CELEX: 62005TJ0021
Konkurence
Aizliegtas vienošanās
Vara santehnikas cauruļu nozare
Lēmums, ar ko ir konstatēts EKL 81. panta pārkāpums
Ilgstošs un daudzveidīgs pārkāpums
Naudas sodi
Ierobežota dalība aizliegtā vienošanās
Attiecīgā tirgus ģeogrāfiskais apmērs
Pārkāpuma ilgums
Sadarbība

Tiesvedības priekšvēsture

Chalkor AE Epexergasias Metallon
(turpmāk tekstā – “
Chalkor
” vai “prasītāja”) ir sabiedrība, kas dibināta saskaņā ar Grieķijas tiesībām un kotēta Atēnu Biržā (Grieķija). Sabiedrībai
Viohalco

SA
pieder absolūtais prasītājas akciju vairākums.
1.
Administratīvais process
Pēc informatīva ziņojuma saņemšanas no
Mueller Industries Inc
. (turpmāk tekstā – “
Mueller
”) 2001. gada janvārī Eiropas Kopienu Komisija, pamatojoties uz Padomes 1962. gada 6. februāra Regulas Nr. 17 – Pirmā regula
par [EKL 81.] un [82.] panta īstenošanu (OV 1962, 13, 204. lpp.) – 14. pantu, iepriekš nepaziņojot, 2001. gada martā veica
pārbaudes vairāku tādu uzņēmumu telpās, kas darbojas vara santehnikas cauruļu nozarē.
Papildu pārbaudes 2001. gada 9. un 10. aprīlī tika veiktas
KME Germany AG
(agrāk –
KM Europa Metal AG
), kā arī
Outokumpu Oyj
un
Luvata Oy
(agrāk –
Outokumpu Copper Products Oy
) (turpmāk tekstā visi kopā – “
Outokumpu
grupa”) telpās.
Outokumpu
, pamatojoties uz Komisijas paziņojumu par naudas sodu neuzlikšanu vai to apmēra samazināšanu lietās, kas skar aizliegtas
vienošanās (OV 1996, C 207, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “1996. gada paziņojums par sadarbību”), 2001. gada 9. aprīlī izteica
Komisijai sadarbības piedāvājumu gan attiecībā uz rūpnieciskajām caurulēm, gan santehnikas caurulēm. Pēc papildu pārbaudēm
Komisija savu izmeklēšanu attiecībā uz vara caurulēm sadalīja trīs atsevišķās procedūrās, proti, lietā COMP/E‑1/38.069 (Vara
santehnikas caurules), lietā COMP/E‑1/38.121 (Savienotājelementi) un lietā COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules).
Ar 2001. gada 30. maija vēstuli
Outokumpu
grupa nosūtīja Komisijai memorandu, kam pievienoti vairāki pielikumi, raksturojot vara cauruļu nozari un ar to saistītos
slepenos nolīgumus.
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules) pēc Komisijas iniciatīvas 2002. gada 5. jūnijā notika sarunas ar
Outokumpu
grupas pārstāvjiem par šī uzņēmuma izteikto sadarbības piedāvājumu. Šis uzņēmums arī norādīja, ka tas bijis gatavs tam, ka
Komisija iztaujās tā personāla locekļus, kas ir iesaistīti nolīgumos, uz kuriem attiecas lieta COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas
caurules).
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules) Komisija saskaņā ar Regulas Nr. 17 11. pantu, pirmkārt,
Wieland‑Werke AG
(turpmāk tekstā – “
Wieland
”) un
KME
grupai (ko veido
KME Germany
,
KME France SAS
(agrāk –
Tréfimétaux SA
) un
KME Italy SpA
(agrāk –
Europa Metalli SpA
)) 2002. gada jūlijā nosūtīja lūgumus sniegt informāciju un, otrkārt, aicināja
Outokumpu
grupu tai sniegt papildu informāciju.
KME
grupa 2002. gada 15. oktobrī atbildēja uz minēto lūgumu sniegt informāciju. Tās atbildē bija iekļauts arī paziņojums un lūgums
piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules). Turklāt
KME
grupa ļāva Komisijai visu informāciju, kas sniegta saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules), izmantot lietā
COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules).

Wieland
2003. gada 23. janvārī nosūtīja Komisijai paziņojumu, kurā bija iekļauts lūgums saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas
caurules) piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību.
Saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) Komisija 2003. gada 3. martā nosūtīja lūgumus sniegt informāciju
Boliden
grupai (ko veido
Boliden AB
,
Outokumpu Copper Fabrication

AB
(agrāk –
Boliden Fabrication AB
) un
Outokumpu Copper BCZ SA
(agrāk –
Boliden Cuivre & Zinc SA
)),
HME Nederland BV
(turpmāk tekstā – “
HME
”) un
Chalkor
un 2003. gada 20. martā –
IMI
grupai [ko veido
IMI plc
,
IMI Kynoch Ltd
un
Yorkshire Copper Tube
].

Chalkor
pārstāvji 2003. gada 9. aprīlī satikās ar Komisijas pārstāvjiem un lūdza saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas
caurules) piemērot 1996. gada paziņojumu par sadarbību.
Komisija saistībā ar lietu COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) 2003. gada 29. augustā pieņēma paziņojumu par iebildumiem,
kas adresēts attiecīgajām sabiedrībām. Pēc tam, kad minētās sabiedrības bija piekļuvušas lietas materiāliem elektroniskā formā
un kad tās bija iesniegušas rakstveida apsvērumus, tās, izņemot
HME
, 2003. gada 28. novembrī piedalījās nopratināšanā.
Komisija 2003. gada 16. decembrī pieņēma Lēmumu C(2003) 4820, galīgā redakcija, par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta
piemērošanas procedūru (Lieta COMP/E‑1/38.240 – Rūpnieciskās caurules), kura kopsavilkums ir publicēts 2004. gada 28. aprīļa
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV L 125, 50. lpp.).
2.
Apstrīdētais lēmums
Komisija 2004. gada 3. septembrī pieņēma Lēmumu C(2004) 2826 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru
(Lieta COMP/E‑1/38.069 – Vara santehnikas caurules) (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), kura kopsavilkums ir publicēts
2006. gada 13. jūlija
Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī
(OV L 192, 21. lpp.).
Apstrīdētajā lēmumā it īpaši ir iekļauti šādi noteikumi:
“
1. pants
Šādi uzņēmumi ir pārkāpuši [EKL] 81. panta 1. punktu un no 1994. gada 1. janvāra arī EEZ līguma 53. panta 1. punktu, jo tie
norādītajos laika posmos ir bijuši vairāku vienošanos un saskaņotu darbību dalībnieki, nosakot cenas un sadalot tirgus vara
santehnikas cauruļu jomā:
a)
Boliden
[..] solidāri ar [
Outokumpu Copper Fabrication
] un [
Outokumpu Copper BCZ
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
b)      [
Outokumpu Copper Fabrication
] solidāri ar
Boliden
[..] un [
Outokumpu Copper BCZ
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
c)      [
Outokumpu Copper BCZ
] solidāri ar
Boliden
[..] un [
Outokumpu Copper Fabrication
] – no 1988. gada 3. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
d)
Austria Buntmetall AG
:
i)      solidāri ar
Buntmetall Amstetten
[
GmbH
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar [
Wieland
] un
Buntmetall Amstetten
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam;
e)
Buntmetall Amstetten
[..]:
i)      solidāri ar
Austria Buntmetall
[..] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar [
Wieland
] un
Austria Buntmetall
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam;
f)     [
Chalkor
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 1999. gada septembra sākumam;
g)      [
HME
] – no 1998. gada 29. augusta vismaz līdz 2001. gada 22. martam;
h)
IMI
[..] solidāri ar
IMI Kynoch
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
i)
IMI Kynoch
[..] solidāri ar
IMI
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
j)
Yorkshire Copper Tube
[..] solidāri ar
IMI
[..] un
IMI Kynoch
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
k)      [
KME Germany
]:
i)      individuāli – no 1988. gada 3. jūnija līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME France
] un [
KME Italy
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
l)      [
KME Italy
]:
i)      solidāri ar [
KME France
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME Germany
] un [
KME France
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
m)      [
KME France
]:
i)      solidāri ar [
KME Italy
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 1995. gada 19. jūnijam un
ii)      solidāri ar [
KME Germany
] un [
KME Italy
] – no 1995. gada 20. jūnija līdz 2001. gada 22. martam;
[..]
s)
Outokumpu
[..] solidāri ar [
Luvata
] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
t)      [
Luvata
] solidāri ar
Outokumpu
[..] – no 1989. gada 29. septembra līdz 2001. gada 22. martam;
u)      [
Wieland
]:
i)      individuāli – no 1989. gada 29. septembra līdz 1999. gada 8. jūlijam un
ii)      solidāri ar
Austria Buntmetall
[..] un
Buntmetall Amstetten
[..] – no 1999. gada 9. jūlija līdz 2001. gada 22. martam.
2. pants
Par 1. pantā norādītajiem pārkāpumiem tiek noteikti šādi naudas sodi:
a)
Boliden
[..], [
Outokumpu Copper Fabrication
] un [
Outokumpu Copper BCZ
] solidāri: EUR 32,6 miljoni;
b)
Austria Buntmetall
[..] un
Buntmetall Amstetten
[..] solidāri: EUR 0,6695 miljoni;
c)
Austria Buntmetall
[..],
Buntmetall Amstetten
[..] un [
Wieland
] solidāri: EUR 2,43 miljoni;
d)      [
Chalkor
]: EUR 9,16 miljoni;
e)      [
HME
]: EUR 4,49 miljoni;
f)
IMI
[..],
IMI Kynoch
[..] un
Yorkshire Copper Tube
[..] solidāri: EUR 44,98 miljoni;
g)      [
KME Germany
]: EUR 17,96 miljoni;
h)      [
KME Germany
], [
KME France
] un [
KME Italy
] solidāri: EUR 32,75 miljoni;
i)      [
KME Italy
] un [
KME France
] solidāri: EUR 16,37 miljoni;
j)
Outokumpu
[..] un [
Luvata
] solidāri: EUR 36,14 miljoni;
k)      [
Wieland
] individuāli: EUR 24,7416 miljoni.
[..]”
Komisija uzskatīja, ka attiecīgie uzņēmumi bija piedalījušies vienotā, turpinātā, saliktā un –
Boliden
grupas,
KME
grupas un
Wieland
gadījumā – daudzveidīgā pārkāpumā (turpmāk tekstā – “kartelis” vai “attiecīgais pārkāpums”). Komisija precizēja, ka valsts
nolīgumi nebija paredzēti apstrīdētajā lēmumā (apstrīdētā lēmuma 2. un 106. apsvērums).

Attiecīgās preces un tirgi
Attiecīgā nozare – vara cauruļu ražošanas nozare – aptver divas preču grupas, proti, pirmkārt, rūpnieciskās caurules, kas
tiek iedalītas dažādās apakšgrupās atkarībā no to galapatēriņa (gaisa kondicionēšana un saldēšana, savienotājelementi, ūdens
sildītāji un gāzes apkures katli, filtru žāvētāji un telekomunikācijas) un, otrkārt, santehnikas caurules, ko sauc arī par
“ūdens caurulēm jeb instalācijas caurulēm”, kuras tiek izmantotas ēkās ūdensapgādei, gāzesvados un mazuta pārvados, un apkures
sistēmās (apstrīdētā lēmuma 3. apsvērums).
Komisija uzskatīja, ka lieta COMP/E‑1/38.069 (Vara santehnikas caurules) un lieta COMP/E‑1/38.240 (Rūpnieciskās caurules)
bija saistītas ar diviem dažādiem pārkāpumiem. Šajā sakarā tā galvenokārt ir pamatojusies uz to, ka “nolīgumos, pirmkārt,
par santehnikas caurulēm un, otrkārt, par rūpnieciskajām caurulēm, kuru organizācija arī atšķīrās, bija iesaistīti dažādi
uzņēmumi (un dažādi šo uzņēmumu personāla locekļi)”. Turklāt Komisija uzskatīja, ka santehnikas cauruļu nozare atšķīrās no
rūpniecisko cauruļu nozares saistībā ar klientiem, galapatēriņu un preču tehniskajām pazīmēm (apstrīdētā lēmuma 4. un 5. apsvērums).
Attiecībā uz vara santehnikas caurulēm Komisija apstrīdētajā lēmumā ir apstiprinājusi, ka šajā preču grupā ietilpa divas preču
“apakškategorijas”: pirmkārt, gludās vara santehnikas caurules un, otrkārt, ar plastmasu pārklātas vara santehnikas caurules.
Tā norādīja, ka “gludās vara santehnikas caurules un ar plastmasu pārklātas vara santehnikas caurules ne vienmēr ir savstarpēji
aizstājamas un ka tās var veidot atšķirīgus preču tirgus, ņemot vērā Komisijas paziņojumu par attiecīgā tirgus definīciju
saskaņā ar Kopienu tiesībām konkurences jomā” (OV 1997, C 372, 5. lpp.). Tomēr apstrīdētajā lēmumā Komisija norādīja, ka šīs
divas preču “apakškategorijas” bija jāuzskata par “vienu un to pašu preču grupu [..], jo nolīgumos par šīm divām preču apakškategorijām
bija iesaistīti galvenokārt vieni un tie paši uzņēmumi (un vieni un tie paši šo uzņēmumu personāla locekļi), un nolīgumi bija
organizēti līdzīgā veidā” (apstrīdētā lēmuma 13. un 459. apsvērums).
Apstrīdētajā lēmumā Komisija arī ir norādījusi, ka attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus bija Eiropas Ekonomikas zona (EEZ). Tā
uzskatīja, ka 2000. gadā EEZ gludo vara santehnikas cauruļu tirgus vērtība bija apmēram EUR 970,1 miljons un ar plastmasu
pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgus vērtība bija EUR 180,9 miljoni. Līdz ar to šo divu tirgu kopējā vērtība 2000. gadā
EEZ bija EUR 1151 miljons (apstrīdētā lēmuma 17. un 23. apsvērums).

