CELEX: 61994CJ0116
Ligebehandling af mænd og kvinder
direktiv 76/207/EØF
vilkår for adgang til beskæftigelse
arbejdsvilkår
family credit

Dommens præmisser
1 Ved beslutning af 11. februar 1994, indgaaet til Domstolen den 19. april 1994, har Social Security Commissioner, London, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40, herefter benaevnt "direktivet").
2 Spoergsmaalet er rejst under en sag mellem Jennifer Meyers og Adjudication Officer vedroerende spoergsmaalet, om hun har ret til at fradrage udgifter til boernepasning i bruttoloenindkomsten med henblik paa at opnaa en bestemt ydelse, den saakaldte "family credit".
3 "Family credit" er en indtaegtsbestemt godtgoerelse, der skal supplere indtaegten for lavtloennede arbejdstagere med forsoergelsespligt over for et barn.
4 I henhold til section 20 i Social Security Act 1986 er personer i Storbritannien berettigede til "family credit", saafremt paa det tidspunkt, hvor kravet fremsaettes eller anses for fremsat,
° den paagaeldendes indtaegt ikke overstiger visse fastsatte beloeb
° den paagaeldende, eller i givet fald dennes aegtefaelle eller samlever i et aegteskabslignende forhold, normalt har indtaegtsgivende beskaeftigelse, og
° den paagaeldende, eller i givet fald dennes aegtefaelle eller samlever i et aegteskabslignende forhold, har forsoergelsespligt over for et andet medlem af familien, der er et barn eller en person, der opfylder bestemte betingelser.
5 I section 20 (6) bestemmes det, at "' family credit' ydes for en periode paa 26 uger eller anden fast periode [...] og, for saa vidt ikke andet saerligt er bestemt, beroeres tildelingen af familieydelse og den sats, hvorefter den beregnes, ikke af eventuelle aendringer i forholdene i denne periode [...]."
6 Sagsoegeren, der er enlig mor, har soegt om "family credit" for sig selv og sin datter paa tre aar. Adjudication Officer afslog ansoegningen med den begrundelse, at hendes indkomst beregnet med henblik paa denne ydelse var for hoej til, at hun havde krav derpaa.
7 Jennifer Meyers indbragte denne afgoerelse for Social Security Appeal Tribunal og gjorde herunder gaeldende, at det udgjorde en forskelsbehandling af enlige forsoergere, at udgifter til boernepasning ikke blev fradraget ved beregningen af nettoindkomsten, idet det var meget lettere for et par at indrette deres arbejdstider, saa en af dem kan passe boernene. Eftersom stoerstedelen af enlige forsoergere er kvinder, forelaa der en indirekte forskelsbehandling af kvinder.
8 Social Security Appeal Tribunal tiltraadte dette argument.
9 Under appelsagen for Social Security Commissioner bestrides det imidlertid ikke af parterne, at foersteinstansen har foretaget en urigtig anvendelse af en bestemmelse i national ret. Social Security Commissioner har bemaerket, at Jennifer Meyers kunne paaberaabe sig den direkte virkning af direktivets artikel 2, stk. 1, hvis "family credit" er omfattet af direktivets anvendelsesomraade.
10 Det praejudicielle spoergsmaal, som derfor kun vedroerer dette sidste punkt, har foelgende formulering:
"Omfattes en ydelse med et formaal og oevrige kendetegn som 'family credit' af anvendelsesomraadet for Raadets direktiv 76/207/EOEF?"
11 I henhold til direktivets artikel 1, stk. 1, tilsigter det gennemfoerelse i medlemsstaterne af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til adgang til beskaeftigelse, herunder forfremmelse, og til erhvervsuddannelse samt arbejdsvilkaar. I artiklens stykke 2 bestemmes det naermere, at Raadet med henblik paa at sikre en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling med hensyn til social sikring paa forslag fra Kommissionen vedtager naermere bestemmelser saerlig om dets indhold, udstraekning og gennemfoerelse.
12 Ifoelge Domstolens faste praksis skal bestemmelsen i direktivets artikel 1, stk. 2, der undtager den sociale sikring fra direktivets anvendelsesomraade, i betragtning af den grundlaeggende betydning af princippet om ligebehandling fortolkes snaevert (jf. domme af 26.2.1986, sag 151/84, Roberts, Sml. s. 703, praemis 35, og sag 152/84, Marshall, Sml. s. 723, praemis 36).
13 Domstolen har saaledes fastslaaet, at en ydelsesordning ikke kan udelukkes fra direktivets anvendelsesomraade, alene fordi den formelt set er en del af en national social sikringsordning. En saadan ordning kan vaere omfattet af direktivet, hvis den vedroerer adgang til beskaeftigelse, herunder forfremmelse, erhvervsuddannelse og arbejdsvilkaar. Alene det forhold, at betingelserne for tildeling af ydelser kan paavirke en enlig foraelders mulighed for adgang til beskaeftigelse, er imidlertid ikke tilstraekkelig til, at direktivet finder anvendelse (jf. dom af 16.7.1992, forenede sager C-63/91 og C-64/91, Jackson og Cresswell, Sml. I, s. 4737, praemis 27, 28 og 31).
14 Det er paa denne baggrund, at det skal afgoeres, om en ydelse med saadanne kendetegn som "family credit" kan anses for omfattet af direktivets anvendelsesomraade.
