CELEX: 62001CJ0340
Socialpolitik
Tillnärmning av lagstiftning
Företagsövergång
Skydd för arbetstagares rättigheter
Direktiv 77/187/EEG
Tillämpningsområde
Begreppet övergång

Oberster Gerichtshof har, genom beslut av den 25 juni 2001 som inkom till domstolens kansli den 10 september samma år, i enlighet
med artikel 234 EG ställt en fråga om tolkningen av artikel 1 i rådets direktiv 7/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning
av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse[*] av företag, verksamheter eller
delar av verksamheter (EGT L 61, s. 26; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 91)[*I överensstämmelse med andra språkversioner
av direktivet används i stället för uttrycket överlåtelse nedan genomgående uttrycket övergång. Övers. anm.].
Frågan har uppkommit i en tvist mellan å ena sidan Sodexho MM Catering Gesellschaft mbH (nedan kallat Sodexho), som är verksamt
inom storköksbranschen och som enligt ett avtal ansvarar för storköksdriften på ett sjukhus, och å andra sidan Carlito Abler,
som arbetar som köksbiträde, och 21 andra anställda inom storköksbranschen (nedan kallade Carlito Abler m.fl.), med stöd av
deras tidigare arbetsgivare Sanrest Großküchen Betriebsgesellschaft mbH (nedan kallat Sanrest), som är det storköksföretag
som precis innan ansvarade för samma uppgifter enligt ett tidigare avtal som sedan sades upp. Dessa anställda väckte talan
mot Sodexho vid Arbeits- und Sozialgericht Wien (domstol för arbets- och socialrättsliga mål i Wien) (Österrike) för att få
det fastställt att anställningsförhållandet fortsatte gälla mot Sodexho enligt Arbeitsvertragsrechts-Anpassungsgesetz (lag
om anpassning av lagstiftning avseende anställningsavtal, BGBl. 459/1993 i ändrad lydelse, nedan kallad AVRAG) genom vilken
direktiv 77/187 införlivades med österrikisk rätt.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapsrättsliga bestämmelser
Enligt artikel 1.1 i direktiv 77/187 skall detta direktiv tillämpas vid ”överlåtelse[*] av ett företag, en verksamhet eller
del av en verksamhet till en annan arbetsgivare genom lagenlig överlåtelse[*] eller fusion” [I överensstämmelse med andra
språkversioner av direktivet används i stället för uttrycket ”överlåtelse … genom lagenlig överlåtelse” nedan uttrycket ”övergång
… till följd av avtal”. Övers. anm.].
Artikel 3.1 första stycket i direktiv 77/187 innehåller följande bestämmelse:
”Överlåtarens rättigheter och skyldigheter på grund av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande som gäller
vid tidpunkten för [övergången] enligt artikel 1.1 skall till följd av sådan [övergång] övergå på förvärvaren.”
Rådets direktiv 98/50/EG av den 29 juni 1998 om ändring av direktiv 77/187 (EGT L 201, s. 88), för vilket fristen för genomförande
löpte ut den 17 juli 2001, införlivades med österrikisk rätt år 2001, efter de omständigheter som föranlett målet vid den
nationella domstolen, och är därmed inte tillämpligt.
Nationell rätt
I 3 § AVRAG, som bär rubriken ”Övergång av ett företag, en verksamhet eller del av en verksamhet till en annan arbetsgivare”
föreskrivs i första punkten:
”Om ett företag, en verksamhet eller del av en verksamhet övergår till en annan arbetsgivare (övergång av verksamhet) inträder
denne i rollen som arbetsgivare och övertar alla rättigheter och skyldigheter som följer av det anställningsförhållande som
förelåg vid tidpunkten för övergången.”
Tvisten vid den nationella domstolen
Den enhet som ansvarar för driften av det ortopediska sjukhuset Wien- Speising (nedan kallad den driftsansvariga enheten)
ingick den 2 november 1990 ett avtal med Sanrest, enligt vilket detta bolag åtog sig hela ansvaret för matlagningen inom sjukhuset,
vilket innebar att det skulle förse patienterna och personalen med mat och dryck. För andra särskilda tjänster skulle ersättning
utgå separat.
Måltiderna skulle tillagas i sjukhusets lokaler. I Sanrests uppdrag ingick bland annat att upprätta menyer, göra inköp, sköta
förvaring, framställa och tillaga matportioner och transportera dessa till sjukhusets olika avdelningar (dock inte utdelning
av portioner till patienter), tillhandahålla måltider i personalmatsalen samt att diska och rengöra de använda lokalerna.