Attiecīgā pārkāpuma sastāvdaļas
Komisija ir norādījusi, ka attiecīgais pārkāpums bija izpaudies trīs dažādās, bet saistītās formās (apstrīdētā lēmuma 458. un
459. apsvērums). Pirmo karteļa daļu veidoja nolīgumi, kas noslēgti starp “
SANCO
ražotājiem”. Otro attiecīgā pārkāpuma daļu veidoja nolīgumi, kas noslēgti starp “
WICU
un
Cuprotherm
ražotājiem”. Visbeidzot, trešā karteļa daļa attiecās uz nolīgumiem, kas noslēgti plašākas gludo vara santehnikas cauruļu
ražotāju grupas iekšienē un ko sauca par “paplašinātajiem Eiropas nolīgumiem”.
Nolīgumi starp “
SANCO
ražotājiem”

SANCO
ir gan preču zīme, gan apzīmējums īpašam tehniskam procesam, kurā tiek ražotas augstākās kvalitātes nerūsējošas vara santehnikas
caurules. Procesu 1980. gadā patentēja uzņēmums
Usines à cuivre et à zinc
[Vara un cinka fabrikas].
Boliden
grupa bija sākotnējā ražošanas procesa patenta īpašniece līdz tā beigu termiņam 2000. gadā, bet nebija
SANCO
preču zīmes īpašniece visās Eiropas valstīs. Tās konkurente
KME
grupa lūdza un saņēma
SANCO
preču zīmes reģistrāciju uz sava vārda vairākās Eiropas valstīs. Pēc tam
KME
grupa patentēja zināmu skaitu uzlabojumu salīdzinājumā ar oriģinālo patentu, un abas konkurentes viena otrai nodeva savstarpējās
licences attiecībā uz saviem attiecīgajiem patentiem un preču zīmēm. Kopš 1981. gada
KME
grupa un
Boliden
grupa preču zīmes un patenta licenci nodeva
Wieland
(apstrīdētā lēmuma 115.–118. apsvērums).
Komisija apstrīdētajā lēmumā norādīja, ka kopš 1988. gada nolīgumi starp “
SANCO
ražotājiem” ir kas vairāk nekā tikai attiecības starp licenču “nodevēju” un “pārņēmēju”. Tā uzskata, ka starp šiem ražotājiem,
proti,
KME
grupu,
Boliden
grupu un
Wieland
, no 1988. gada jūnija līdz 1994. gada pirmā pusgada beigām pastāvēja nolīgumi par mērķa cenām un atlaides likmēm, kā arī
par tirdzniecības un tirgus daļu sadali (turpmāk tekstā – “
SANCO
nolīgumi”). Uzraudzība pār šo nolīgumu izpildi galvenokārt balstījās uz to, ka “
SANCO
ražotāji” viens otram nodeva skaitliskus datus par to produkciju un tirdzniecības apjomiem (apstrīdētā lēmuma 125.–146. un
456. apsvērums).
Nolīgumi starp “
WICU
un
Cuprotherm
ražotājiem”

WICU
un
Cuprotherm
ir preču zīmes, kas attiecas uz patentētām ar plastmasu pārklātām vara santehnikas caurulēm.
Preču zīme
WICU
un ar to saistītie patenti pieder
KME
grupai, kas preču zīmes un patenta licenci nodeva
Wieland
. Savukārt
Cuprotherm
preču zīme un ar to saistītais patents pieder
Wieland
, kas preču zīmes un patenta licenci nodeva
KME
grupai (apstrīdētā lēmuma 121. apsvērums).
Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir norādījusi, ka nolīgumi, kas noslēgti starp
KME
grupu un
Wieland
saistībā ar
WICU
un
Cuprotherm
caurulēm, bija kas vairāk nekā tikai attiecības starp licenču “nodevējiem” un “pārņēmējiem”.
KME
grupa un
Wieland
uzturēja pret konkurenci vērstu saziņu, kas izpaudās kā apmaiņa ar būtisku informāciju un ar plastmasu klātu vara santehnikas
cauruļu tirdzniecības apjoma un cenu koordinācija (turpmāk tekstā – “
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumi”) (apstrīdētā lēmuma 149. apsvērums).
Paplašinātie Eiropas nolīgumi
Apstrīdētajā lēmumā Komisija norādīja, ka vienlaikus ar
SANCO
nolīgumiem un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumiem attiecīgajam pārkāpumam bija trešā daļa, ko veidoja nolīgumi starp plašākas gludo vara santehnikas cauruļu ražotāju
grupas locekļiem (apstrīdētā lēmuma 102., 104., 105., 108.–111., 147., 148., 461. un 462. apsvērums).
Dalībnieku skaits šajā plašākajā grupā sākotnēji bija pieci, proti,
KME
grupa,
Wieland
,
Outokumpu
grupa,
IMI
grupa un
Mueller
(turpmāk tekstā – “Piecu grupa”). Pēc
Chalkor
,
HME
,
Boliden
grupas un
Buntmetall
grupas (ko veidoja
Austria Buntmetall
un
Buntmetall Amstetten
) pievienošanās šīs grupas dalībnieku skaits palielinājās līdz deviņiem (turpmāk tekstā – “Deviņu grupa”) (apstrīdētā lēmuma
216. apsvērums).
Komisija uzskata, ka šie deviņi dalībnieki centās stabilizēt gludo vara santehnikas cauruļu tirgu, pamatojoties uz tirgus
daļām konkrētā atskaites gadā, lai izvirzītu mērķi attiecībā uz tirgus daļām nākotnē. Turklāt tā apstrīdētajā lēmumā norādīja,
ka minētie dalībnieki bija vienojušies par apmaiņu ar būtisku informāciju, tirgus daļu sadali, tirdzniecības apjoma uzraudzību,
“tirgus līdera” mehānismu katrā atsevišķā tirgū, kā arī par cenu koordināciju, tai skaitā par cenrāžiem, “cenu nostādņu” piemērošanu
un atlaidēm (apstrīdētā lēmuma 192. apsvērums).

Attiecīgā pārkāpuma ilgums un turpinātais raksturs
Komisija apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka attiecīgos pārkāpumus 1988. gada 3. jūnijā uzsāka
KME
grupa un
Boliden
grupa, 1989. gada 29. septembrī –
IMI
grupa,
Outokumpu
grupa un
Wieland
, 1997. gada 21. oktobrī –
Mueller
un, vēlākais, 1998. gada 29. augustā –
Chalkor
,
Buntmetall
grupa un
HME
. Runājot par datumu, kurā pārkāpums tika izbeigts, Komisija ir norādījusi 2001. gada 22. martu, izņemot saistībā ar
Mueller
un
Chalkor
, kas, kā Komisija uzskata, kartelī izbeidza piedalīties attiecīgi 2001. gada 8. janvārī un 1999. gada septembrī (apstrīdētā
lēmuma 597. apsvērums).
Runājot par attiecīgā pārkāpuma turpināto raksturu, attiecībā uz
Boliden
grupu,
IMI
grupu,
KME
grupu,
Outokumpu
grupu un
Wieland
Komisija apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka, kaut arī kartelis atsevišķos laika posmos, pirmkārt, no 1990. gada līdz 1992. gada
decembrim un, otrkārt, no 1994. gada jūlija līdz 1997. gada jūlijam darbojās mazāk intensīvi, prettiesiskā darbība tomēr netika
pilnībā izbeigta, līdz ar to attiecīgais pārkāpums faktiski veidoja vienotu pārkāpumu, kam nav iestājies noilgums (apstrīdētā
lēmuma 466., 471., 476., 477. un 592. apsvērums).
No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija nevarēja pierādīt
HME
,
Buntmetall
grupas un
Chalkor
dalību kartelī laika posmā pirms 1998. gada 29. augusta (apstrīdētā lēmuma 592. un 597. apsvērums).

Naudas sodu apmēra noteikšana
Ar apstrīdēto lēmumu Komisija atbilstoši Padomes 2002. gada 16. decembra Regulas (EK) Nr. 1/2003 par to konkurences noteikumu
īstenošanu, kas noteikti [EKL] 81. un 82. pantā (OV 2003, L 1, 1. lpp.), 23. panta 2. punktam, kā arī atbilstoši Regulas Nr. 17
15. panta 2. punktam noteica naudas sodus
Boliden
grupai,
Buntmetall
grupai,
Chalkor
,
HME
,
IMI
grupai,
KME
grupai,
Outokumpu
grupai un
Wieland
(apstrīdētā lēmuma 842. apsvērums un 2. pants).
Naudas sodu summas Komisija noteica atkarībā no attiecīgā pārkāpuma smaguma un ilguma, proti, diviem kritērijiem, kas tieši
ir minēti Regulas Nr. 1/2003 23. panta 3. punktā un Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktā, kas saskaņā ar apstrīdētajā lēmumā
norādīto bija piemērojams attiecīgā pārkāpuma izdarīšanas brīdī (apstrīdētā lēmuma 601.–603. apsvērums).
Lai noteiktu katram uzņēmumam uzliktā naudas soda apmēru, Komisija piemēroja metodoloģiju, kas noteikta Pamatnostādnēs sodanaudas
[naudas soda] noteikšanai, piemērojot Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un [EOTKL] 65. panta 5. punktu (OV 1998, C 9, 3. lpp.;
turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes”), pat ja tā uz to sistemātiski neatsaucās. Apstrīdētajā lēmumā Komisija arī ir novērtējusi,
vai un kādā mērā attiecīgie uzņēmumi izpilda 1996. gada paziņojumā par sadarbību noteiktās prasības.
Naudas sodu sākumsumma
–       Smagums
Saistībā ar attiecīgā pārkāpuma smaguma vērtējumu Komisija ir ņēmusi vērā pārkāpuma raksturu, tā konkrēto ietekmi uz tirgu,
attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus apmēru un minētā tirgus lielumu (apstrīdētā lēmuma 605. un 678. apsvērums).
Tā ir norādījusi, ka prakse, kad tiek sadalīti tirgi un noteiktas cenas, kā tas ir šajā gadījumā, paša to rakstura dēļ ir
ļoti smags pārkāpums, un uzskatīja, ka ģeogrāfiskais tirgus, ko ietekmēja kartelis, atbilda EEZ teritorijā esošam tirgum.
Komisija arī ņēma vērā, ka vara santehnikas cauruļu tirgus veidoja ļoti nozīmīgu ražošanas nozari, kuras vērtība bija EUR 1151 miljons
EEZ teritorijā 2000. gadā – pēdējā pilnajā gadā, kurā bija spēkā kartelis (apstrīdētā lēmuma 606. un 674.–678. apsvērums).
Runājot par konkrēto ietekmi uz tirgu, Komisija ir norādījusi, ka pastāvēja pietiekami pierādījumi, lai pierādītu, ka kartelis
bija vispārīgi ietekmējis konkrēto tirgu, īpaši cenas, kaut arī šo ietekmi nebija iespējams precīzi noteikt (apstrīdētā lēmuma
670. un 673. apsvērums). Lai izdarītu šo secinājumu, tā ir pamatojusies uz vairākām norādēm. Pirmkārt, tā ir pamatojusies
uz aizliegtas vienošanās īstenošanu, atsaucoties uz to, ka dalībnieki bija apmainījušies ar informāciju par tirdzniecības
apjomu un cenu līmeni (apstrīdētā lēmuma 629. un 630. apsvērums).
Otrkārt, tā ir ņēmusi vērā, ka karteļa locekļiem piederēja nozīmīga EEZ tirgus daļa, proti, 84,6 % (apstrīdētā lēmuma 635. apsvērums).
Treškārt, Komisija ir pamatojusies uz tabulām, memorandiem un piezīmēm, ko saistībā ar karteļa sanāksmēm veidojuši tā locekļi.
Šajos dokumentos ir norādīts, ka cenas tika paaugstinātas atsevišķos karteļa darbības laika posmos un ka karteļa locekļi guva
papildu ieņēmumus salīdzinājumā ar iepriekšējiem laika posmiem. Atsevišķos no minētajiem dokumentiem ir norādīts, ka kartelī
iesaistītās personas uzskata, ka tas bija ļāvis attiecīgajiem uzņēmumiem sasniegt savas mērķa cenas. Komisija ir pamatojusies
arī uz paziņojumiem, ko sniedzis kādas
Boliden
grupas sabiedrības bijušais direktors –
M
., kā arī
Wieland
,
Boliden
grupa un
Mueller
, attiecīgi sadarbojoties (apstrīdētā lēmuma 637.–654. apsvērums).
Visbeidzot, Komisija ir konstatējusi, ka attiecīgās aizliegtās vienošanās dalībnieku tirgus daļas saglabājās salīdzinoši nemainīgas
visā karteļa darbības laikā, kaut arī dalībnieku klienti reizēm mainījās (apstrīdētā lēmuma 671. apsvērums).
Komisija no tā ir secinājusi, ka attiecīgie uzņēmumi bija izdarījuši ļoti smagu pārkāpumu (apstrīdētā lēmuma 680. apsvērums).
–       Atšķirīga attieksme
Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir norādījusi četras grupas, ko tā uzskatīja par tādām, kuras norāda uz uzņēmumu salīdzinošo
nozīmi attiecīgajā pārkāpumā. Komisijas veiktais karteļa locekļu iedalījums vairākās kategorijās ir pamatots ar attiecīgajām
karteļa dalībnieku tirgus daļām attiecīgo preču tirdzniecībai EEZ 2000. gadā. Līdz ar to
KME
grupa tika uzskatīta par galveno dalībnieku konkrētajā tirgū un tika iekļauta pirmajā kategorijā.
Wieland
grupa (ko veido
Wieland
un
Buntmetall
grupa, pār kuru
Wieland
pārņēma kontroli 1999. gada jūlijā),
IMI
grupa un
Outokumpu
grupa tika uzskatītas par vidēja lieluma uzņēmumiem šajā tirgū un tika iekļautas otrajā kategorijā.
Boliden
grupa ir iekļauta trešajā kategorijā. Ceturtajā kategorijā ietilpst
HME
un
Chalkor
(apstrīdētā lēmuma 681.–692. apsvērums).
Tirgus daļas tika noteiktas atkarībā no apgrozījuma, ko katrs pārkāpuma izdarītājs guvis no santehnikas cauruļu tirdzniecības
kopējā gludo vara santehnikas cauruļu un ar plastmasu pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgū. Tādējādi to uzņēmumu tirgus
daļas, kas nepārdeva
WICU
un
Cuprotherm
caurules, tika aprēķinātas, izdalot to apgrozījumu, kas gūts no gludajām vara santehnikas caurulēm, ar kopējo gludo un ar
plastmasu pārklāto vara santehnikas cauruļu tirgu lielumu (apstrīdētā lēmuma 683. un 692. apsvērums).
Komisija līdz ar to naudas sodu sākumsummu noteica EUR 70 miljonu apmērā
KME
grupai, EUR 23,8 miljonu apmērā
Wieland
grupai,
IMI
grupai un
Outokumpu
grupai, EUR 16,1 miljona apmērā
Boliden
grupai un EUR 9,8 miljonu apmērā
Chalkor
un
HME
(apstrīdētā lēmuma 693. apsvērums).
Ņemot vērā, ka
Wieland
un
Buntmetall
grupa pēc 1999. gada jūlija veido vienu uzņēmumu un ka līdz 1995. gada jūnijam
KME France
un
KME Italy
kopā veidoja uzņēmumu, kas pastāvēja atsevišķi no
KME Germany
, naudas sodu sākumsumma, kas tiem attiecīgi tika uzlikta, tika noteikta šādi: EUR 35 miljoni
KME
grupai (
KME Germany
,
KME France
un
KME Italy
solidāri); EUR 17,5 miljoni
KME Germany
; EUR 17,5 miljoni
KME Italy
un
KME France
solidāri; EUR 3,25 miljoni
Wieland
grupai; EUR 19,52 miljoni
Wieland
un EUR 1,03 miljoni
Buntmetall
grupai (apstrīdētā lēmuma 694.–696. apsvērums).
Ņemot vērā vajadzību noteikt naudas sodu tādā apmērā, kas tam nodrošina preventīvu ietekmi, Komisija
Outokumpu
grupai uzliktā naudas soda sākumsummu palielināja par 50 %, kas tādējādi sasniedza EUR 35,7 miljonus, uzskatot, ka tās pasaules
apgrozījums, kas pārsniedz EUR 5 miljardus, parāda, ka šīs sabiedrības apmērs un ekonomiskā vara šādu palielinājumu attaisno
(apstrīdētā lēmuma 703. apsvērums).
Naudas sodu pamatsumma
No apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija ir palielinājusi naudas sodu sākumsummas par 10 % par pilnu pārkāpuma gadu un par
5 % par visu papildu laika posmu, kas ir seši mēneši vai ilgāks, bet īsāks nekā viens gads. Tādējādi tika secināts, ka:
–        tā kā
IMI
grupa piedalījās kartelī vienpadsmit gadus un piecus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 110 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 23,8 miljoniem;
–        tā kā
Outokumpu
grupa piedalījās kartelī vienpadsmit gadus un piecus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 110 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 35,7 miljoniem pēc tās palielināšanas preventīvos nolūkos;
–        tā kā
Boliden
grupa piedalījās kartelī divpadsmit gadus un deviņus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 125 % apmērā no naudas soda
sākumsummas EUR 16,1 miljona;
–        tā kā
Chalkor
piedalījās kartelī divpadsmit mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 10 % apmērā no naudas soda sākumsummas EUR 9,8 miljoniem;
–        tā kā
HME
piedalījās kartelī divus gadus un sešus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 25 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 9,8 miljoniem;
–        tā kā
KME
grupa piedalījās kartelī piecus gadus un septiņus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 55 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 35 miljoniem;
–        tā kā
KME Germany
piedalījās kartelī septiņus gadus un divus mēnešus, tai bija jāpiemēro palielinājums 70 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 17,5 miljoniem;
–        tā kā
KME France
un
KME Italy
piedalījās kartelī piecus gadus un desmit mēnešus, tām bija jāpiemēro palielinājums 55 % apmērā no naudas soda sākumsummas
EUR 17,5 miljoniem;
–        tā kā
Wieland
tika uzskatīta par, pirmkārt, individuāli atbildīgu par deviņu gadu un deviņu mēnešu laika posmu un, otrkārt, solidāri ar
Buntmetall
grupu atbildīgu par papildu viena gada un astoņu mēnešu laika posmu, tai tika piemērots palielinājums 95 % apmērā no naudas
soda sākumsummas EUR 19,52 miljoniem, par kuru atbildīga ir tikai
Wieland
, un palielinājums 15 % apmērā no naudas soda sākumsummas EUR 3,25 miljoniem, par kuru
Wieland
un
Buntmetall
grupa ir solidāri atbildīgas (apstrīdētā lēmuma 706.–714. apsvērums).
Tādējādi naudas sodu pamatsummas, kas uzliktas attiecīgajiem uzņēmumiem, ir šādas:
–
KME
grupai: EUR 54,25 miljoni;
–
KME Germany
: EUR 29,75 miljoni;
–
KME France
un
KME Italy
(solidāri): EUR 27,13 miljoni;
–
Buntmetall
grupai: EUR 1,03 miljoni;
–
Wieland
grupai: EUR 3,74 miljoni;
–
Wieland
: EUR 38,06 miljoni;
–
IMI
grupai: EUR 49,98 miljoni;
–
Outokumpu
grupai: EUR 74,97 miljoni;
–
Chalkor
: EUR 10,78 miljoni;
–
HME
: EUR 12,25 miljoni;
–
Boliden
grupai: EUR 36,225 miljoni (apstrīdētā lēmuma 719. apsvērums).
Atbildību pastiprinošie un atbildību mīkstinošie apstākļi
Naudas soda pamatsumma, kas uzlikta
Outokumpu
grupai, tika palielināta par 50 %, jo tā bija recidīva izdarītāja un Komisijas 1990. gada 18. jūlija Lēmuma 90/417/EOTK par
procedūru saskaņā ar [EOTKL] 65. pantu attiecībā uz plakanu auksti velmēta nerūsējoša tērauda izstrādājumu Eiropas ražotāju
nolīgumu un saskaņotām darbībām (OV L 220, 28. lpp.) adresāte (apstrīdētā lēmuma 720.–726. apsvērums).
Kā atbildību mīkstinošus apstākļus Komisija ņēma vērā, ka
KME
grupa un
Outokumpu
grupa attiecīgās sadarbības ietvaros tai bija sniegušas informāciju, uz kuru neattiecās 1996. gada paziņojums par sadarbību.
Tādējādi Komisija samazināja naudas soda pamatsummu, kas uzlikta
Outokumpu
grupai, par EUR 40,17 miljoniem, kuri atbilst naudas sodam, kas tai bija uzlikts par pārkāpuma izdarīšanu laika posmā no
1989. gada septembra līdz 1997. gada jūlijam, ko bija iespējams noteikt, ņemot vērā informāciju, kuru tā bija sniegusi Komisijai
(apstrīdētā lēmuma 758. un 759. apsvērums).
Runājot par
KME
grupu, tai uzliktā naudas soda pamatsumma tika samazināta par EUR 7,93 miljoniem, ņemot vērā tās sadarbību, kas ļāva Komisijai
pierādīt, ka attiecīgais pārkāpums attiecās uz vara santehnikas caurulēm, kas pārklātas ar plastmasu (apstrīdētā lēmuma 760. un
761. apsvērums).
1996. gada paziņojuma par sadarbību piemērošana
Komisija saskaņā ar 1996. gada paziņojuma par sadarbību D punktu piešķīra naudas sodu summas samazinājumu par 50 %
Outokumpu
grupai, par 35 %
Wieland
grupai, par 15 %
Chalkor
, par 10 %
Boliden
grupai un
IMI
grupai un par 35 %
KME
grupai.
HME
nesaņēma nekādu samazinājumu atbilstoši šim paziņojumam (apstrīdētā lēmuma 815. apsvērums).
Naudas sodu galīgā summa
Saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu un Regulas Nr. 1/2003 23. panta 2. punktu Komisija noteica šādas naudas sodu
summas, kas jāuzliek uzņēmumiem, kuri ir apstrīdētā lēmuma adresāti:
–
Boliden
grupai: EUR 32,6 miljoni;
–
Buntmetall
grupai: EUR 0,6695 miljoni;
–
Chalkor
: EUR 9,16 miljoni;
–
HME
: EUR 4,49 miljoni;
–
IMI
grupai: EUR 44,98 miljoni;
–
KME
grupai: EUR 32,75 miljoni;
–
KME Germany
: EUR 17,96 miljoni;
–
KME France
un
KME Italy
(solidāri): EUR 16,37 miljoni;
–
Outokumpu
grupai: EUR 36,14 miljoni;
–
Wieland
grupai: EUR 2,43 miljoni;
–
Wieland
: EUR 24,7416 miljoni (apstrīdētā lēmuma 842. apsvērums).

Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas [tagad – Vispārējā tiesa] kancelejā iesniegts 2005. gada 21. janvārī,
prasītāja cēla šo prasību.
Tā kā Vispārējās tiesas palātu sastāvs ir ticis mainīts, tiesnesis referents tagad darbojas astotajā palātā, kurai attiecīgi
ir nodota šī lieta.
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu f) punktu un 2. panta d) punktu tiktāl, ciktāl tajos ir norādīts, ka tai tiek uzlikts naudas
sods;
–        pakārtoti, samazināt tai uzliktā naudas soda apmēru;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt;
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
Savas prasības pamatojumam prasītāja norāda sešus pamatus, kas attiecīgi ir pamatoti ar to, ka nav ņemts vērā, ka tās dalībai
kartelī bija piespiedu raksturs, ar kļūdainu naudas soda sākumsummas noteikšanu, kļūdainu naudas soda sākumsummas paaugstināšanu
pārkāpuma ilguma dēļ, ar to, ka nav ņemti vērā atbildību mīkstinošie apstākļi, ar kļūdainu 1996. gada paziņojuma par sadarbību
piemērošanu un nesamērīgu naudas soda apmēru.
Pirms pārbaudīt prasītājas norādītos pamatus, ir jāatgādina, ka no apstrīdētā lēmuma 601. un 842. apsvēruma izriet, ka Komisijas
uzliktie naudas sodi par pārkāpumu ir noteikti saskaņā ar Regulas Nr. 17 15. panta 2. punktu, kā arī Regulas Nr. 1/2003 23. panta
2. punktu. Turklāt naudas sodu apmēra aprēķināšanai Komisija ir piemērojusi metodoloģiju, kas ir noteikta Pamatnostādnēs un
1996. gada paziņojumā par sadarbību (skat. šī sprieduma 33. punktu).
Pamatnostādnēs, lai gan tās nevar kvalificēt kā tiesību normas, tomēr ir paredzēta uzvedības norma, kurā ir noteikta prakse,
kas jāievēro un no kuras Komisija konkrētā gadījumā nevar atkāpties, nenorādot ar vienlīdzīgās attieksmes principu savienojamus
iemeslus (skat. Tiesas 2006. gada 18. maija Tiesas spriedumu lietā C‑397/03 P
Archer Daniels Midland
un
Archer Daniels Midland Ingredients
/Komisija, Krājums, I‑4429. lpp., 91. punkts un tajā minētā judikatūra).
Tādējādi, pārbaudot ar apstrīdēto lēmumu uzlikto naudas sodu tiesiskumu, Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai savu rīcības
brīvību Komisija ir īstenojusi atbilstoši Pamatnostādnēs noteiktajai metodei, un tiktāl, ciktāl tā konstatētu, ka Komisija
no tās ir atkāpusies, ir jāpārbauda, vai šī atkāpe ir attaisnota un tiesiski pietiekami pamatota. Šajā sakarā ir jāteic, ka
paša Pamatnostādņu principa, no vienas puses, un tajos norādītās metodes, no otras puses, spēkā esamību Tiesa ir apstiprinājusi
(Tiesas 2005. gada 28. jūnija spriedums apvienotajās lietās C‑189/02 P, C‑202/02 P, no C‑205/02 P līdz C‑208/02 P un C‑213/02 P
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, Krājums, I‑5425. lpp., 252.–255., 266., 267., 312. un 313. punkts).
No Pamatnostādņu pieņemšanas izrietošā Komisijas rīcības brīvības pašierobežošana tiešām nav nesavienojama ar Komisijas būtiskas
rīcības brīvības saglabāšanu. Pamatnostādnēs ir iekļauti dažādi mainīgi elementi, kas Komisijai ļauj izmantot tai piešķirto
rīcības brīvību atbilstoši Regulas Nr. 17 un Regulas Nr. 1/2003 noteikumiem, kā tos interpretējusi Tiesa (iepriekš 61. punktā
minētais spriedums apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 267. punkts).
Tādējādi jomās, kurās Komisija ir saglabājusi rīcības brīvību, tās vērtējumu tiesiskuma pārbaude aprobežojas ar acīmredzamas
kļūdas vērtējumā neesamības pārbaudi (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 18. jūlija spriedumu lietā T‑241/01
Scandinavian Airlines System
/Komisija, Krājums, II‑2917. lpp., 64. un 79. punkts).
Komisijas rīcības brīvība un ierobežojumi, ko tā sev ir noteikusi, principā neliedz tiesai īstenot savu neierobežoto kompetenci
(Pirmās instances tiesas 2004. gada 8. jūlija spriedums apvienotajās lietās T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 un T‑78/00
JFE Engineering
u.c./Komisija, Krājums, II‑2501. lpp., 538. punkts), ar kuru tai ir piešķirta iespēja Komisijas uzliktā naudas soda apmēru
atcelt, samazināt vai palielināt (šajā ziņā skat. Tiesas 2007. gada 8. februāra spriedumu lietā C‑3/06 P
Groupe Danone
/Komisija, Krājums, I‑1331. lpp., 60.–62. punkts, un Pirmās instances tiesas 2003. gada 21. oktobra spriedumu lietā T‑368/00
General Motors Nederland
un
Opel Nederland
/Komisija,
Recueil
, II‑4491. lpp., 181. punkts).
1.
Par pamatu, kas ir pamatots ar to, ka nav ņemts vērā prasītājas dalības kartelī piespiedu raksturs

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja būtībā norāda, ka galvenais iemesls tās dalībai kartelī bija bailes, ka Piecu grupas locekļi vai pat galvenie konkrētā
tirgus dalībnieki vērsīs pret to savas represijas. Tā bija cietusī, nevis karteļa iniciatore vai vadošā locekle. Tāpēc tā
apgalvo, ka, kaut arī tā ir pārkāpusi EKL 81. pantu, tai nebūtu jāuzliek naudas sods vai būtu jāuzliek tikai samazināts vai
pat simbolisks naudas sods.
Šajā kontekstā prasītāja atsaucas uz vairākiem Komisijas iepriekšējiem lēmumiem, kuros uzņēmumiem, kas bija cietuši no piespiedu
rakstura darbības, lai tos piespiestu piedalīties vai turpinātu piespiest piedalīties ar konkurenci nesaderīgā nolīgumā, netika
uzlikts nekāds naudas sods vai tika uzlikti naudas sodi, kuru summas bija būtiski samazinātas.
Lai pamatotu savu apgalvojumu, ka uz to tika izdarīts spiediens, prasītāja norāda, ka, tā kā tā ir mazs un relatīvi jauns
uzņēmums Rietumeiropas tirgos, tai bija nepieciešams ik pa laikam piedalīties rūpnieciska rakstura sanāksmēs, lai likumīgi
iegūtu informāciju par santehnikas cauruļu tirgu. Tādējādi, kad tā nolēma piedalīties 1998. gada 28. augusta sanāksmē, uz
kuru Komisija norāda apstrīdētajā lēmumā, tā to darīja ar pārliecību, ka ir uzaicināta, lai apspriestu “Eiropas direktīvu
par dzeramo ūdeni”, un bija pārsteigta par sanāksmes slepeno raksturu. Tās laikā prasītāja bija cietusi no piespiedu rakstura
darbības, kuras rezultātā tā pasīvi un pakārtoti tika mudināta piedalīties sešās vēlākās sanāksmēs.
Minēto sanāksmju laikā tirgus līderi katrā no piecām attiecīgajām valstīm, proti, Vācijā, Apvienotajā Karalistē, Francijā,
Spānijā un Nīderlandē, piedāvāja mērķus saistībā ar cenu un atlaidēm nākamajiem mēnešiem. Tomēr prasītāja nemainīja savu politiku
attiecībā uz cenām un tirdzniecību šajos piecos rietumu tirgos, un tās eksports uz šīm valstīm pat turpināja pieaugt.
Prasītāja atsaucas arī uz dažādiem dokumentiem, kas ir iekļauti Komisijas lietas materiālos un ko iesniegušas
KME
grupa un
Wieland
. Tā apgalvo, ka, ņemot vērā “sazvērestības” kontekstu, kādā šie dokumenti ir tikuši sagatavoti, tie apliecina, pirmkārt,
ka Piecu grupa bija paredzējusi iebiedēt uzņēmumus, kas atteicās piekāpties tās prasībām, un, otrkārt, ka draudi, kas tai
tika izteikti 1998. gada 28. augusta sanāksmes laikā, jau iepriekš bija izplānoti un ka tai bija pamats tos uzskatīt par ticamiem.
Komisija lūdz šo pamatu noraidīt.

Vispārējās tiesas vērtējums
Prasītājas atsauce uz Komisijas iepriekšējiem lēmumiem uzreiz ir jānoraida, jo iepriekšējā Komisijas lēmumu pieņemšanas prakse
nav izmantojama kā juridisks pamats naudas sodu noteikšanai konkurences jomā (Pirmās instances tiesas 2003. gada 30. septembra
spriedums lietā T‑203/01
Michelin
/Komisija,
Recueil
, II‑4071. lpp., 292. punkts).
Turklāt ir jānorāda, ka no judikatūras izriet, ka spiediens, ko izdarīja uzņēmumi un kura mērķis bija likt citiem uzņēmumiem
piedalīties konkurences tiesību pārkāpumā, neatkarīgi no tā, cik šis spiediens bija būtisks, neatbrīvo attiecīgo uzņēmumu
no tā atbildības par izdarīto pārkāpumu, nekādā veidā negroza aizliegtās vienošanās smaguma pakāpi un nevar veidot atbildību
mīkstinošu apstākli naudas sodu summu aprēķināšanas nolūkā, jo attiecīgais uzņēmums par iespējamo spiedienu varēja paziņot
kompetentajām iestādēm un iesniegt tām sūdzību (šajā ziņā skat. iepriekš 61. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 369. un 370. punkts; Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedumu lietā T‑17/99
KE KELIT
/Komisija,
Recueil
, II‑1647. lpp., 50. punkts, un 2005. gada 29. novembra spriedumu lietā T‑62/02
Union Pigments
/Komisija, Krājums, II‑5057. lpp., 63. punkts).
Līdz ar to šis pamats ir jānoraida.
2.
Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdainu naudas soda sākumsummas noteikšanu
Šajā pamatā prasītāja norāda, ka, nosakot tai uzliktā naudas soda sākumsummu, Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā,
jo nav ņēmusi vērā, pirmkārt, to, ka tā bija piedalījusies tikai trešajā karteļa daļā, un, otrkārt, to, ka nolīgumu, kuros
tā piedalījās, darbība ģeogrāfiski aptvēra tikai piecas valstis.