15 Ifoelge Det Forenede Kongerige er "family credit" i medfoer af direktivets artikel 1, stk. 2, ikke omfattet af dets anvendelsesomraade. "Family credit" har til formaal at supplere indtaegten for personer, der ikke har tilstraekkelige midler til at daekke deres behov. Ydelsens karakter af supplement til indtaegt fremgaar af, at naar et par har indgivet ansoegning om "family credit", udbetales ydelsen til kvinden, uanset om det er hende, der udoever den loennede beskaeftigelse. Det Forenede Kongerige har endvidere anfoert, at "family credit" ydes for en periode paa 26 uger, selv i tilfaelde af aendrede forhold, og at klager over afgoerelser vedroerende denne ydelse indbringes for myndigheder, der har kompetence paa det sociale sikringsomraade. Endelig har Det Forenede Kongerige gjort gaeldende, at "family credit" hverken vedroerer adgang til beskaeftigelse ° idet den ydes til personer, der allerede har beskaeftigelse ° eller arbejdsvilkaar, idet arbejdsvilkaar er bestemmelser, som er fastsat i ansaettelseskontrakten, eller som arbejdsgiveren har foreskrevet for arbejdstageren i forbindelse med arbejdet.
16 Der kan ikke gives medhold i disse argumenter.
17 Som det fremgaar af den ovennaevnte dom i Jackson og Cresswell-sagen, kan det forhold, at en ydelsesordning formelt set er en del af en national social sikringsordning, der foreskriver, at de nationale regler om adgang til rekurs paa det sociale sikringsomraade finder anvendelse i hovedsagen, ikke udelukke ydelsesordningen fra direktivets anvendelsesomraade.
18 I dom af 16. juli 1992 (sag C-78/91, Hughes, Sml. I, s. 4839, praemis 19) fastslog Domstolen, at "family credit" i Nordirland havde to funktioner, dels at tilskynde lavtloennede arbejdstagere til at fortsaette med at arbejde, dels at bidrage til daekning af familiens udgifter. Domstolen lagde vaegt paa den anden funktion, da den (i praemis 20) fandt, at en ydelse som "family credit" var omfattet af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som kodificeret og ajourfoert i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).
19 Henfoeringen under disse bestemmelser er imidlertid ikke til hinder for, at en saadan ydelse, i kraft af at den tilskynder lavtloennede arbejdstagere til at fortsaette med at arbejde, omfattes af direktivets anvendelsesomraade, for saa vidt som det vedroerer adgangen til beskaeftigelse og arbejdsvilkaar.
20 I hovedsagen er det ikke bestridt, at udoevelse af loennet beskaeftigelse er en af betingelserne for ydelse af "family credit". Ifoelge det dokument, som Det Forenede Kongerige har henvist til i sit skriftlige indlaeg, er formaalet med ydelsen at sikre, at familier ikke materielt stilles ringere, hvis de arbejder, end hvis de ikke arbejder. Den har saaledes til formaal at tilskynde lavtloennede arbejdstagere til at fortsaette med at arbejde.
21 "Family credit" findes herefter at vedroere adgangen til beskaeftigelse som omhandlet i direktivets artikel 3.
22 Det bemaerkes, at begrebet adgang til beskaeftigelse ikke alene vedroerer de vilkaar, der goer sig gaeldende, inden der opstaar et arbejdsforhold. Som generaladvokaten har paapeget i punkt 47 i sit forslag til afgoerelse, virker udsigten til at modtage "family credit", hvis man paatager sig lavtloennet arbejde, som en tilskyndelse for en arbejdsloes arbejdstager til at paatage sig dette arbejde, saaledes at ydelsen angaar de naermere vilkaar for adgang til beskaeftigelse.
23 Denne betragtning svaekkes ikke af Det Forenede Kongeriges oevrige argumenter om, at der ikke er nogen forbindelse til et arbejdsforhold. Det er netop arbejdsforholdet, der giver ret til ydelsen, selv om arbejdstageren ikke er den direkte modtager af ydelsen i det tilfaelde, hvor en kvinde, der er gift eller lever i et aegteskabslignende forhold, ikke har arbejde, men modtager ydelsen paa grund af sin mands eller samlevers arbejde. Ganske vist beroeres kravet paa "family credit" ikke af en loenstigning eller af, at modtageren mister sit arbejde, i loebet af de 26 uger efter tildelingen, men ydelsen tildeles kun, naar ansoegeren har loennet beskaeftigelse og ikke har en indtaegt over et vist beloeb.
24 Overholdelsen af det grundlaeggende princip om ligebehandling indebaerer endvidere, at en ydelse som "family credit", som har en noedvendig forbindelse med et arbejdsforhold, er et arbejdsvilkaar i den i direktivets artikel 5 anvendte betydning. Hvis dette begreb blev begraenset til kun at omfatte de arbejdsvilkaar, der er fastsat i arbejdskontrakten, eller som arbejdsgiveren traeffer bestemmelse om i forbindelse med arbejdet, ville det svare til at undtage forhold, der staar i direkte forbindelse med arbejdsforholdet, fra direktivets anvendelsesomraade.
25 Det praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares med, at en ydelse med et formaal og oevrige kendetegn som "family credit" vedroerer adgang til beskaeftigelse og arbejdsvilkaar og er derfor omfattet af anvendelsesomraadet for direktivet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
26 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Social Security Commissioner, London, ved beslutning af 11. februar 1994, for ret:
En ydelse med et formaal og oevrige kendetegn som "family credit" vedroerer adgang til beskaeftigelse og arbejdsvilkaar og er derfor omfattet af anvendelsesomraadet for Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar.