžė (ieškinio 9.19 punktas), jog per administracinę procedūrą Komisija gavo toliau
nurodytus trečiųjų asmenų liudijimus dėl tiesioginio pardavimo kaip gyvybingo priėjimo prie rinkos (cituojami ieškinio 7 priedo
– atsakymo į pranešimą apie kaltinimus 3.57 punkte):
–
Thomas Cook
nurodė, kad „dabartinė tendencija tolsta nuo tradicinio būdo rezervuoti kelionę pas kelionių agentą asmeniškai.
British National Travel Survey Report
rodo, kad netiesioginis rezervavimas nuo septintojo dešimtmečio pabaigos išaugo nuo 29 % visų rezervavimų 1992 metais <...>
iki 34 % – 1998 metais“,
–
Thomson
pareiškė nuomonę, kad „vartotojų, kurie rezervuoja kelionę netradiciniu tiesioginio pirkimo būdu, skaičius auga kaip ir vartotojų,
kurie tiesioginį pirkimą laiko alternatyva rezervavimui per tradicinį prekybos gatvėje įsikūrusį kelionių agentą“,
–
Virgin Holidays
nurodė: „būdami kelionių organizatoriai mes neturime platinimo tinklo. Iš savo pardavimo matome didelį per „
call
centrus“ perkamų kelionių skaičiaus padidėjimą. Mes taip pat konstatavome kelionių skaičiaus pardavimo per teletekstų agentūras
augimą“.
Dėl sunkumų, su kuriais susiduria smulkieji kelionių organizatoriai (nurodyti sprendimo 81 ir 82 konstatuojamosiose dalyse),
pažymėtina, kad net jei tokia praktika būtų nustatyta ir laikoma legalia, ji labai neribotų smulkiųjų kelionių organizatorių
galimybių pasinaudoti Komisijos numanomu pajėgumų trūkumu įvykus koncentracijai. Todėl galima manyti, kad atsižvelgus į vartotojų
poreikius ir būtinumą didinti pajamas kelionių agentūros negalėtų atsisakyti tinkamomis kainomis siūlyti smulkiųjų kelionių
organizatorių produktų, net jei vertikaliai integruotų kelionių organizatorių agentūros pirmiau siūlytų savo grupės, o ne
konkurentų produktus.
Bet kuriuo atveju, kadangi beveik 40 % visų kelionių paketų parduodama ne per stambiųjų kelionių organizatorių kontroliuojamas
agentūras, smulkieji kelionių organizatoriai turėtų gauti priėjimą prie platinimo pakankamai geromis sąlygomis, kad galėtų
parduoti tuos pajėgumus, kurie atsirastų tuo atveju, jei stambieji kelionių organizatoriai nutartų riboti pajėgumus žemiau
nei konkurencinis lygis.
Iš to matyti, kad Komisija neteisingai manė, jog smulkieji kelionių organizatoriai negalės platinti produktų vartotojams pakankamomis
sąlygomis, kad galėtų iš esmės padidinti jų pajėgumus, siekdami pasinaudoti produktų trūkumo, kuris, Komisijos nuomone, atsirastų
koncentraciją leidus, sudarytomis galimybėmis.
Iš viso to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija nepakankamai įvertino smulkiųjų kelionių organizatorių galimybę padidinti pajėgumus,
pasinaudojant stambiųjų kelionių organizatorių sukelto bendro pajėgumų trūkumo sudarytomis galimybėmis, ir taip pasipriešinti
kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymui po koncentracijos, apie kurią pranešta.
b)     Dėl galimos kitų kelionių organizatorių reakcijos:
Reikia išnagrinėti, ar tuo atveju, jei stambieji kelionių organizatoriai pajėgumus sumažins iki žemesnio nei konkurencinis
lygio, kitų Bendrijos valstybių ar Jungtinės Karalystės tolimų atstumų paketų rinkos kelionių organizatoriai negalės patekti
į Jungtinės Karalystės artimų atstumų paketų rinką.