Par prasītājas ierobežoto dalību kartelī
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka Komisijas īstenotā atšķirīgā attieksme, kas ir pamatota ar karteļa dalībnieku tirgus daļām, nav pietiekama
un ir pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam, jo atšķirība starp dalībnieku tirgus daļām neatspoguļo tās ierobežoto dalību
kartelī.
Prasītāja uzskata, ka ir skaidrs, ka pārkāpumu, par kuru tā ir saukta pie atbildības, karteļa trešās daļas ietvaros veido
tikai tās dalība prettiesiskā sadarbībā, ko Deviņu grupa īstenoja no 1998. gada augusta līdz 1999. gada aprīlim paplašināto
Eiropas nolīgumu ietvaros.
Tā apgalvo, ka gan sadarbība, kas novērota
SANCO
nolīgumu un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumu ietvaros, gan sadarbība Piecu grupas locekļu starpā bija daudz intensīvāka nekā sadarbība Deviņu grupas locekļu
starpā.
Prasītāja arī apgalvo, ka Komisija nepamatoti apstrīdētā lēmuma 690. apsvērumā secinājusi, ka tās dalība aizliegtas vienošanās
ietvaros bija padarījusi karteļa darbības efektīvākas. Šajā sakarā prasītāja norāda, ka tā nekad nav pievienojusies kvotām,
kas tika piedāvātas paplašināto Eiropas nolīgumu ietvaros, un ka tās tirdzniecība valstīs, uz kurām attiecās kartelis, – tieši
pretēji – palielinājās tās dalības laikā.
Prasītāja lūdz tai uzliktā naudas soda sākumsummu samazināt, ņemot vērā tās dalības kartelī rakstura, pakāpes un kvalitātes
atšķirību salīdzinājumā ar citiem dalībniekiem.
Komisija savukārt apgalvo, ka no apstrīdētā lēmuma izriet, ka tā ir konstatējusi vienotu pārkāpumu, ko veidoja trīs daļas.
Tā apgalvo, ka, lai noteiktu naudas soda sākumsummu, tai nebija pienākuma nošķirt, pirmkārt, prasītāju un uzņēmumus, kas bija
piedalījušies
SANCO
nolīgumos un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumos, un, otrkārt, Piecu grupas un Deviņu grupas locekļus.
Pirmkārt, Komisija šajā sakarā apgalvo, ka aktīva prasītājas dalība kartelī no 1998. gada 28. augusta līdz 1999. gada septembra
sākumam kvalitatīvi vai kvantitatīvi neatšķīrās no pārējo pārkāpuma izdarītāju dalības. Komisija arī atgādina, ka tas, ka
atsevišķi uzņēmumi kartelī piedalījās ilgāk nekā citi, nemaina to izdarītā pārkāpuma smagumu. Ilgāka dalība atspoguļojas naudas
soda palielinājumā par pārkāpuma ilgumu.
Otrkārt, Komisija atgādina, ka pastāvīgajā judikatūrā ir noteikts, ka, lai novērtētu katra dalībnieka izdarītā pārkāpuma reālo
ietekmi, apgrozījuma daļa, kas gūta ar precēm, uz kurām attiecas pārkāpums, var dot pareizu norādi par to, cik plašs ir pārkāpums
konkrētajā tirgū.
Sadalījums atšķirīgās kategorijās, kas ir pamatots ar apgrozījumu, kurš gūts ar precēm, uz kurām attiecas ierobežojoša prakse,
noteikti novestu pie naudas sodu sākumsummām, kas aptuveni ir tādas pašas, ņemot vērā tirgus daļas procentuālo lielumu. Tas
novestu pie tā, ka sākumsumma naudas sodam, kas noteikts uzņēmumam, kuram pieder būtiska tirgus daļa, tiktu noteikta lielāka
nekā tā naudas soda sākumsumma, kas uzlikts uzņēmumam, kuram pieder mazāka tirgus daļa. Šī iemesla dēļ
KME
grupai uzliktā naudas soda sākumsumma tika noteikta EUR 70 miljonu apmērā, bet
Chalkor
uzliktā naudas soda sākumsumma bija tikai EUR 9,8 miljoni. Šī pieeja nekādā ziņā nav pretrunā vienlīdzīgas attieksmes principam.
Treškārt, Komisija apgalvo, ka ar judikatūru nav saderīgs tas, ka uzņēmumam, kas ir iesaistīts divās vai trīs karteļa daļās,
sodu nosaka smagāku nekā citam uzņēmumam, kuram pieder tāda pati tirgus daļa, bet kas ir piedalījies tikai vienā šī karteļa
daļā (Tiesas 1983. gada 7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80
Musique Diffusion française
u.c./Komisija,
Recueil
, 1825. lpp., 121. punkts, un 1998. gada 17. decembra spriedums lietā C‑185/95 P
Baustahlgewebe
/Komisija,
Recueil
, I‑8417. lpp., 91. punkts; Pirmās instances tiesas 1999. gada 11. marta spriedums lietā T‑151/94
British Steel
/Komisija,
Recueil
, II‑629. lpp., 643. punkts, un 2003. gada 9. jūlija spriedums lietā T‑220/00
Cheil Jedang
/Komisija,
Recueil
, II‑2473. lpp., 91. punkts).
Ceturtkārt, Komisija norāda, ka nav pierādījumu, ka
SANCO
nolīgumi un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumi bija saistīti ar daudz ciešāku sadarbību nekā tā, kas bija paplašināto Eiropas nolīgumu ietvaros. Tādējādi nebija
nekāda pamata uzskatīt, ka pirmās divas karteļa daļas ir smagāki konkurences tiesību normu pārkāpumi nekā trešā daļa.
Piektkārt, Komisija uzskata, ka nebija nekāda pamata paplašināto Eiropas nolīgumu ietvaros diferencēt Piecu grupas locekļus
un četrus pārējos ražotājus, proti,
Boliden
grupu,
HME
,
Buntmetall
grupu un
Chalkor
, jo pēdējo minēto dalība bija būtiska karteļa darbībai, un tie karteli bija izmantojuši tikpat lielā mērā kā pārējie dalībnieki
laika posmā no 1998. līdz 2001. gadam.
Sestkārt, Komisija apgalvo, ka
Chalkor
dalība karteļa darbību padarīja efektīvāku. Tas vien, ka Piecu grupas locekļi bija aicinājuši
Chalkor
un trīs citas sabiedrības pievienoties tiem, pierāda, ka to dalība bija svarīga karteļa efektīvai darbībai. Komisija norāda,
ka tas, ka
Chalkor
bija paaugstinājusi savu tirdzniecības apjomu, piedaloties kartelī, nepierāda, ka tās dalība karteļa sanāksmēs nenostiprināja
prettiesisko nolīgumu darbību. Tirdzniecības apjoma palielināšanās varētu būt izskaidrojama ar sezonālu raksturu vai ar to,
ka
Chalkor
pēc zināma laika bija mazāki sirdsapziņas pārmetumi apkrāpt citus pārkāpuma izdarītājus.
Septītkārt, Komisija apgalvo, ka, pat ja tā bija konstatējusi intensīvāku sadarbību atsevišķu apstrīdētā lēmuma adresātu starpā,
šis konstatējums drīzāk bija pamats lielāku naudas sodu uzlikšanai šiem uzņēmumiem, nevis mazāku naudas sodu uzlikšanai pārējiem
adresātiem. Tādējādi Komisija norāda, ka, ja Vispārējā tiesa piekristu
Chalkor
argumentiem šajā jautājumā, tai, īstenojot savu neierobežoto kompetenci, būtu jāparedz drīzāk palielināt to naudas sodu summu,
kas uzlikti “
SANCO
ražotājiem”, proti,
KME
grupai,
Wieland
un
Boliden
grupai, nevis samazināt
Chalkor
uzliktā naudas soda apmēru.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jāatgādina par principiem, kas judikatūrā izstrādāti saistībā ar individuālu atbildību tam, kas izdara EKL 81. panta
1. punkta pārkāpumu, piemēram, īsteno karteli.
Pirmkārt, attiecībā uz atbildību par pārkāpumu kā tādu no judikatūras izriet, ka tas, ka uzņēmums tieši nav piedalījies visās
darbībās, kas veido aizliegtu vienošanos kopumā, nevar to atbrīvot no atbildības par EKL 81. panta 1. punkta pārkāpumu, ja
ir pierādīts, ka tam noteikti bija jāzina, pirmkārt, ka slepena noruna, kurā tas piedalījās, ietilpa vispārējā plānā un, otrkārt,
ka šis vispārējais plāns attiecās uz visiem aizliegtu vienošanos veidojošiem apstākļiem (šajā ziņā skat. Tiesas 1999. gada
8. jūlija spriedumu lietā C‑49/92 P Komisija/
Anic Partecipazioni
,
Recueil
, I‑4125. lpp., 87. punkts; Pirmās instances tiesas 1998. gada 14. maija spriedumu lietā T‑295/94
Buchmann
/Komisija,
Recueil
, II‑813. lpp., 121. punkts, un 2008. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑99/04
AC‑Treuhand
/Komisija, Krājums, II‑1501. lpp., 130. un 131. punkts).
Tā kā ir pierādīta karteļa esamība un ir noteikti tā dalībnieki, Komisijai, lai noteiktu naudas sodus, ir jāpārbauda katra
dalībnieka dalības salīdzinošā nozīme. Tas izriet gan no judikatūras (šajā ziņā skat. iepriekš 91. punktā minēto spriedumu
lietā Komisija/
Anic Partecipazioni
, 90. un 150. punkts; 61. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās
Dansk Rørindustri
u.c./Komisija, 145. punkts, un 91. punktā minēto spriedumu lietā
AC‑Treuhand
/Komisija, 133. punkts), gan no Pamatnostādnēm, kurās ir paredzēta gan atšķirīga attieksme saistībā ar sākumsummu (īpašo sākumsummu),
gan arī tas, ka tiek ņemti vērā atbildību pastiprinošie un mīkstinošie apstākļi, kas ļauj pielāgot naudas soda apmēru, īpaši
atkarībā no attiecīgo uzņēmumu aktīvās vai pasīvās lomas pārkāpuma izdarīšanā.
Tomēr uzņēmumam nevar uzlikt naudas sodu, kura apmērs ir aprēķināts atkarībā no dalības slepenā norunā, par kuru tas nav saukts
pie atbildības (Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. marta spriedums lietā T‑28/99
Sigma Tecnologie
/Komisija,
Recueil
, II‑1845. lpp., 79.–82. punkts).
Ņemot vērā iepriekš minētos principus, ir jāpārbauda prasītājas iebildums, saskaņā ar kuru Komisija nav ņēmusi vērā tās ierobežoto
dalību kartelī.
Pirmkārt, ir jāpārbauda iebildums, kas ir pamatots ar to, ka prasītāja nepiedalījās
SANCO
nolīgumos un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumos.
Šajā kontekstā ir jāatgādina, ka ir skaidrs, ka prasītāja piedalījās tikai paplašinātajos Eiropas nolīgumos un ka tā tika
saukta pie atbildības tikai par tās dalību šajā karteļa daļā (apstrīdētā lēmuma 461. apsvērums). Tomēr Komisija nav pārbaudījusi,
vai pārkāpuma izdarītājs, kas piedalās tikai vienā aizliegtas vienošanās daļā, izdara mazāk smagu pārkāpumu Regulas Nr. 1/2003
23. panta 3. punkta nozīmē nekā pārkāpuma izdarītājs, kurš tās pašas aizliegtās vienošanās ietvaros piedalās visās tās daļās.
Šis jautājums šajā gadījumā bija vēl jo svarīgāks tāpēc, ka prasītāja nav saukta pie atbildības par divām citām karteļa daļām,
proti,
SANCO
nolīgumiem un
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumiem.
Apstrīdētā lēmuma 689. apsvērumā Komisija faktiski ir secinājusi, ka nebija pamata īstenot atšķirīgu attieksmi pret pārkāpuma
izdarītājiem, kas piedalījušies tikai paplašinātajos Eiropas nolīgumos, un tiem, kuri piedalījušies arī
SANCO
nolīgumos, jo sadarbība
SANCO
nolīgumu ietvaros nebija būtiski ciešāka nekā tā, kas pastāvēja paplašināto Eiropas nolīgumu ietvaros.
Jāsecina, ka Komisijas argumentācija ir kļūdaina, jo salīdzinājums starp dažādu karteļa daļu intensitāti, iespējams, būtu
bijis atbilstošs, ja prasītāja būtu bijusi iesaistīta vairākās tā daļās, kā tas nebija šajā gadījumā.
Uzņēmums, kura atbildība ir pierādīta attiecībā uz vairākām aizliegtas vienošanās daļām, vairāk veicina šīs aizliegtās vienošanās
efektivitāti un smagumu nekā pārkāpuma izdarītājs, kas ir iesaistīts tikai vienā šīs pašas aizliegtās vienošanās daļā. Līdz
ar to pirmais uzņēmums izdara pārkāpumu, kas ir smagāks nekā tas, kuru ir izdarījis otrais uzņēmums.
Šajā sakarā ir svarīgi uzsvērt, ka saskaņā ar sodu individuālā rakstura un personiskās atbildības principu Komisijai, novērtējot
salīdzinošo katra pārkāpuma izdarītāja dalības aizliegtas vienošanās ietvaros smagumu, ir jāņem vērā, ka atsevišķi pārkāpuma
izdarītāji attiecīgā gadījumā saskaņā ar iepriekš 91. punktā minēto spriedumu lietā Komisija/
Anic Partecipazioni
(87. punkts) nav saukti pie atbildības par visām šīs aizliegtās vienošanās daļām.
Piemērojot Pamatnostādnes, šis vērtējums noteikti jāveic stadijā, kad tiek noteikta konkrētā sākumsumma, jo atbildību mīkstinošo
apstākļu ņemšana vērā ļauj tikai pielāgot naudas soda pamatsummu atkarībā no tā, kādā veidā pārkāpuma izdarītājs īsteno aizliegtu
vienošanos. Pārkāpuma izdarītājam, kas nav saukts pie atbildības par atsevišķām šīs aizliegtās vienošanās daļām, nevar būt
bijusi nozīme minēto daļu īstenošanā. Konkurences tiesību normu pārkāpums, ņemot vērā pārkāpuma, kurā tas tiek vainots, ierobežoto
apmēru, ir mazāk smags nekā tas, kurā tiek vainoti pārkāpuma izdarītāji, kas ir piedalījušies visās pārkāpuma daļās.
Komisijas argumentam, ka visi paplašināto Eiropas nolīgumu locekļi bija guvuši labumu no konkurences ierobežojuma, ko ieviesuši
“
SANCO
ražotāji”, nevar piekrist, jo tā nav saukusi prasītāju pie atbildības par attiecīgā pārkāpuma daļu, kas saistīta ar
SANCO
nolīgumiem. Šajā sakarā ir arī jānorāda, ka aizliegtas vienošanās ar konkurenci nesaderīgā ietekme uz cenām pēc sava rakstura
var sniegt labumu visiem piegādātājiem, kas atrodas attiecīgajā tirgū, nevis tikai uzņēmumiem, kuri ir minētās aizliegtās
vienošanās locekļi.
Attiecībā uz šī sprieduma 85. punktā minētajiem spriedumiem, uz kuriem Komisija ir atsaukusies savā atbildē uz repliku, pietiek
konstatēt, ka tie neattiecas uz to, vai pārkāpuma izdarītājs, kas ir saukts pie atbildības tikai par vienu aizliegtas vienošanās
daļu, izdara mazāk smagu pārkāpumu nekā pārkāpuma izdarītājs, kurš tās pašas aizliegtās vienošanās ietvaros ir saukts pie
atbildības par visām tās daļām.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jāsecina, ka Komisija ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu, naudas sodu apmēra
aprēķinā neņemot vērā, ka atšķirībā no
KME
grupas,
Wieland
un
Boliden
grupas prasītāja bija piedalījusies tikai vienā karteļa daļā, un tādējādi atšķirīgām situācijām piemērojot identiskus noteikumus,
šādai identisku noteikumu piemērošanai neesot objektīvi pamatotai.
Attiecībā uz secinājumiem, kas jāizdara no šī fakta, Komisija attiecībā uz
SANCO
nolīgumiem piedāvā Vispārējai tiesai palielināt “
SANCO
ražotājiem” uzlikto naudas sodu apmērus, nevis samazināt prasītājai uzlikto naudas sodu. Vispārējā tiesa, īstenojot savu
neierobežoto kompetenci, tomēr uzskata, ka Komisijas noteiktā sākumsumma ir atbilstoša salīdzinājumā ar smagumu, kāds piemita
visām trim karteļa daļām, un ka ir jāsamazina
Chalkor
uzliktā naudas soda sākumsumma, lai ņemtu vērā, ka Komisija to sauca pie atbildības tikai par dalību trešajā karteļa daļā.
Turklāt šī sprieduma 83. un 84. punktā izklāstītie Komisijas argumenti ir jānoraida tiktāl, ciktāl tos var saprast kā apgalvojumu,
ka prasītājas nepiedalīšanās
SANCO
nolīgumos pietiekami bija atspoguļota tai uzliktā naudas soda īpašajā sākumsummā. Šis arguments ir pamatots ar pieņēmumu,
ka tirgus daļa, kas piederēja
Chalkor
, kura nepārdeva
SANCO
caurules, tika aprēķināta, pamatojoties uz visu gludo vara santehnikas cauruļu ražotāju apgrozījumu summu, ieskaitot
SANCO
cauruļu tirdzniecību.