Själva lokalerna, vatten, energi och nödvändig utrustning ställdes till Sanrests förfogande av den driftsansvariga enheten.
Sanrest var ansvarigt för eventuella försämringar av utrustningens skick.
Dessutom drev Sanrest den kafeteria som också fanns på sjukhuset.
Fram till sommaren 1998 försåg Sanrest för övrigt vissa externa kunder med måltider som tillreddes i sjukhusets kök, bland
annat daghemmet Kindergarten St. Josef, som var beläget i närheten av sjukhuset.
I mitten av år 1998 uppstod meningsskiljaktigheter mellan den driftsansvariga enheten och Sanrest, vilket ledde till att bolaget
vägrade att utföra vissa tjänster enligt avtalet under två månader. Under denna period skötte Sodexho storköksverksamheten
på sjukhuset från sina verksamhetslokaler.
Den driftsansvariga enheten sade upp avtalet med Sanrest den 26 april 1999 med iakttagande av den sex månader långa uppsägningstiden,
som föreskrevs i avtalet.
Den driftsansvariga enheten meddelade Sanrest genom skrivelse av den 25 oktober 1999 att Sanrest, som hade svarat på den nya
anbudsinfordran, inte skulle tilldelas avtalet, utan att det var Sodexho som från och med den 16 november 1999 var sjukhusets
avtalspart.
Sanrest gjorde då gällande att det rörde sig om övergång av verksamhet. Då Sodexho hade avböjt att ta över lösöret, lagret
samt de anställda från Sanrest reducerade sistnämnda bolag dock lagret så att det inte skulle finnas någonting kvar efter
den 15 november 1999. Det framgår också av beslutet om hänskjutande att Sodexho inte erhöll vare sig kostnadsberäkningar,
menyer, kostförslag, recept eller rapporter om den förvärvade erfarenheten från Sanrest.
Vad beträffar Sanrests övriga verksamhet tog Sodexho, utöver storköksverksamheten på sjukhuset, över 6–10 menyer, som var
avsedda för Kindergarten St. Josef.
Sanrest sade upp avtalen med de anställda genom skrivelse av den 5 november 1999, med verkan från och med den 19 november
1999.
Carlito Abler m.fl. väckte då talan vid Arbeits- und Sozialgericht Wien mot Sodexho för att få det fastställt att deras anställningsförhållande
fortsatte gälla mot Sodexho med stöd av bestämmelserna i AVRAG om övergång av verksamhet.
Sodexho hävdade att det inte förelåg någon övergång av verksamhet eftersom bolaget inte hade accepterat att ta över en enda
av Sanrests anställda. Sodexho tillade att det inte förelåg något avtalsförhållande mellan de två bolagen.
Arbeits- und Sozialgericht ogillade i första instans den talan som hade väckts av Carlito Abler m.fl. Domstolen slog fast
att det visserligen inte var av avgörande betydelse att det inte fanns något avtal mellan Sanrest och Sodexho, utan endast
huruvida de parter som var ansvariga för verksamheten hade bytts ut inom ramen för ett avtalsförhållande. I det förevarande
fallet förelåg dock ingen övergång av någon varaktigt organiserad ekonomisk enhet som skall ses som en sådan organisation
av personer och tillgångar som kan bedriva en ekonomisk verksamhet genom vilken ett särskilt syfte eftersträvas, vilket är
betecknande för begreppet övergång i den mening som avses i AVRAG. För domstolen var det inte tillräckligt att de tjänster
som Sanrest och Sodexho utför liknar varandra.
Arbeits- und Sozialgericht konstaterade att Sodexho endast hade övertagit Sanrests verksamhet som bestod i matlagning för
sjukhuset i lokaler som ställdes till bolagets förfogande. Enligt domstolen förelåg inte någon övergång av verksamhet eftersom
varken personer i ledande ställning, arbetsorganisation, recept eller dietföreskrifter hade övertagits och eftersom det inte
ens skett något övertagande av kunder.
Överinstansen, Oberlandesgericht Wien (Österrike), gjorde en motsatt bedömning och slog fast att det inte är verksamhetsövergångens
art som är avgörande, utan snarare den omständigheten att de personer som är ansvariga för utvecklingen av verksamheten byts
ut.