Reikia priminti MMC 1997 m. pranešimo tekstą:
„Subjektai ateina ir pasitraukia. Nėra reikšmingų barjerų įeiti į kelionių organizatorių ar kelionių agentūrų rinką“ (1.6 punktas)
ir „<...> jei konkretaus tipo kelionių ar kelionių išvykstant iš konkretaus oro uosto ar konkrečiomis dienomis kaina pasidarytų
per didelė, kelionių organizatoriai perkeltų savo verslą į šias vietas ir pasiūlytų mažesnes kainas“ (4.15 punktas).
Reikia pastebėti, kad sprendimo 114 konstatuojamojoje dalyje Komisija pripažįsta, jog, pirma, kolektyvinė dominuojanti padėtis
gali būti ilgai išlaikyta, tik jei kliūtys įeiti į kelionių organizavimo, užsakomųjų skrydžių įmonių eksploatavimo ir kelionių
agentūrų rinką nėra reikšmingos, ir, antra, MMC 1997 m. pranešimas iš esmės patvirtina ieškovės požiūrį dėl kliūčių įeiti
į atitinkamą rinką nebuvimo.
Sprendimo 115 konstatuojamojoje dalyje Komisija pastebi, kad nuo 1997 m. MMC pranešimo paskelbimo sektoriuje įvyko reikšminga
koncentracija, ir mano, kad įėjimo į rinką kliūtys jau yra didesnės (jų „galia didesnė“) ir jos dar stiprės, jei numatoma
koncentracija įvyks. Komisija teigia:
„Kad galėtų panaikinti kolektyvinės dominuojančios padėties grėsmę, įėjimas į rinką, aišku, neturi būti lengvai įmanomas.
Bet koks įsikūrimas rinkoje turi taip pat būti gyvybingas; rinkoje, kurioje dydis yra svarbus faktorius, įmonė turi turėti
arba greitai įgyti pakankamą dydį, kad galėtų veiksmingai konkuruoti su dominuojančiais tiekėjais. Komisija mano, kad šiuo
atveju toks scenarijus yra mažai tikėtinas“.
Reikia priminti, kad, kaip ir esamų konkurentų atveju, svarbu žinoti ne tai, ar galimi konkurentai gali tapti pakankamai dideli,
kad pajėgtų konkuruoti su stambiaisiais kelionių organizatoriais, bet tai, ar konkurentai turi galimybę pasinaudoti stambiųjų
kelionių organizatorių pajėgumų rinkoje sumažinimu iki žemesnio nei konkurencinis lygio. Šiame kontekste Komisija negali teigti,
jog vien todėl, kad sunku pasiekti tam tikrą dydį, kelionių organizatoriai, siūlantys kitus produktus (pavyzdžiui, tolimų
atstumų paketus) ar veikiantys kitose šalyse (pavyzdžiui, Vokietijoje arba Olandijoje), negali veiksmingai ir greitai įeiti
į Jungtinės Karalystės artimų atstumų paketų rinką, jei stambieji kelionių organizatoriai nuspręstų itin apriboti konkurenciją.
Reikia pažymėti, kad kaip galimus konkurentus, galinčius greitai įeiti į Jungtinės Karalystės rinką pajėgumų sumažinimo arba
kainų padidinimo atveju, ieškovė nurodo kitus Europoje veikiančius žinomus kelionių organizatorius, pavyzdžiui,
Neckermann
ir
TUI
.
Be to, šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad sprendime netiriama, koks yra apgyvendinimo kelionės metu konkurencijos lygis,
nors apgyvendinimo pajėgumų tiekimas yra labai svarbus atitinkamos rinkos dinamikos suvokimui, ypač kiek ji susijusi su, pirma,
tariamos oligopolijos narių galimybėmis veikti nepriklausomai nuo artimų atstumų viešbučių ir, antra, nuo to priklausančiomis
esamų ar potencialių konkurentų galimybėmis reaguoti į galimą stambiųjų kelionių organizatorių pajėgumų sumažinimą. Mažai
tikėtina, kad stambiųjų kelionių organizatorių sprendimais sumažinti pajėgumus atlaisvintos vietos viešbučiuose nebus tuojau
rezervuotos kitų kelionių organizatorių, kurių dokumentai ir parodymai, pateikti per administracinę procedūrą, įrodo jų norą
gauti tokių apgyvendinimo pajėgumų (žr., pavyzdžiui, 224 punkte minėtą
Virgin Sun
laišką).