SANCO
nolīgumi un paplašinātie Eiropas nolīgumi attiecās uz vienu un to pašu attiecīgo tirgu, proti, gludo vara santehnikas cauruļu
tirgu. Tādējādi Komisijai, pat nepastāvot
SANCO
nolīgumiem, bija pienākums ņemt vērā apgrozījumu, kas gūts no
SANCO
cauruļu tirdzniecības, lai aprēķinātu prasītājai piederošo attiecīgā tirgus daļu.
Savukārt attiecībā uz
WICU
un
Cuprotherm
nolīgumiem situācija atšķiras. Šie nolīgumi attiecās uz produktiem, kurus nevar aizstāt ar gludajām vara santehnikas caurulēm.
No apstrīdētā lēmuma 459. apsvēruma izriet, ka gludās vara santehnikas caurules un ar plastmasu pārklātās vara santehnikas
caurules veido atsevišķus attiecīgos tirgus.
Līdz ar to, aprēķinot tirgu daļu, kas piederēja prasītājai, kura darbojās gludo vara santehnikas cauruļu tirgū, ņemot vērā
apgrozījumu, kas gūts gludo vara santehnikas cauruļu tirgū, un to, kurš gūts ar plastmasu klāto vara santehnikas cauruļu tirgū,
prasītājai faktiski tika piedēvēta mazāka tirgus daļa un tādējādi noteikta tāda īpašā sākumsumma, kas mazāka nekā tā, kura
būtu bijusi noteikta, ja tās tirgus daļa būtu aprēķināta, ņemot vērā tikai to apgrozījumu, kas gūts tirgū, kurā tā faktiski
piedalījās kartelī.
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu par to, vai apstāklis, ka sadarbība Piecu grupas iekšienē bija intensīvāka nekā tā, kas bija
Deviņu grupas iekšienē, pamato atšķirīgu attieksmi naudas sodu ziņā, ir jāpauž šādi argumenti.
Gan Piecu grupa, gan Deviņu grupa darbojās karteļa trešās daļas ietvaros, par kuru prasītāja ir saukta pie atbildības. Apstrīdētā
lēmuma 690. apsvērumā Komisija ir konstatējusi, ka prasītāja Piecu grupā neietilpa tās izmēra dēļ. Prasītāja šo secinājumu
nav apstrīdējusi.
Līdz ar to Komisijai nevar pārmest, ka tā ir secinājusi, ka prasītājas dalības paplašinātajos Eiropas nolīgumos smagums atbilstoši
bija ņemts vērā, pārkāpuma izdarītājus sadalot kategorijās, ko Komisija darīja, pamatojoties uz to tirgus daļām.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, ir jāgroza tikai prasītājai uzliktā naudas soda apmērs, lai atspoguļotu to, ka tā nepiedalījās
SANCO
nolīgumos. Šo izmaiņu konkrētas sekas tiks precizētas šī sprieduma 183.–186. punktā.

Par ģeogrāfiskā tirgus, kurā prasītāja piedalījās kartelī, apmēru
Lietas dalībnieku argumenti
Būtībā prasītāja apstrīd to, ka Komisija, atšķirīgu attieksmi pamatojot ar tai piederošo tirgus daļu, papildus tirdzniecībai
Vācijā, Francijā, Spānijā, Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē ir ņēmusi vērā arī tirdzniecību Grieķijā. Tā apgalvo, ka nolīgums,
kurā tā piedalījās no 1998. gada augusta līdz 1999. gada septembrim, ģeogrāfiski aptvēra tikai Vāciju, Franciju, Spāniju,
Apvienoto Karalisti un Nīderlandi. Ņemot vērā tirdzniecību Grieķijā, Komisija prasītājai piederošā tirgus daļu palielināja
no 2,2 % līdz 3,8 %, kas atbilst palielinājumam par 72 % no uzliktā naudas soda sākumsummas.
Prasītāja uzskata, ka fakts, ka tā bija piedalījusies kartelī pēc draudiem attiecībā uz Grieķijas tirgu, nenozīmē, ka Grieķija
ietilpa teritorijā, uz kuru attiecās kartelis. Apstrīdētajā lēmumā Komisija bija sajaukusi karteļa priekšmetu un tā ietvaros
izmantotos līdzekļus.
Lietas materiālos iekļautie pierādījumi neapstiprina Komisijas apgalvojumus, ka prasītāja bija guvusi labumu no klusējot noslēgta
nolīguma par nekonkurēšanu katra karteļa dalībnieka izcelsmes tirgos. Turklāt Komisijas apgalvojumi ir pretrunā pierādījumiem.
Šajā sakarā nekas nenorāda, ka papildus Piecu grupas locekļiem un
SANCO
nolīgumu dalībniekiem pārējie karteļa dalībnieki bija vienojušies ierobežot vai bija ierobežojuši savu tirdzniecības apjomu
Grieķijā. Patiesībā prasītājas konkurentu imports Grieķijā no 3263 tonnām 1997. gadā palielinājās līdz 3548 tonnām 1999. gadā.
Turklāt prasītājas eksports uz Franciju, Vāciju, Apvienoto Karalisti un Spāniju no 4135 tonnām 1998. gada otrajā pusgadā palielinājās
līdz 5201 tonnai 1999. gada pirmajā pusgadā, proti, radot pieaugumu par 26 %.
Prasītāja uzskata, ka apgalvojumam, ka tā pievienojās politikai par nekonkurēšanu katra karteļa dalībnieka izcelsmes tirgos,
kaut gan tā bija palielinājusi savu eksportu, nav nozīmes. Pirmkārt, tā nezināja par šāda nolīguma esamību un, otrkārt, tā
kartelī piedalījās nevis, lai aizsargātu savu valsts tirgu, bet gan tāpēc, ka baidījās no represijām, proti, dempinga, ko
Piecu grupa īstenos Grieķijas tirgū.
Komisija lūdz šo iebildumu noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka Komisija atbilstoši Pamatnostādņu 1. punkta A daļai varēja ņemt vērā attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus apmēru, lai
novērtētu attiecīgā pārkāpuma smagumu.
Šajā gadījumā tā ir secinājusi, ka EEZ teritorija veidoja attiecīgo ģeogrāfisko tirgu, kurā darbojās kartelis (apstrīdētā
lēmuma 17. apsvērums). Šo secinājumu prasītāja nav apstrīdējusi. Prasītāja tikai apgalvo, ka pārkāpums, par kuru tā ir saukta
pie atbildības, attiecās tikai uz Vāciju, Franciju, Spāniju, Apvienoto Karalisti un Nīderlandi. Šim argumentam nevar piekrist.
Tā kā attiecīgais ģeogrāfiskais tirgus atbilst EEZ teritorijai, ir jāsecina, ka, ja pieņem, ka Grieķijas tirgu attiecīgais
pārkāpums neskāra, Komisija, nosakot prasītājas naudas soda apmēru, pamatoti ņēma vērā tās tirdzniecības apjomu Grieķijā.
Ņemot vērā iepriekš minēto, šis iebildums ir jānoraida.
3.
Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdainu naudas soda sākumsummas palielināšanu karteļa darbības ilguma dēļ
Prasītāja apgalvo, ka, tā kā tās dalība aizliegtas vienošanās ietvaros ilga mazāk nekā divpadsmit mēnešus, Komisija ir pieļāvusi
acīmredzamu kļūdu, tai uzliktā naudas soda sākumsummai piemērojot 10 % palielinājumu par pārkāpuma ilgumu. Vispirms prasītāja
apgalvo, ka Komisijai tai bija jāpiemēro mazāks palielinājums.

Par dalības kartelī ilgumu
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka pārkāpuma, kurā tā tiek vainota, sākuma dienai būtu jābūt dienai, kurā tā otro reizi piedalījās slepenajā
sanāksmē, proti, 1998. gada 10. septembrim, nevis dienai, kurā tā pirmo reizi piedalījās karteļa sanāksmē, proti, 1998. gada
28. vai 29. augustam. Prasītāja apgalvo, ka 1998. gada augustā notikušās sanāksmes patiesais priekšmets un slepenais raksturs
tai nebija zināms līdz brīdim, kad tās pārstāvji tajā bija piedalījušies. Tā, atsaucoties uz iekšējo dokumentu, ko sagatavojis
kāds no tās darbiniekiem, kurš piedalījās šajā sanāksmē, arī norāda, ka tā nebija pievienojusies nevienai strīdīgajai rīcībai
minētās sanāksmes laikā. Tās pārstāvji skaidri bija atteikušies pieņemt tiem izteiktos aicinājumus un bija norādījuši, ka
tiem jākonsultējas ar
Chalkor
vadību.
Attiecībā uz dienu, kurā prasītāja izbeidza savu dalību kartelī, tā apgalvo, ka runa ir par brīdi, kurā tā izbeidza piedalīties
karteļa darbībās, nevis par dienu, kad pārējie karteļa locekļi uzzināja par tās izstāšanos no karteļa. Prasītāja atgādina,
ka tā karteļa sanāksmēs pārstāja piedalīties 1999. gada aprīlī, kaut arī tā līdz 1999. gada augustam ik mēnesi savus konfidenciālos
skaitliskos datus turpināja paziņot saviem konkurentiem, un pēdējie dati attiecās uz 1999. gada jūliju. Līdz ar to prasītāja
apgalvo, ka tās dalība kartelī beidzās 1999. gada jūlijā vai, vēlākais, 1999. gada augustā.
Tādējādi prasītāja uzskata, ka tās dalība kartelī ilga mazāk nekā divpadsmit mēnešus un – kā tas izriet no Pamatnostādnēm
– ka nekāds naudas soda sākumsummas palielinājums par pārkāpuma ilgumu tai nebija jāpiemēro.
Komisija lūdz šo iebildumu noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka, kaut arī prasītāja ir izvirzījusi šo iebildumu, lai panāktu tai uzliktā naudas soda apmēra samazināšanu,
tā patiesībā apstrīd arī apstrīdētā lēmuma 1. panta f) punkta likumību, saskaņā ar kuru pārkāpums, kurā tā tiek vainota, ilga,
vēlākais, no 1998. gada 29. augusta līdz 1999. gada septembra sākumam.
Jānorāda arī, ka EKL 81. panta 1. punkts ir piemērojams tikai tad, ja ir vienota vismaz divu dalībnieku griba, kuras izpausmes
veidam nav nozīmes, ja vien tā ir gribas patiesā izpausme (Pirmās instances tiesas 2000. gada 26. oktobra spriedums lietā
T‑41/96
Bayer
/Komisija,
Recueil
, II‑3383. lpp., 69. punkts).
Turklāt no judikatūras izriet, ka pietiek ar to, ka Komisija pierāda, ka attiecīgais uzņēmums ir piedalījies konkurentu sanāksmēs,
kuras acīmredzami vērstas pret konkurenci, lai juridiski pietiekami pierādītu, ka minētais uzņēmums bija aizliegtās vienošanās
dalībnieks. Ja piedalīšanās šādās sanāksmēs ir pierādīta, attiecīgā uzņēmuma pienākums ir norādīt uz tādām pazīmēm, kas liecina,
ka, piedaloties minētajās sanāksmēs, tam nav bijis nekāda pret konkurenci vērsta nodoma, un pierāda, ka tas bija vērsis konkurentu
uzmanību uz to, ka tas šajās sanāksmēs piedalās ar atšķirīgu mērķi (Tiesas 1999. gada 8. jūlija spriedums lietā C‑199/92 P
Hülls
/Komisija,
Recueil
, I‑4287. lpp., 155. punkts).
Šajā gadījumā ir pierādīts, ka, vēlākais, 1998. gada 29. augustā
Chalkor
piedalījās sanāksmē karteļa ietvaros un ka tas, vēlākais, šīs sanāksmes laikā uzzināja par tās acīmredzami pret konkurenci
vērsto raksturu. Prasītāja nevarēja pierādīt, ka tā bija norādījusi pārējiem šīs sanāksmes dalībniekiem, ka tā sanāksmē piedalījās
ar atšķirīgu mērķi un ka tā iebilda pret ideju par slepenu norunu vara santehnikas cauruļu tirgū.
Tieši pretēji, kā to apgalvo Komisija, no prasītājas iekšējiem dokumentiem drīzāk izriet, ka šīs sanāksmes laikā
Chalkor
pārstāvji uztraucās par kvotu, kas tiem bija piešķirta, un neiebilda pret ideju par slepenu norunu (apstrīdētā lēmuma 326. apsvērums).
Prasītājas arguments, ka tās pārstāvji šajā sanāksmē bija norādījuši, ka tiem bija jākonsultējas ar savu vadību, varētu būt
pamatots, ja tā būtu atturējusies no dalības turpmākajās slepenajās sanāksmēs, ko tā nedarīja.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, ir jāsecina, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, secinot, ka prasītājas dalība kartelī sākās,
vēlākais, 1998. gada 29. augustā.
Attiecībā uz dienu, kurā prasītāja izbeidza savu dalību kartelī, ir jānorāda, ka informācijas apmaiņas sistēmas ietvaros,
kas veidoja vienu no karteļa sastāvdaļām (apstrīdētā lēmuma 450. un 486. apsvērums), puses bija vienojušās savus datus ik
mēnesi darīt zināmus sistēmas administratoram (apstrīdētā lēmuma 306. un 308. apsvērums).
Tādējādi, tā kā nepastāv formāla tās dalības šajā nolīgumā izbeigšana, ir jāsecina, ka prasītājas izstāšanās no minētā nolīguma
stājās spēkā, agrākais, tikai brīdī, kad tā neizpildīja savu pienākumu ik mēnesi darīt zināmus būtiskus datus, proti, 1999. gada
septembrī.
No tā izriet, ka Komisija nav pieļāvusi kļūdu, uzskatot, ka prasītāja ir atbildīga par dalību kartelī līdz 1999. gada septembra
sākumam. Līdz ar to iebildums, kas attiecas uz
Chalkor
dalības kartelī ilgumu, ir jānoraida.

