CELEX: 61993CJ0128
Lika lön för kvinnor och män
Rätt att vara ansluten till ett yrkespensionssystem
Begränsning i tiden av verkningarna av domen i mål C-262/888, Barber

1 Genom ett beslut av den 18 mars 1993, som kom in till domstolen den 26 mars 1993, har Kantongerecht i Utrecht i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt några frågor om tolkningen av artikel 119 i samma fördrag med avseende på rätten att vara ansluten till yrkespensionssystem, av domstolens dom av den 17 maj 1990 I mål C-262/88 Barber (Rec. s. I-1889, nedan kallad domen i Barber-målet) samt av protokoll nr 2 om artikel 119 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, vilket fogats till fördraget om Europeiska unionen av den 7 februari 1992 (nedan kallat protokoll nr 2).
2 Frågorna har ställts inom ramen för en tvist mellan Geertruida Catharina Fisscher och Voorhuis Hengelo BV samt Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Detailhandel angående dennas anslutning till yrkespensionssystemet.
3 Geertruida Catharina Fisscher var anställd hos Voorhuis Hengelo BV (nedan kallat Voorhuis) den 1 januari 1978 till den 10 april 1992 och arbetade därvid 30 timmar per vecka.
4 Voorhuis arbetstagare är anslutna till yrkespensionssystemet Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Detailhandel. Geertruida Catharina Fisscher var emellertid t.o.m. den 31 december 1990 utestängd från rätten att ansluta sig till pensionssystemet, eftersom gifta kvinnor i enlighet med nämnda systems regler var utestängda från detsamma.
5 Den 1 januari 1991 utvidgades systemet till att även omfatta gifta kvinnor och Geertruida Catharina Fisscher fick rätt att vara ansluten till nämnda system med giltighet fr.o.m. den 1 januari 1988.
6 Geertruida Catharina Fisscher ifrågasatte därefter giltigheten hos det äldre pensionssystemet under åberopande av att det var oförenligt med artikel 119 i fördraget. Enligt henne borde pensionssystemet i fråga ha varit tillgängligt även för gifta kvinnor efter den 8 april 1976, dvs. dagen för avkunnandet av domen i Defrenne-målet (43/75, Rec. s. 455) i vilken domstolen för första gången tillerkände artikel 119 direkt effekt. Således krävde hon att bli ansluten med retroaktiv verkan fr.o.m. den 1 januari 1978, dvs. den dag hon påbörjade sin anställning hos Voorhuis.
7 Hennes talan anhängiggjordes vid Kantongerecht i Utrecht, som beslöt att förklara målet vilande och att till EG-domstolen ställa följande frågor:
"1.  Omfattas rätten att vara ansluten till ett sådant offentligt yrkespensionssystem som det som är i fråga i förevarande fall av rätten till lön (lika lön) enligt artikel 119 i EEG-fördraget?
2.  Om fråga 1 besvaras jakande, gäller då den begränsning i tiden som domstolen slog fast i domen i Barber-målet i fråga om ett pensionssystem som det som var i fråga i den domen (ett så kallat contracted-out-system), även i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem som det som är i fråga i förevarande fall och från vilket sökanden i sin egenskap av gift kvinna hade varit utestängd?
3.  I de fall där det i ett företag tillämpade pensionssystemet har gjorts obligatoriskt enligt lag, är det organ som genomför och förvaltar pensionssystemet (yrkespensionskassan) skyldigt att tillämpa likabehandlingsprincipen enligt artikel 119 i EEG-fördraget och kan den arbetstagare som missgynnas genom att denna regel inte iakttas rikta sitt krav direkt mot pensionskassan, som om det var fråga om arbetsgivaren?
Det skall för ett förtydligande av denna fråga anmärkas att Kantongerecht inte är behörig att pröva en talan om utomobligatoriskt ansvar eftersom en sådan talans omfattning medför att den faller utanför ramarna för Kantongerechts behörighet. I föreliggande mål är det därför av betydelse att få veta om sökanden på grundval av anställningsavtalet kan rikta sitt krav mot pensionskassan (svarande nummer två).