Todėl kiekvienas stambusis kelionių organizatorius turėtų atsižvelgti į riziką, susijusią su viešbučių reakcija į pastebimą
vietų skaičiaus rezervavimo sumažėjimą, atsiradusį ne dėl paklausos sumažėjimo, bet dėl sprendimo sumažinti pajėgumus konkurencijai
prieštaraujančiais sumetimais. Stambieji kelionių organizatoriai gali negauti pakankamo skaičiaus ir kokybės vietų kitiems
sezonams.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad nors Komisija ištyrė kliūtis vystytis labiau nei tam tikras dydis, ji neatsižvelgė, kaip
privalėjo, į faktą, kad kliūčių įeiti į rinką nebuvimas turėtų leisti potencialiems konkurentams patekti į atitinkamą rinką,
siekiant patiekti savo produktus, ir todėl veiksmingai ir greitai reaguoti tuo atveju, jei dėl stambiųjų kelionių organizatorių
politikos pajėgumų srityje derinimo pajėgumai taptų nepakankami.
c)     Dėl galimos vartotojų reakcijos
Norint įrodyti, kad dėl koncentracijos susidariusi oligopolija turės galimybę veikti nepriklausomai nuo vartotojų, reikia
atsakyti į klausimą, kokia bus Jungtinės Karalystės vartotojų reakcija, ir nustatyti, ar jie bus pasiryžę ieškoti kitų alternatyvų,
jei artimų atstumų paketų kaina labai išaugtų ar atsirastų tokių atstumų kelionių paketų trūkumas.
Sprendimo 124 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad vartotojai neturi jokios pirkimo galios ir kad tai susiejus su
kitais rinkos veiksniais jiems yra sunku lyginti konkuruojančius produktus, remiantis ribota kelionių organizatorių brošiūrose
pateikta informacija, dėl ko sumažėja vartotojų galimybė ištaisyti bet kokį nekonkurencinį pasiūlos aspektą.
Ieškovės nuomone, daugelis rinkos tyrimų įrodo, kad prieš pasirinkdami kelionę daugelis atostogautojų aplanko daugiau kaip
vieną kelionių agentūrą ir kad 85 % iš jų kaina yra svarbiausias kriterijus pasirenkant pirkinį. Todėl individualūs vartotojai
gali „balsuoti kojomis“ ir ieškoti pigesnių kelionių, taip skatindami kelionių organizatorius nustatyti konkurencingas kainas.
Komisijos manymu, negalima teigti, kad tokių produktų, kokie yra kelionių paketai, rinkoje vartotojai turi kompensuojančią
ir reikšmingą pirkimo galią.
Tačiau reikia pabrėžti, kad tai, jog dėl išsibarstymo vartotojai neturi pastebimos pirkimo galios, neturi būti painiojama
su klausimu, ar jie gali reaguoti į kainos padidinimą, kurį sukeltų stambiųjų kelionių organizatorių įgyvendintas pajėgumų
sumažinimas iki žemesnio nei konkurencinis lygio. Kaip tvirtina ieškovė, neginčijama, kad prieš pirkdami paketus vartotojai
lygina. Pati Komisija sprendimo 98 konstatuojamojoje dalyje pripažįsta, kad „vartotojai yra jautrūs net sąlygiškai nedideliems
panašių paketų kainų skirtumams“.
Dėl šių priežasčių Komisija nepakankamai įvertino galimą Jungtinės Karalystės vartotojų vaidmenį ieškant geresnės kainos pas
smulkiuosius kelionių organizatorius.
Be to, reikia pastebėti, kad dėl pirmojo ieškinio pagrindo buvo pastebėta, jog nors Komisija laikėsi siauro požiūrio į atitinkamų
produktų rinką, ji neabejoja nei dėl fakto, kad vartotojai vis labiau mėgsta tolimų atstumų paketus, nei dėl to, kad atsakyme
į pranešimą apie kaltinimus (ieškinio 7 priedas:
British National Travel Survey
pranešimas ir
Mintel Holidays: the booking procedure
, 1997) ieškovės nurodytas rinkos tyrimas pabrėžia Jungtinės Karalystės gyventojų tendenciją plėsti savo kelionių geografinį
plotą, pavyzdžiui, už Atlanto vandenyno. Ši aplinkybė pagrindžia ieškovės teiginį, jog yra įmanoma, kad, kainoms pakankamai
suartėjus, paklausa iš dalies pereitų prie kitų kelionių tipų, nes tyrimas aiškiai įrodo vartotojų skonio, kuris tikrai neapsiriboja
Viduržemio jūros pakrante, raidos tendenciją.
d)     Išvada
Atsižvelgiant į išsakytas pastabas, reikia padaryti išvadą, kad Komisija neteisingai įvertino numatomą smulkiųjų kelionių
organizatorių, potencialių konkurentų, vartotojų ir viešbučių savininkų reakciją ir nepakankamai įvertino jų reakciją kaip
atsvarą, užkertančią kelią kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymui.
5.     Dėl koncentracijos poveikio konkurencijai
Savo svarstymus dėl koncentracijos, apie kurią pranešta, Komisija pateikia sprendimo 139–147 konstatuojamosiose dalyse.
Pirma (139 konstatuojamoji dalis), ji tvirtina, kad dėl sandorio koncentracija padidėtų, nes labai išaugų bendra trijų stambiųjų
kelionių organizatorių rinkos dalis: nuo dabartinių 70 % (
Airtours, Thomson
ir
Thomas Cook
), remiantis Komisijos skaičiavimais, iki 83 % (pagal Nielsen – 85 %). Be to, ketvirtajam (
Cosmos
) tektų mažiau kaip 5 %, nors šiuo metu šią vietą užimančiam subjektui (
First Choice
) tenka 11 %. Tačiau iš sprendimo 139–147 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija nemanė, jog didelės rinkos dalių sumos
(virš 80 %) pakanka įrodyti kolektyvinę dominuojančią padėtį.
Antra, Komisija tvirtina (sprendimo 140 ir 141 konstatuojamosios dalys), kad dėl koncentracijos
First Choice
išnyks kaip antrinių operacijų tiekėjas ir platintojas, dėl ko nepriklausomi neintegruoti smulkieji kelionių organizatoriai
bus dar labiau atstumti. Tačiau reikia pažymėti, kad, tiriant kolektyvinės dominuojančios padėties susidarymo galimybę, numatomo
sandorio poveikio kitiems konkurentams rinkoje įvertinimas priklauso nuo to, ar pastarieji galės sutrukdyti tariamai dominuojančios
oligopolijos stabilumui. Teismas nusprendė, kad Komisija neįrodė, kad jie negalėtų to padaryti.
Trečia, Komisija teigia (sprendimo 142–147 konstatuojamosios dalys), kad sandoris padidins skaidrumą ir stambiųjų kelionių
organizatorių tarpusavio priklausomybę. Sprendimo 143 konstatuojamojoje dalyje ji teigia, kad tai, jog koncentracija per pusę
sumažintų galimus konkurencinius ryšius tarp stambiųjų kelionių organizatorių, vietoj šešių palikdama tik tris, labai padidins
oligopolijos narių tarpusavio priklausomybę ir todėl jie bus dar labiau skatinami mažinti savo pajėgumus, nes jiems bus daug
aiškiau, kad tarpusavio konkurencija dėl rinkos dalių sumažintų kiekvieno jų pelną. Antrinių kelionių organizatorių atstūmimas
padidintų tokią tikimybę. 144 konstatuojamojoje dalyje ji nurodo, kad šis dvišalių konkurencijos ir bendradarbiavimo ryšių
skaičiaus sumažėjimas padidintų rinkos skaidrumą, nes vienam iš stambiųjų kelionių organizatorių būtų lengviau nustatyti bet
kokį bandymą destabilizuoti rinką, siekiant, pavyzdžiui, užimti jos dalį. Dėl šio padidėjusio skaidrumo padidėtų rizika, kad
puolimo veiksmai sukels rinkoje pasiūlos perviršį, dėl kurio pelnas sumažėtų ir ji būtų netikslinga.