Par palielinājuma likmi
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka, pat ja būtu pierādīts, ka tās dalība ilga divpadsmit mēnešus, naudas soda palielinājuma likme 10 %
apmērā par pārkāpuma gadu ir nesamērīga. Šajā sakarā tā norāda, ka tās dalības kartelī intensitāte pēc 1999. gada aprīļa samazinājās
un ka Komisijai tai uzliktā naudas soda sākumsumma bija jāpalielina par mazāk nekā 10 %, ņemot vērā šo intensitātes samazināšanos.
Šajā sakarā tā atsaucas uz vairākiem iepriekšējiem Komisijas lēmumiem.
Prasītāja arī norāda, ka, salīdzinot dažādus palielinājumus, kas veikti atbilstoši pārkāpuma ilgumam un kas piemēroti apstrīdētā
lēmuma adresātiem, apstiprinās, ka tai piemērotais palielinājums bija netaisnīgs.
Outokumpu
grupai tika piemērots palielinājums 110 % apmērā no tai uzliktā naudas soda sākumsummas par vienpadsmit gadus un piecus mēnešus
ilgu dalību, kas nozīmē, ka pieci mēneši netika ņemti vērā. Šis piecu mēnešu laika posms ir līdzvērtīgs gandrīz pusei no laika,
kuru prasītāja piedalījās kartelī, un acīmredzami vairāk nekā pusei no laika, kurā tā piedalījās strīdīgajās sanāksmēs. Tas
pats attiecas uz
Boliden
grupu, jo tai uzliktā naudas soda sākumsumma tika palielināta par 125 % atbilstoši divpadsmit gadus un deviņus mēnešus ilgai
dalībai. Četrus mēnešus ilga dalība, kas netika ņemta vērā, atbilst pusei no laika, kurā prasītāja piedalījās strīdīgajās
sanāksmēs.
Komisija lūdz pamatu noraidīt.
Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka prasītājas norādītie iepriekšējie Komisijas lēmumi nav piemērojami šajā lietā, jo iepriekšējā Komisijas
lēmumu pieņemšanas prakse nav izmantojama kā juridisks pamats naudas sodu noteikšanai konkurences jomā (šī sprieduma 71. punkts).
Jāatgādina arī, ka naudas soda sākumsummas palielināšana atkarībā no pārkāpuma ilguma nav ierobežota ar gadījumu, kad starp
ilgumu un konkurences tiesībās nostiprinātajiem mērķiem nodarīto palielināto kaitējumu pastāv tieša saistība (šajā ziņā skat.
iepriekš 71. punktā minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 278. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt no Pamatnostādnēm izriet, ka starp pārkāpuma smaguma un tā ilguma
vērtējumu Komisija nav noteikusi nekādu pārklāšanos, ne arī kādu citu savstarpēju saistību.
Tieši pretēji, pirmkārt, no Pamatnostādņu sistēmas izriet, ka tajās, lai noteiktu naudas soda sākumsummu, ir paredzēta pārkāpuma
smaguma kā tāda vērtēšana. Otrkārt, pārkāpuma smagums tiek analizēts saistībā ar attiecīgā uzņēmuma raksturlielumiem, it īpaši
tā lielumu un stāvokli konkrētajā tirgū, kas var būt pamats sākumsummas izvērtēšanai, uzņēmumu iedalīšanai kategorijās un
īpašas sākumsummas noteikšanai. Treškārt, pārkāpuma ilgums tiek izskatīts, lai noteiktu pamatsummu, un ceturtkārt, Pamatnostādnēs
ir paredzēta atbildību pastiprinošo un mīkstinošo apstākļu ņemšana vērā, kas ļauj grozīt naudas soda summu, it īpaši atkarībā
no attiecīgā uzņēmuma aktīvās vai pasīvās lomas pārkāpuma īstenošanā.
No minētā izriet, ka tas vien, ka Komisija ir atstājusi sev iespēju par katru pārkāpuma gadu veikt palielinājumu, kura apmērs
attiecībā uz divpadsmit mēnešus ilgiem vai ilgākiem pārkāpumiem var būt līdz pat 10 % no summas, kas noteikta par pārkāpuma
smagumu, nekādā ziņā neuzliek tai pienākumu noteikt šo likmi atkarībā no aizliegtās vienošanās darbības intensitātes vai tās
sekām, vai pat pārkāpuma smaguma. Komisijai, īstenojot savu plašo rīcības brīvību (skat. šī sprieduma 63. punktu), ir jāizvēlas
palielinājuma likme, ko tā ir paredzējusi piemērot saistībā ar pārkāpuma ilgumu.
Šajā gadījumā Komisija ir konstatējusi, ka prasītāja attiecīgajā pārkāpumā bija piedalījusies divpadsmit mēnešus un līdz ar
to tai uzliktā naudas soda sākumsummu palielināja par 10 %. Šādi rīkojoties, Komisija nav atkāpusies no tiesību normām, ko
tā sev ir noteikusi Pamatnostādnēs.
Turklāt Komisijas nostāja, palielinot naudas soda sākumsummu par 10 % par pilnu gadu un par 5 % par visu papildu laika posmu,
kas vienāds vai ilgāks nekā seši mēneši (skat. šī sprieduma 46. punktu), šajā lietā esošajos apstākļos nerada būtiskas atšķirības
pārkāpuma izdarītāju starpā. Tādējādi Vispārējai tiesai ar savu vērtējumu nav jāaizstāj Komisijas vērtējums attiecībā uz palielinājuma
likmi, kas piemērojama par pārkāpuma ilgumu.
No visa iepriekš izklāstītā izriet, ka šis pamats ir jānoraida kopumā.
4.
Par pamatu, kas ir pamatots ar to, ka kļūdaini netika ņemta vērā prasītājas labprātīga izstāšanās no dalības kartelī

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka Komisijai kā atbildību mīkstinošs apstāklis bija jāņem vērā tas, ka tā labprātīgi bija izstājusies no
dalības karteļa sanāksmēs 1999. gadā, pirms Komisija vēl bija sākusi savu izmeklēšanu. Prasītāja uzskata, ka, ja Komisijas
apgalvojums, ka tās dalība pastiprināja karteļa darbību, ir pareizs, tās labprātīga izstāšanās karteļa darbības efektivitāti
mazināja.
Prasītāja norāda, ka Pamatnostādnēs ir paredzēts, ka Komisija samazina uzņēmumam uzliktā naudas soda apmēru, ja tas izbeidz
pārkāpumu līdz ar pirmo Komisijas iejaukšanos, proti, līdz ar veiktajām pārbaudēm.
Savukārt, izstāšanās no aizliegtas vienošanās pirms Komisijas izmeklēšanas uzsākšanas Pamatnostādnēs netiek atzīta par atbildību
mīkstinošu apstākli. Prasītāja apgalvo, ka būtu neloģiski, kā arī tas būtu “netaisnīgi” un tā būtu “nepareiza politika” nepiešķirt
nekādu labumu uzņēmumiem, kas labprātīgi izstājas no aizliegtas vienošanās. Prasītāja uzskata, ka labprātīga dalības izbeigšana
ir jāuzskata par atbildību mīkstinošu apstākli, nosakot naudas soda apmēru. Jebkāds cits secinājums nav saderīgs ar Komisijas
politikas mērķi naudas sodu jomā, proti, prevenciju. Labprātīgai pārkāpuma izbeigšanai nav vajadzīgs nekāds preventīvs elements.
Komisija lūdz pamatu noraidīt.

Vispārējās tiesas vērtējums
Pietiek konstatēt, ka no judikatūras izriet, ka Komisijai, īstenojot savu rīcības brīvību, nav nekāda pienākuma piešķirt naudas
soda samazinājumu par tāda pārkāpuma izbeigšanu, kas ir izbeidzies jau pirms dienas, kurā Komisija uzsākusi pirmo iejaukšanos
(šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2007. gada 12. decembra spriedumu apvienotajās lietās T‑101/05 un T‑111/05
BASF
un
UCB
/Komisija, Krājums, II‑4949. lpp., 128. punkts un tajā minētā judikatūra).
Turklāt tas, ka
Chalkor
labprātīgi bija izbeigusi savu pārkāpumu pirms Komisijas izmeklēšanas uzsākšanas, pietiekamā mērā tika ņemts vērā, aprēķinot
laika posmu, kurā tā bija piedalījusies pārkāpumā, tāpēc tā nevar atsaukties uz Pamatnostādņu 3. punkta trešo ievilkumu.
Līdz ar to šis pamats ir jānoraida.
5.
Par pamatu, kas ir pamatots ar nepietiekamu naudas soda apmēra samazinājumu, ņemot vērā prasītājas sadarbību atbilstoši 1996. gada
paziņojumam par sadarbību

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja uzskata, ka, ņemot vērā labumu, ko sniedza tās sadarbība izmeklēšanas norisē, tai atbilstoši 1996. gada paziņojuma
par sadarbību D punktam bija jāsaņem lielāks naudas soda apmēra samazinājums, nekā tā saņēma, proti, 15 %. Tā uzsver, ka tā
varēja izvēlēties nesadarboties ar Komisiju un paturēt lielāko daļu pierādījumu savā rīcībā.
Šajā sakarā prasītāja vispirms norāda, ka tā labprātīgi un nekavējoties visu tās rīcībā esošo atbilstošo informāciju Komisijai
sniedza tajā pašā procedūras stadijā, kurā
KME
grupa un
Wieland
, ka informācija, ko tā sniedza, bija detalizēta un ka tā bija lietderīga Komisijas izmeklēšanai un, visbeidzot, ka tās ierobežotās
dalības kartelī dēļ tā nevarēja sniegt tādu pašu daudzumu informācijas kā tā, ko sniegušas
KME
grupa un
Outokumpu
grupa vai
Wieland
.
Prasītāja arī apgalvo, ka iemesli, kuru dēļ
Outokumpu
grupa un
KME
grupa saņēma lielāku tām uzlikto naudas sodu apmēra samazinājumu nekā tai piešķirtais samazinājums, ir grūti saprotami.
Lai pamatotu savu apgalvojumu, ka samazinājuma likme, kas tika piemērota tai uzliktā naudas soda apmēram, nebija pietiekama,
prasītāja atsaucas arī uz iepriekšējiem Komisijas lēmumiem.
Visbeidzot, prasītāja norāda, ka gan
Boliden
grupa, gan
IMI
grupa saņēma samazinājumu 10 % apmērā, jo tās neapstrīdēja paziņojumā par iebildumiem izklāstītos faktus. Tādējādi, ņemot
vērā, ka arī prasītāja to nedarīja, tai par savu sadarbību bija jāsaņem samazinājums, kas ir lielāks nekā faktiski saņemtais
samazinājums.
Komisija lūdz pamatu noraidīt.