4.  Om sökanden på grundval av artikel 119 i EEG-fördraget har rätt att vara ansluten till yrkespensionskassan fr.o.m. en tidpunkt före den 1 januari 1991, innebär det då att hon inte är skyldig att betala de avgifter som hon skulle ha varit skyldig att betala om hon anslutits till pensionskassan vid en tidigare tidpunkt?
5.  Har det i förevarande fall någon betydelse att sökanden inte tidigare reagerade och krävde att hon skulle beviljas de rättigheter som hon nu gör anspråk på?
6.  Har det protokoll om artikel 119 i EEG-fördraget som fogats till Maastrichtfördraget ("Barber-protokollet") och (lagförslaget om ändring av) övergångsbestämmelserna i artikel III i lagförslag nr 20 890, som har till syfte att genomföra det fjärde direktivet, någon betydelse för bedömningen av föreliggande mål vars anhängiggörande vid Kantongerecht skett genom en stämningsansökan undertecknad den 16 juli 1992?"
Den första frågan
8 Genom den första frågan begär den nationella domstolen besked om huruvida rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget och därför även omfattas av det diskrimineringsförbud som kommer till uttryck i samma artikel.
9 Det skall härvid erinras om att domstolen redan i en dom av den 13 maj 1986 i mål 170/84 Bilka (Rec. s. 1607) slagit fast att ett pensionssystem som även om det antagits i enlighet med vad som föreskrivs i nationell lagstiftning grundar sig på ett avtal med arbetstagarna eller deras representanter och finansieras helt utan bidrag från det allmänna, inte utgör ett socialt trygghetssystem som är direkt reglerat i lag och som därför är undantaget från tillämpningsområdet för artikel 119. De förmåner som med stöd av detta system utges till de anställda utgör förmåner som arbetstagaren får av arbetsgivaren på grund av anställningen, i den mening som avses i artikel 119 andra stycket (punkterna 20 och 22).
10 Dessa principer bekräftades i domen i Barber-målet i fråga om yrkesbaserade så kallade "contracted-out"-pensionssystem (system som genom avtal uteslutits från de lagstadgade pensionssystemen) enligt engelsk rätt och i en dom av den 6 oktober 1993 i mål C-109/91 Ten Oever (Rec. s. I-4879).
11 I den sistnämnda domen tillerkändes artikel 119 tillämplighet i fråga om förmåner som skall betalas i enlighet med ett yrkespensionssystem enligt nederländsk rätt liknande det som är i fråga i förevarande mål och det betonades därvid särskilt att pensionssystemets regler inte var direkt fastställda i lag utan följde av ett avtal mellan arbetsmarknadens parter, medan statsmakterna inskränkt sig till att på begäran av de arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer som ansetts representativa förklara att systemet var obligatoriskt för hela yrkessektorn (punkt 10).
12 Det följer dessutom av ovannämnda dom i Bilka-målet att inte endast rätten till de förmåner som ett yrkespensionssystem tillhandahåller, utan även rätten att vara ansluten till ett sådant system, omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119.
13 Detta ställningstagande motiveras (punkt 27) av att, som framgår av en dom av den 31 mars 1981 i mål 96/80 Jenkins (Rec. s. 911), en lönepolitik som består i tillämpandet av en lägre timlön för deltidsarbete än för heltidsarbete i vissa fall kan utgöra diskriminering mellan kvinnliga och manliga arbetstagare och detsamma gäller en vägran att bevilja deltidsarbetande förmånen att uppbära företagspension. Eftersom en sådan pension omfattas av begreppet lön enligt artikel 119 andra stycket, är den sammanlagda lönen som arbetsgivaren betalar till de heltidsanställda högre än den som vid samma antal arbetstimmar betalas till de deltidsanställda.
14 Härav följer att ett yrkespensionssystem som utestänger gifta kvinnor från rätten att ansluta sig till detsamma innebär direkt könsdiskriminering i strid med artikel 119 i fördraget.