Todėl Komisija priėjo prie išvados (sprendimo 147 konstatuojamoji dalis), kad po koncentracijos susidariusi rinkos struktūra
logiškai skatintų oligopolijos narius sumažinti pasiūlą.
Tačiau dėl po koncentracijos numatomo rinkos skaidrumo reikia priminti, kad, kaip jau nuspręsta, Komisija neteisingai teigė,
jog šioje rinkoje egzistuojantis skaidrumo laipsnis yra pakankamas, kad kiekvienas stambusis kelionių organizatorius galėtų
sužinoti apie kitų elgesį, nustatytų galimus nukrypimus nuo bendro elgesio modelio ir interpretuotų atsakomuosius veiksmus.
Komisija neįrodė, kad keturių stambiųjų kelionių organizatorių skaičiaus sumažėjimas iki trijų pakeistų padėtį. Nors aišku,
kad konkurencinių ryšių tarp stambiųjų kelionių organizatorių skaičiaus sumažėjimas nuo šešių iki trijų padidintų skaidrumą
rinkoje, kiekvienam iš trijų likusių kelionių organizatorių ir toliau būtų sunku laiku numatyti kitų dviejų ketinimus ir nustatyti,
kad jų elgesys yra nukrypstantis.
Dėl vertinimo, kad koncentracija labai padidintų stambiųjų kelionių organizatorių tarpusavio priklausomybę, reikia konstatuoti,
kad Komisija buvo nenuosekli, tuo pačiu metu tvirtindama, kad, pirma, siekiant būti realiai konkurencingu šioje rinkoje, būtina
vertikaliai integruotis ir, antra, tai, kad kiekvienas integruotas kelionių organizatorius parduoda vietas užsakomuosiuose
skrydžiuose kitiems aukštesnėje rinkoje ir kelionių paketus – žemesnėje rinkoje, yra nekonkurencinga, nes sustiprina jų tarpusavio
priklausomybę. Nesant priešingų įrodymų, atsižvelgiant į šios rinkos veikimo logiką, reikia preziumuoti, kad vertikali integracija
sustiprina kiekvieno stambaus kelionių organizatoriaus nepriklausomybę nuo kitų ir taip sumažina jų tarpusavio priklausomybę.
Taip pat Komisija nepaaiškino priežasčių, dėl kurių tai, ką ji laiko komerciniais ryšiais (vietų lėktuvuose pirkimą iš kitų
agentūrų ir savo produktų pardavimą per kitiems priklausančias kelionių agentūras), turi būti aiškinama tik kaip stambiuosius
subjektus jungiantys stiprūs komerciniai ryšiai (sprendimo 142 konstatuojamoji dalis) ir negali būti paprasčiausiai paaiškinta,
kad tokius ryšius konkurencinėmis sąlygomis palaikyti pelninga, atsižvelgiant į tai, kad daugelyje šio sektoriaus rinkų stambieji
kelionių organizatoriai sudaro labai stipriai įsitvirtinusias ekonomines grupes ir siekia būti pelningi bei gauti maksimalų
pelną.