Vispārējās tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka prasītājas atsaucēm uz iepriekšējiem Komisijas lēmumiem nav nozīmes, jo Komisijas iepriekšējā lēmumu
pieņemšanas prakse nav izmantojama kā juridisks pamats naudas sodu noteikšanai konkurences jomā (skat. šī sprieduma 71. punktu).
Jāatgādina arī, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru naudas soda samazinājums saistībā ar sadarbību administratīvā procesa laikā
ir balstīts uz apsvērumu, ka šāda sadarbība atvieglo Komisijas uzdevumu pārkāpuma konstatēšanā (Pirmās instances tiesas 1998. gada
14. maija spriedumi lietā T‑311/94
BPB de Eendracht
/Komisija,
Recueil
, II‑1129. lpp., 325. punkts, un lietā T‑338/94
Finnboard
/Komisija,
Recueil
, II‑1617. lpp., 363. punkts).
Visbeidzot, ir jāatgādina, ka, izvērtējot sadarbību, ko ir izrādījuši vienas un tās pašas aizliegtās vienošanās dalībnieki,
apstrīdēt var tikai Komisijas pieļautu acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo, novērtējot uzņēmuma sadarbības kvalitāti un noderīgumu,
īpaši salīdzinājumā ar citu uzņēmumu ieguldījumu, Komisijai ir plaša rīcības brīvība (Tiesas 2007. gada 10. maija spriedums
lietā C‑328/05 P
SGL Carbon
/Komisija, Krājums, I‑3921. lpp., 88. punkts). Tomēr minētā vērtējuma ietvaros Komisija nedrīkst neievērot vienlīdzīgas attieksmes
principu.
Šajā gadījumā no apstrīdētā lēmuma 803.–807. apsvēruma izriet, ka Komisija uzskatīja, ka prasītājas sadarbībai bija nenozīmīga
vērtība, jo šīs sadarbības īstenošanas brīdī tās rīcībā jau bija pierādījumi, kas pierāda attiecīgā pārkāpuma esamību.
Prasītāja nav sniegusi pierādījumus, ar kuriem varētu apstrīdēt šo secinājumu. Tā tikai norāda, ka tās sadarbība nevarēja
būt plašāka, jo tās dalība kartelī bija ļoti ierobežota gan laika ziņā, gan materiālā ziņā. Šis arguments tomēr ir nepamatots,
jo Komisijai, nosakot samazinājuma likmi atbilstoši 1996. gada paziņojumam par sadarbību, nav pienākuma ņemt vērā citus faktorus
kā tikai objektīvo lietderību, kāda piemita uzņēmuma sadarbībai pārkāpuma konstatēšanā.
No iepriekš minētā izriet, ka Komisijai nevar pārmest, ka tā, pirmkārt, par 15 % samazinājusi
Chalkor
uzliktā naudas soda apmēru, ņemot vērā tās sniegto informāciju un to, ka tā neapstrīdēja paziņojumā par iebildumiem konstatētos
faktus, un, otrkārt, par 10 % samazinājusi
Boliden
grupai un
IMI
grupai uzlikto naudas sodu tikai tāpēc, ka tās nebija apstrīdējušas minētajā paziņojumā izklāstītos faktus.
Attiecībā uz atsauci uz
KME
grupai un
Wieland
uzlikto naudas sodu samazinājuma likmi prasītāja atzīst, ka to attiecīgais ieguldījums bija lielāks nekā tās ieguldījums.
Tāpat arī ir skaidrs, ka
Outokumpu
grupa sāka sadarboties vairāk nekā gadu, pirms sāka sadarboties prasītāja. Tādējādi vairs nav jāpārbauda apgalvojums, kas
ir pamatots ar prasītājas diskrimināciju salīdzinājumā ar šiem uzņēmumiem.
Visbeidzot, prasītājas apgalvojums, ka tai piešķirtā samazinājuma likme ir nepietiekama, jo tā varēja izvēlēties nesadarboties
ar Komisiju un paturēt lielāko daļu pierādījumu savā rīcībā, ir jāsaprot kā netiešs mēģinājums apstrīdēt secinājumu, kurš
ir iekļauts apstrīdētā lēmuma 803. apsvērumā un saskaņā ar kuru uz lielāko daļu informācijas, ko prasītāja sniegusi Komisijai,
attiecās pienākums, kas tai uzlikts Regulas Nr. 17 11. pantā.
Šajā kontekstā ir jānorāda, ka Vispārējā tiesa pilnībā pārbauda, vai prasītājas izrādītā sadarbība pārsniedz tai uzlikto pienākumu
atbildēt uz Komisijas lūgumiem sniegt informāciju atbilstoši Regulas Nr. 17 11. pantam un Regulas Nr. 1/2003 18. pantam (šajā
ziņā skat. Pirmās instances tiesas 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās no T‑259/02 līdz T‑264/02 un T‑271/02
Raiffeisen Zentralbank Österreich
u.c./Komisija, Krājums, II‑5169. lpp., 531. punkts). Tomēr ir jāsecina, ka prasītāja savos dokumentos nav precizējusi, kuras
no sniegtās informācijas daļām tā būtu varējusi neatklāt Komisijai.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, šis pamats ir jānoraida kopumā.
6.
Par pamatu, kas ir pamatots ar nesamērīga naudas soda noteikšanu

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja uzskata, ka tai uzliktā naudas soda galīgā summa EUR 9,16 miljoni ir nesamērīga salīdzinājumā ar naudas sodiem,
kas uzlikti citiem uzņēmumiem, kuri ir apstrīdētā lēmuma adresāti. Šajā sakarā, pirmkārt, tā atsaucas uz
HME
gadījumu, kurš tajā laikā bija tāda izmēra uzņēmums, kas līdzīgs prasītājas izmēram, un kura dalība kartelī bija divas ar
pusi reizes ilgāka.
HME
uzliktā naudas soda galīgā summa ir tikai EUR 4,49 miljoni.
Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka tai uzliktais naudas sods ir līdzvērtīgs naudas sodam EUR 760 000 par katru mēnesi, kurā prasītāja
ir piedalījusies pārkāpumā, bet citiem uzņēmumiem uzlikto naudas sodu summas ir no EUR 210 000 līdz EUR 440 000 par katru
mēnesi, kurā tie ir piedalījušies pārkāpumā.
Treškārt, prasītāja apgalvo, ka slepeno sanāksmju skaits, kurā piedalījās uzņēmums, veido norādi par tā iesaistīšanās pakāpi
kartelī. Šajā sakarā tā norāda, ka tai par piedalīšanos septiņās sanāksmēs tika uzlikts naudas sods EUR 1,83 miljonu apmērā
par sanāksmi, bet
Wieland
un
KME
, kas piedalījās gandrīz visās 120 sanāksmēs, kuras notikušas karteļa ietvaros, attiecīgi tika uzlikts naudas sods EUR 0,206 miljonu
un EUR 0,56 miljonu apmērā par sanāksmi.
Ceturtkārt, prasītāja apgalvo, ka tā ir vienīgais mazais neatkarīgais uzņēmums, kas spēj konkurēt ar lielajiem Eiropas ražotājiem.
Tā uzskata, ka naudas sods, kas tai tika uzlikts par tās pasīvo dalību kartelī, ir pārmērīgi augsts un ietekmēs tās konkurētspēju.
Komisija lūdz pamatu noraidīt. Tā īpaši vērš uzmanību uz to, ka
HME
uzliktā naudas soda galīgā summa ir iegūta, klusējot piemērojot 10 % ierobežojumu, kas ir noteikts Regulas Nr. 1/2003 23. panta
2. punktā.

Vispārējās tiesas vērtējums
Pirmkārt, ņemot vērā Komisijas sniegto paskaidrojumu un to, ka prasītāja to nav apstrīdējusi, iebildums, kas ir pamatots ar
atšķirību starp
HME
uzliktā naudas soda galīgo summu un prasītājai uzliktā naudas soda galīgo summu, ir jānoraida.
Otrkārt, pat ja pieņem, ka prasītāja varētu izvirzīt argumentu par to, ka tai uzliktā naudas soda summa var pasliktināt tās
konkurētspēju, lai pierādītu tā nesamērīgo raksturu, ir jāsecina, ka tā nav iesniegusi konkrētus pierādījumus šajā sakarā.
Turklāt ir jākonstatē, ka pārējie argumenti, ko prasītāja ir izvirzījusi saistībā ar šo pamatu, netieši ir vērsti uz to, lai
apšaubītu naudas sodu apmēra aprēķināšanas sistēmu, kas ieviesta ar Pamatnostādnēm.
Naudas sodu galīgās summas sadalot ar mēnešu skaitu, kuros ir notikusi dalība kartelī, vai ar sanāksmju skaitu, kurās piedalījušies
pārkāpuma izdarītāji, prasītāja patiesībā mēģina no jauna apstrīdēt naudas soda apmēra noteikšanu atkarībā no pārkāpuma ilguma.
Šajā kontekstā ir jāsecina, ka no Pamatnostādņu sistēmas izriet, ka uzņēmumiem, kas aizliegtas vienošanās dalībnieki ir bijuši
visilgāk, tiks uzlikti vismazākie naudas sodi, ja summas tiek sadalītas ar mēnešu skaitu, kuros ir notikusi dalība kartelī,
jo Komisija Pamatnostādnēs ir paredzējusi tikai to, ka naudas sodu sākumsumma tiks palielināta ne vairāk kā par 10 % par katru
gadu, kurā ir turpinājies pārkāpums. Prasītāja nevar atsaukties uz šo Komisijas noteikto ierobežojumu, lai panāktu tai uzliktā
naudas soda apmēra samazināšanu.
Šī sprieduma 179. punktā paustā argumentācija attiecas arī uz prasītājas argumentu par attiecībām starp tai uzliktā naudas
soda apmēru un sanāksmju skaitu, kurās tā piedalījusies, jo sanāksmju skaits, kurās tā piedalījusies, ir saistīts ar tās dalības
kartelī ilgumu.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, arī šis pēdējais pamats ir jānoraida.
7.
Par naudas soda galīgā apmēra noteikšanu
Kā tas izriet no šī sprieduma 90.–113. punkta, apstrīdētais lēmums ir jāgroza, jo, nosakot naudas soda apmēru, Komisija nav
ņēmusi vērā, ka prasītāja nav piedalījusies
SANCO
nolīgumos.
Turklāt Komisijas apsvērumi, kas ir izklāstīti apstrīdētajā lēmumā, kā arī šajā gadījumā piemērotā naudas sodu aprēķināšanas
metode paliek nemainīgi. Līdz ar to naudas soda galīgā summa tiek aprēķināta šādi.
Prasītājai uzliktā naudas soda sākumsumma tiek samazināta par 10 %, ņemot vērā tās dalības kartelī mazāko smaguma pakāpi salīdzinājumā
ar “
SANCO
ražotāju” dalības kartelī smaguma pakāpi. Jaunā prasītājai uzliktā naudas soda sākumsumma līdz ar to ir EUR 8,82 miljoni.
Piemērojot 10 % palielinājumu par pārkāpuma ilgumu, pamatsumma ir EUR 9,702 miljoni. Ņemot vērā samazinājumu par 15 %, ko
Komisija prasītājai piešķīrusi atbilstoši 1996. gada paziņojuma par sadarbību D punktam, prasītājai uzliktā naudas soda galīgā
summa tādējādi ir EUR 8,2467 miljoni.

Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tomēr atbilstoši minētā
reglamenta 87. panta 3. punkta pirmajai daļai, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs,
Vispārējā tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Ņemot vērā, ka katram lietas dalībniekam spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, jānolemj, ka katrs lietas dalībnieks
sedz savus tiesāšanās izdevumus pats.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta)
nospriež:
1)
naudas sods, kas
Chalkor AE Epexergasias Metallon
uzlikts Komisijas 2004. gada 3. septembra Lēmuma C(2004) 2826 par [EKL] 81. panta un EEZ līguma 53. panta piemērošanas procedūru
(Lieta COMP/E‑1/38.069 – Vara santehnikas caurules) 2. panta d) punktā, ir EUR 8,2467 miljoni;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
Chalkor Epexergasias Metallon
un Eiropas Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2010. gada 19. maijā.
[Paraksti]
Satura rādītājs
Tiesvedības priekšvēsture
1.  Administratīvais process
2.  Apstrīdētais lēmums
Attiecīgās preces un tirgi
Attiecīgā pārkāpuma sastāvdaļas
Nolīgumi starp “SANCO ražotājiem”
Nolīgumi starp “WICU un Cuprotherm ražotājiem”
Paplašinātie Eiropas nolīgumi
Attiecīgā pārkāpuma ilgums un turpinātais raksturs
Naudas sodu apmēra noteikšana
Naudas sodu sākumsumma
–  Smagums
–  Atšķirīga attieksme
Naudas sodu pamatsumma
Atbildību pastiprinošie un atbildību mīkstinošie apstākļi
1996. gada paziņojuma par sadarbību piemērošana
Naudas sodu galīgā summa
Tiesvedība un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
1.  Par pamatu, kas ir pamatots ar to, ka nav ņemts vērā prasītājas dalības kartelī piespiedu raksturs
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
2.  Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdainu naudas soda sākumsummas noteikšanu
Par prasītājas ierobežoto dalību kartelī
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
Par ģeogrāfiskā tirgus, kurā prasītāja piedalījās kartelī, apmēru
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
3.  Par pamatu, kas ir pamatots ar kļūdainu naudas soda sākumsummas palielināšanu karteļa darbības ilguma dēļ
Par dalības kartelī ilgumu
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
Par palielinājuma likmi
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
4.  Par pamatu, kas ir pamatots ar to, ka kļūdaini netika ņemta vērā prasītājas labprātīga izstāšanās no dalības kartelī
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
5.  Par pamatu, kas ir pamatots ar nepietiekamu naudas soda apmēra samazinājumu, ņemot vērā prasītājas sadarbību atbilstoši
1996. gada paziņojumam par sadarbību
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
6.  Par pamatu, kas ir pamatots ar nesamērīga naudas soda noteikšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Vispārējās tiesas vērtējums
7.  Par naudas soda galīgā apmēra noteikšanu
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – angļu.