15 Med anledning av ovanstående överväganden blir svaret på den första frågan att rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i fördraget och omfattas därför även av det diskrimineringsförbud som kommer till uttryck i samma artikel.
Den andra frågan
16 Genom den andra frågan begär den nationella domstolen besked om huruvida begränsningen i tiden av verkningarna av domen i Barber-målet även gäller i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem som det som är i fråga i målet vid den nationella domstolen.
17 Vid besvarandet av denna fråga bör erinras om det sammanhang i vilket det beslutades om att verkningarna av domen i Barber-målet skulle begränsas i tiden.
18 I enlighet med fast rättspraxis kan domstolen i undantagsfall, med tillämpning av en i gemenskapens rättsordning ingående allmän rättssäkerhetsprincip och med beaktande av de allvarliga störningar som domen skulle kunna medföra när det gäller det förflutna för i god tro etablerade rättsförhållanden, se sig nödsakad att begränsa möjligheten för alla berörda att i syfte att ifrågasätta dessa rättsförhållanden åberopa en bestämmelse som blivit föremål för domstolens tolkning (se ovannämnda dom i Defrenne-målet). I enlighet med samma rättspraxis skall domstolen pröva om de två huvudkriterierna för att det skall kunna beslutas om en sådan begränsning, dvs. de berörda parternas goda tro och risken för allvarliga störningar, föreligger.
19 Vad beträffar godtrokriteriet konstaterade domstolen först (punkt 42) att det i artikel 9 a i rådets direktiv 86/378/EEG av den 24 juli 1986 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (EGT nr L 225, s. 40, fransk version; svensk specialutgåva del 05, volym 04) gavs möjlighet att uppskjuta den obligatoriska tillämpningen av likabehandlingsprincipen i fråga om avgörande av pensionsålder för att bevilja ålderspension, i likhet med det undantag som föreskrevs i artikel 7.1 a i rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT 1979 nr L 6, s. 24, fransk version; svensk specialutgåva del 05, volym 02).
20 Domstolen ansåg vidare att medlemsstaterna och de berörda parterna med hänsyn till dessa bestämmelser rimligen hade kunnat utgå från att artikel 119 inte var tillämplig på pensioner som utgick från "contracted-out"-system och att undantag från principen om likabehandling av kvinnor och män fortfarande var tillåtna på detta område (punkt 43).
21 Det skall i detta avseende anmärkas att domstolen i en dom av den 14 december 1993 i mål C-110/91 Moroni (Rec. s. I-6591), samtidigt som den erinrade om och bekräftade de i domarna i Defrenne- Bilka- och Barber-målen fastlagda principerna, framhöll att frågan om hur särbehandling till följd av fastställandet av olika pensionsåldrar beroende på könstillhörighet skall bedömas i förhållande till artikel 119 för första gången behandlades i den sistnämnda domen (punkt 16).
22 När det gäller kriteriet "allvarliga störningar" ansåg domstolen i Barber-domen för övrigt att om varje berörd manlig arbetstagare, i likhet med Barber, kunde göra gällande en retroaktiv rätt till likabehandling i de fall av diskriminering som dittills hade kunnat betraktas som tillåtna på grundval av undantagen i ovannämnda direktiv 86/378, skulle detta innebära en risk för retroaktivt ingripande i den ekonomiska balansen inom en rad yrkespensionssystem (punkt 44).
23 Med anledning härav fann domstolen att den direkta effekten av artikel 119 i fördraget kunde åberopas för att kräva likabehandling i fråga om yrkespensioner endast såvitt gällde pensionsförmåner som var hänförliga till anställningsperioder efter den 17 maj 1990, med undantag för arbetstagare eller deras rättsinnehavare som före detta datum inlett ett rättsligt förfarande eller rest motsvarande krav i enlighet med tillämplig nationell rätt (punkt 45 i domen i Barber-målet, som den preciserats i ovannämnda dom i Ten Oever-målet).
24 Av ovanstående följer framförallt att begränsningen i tiden av verkningarna av domen i Barber-målet endast avser sådana former av diskriminering som arbetsgivarna och pensionssystemen rimligen kunnat betrakta som tillåtna på grund av de undantag som beträffande en övergångsperiod föreskrivits i den gemenskapslagstiftning som kan tillämpas även i fråga om yrkespensioner.