Sprendime nėra detaliai išnagrinėti stambiuosius kelionių organizatorius jungiantys stiprūs ekonominiai ryšiai ir būdas, kuriuo
jie sustiprina integruotų kelionių organizatorių tarpusavio priklausomybę. Sprendimo 57 konstatuojamojoje dalyje Komisija
tvirtina, kad „pagrindinių tiekėjų vertikalios integracijos apimtis ir pobūdis, (ir) ekonominiai ryšiai bei kiti tarp jų egzistuojantys
ryšiai yra specifinės savybės atitinkamos rinkos konkurencijos sąlygų atžvilgiu“. Paskui sprendimo 71 konstatuojamojoje dalyje
kiek patikslinamas šių ryšių pobūdis. Jame pabrėžiamas tam tikro skaičiaus komercinių ryšių tarp integruotų įmonių egzistavimas,
iš dalies sukeltas jų vertikalios integracijos žemesniame lygyje – naudojant jų kelionių agentūrų tinklus ir aukštesniame
lygyje – dėl to, kad integruotos bendrovės tam tikra dalimi dalijasi pajėgumais vietų lėktuvuose atžvilgiu, tiek tiesiogiai
pirkdamos vienos iš kitų, tiek pasikeisdamos ar sudarydamos bendrus susitarimus dėl grupių, kurie leistų maksimaliai panaudoti
jų orlaivius. Paskui 102–113 konstatuojamosiose dalyse Komisija pateikia keletą vertinimų, pavadintų „Skaidrumas, tarpusavio
priklausomybė ir komerciniai ryšiai“. Juose nagrinėjamas rinkoje egzistuojantis skaidrumo laipsnis Komisijos požiūriu, pagal
kurį pagrindinių tiekėjų vertikali integracija ir komerciniai ryšiai leidžia gauti tikslius ir atnaujintus jų ir konkurentų
rinkos dalies vertinimus. Tačiau šiose konstatuojamosiose dalyse nenurodoma, dėl kokių priežasčių integruotos kelionių bendrovės
yra tarpusavyje priklausomos ir koks šiuo atžvilgiu yra komercinių ryšių, kylančių iš vertikalios integracijos ir rinkos veikimo
būdo, poveikis, neįskaitant skaidrumo padidėjimo.
142 konstatuojamojoje dalyje vertindama koncentracijos poveikį Komisija tvirtina, kad jau šiandien egzistuoja tam tikra kelionių
organizatorių tyli tarpusavio priklausomybė, susijusi su per sezoną parduotų pajėgumų bendro kiekio poveikiu rinkos sąlygoms.
Komisija taip pat nurodo: „taigi stambiuosius subjektus jungia stiprūs ekonominiai ryšiai“. Tačiau šioje konstatuojamojoje
dalyje minimų ekonominių ryšių tipas nėra paaiškintas ir sprendime nenurodoma, kas laikytina stipriais ekonominiais ryšiais.
Bet kuriuo atveju neatrodo, kad šioje konstatuojamojoje dalyje ji remtųsi iš vertikalios integracijos kylančiais komerciniais
ryšiais (pavyzdžiui, vietų lėktuvuose pirkimu iš kitų asmenų ir paketų pardavimu kitiems).
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad Komisija neištyrė, kiek iki koncentracijos buvusioje situacijoje iš vertikalios integracijos
ir rinkos veikimo būdo kylantys komerciniai ryšiai sustiprintų integruotų kelionių organizatorių tarpusavio priklausomybę,
o tik pateikė informaciją, kad jie padidintų rinkoje egzistuojantį skaidrumo laipsnį.
Komisijai nepateikus priešingų įrodymų, reikia preziumuoti, kad atitinkamos rinkos sąlygomis iki koncentracijos aplinkybė,
jog kiekvienas integruotas kelionių organizatorius perka vietas lėktuvuose ir parduoda produktus per konkurento bendroves,
neįrodo labiau tarpusavio priklausomybės nei nepriklausomybės. Taip yra dėl normalaus ekonomikos, kurioje dominuoja verslas
ir kurioje integruoti kelionių organizatoriai turi bandyti maksimaliai pasinaudoti verslo pajėgumais ir galimybėmis sektoriuje,
kur fiksuotos išlaidos yra labai didelės, o pelno maržos mažos, veikimo. Kaip nurodoma sprendime, integruoti kelionių organizatoriai
dalyvauja trijose rinkose, taigi trijuose skirtinguose versluose: artimų atstumų užsakomieji skrydžiai, artimų atstumų paketų
organizavimas ir paketų pardavimas per kelionių agentūras. Pastebima, kad
First Choice
turi ketvirtą – vietų lėktuvuose brokerio – verslą (žr. sprendimo 1 konstatuojamąją dalį). Ekonominė įmonių grupės logika
verčia, kad kiekviena iš integruotų kelionių organizatorių sudarančių įmonių būtų kuo sėkmingesnė.
Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad vertindama koncentraciją Komisija neatsižvelgė į grupės ekonominę logiką, t. y. maksimaliai
padidinti pajamas, maksimaliai didinant bendrą pelną visos grupės lygiu. Sprendime pripažįstama (59 konstatuojamoji dalis),
kad kelionių organizatorių maržos yra tikrai mažos (pastaraisiais metais – 7 %), tačiau vertikaliai integruoti kelionių organizatoriai
gauna daugiau pajamų iš savo oro bendrovių ir kelionių agentūrų veiklos, t. y. tų sričių, kuriose ypač oro bendrovių atveju
maržos gali būti didesnės. Ji taip pat pripažįsta, kad dėl šios priežasties „integruotų kelionių organizatorių visų operacijų
bruto maržos, be abejo, yra didesnės nei vien kelionių organizavimo veiklos“.
Kadangi ekonominė logika verčia siekti maksimalios sinergijos, įvairių grupės verslo rūšių (užsakomųjų skrydžių, kelionių
paketų organizavimo ir kelionių agentūrų) pelnas bus tuo didesnis, kuo labiau bus optimizuojami vertikalios integracijos pranašumai.
Net jei koncentracijos sukelta sinergija neviršytų 1 % naujo junginio bendrų išlaidų (sprendimo 146 konstatuojamoji dalis),
nesama įrodymų, kad
Airtours
nusprendė sumokėti kainą (paprastai didesnę priešiško oficialaus pasiūlymo atveju) už
First Choice
akcijas, siekdama, kad šią didelę investiciją kompensuotų ilgalaikės kolektyvinės dominuojančios padėties nauda.
Atsižvelgiant į ankstesnius svarstymus ir nesant tikslesnių vertinimų dėl skaidrumo rinkoje padidėjimo ir stambių kelionių
organizatorių tarpusavio priklausomybės apimties, darytina išvada, kad Komisija neįrodė, jog koncentracija būtų pakeitusi
atitinkamos rinkos struktūrą taip, kad pagrindiniai subjektai nebeveiktų taip, kaip anksčiau, ir būtų sukurta kolektyvinė
dominuojanti padėtis.
D –
Bendra išvada
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, darytina išvada, kad sprendimo perspektyvinė analizė nėra paremta rimtais įrodymais ir
jame esama daug vertinimo klaidų dėl galimos kolektyvinės dominuojančios padėties buvimo. Iš to matyti, kad Komisija uždraudė
koncentraciją neturėdama pakankamai teisinių įrodymų, jog koncentracija lemtų trijų didžiųjų kelionių organizatorių kolektyvinę
dominuojančią padėtį, kuri galėtų sudaryti esminę kliūtį veiksmingai konkurencijai atitinkamoje rinkoje.
Dėl šių aplinkybių trečiasis ieškinio pagrindas yra pagrįstas, ir sprendimas panaikinamas, nebenagrinėjant kitų ieškovės nurodytų
prieštaravimų ir pagrindų.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai turi būti nurodyta padengti
išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi atsakovė pralaimėjo ir ieškovė prašė, kad išlaidos būtų priteistos iš
atsakovės, pastaroji turi padengti savo ir ieškovės išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 1999 m. rugsėjo 22 d. Komisijos sprendimą C (1999) 3022, galutinis, kuriuo koncentracija pripažįstama nesuderinama
su bendrąja rinka ir EEE sutartimi (byla IV/M.1524
Airtours/First Choice
), paskelbtą numeriu 2000/276/EB.