25 Såvitt gäller rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem måste emellertid konstateras att det inte föreligger någon omständighet som kunde ge berörda arbetsmarknadsparter anledning att tro att artikel 119 inte var tillämplig.
26 Efter avkunnandet av ovannämnda dom i Bilka-målet har det nämligen stått klart att kränkning av likabehandlingsregeln i samband med tillerkännandet av nämnda rätt omfattas av artikel 119.
27 Eftersom domen i Bilka-målet inte innehåller någon begränsning i tiden av dess verkningar, kan dessutom den direkta effekten av artikel 119 åberopas för att kräva likabehandling med retroaktiv verkan i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem. Denna rätt gäller från och med den 8 april 1976, dagen för domen i ovannämnda Defenne-mål i vilken nämnda artikel för första gången tillerkändes direkt effekt.
28 Svaret på den andra frågan blir således att begränsningen i tiden av verkningen av domen i Barber-målet inte gäller i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem.
Den tredje frågan
29 Genom den tredje frågan begär den nationella domstolen besked om huruvida yrkespensionssystemets administratörer, precis som arbetsgivaren, är skyldiga att iaktta artikel 119 i fördraget och om den diskriminerade arbetstagaren kan göra gällande sina rättigheter direkt gentemot ifrågavarande administratörer.
30 Det skall i detta avseende erinras om att domstolen i domen i Barber-målet, efter att ha konstaterat att sådana pensioner som betalas ut från yrkesbaserade "contracted-out"-pensionssystem omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119, fann att denna slutsats gällde även om pensionssystemet stod under förvaltarskap med förvaltare som var formellt självständiga gentemot arbetsgivaren, eftersom i artikel 119 även åsyftas sådana förmåner som erhålles indirekt från arbetsgivaren (punkterna 28 och 29).
31 Eftersom det ankommer på ett pensionssystems administratörer att, även om de står utanför anställningsförhållandet, utge förmåner som utgör lön enligt artikel 119, är dessa skyldiga att iaktta bestämmelsen i fråga genom att göra allt som ryms inom ramarna för deras befogenheter för att säkerställa respekten för likabehandlingsprincipen på ifrågavarande område. De som är anslutna till systemet skall därför kunna åberopa denna princip gentemot nämnda administratörer. Den ändamålsenliga verkan av artikel 119 skulle avsevärt försvagas och det rättsskydd som krävs för att effektiv likabehandling skall uppnås skulle allvarligt äventyras om en arbetstagare endast kunde åberopa ifrågavarande bestämmelse gentemot arbetsgivaren, men inte gentemot pensionssystemets administratörer som uttryckligen har ålagts att fullgöra arbetsgivarens skyldigheter.
32 Svaret på den tredje frågan blir alltså att ett yrkespensionssystems administratörer, precis som arbetsgivaren, är skyldiga att iaktta artikel 119 i fördraget och att den diskriminerade arbetstagaren kan göra sina rättigheter gällande direkt gentemot dessa administratörer.
Den fjärde frågan
33 Genom den fjärde frågan begär den nationella domstolen besked om huruvida den omständigheten att en arbetstagare kan göra anspråk på att med retroaktiv verkan anslutas till ett yrkespensionssystem medför att denne kan underlåta att erlägga de avgifter som är hänförliga till ifrågavarande anslutningsperiod.
34 Det är i detta avseende tillräckligt att konstatera att artikel 119 såvitt gäller rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem innehåller krav på att arbetstagaren inte utsätts för könsdiskriminering genom att vara utestängd från ett sådant system.
35 I fall där sådan diskriminering förekommit innebär detta att likabehandling skall åstadkommas på så sätt att den diskriminerade arbetstagaren försätts i samma situation som arbetstagarna av det motsatta könet.
36 Den arbetstagare som utsatts för diskriminering kan följaktligen inte kräva att, bl.a. i ekonomiskt hänseende, behandlas fördelaktigare än om han blivit regelrätt ansluten.
37 Den fjärde frågan skall därför besvaras på så sätt att den omständigheten att en arbetstagare kan göra anspråk på att med retroaktiv verkan anslutas till ett yrkespensionssystem inte medför att denne kan underlåta att erlägga de avgifter som är hänförliga till ifrågavarande anslutningsperiod.
Den femte frågan
38 Genom den femte frågan begär den nationella domstolen i huvudsak besked om huruvida nationella regler om frister för väckande av talan enligt nationell rätt kan åberopas gentemot arbetstagare som gör gällande sin rätt att vara anslutna till ett yrkespensionssystem.
39 Det är i detta avseende tillräckligt att erinra om att i enlighet med fast rättspraxis kan nationella regler om talefrister i avsaknad av gemenskapsrättsliga bestämmelser på området tillämpas även på talan som grundar sig på gemenskapsrätten, under förutsättning att de nationella reglerna inte är mindre gynnsamma för sådan talan än de är för liknande talan av nationell karaktär och att de inte i praktiken omöjliggör utövandet av gemenskapsrätten (se bl.a. dom av den 16 december 1976 i mål 33/76 Rewe, Rec. s. 1989, punkterna 5 och 6).
40 Den femte frågan skall alltså besvaras på så sätt att nationella regler om frister för väckande av talan enligt nationell rätt kan åberopas gentemot arbetstagare som gör gällande sin rätt att vara anslutna till ett yrkespensionssystem under förutsättning att de nationella reglerna inte är mindre gynnsamma för sådan talan än de är för liknande talan av nationell karaktär och att de inte i praktiken omöjliggör utövandet av gemenskapsrätten.
Den sjätte frågan
41 Genom den sjätte frågan begär den nationella domstolen att få veta vilken betydelse dels ett nationellt lagförslag som syftar till genomförandet av ovannämnda direktiv 86/378, dels protokoll nr 2 kan ha såvitt gäller omständigheterna i förevarande mål.
42 Då det gäller det nationella lagförslaget är det tillräckligt att erinra om att det i enlighet med fast rättspraxis inte ankommer på domstolen att inom ramen för förfarandet enligt artikel 177 i fördraget tolka nationell rätt eller uttala sig om dess verkningar (se bl.a. dom av den 3 februari 1977 i mål 52/76 Benedetti mot Munari, Rec. s. 163, punkt 25).
43 Såvitt gäller protokoll nr 2, som i enlighet med artikel 239 i fördraget utgör en integrerad del av detsamma, lyder detta som följer:
"Vid tillämpningen av artikel 119 i detta fördrag skall förmåner för arbetstagare på grund av sociala trygghetssystem inte anses som lön om och i den mån förmånerna kan hänföras till anställningstider före den 17 maj 1990, utom när det gäller arbetstagare eller deras förmånsberättigade anhöriga som före den tidpunkten har väckt talan vid domstol eller inlett ett likvärdigt förfarande enligt tillämplig nationell lagstiftning."
44 Det framgår av handlingarna i målet och av vad som framkommit vid den muntliga förhandlingen i domstolen att det problem som skall lösas i huvudsak går ut på om ifrågavarande protokoll endast syftar till att närmare ange begränsningen i tiden av verkningarna av domen i Barber-målet, såsom denna redovisats ovan, eller om det har större räckvidd.
45 Enligt Voorhuis, Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Detailhandel och Förenade kungarikets regering antyder protokollets svävande formuleringar att detta är tillämpligt på all könsdiskriminering som kan förekomma inom ramen för yrkespensionssystem, inklusive sådan diskriminering som har att göra med rätten att vara ansluten till dessa system.
46 Sökanden i målet vid den nationella domstolen, den tyska regeringen och kommissionen har däremot hävdat att protokollet, trots de mycket allmänna ordalag i vilka detta utformats, skall ses i samband med domen i Barber-målet och att det inte kan ha större räckvidd än begränsningen i tiden av den domens verkningar.
47 Det bör i detta avseende konstateras att genom de allmänna ordalag i vilka nämnda protokoll utformats är detta tillämpligt i fråga om sådana förmåner som utbetalas från ett ykespensionssystem.
48 Detta konstaterande gäller dock inte obetingat. Det gäller i fråga om förmåner, som för övrigt är de enda som omnämns i protokoll nr 2, men inte i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkesbaserat system för social trygghet.
49 Det aktuella protokollet har nämligen ett uppenbart samband med domen i Barber-målet, eftersom det hänvisar till samma datum, dvs. den 17 maj 1990. I ifrågavarande dom fördöms sådan diskriminering mellan kvinnor och män som sker till följd av att det används olika åldersvillkor för kvinnor och män för erhållande av avgångspension till följd av uppsägning av ekonomiska skäl. Domen i Barber-målet, i vilken domstolen begränsade verkningarna av dess tolkning av artikel 119 i fördraget till att gälla från och med dagen för domens avkunnande, dvs. den 17 maj 1990, har varit föremål för skilda tolkningar. Dessa divergenser undanröjdes genom ovannämnda dom i Ten Oever-målet, vilken avkunnades före ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen. I protokoll nr 2 ges domen i Barber-målet i huvudsak en liknande tolkning som i domen i Ten Oever-målet. Tolkningen utvidgas dock i protokollet till att omfatta samtliga förmåner från ett yrkesbaserat system för social trygghet samt inkorporeras i fördraget. Däremot behandlar protokollet i fråga, i lika liten grad som domen i Barber-målet, villkoren för anslutning till dessa yrkesbaserade system och innebär därmed inte heller en reglering av dessa villkor.
50 Rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem regleras således fortfarande av domen i Bilka-målet, enligt vilken det utgör en överträdelse av artikel 119 i fördraget om ett företag, utan saklig grund och utan att det kan förklaras av andra faktorer än könsdiskriminering, behandlar kvinnor och män olika genom att utestänga den ena kategorin av anställda från ett företagspensionssystem. Det bör erinras om att domen i Bilka-målet för övrigt inte innehåller någon begränsning i tiden av verkningarna av den tolkning som i denna ges av artikel 119 i fördraget.
51 Den sjätte frågan skall således besvaras på så sätt att protokoll nr 2 inte har någon inverkan på rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem, vilken även i fortsättningen regleras av domen i Bilka-målet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
52 De kostnader som har förorsakats den tyska regeringen och Förenade kungarikets regering samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående de frågor som genom beslut av den 18 mars 1993 förts vidare av Kantongerecht i Utrecht - följande dom:
1)  Rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem omfattas av tillämpningsområdet för artikel 119 i EEG-fördraget och omfattas därför även av det diskrimineringsförbud som kommer till uttryck i samma artikel.
2)  Begränsningen i tiden av verkningen av domen av den 17 maj 1990 i mål C-262/88 Barber gäller inte i fråga om rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem.
3)  Ett yrkespensionssystems administratörer är, precis som arbetsgivaren, skyldiga att iaktta artikel 119 i fördraget och den diskriminerade arbetstagaren kan göra sina rättigheter gällande direkt gentemot dessa administratörer.
4)  Den omständigheten att en arbetstagare kan göra anspråk på att med retroaktiv verkan anslutas till ett yrkespensionssystem medför inte att denne kan underlåta att erlägga de avgifter som är hänförliga till ifrågavarande anslutningsperiod.
5)  Nationella regler om frister för väckande av talan enligt nationell rätt kan åberopas gentemot arbetstagare som gör gällande sin rätt att vara anslutna till ett yrkespensionssystem under förutsättning att de nationella reglerna inte är mindre gynnsamma för sådan talan än de är för liknande talan av nationell karaktär och att de inte i praktiken omöjliggör utövandet av gemenskapsrätten.
6)  Protokoll nr 2 om artikel 119 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen som fogats till fördraget om Europeiska unionen har ingen inverkan på rätten att vara ansluten till ett yrkespensionssystem, vilken även i fortsättningen regleras av domen av den 13 maj 1986 i mål 170/84 Bilka.