2.
Komisija padengia savo ir ieškovės išlaidas.
Lindh
García-Valdecasas
Cooke
Vilaras

Forwood
Paskelbta 2002 m. birželio 6 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

P. Lindh
Turinys
Faktinės aplinkybės ir procedūra
Procesas ir šalių reikalavimai
Dėl esmės
Dėl pirmojo ieškinio pagrindo, susijusio su klaidingu atitinkamos produktų rinkos apibrėžimu ir EB sutarties 253 straipsnio
pažeidimu
A –  Sprendimas
B –  Dėl atitinkamų produktų rinkos
Dėl antrojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio, teisinio saugumo principo ir EB sutarties
253 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija šioje byloje taikė klaidingą kolektyvinės dominuojančios padėties apibrėžimą
Dėl trečiojo ieškinio pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 4064/89 2 straipsnio pažeidimu dėl to, kad Komisija konstatavo,
jog koncentracija, apie kurią pranešta, sukurs kolektyvinę dominuojančią padėtį ir pažeis EB sutarties 253 straipsnį
A –  Bendrosios nuostatos
B –  Sprendimas
C –  Dėl tariamų Komisijos vertinimo klaidų
1.  Pirminės pastabos
2.  Dėl išvados, kad koncentracijos įgyvendinimas paskatintų likusius tris stambiuosius kelionių organizatorius nebekonkuruoti
a)  Dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo
i) Dėl tariamos kolektyvinio dominavimo tendencijos iki numatytos koncentracijos įgyvendinimo
–  Dėl fakto, kad stambieji kelionių organizatoriai atsargiai planuoja pajėgumus ir ypač atsižvelgia į pagrindinių konkurentų
planus
–  Dėl rinkai būdingos horizontalios ir vertikalios integracijos savybių vertinimo paskelbus Monopolies and Mergers Commission
pranešimą
ii) Dėl istorinių rinkos dalių svyravimo įvertinimo
iii) Išvada dėl konkurencijos tarp stambiųjų kelionių organizatorių įvertinimo
b)  Dėl ankstesnės paklausos raidos ir numatomos raidos, jos svyravimo ir rinkos skaidrumo lygio vertinimo
i) Dėl ma˛o paklausos augimo
ii) Dėl paklausos svyravimo vertinimo
iii) Dėl atitinkamoje rinkoje egzistuojančio skaidrumo laipsnio įvertimo
iv) Išvados dėl ankstesnės paklausos raidos ir numatomos raidos, jos svyravimo ir rinkos skaidrumo lygio vertinimo
c)  Išvada
3.  Dėl nepakankamo Komisijos nurodytų įbauginimo priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti tariamai dominuojančios oligopolijos
vientisumą, pobūdžio
4.  Dėl nepakankamo numatomos smulkiųjų kelionių organizatorių, potencialių konkurentų ir vartotojų reakcijos, kaip atsvaros,
trukdančios tariamai dominuojančios oligopolijos stabilumui, įvertinimo
a)  Dėl galimos esamų konkurentų reakcijos: smulkieji kelionių organizatoriai
i) Pirminės pastabos dėl smulkiųjų kelionių organizatorių dydžio
ii) Dėl smulkiųjų kelionių organizatorių galimybės įdiegti papildomų pajėgumų
iii) Dėl smulkiesiems kelionių organizatoriams prieinamų vietų lėktuvuose
iv) Dėl platinimo prieinamumo smulkiesiems kelionių organizatoriams
b)  Dėl galimos kitų kelionių organizatorių reakcijos:
c)  Dėl galimos vartotojų reakcijos
d)  Išvada
5.  Dėl koncentracijos poveikio konkurencijai
D –  Bendra išvada
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.