Oberlandesgericht slog med hänsyn till EG-domstolens rättspraxis fast att det i förevarande fall var fråga om en övergång
av verksamhet, eftersom det skett en överföring av en ekonomisk enhet som behåller sin identitet och som kännetecknas av utövandet
av en viss verksamhet och av de för verksamheten nödvändiga hjälpmedlen och lokalerna som ställts till dess förfogande. Ett
övertagande av personalstyrkan var enligt domstolen en konsekvens av en övergång av verksamhet och inte ett villkor för denna.
Sodexho inlämnade därefter ett ”revisionsöverklagande” till Oberster Gerichtshof och gjorde där gällande att bolaget inte
hade köpt vare sig materiella eller immateriella tillgångar från Sanrest, såsom varulager, menyer, kostförslag, recept, kostnadsberäkningar
eller redogörelser för den förvärvade erfarenheten och inte heller övertagit någon del av personalstyrkan.
Att en ny entreprenör tar över lokalerna och utrustningen innebär enligt Sodexho inte att det skett ett övertagande av en
organiserad arbetsenhet som skall ses som en övergång av verksamhet.
Mot denna bakgrund beslutade Oberster Gerichtshof att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till EG-domstolen:
”Är det fråga om en övergång av en del av en verksamhet i den mening som avses i artikel 1 i rådets direktiv 77/187/EEG av
den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaters lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid övergång av
företag, verksamheter eller delar av verksamheter när den som ansvarar för driften av ett sjukhus och som hittills har uppdragit
åt ett storköksföretag att förse sjukhusets patienter och personal med mat och dryck till priser som är beräknade med utgångspunkt
i de måltider en person intar under en dag, och som dessutom har ställt vatten och energi samt sina lokaler (storkök) och
nödvändig utrustning till förfogande, efter uppsägning av detta avtal, låter ett annat storköksföretag överta dessa uppgifter
och den utrustning som hittills har ställts till det första storköksföretagets förfogande, utan att detta andra storköksföretag
övertar de tillgångar – i form av personal, varulager, kostnadsberäkningar, menyer och kostförslag, recept eller rapporter
om den förvärvade erfarenheten – som det första storköksföretaget har fört in i verksamheten?”
Tolkningsfrågan
Den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 1 i direktiv 77/187 skall tolkas så, att
direktivet är tillämpligt på en situation där en beställare, som genom avtal har uppdragit åt en första entreprenör att sköta
hela storköksdriften på ett sjukhus, säger upp detta avtal och ingår ett nytt avtal avseende utförandet av samma uppgifter
med en andra entreprenör, när den andra entreprenören å ena sidan använder stora delar av de materiella tillgångar som dessförinnan
nyttjades av den första entreprenören, och som successivt ställts till deras förfogande av beställaren, och å andra sidan
vägrar att överta personalstyrkan från den första entreprenören.
Enligt artikel 1.1 i direktiv 77/187 skall detta direktiv tillämpas vid övergång av ett företag, en verksamhet eller del av
en verksamhet till en annan arbetsgivare till följd av avtal eller fusion.
Direktiv 77/187 syftar till att trygga kontinuiteten i anställningsförhållanden inom en ekonomisk enhet, oberoende av om det
sker ett ägarbyte. Det avgörande kriteriet för att fastställa om det föreligger en övergång enligt direktivet är således om
enheten i fråga behåller sin identitet, vilket är fallet i synnerhet när driften faktiskt fortsätter eller återupptas (se
bland annat dom av den 18 mars 1986 i mål 24/85, Spijkers, REG 1986, s. 1119, punkterna 11 och 12, och av den 11 mars 1997
mål C-13/95, Süzen, REG 1997, s. I-1259, punkt 10).
För att direktiv 77/187 skall vara tillämpligt måste övergången emellertid hänföra sig till en varaktigt organiserad ekonomisk
enhet vars verksamhet inte är begränsad till utförandet av ett visst arbete (se bland annat dom av den 19 september 1995 i
mål C-48/94, Rygaard, REG 1995, s. I-2745, punkt 20). Begreppet enhet avser följaktligen en sådan organisation av personer
och tillgångar som kan bedriva en ekonomisk verksamhet genom vilken ett särskilt syfte eftersträvas (se bland annat domen
i det ovannämnda målet Süzen, punkt 13).
Sodexho har först och främst hävdat att eftersom bolaget inte har övertagit någon som helst personal från Sanrest är det uteslutet
att det kan föreligga någon övergång av en ekonomisk enhet som behåller sin identitet i den mening som avses i direktiv 77/187.
Bolaget har till stöd för sitt resonemang åberopat de domar i vilka EG-domstolen har slagit fast att ett kollektiv av arbetstagare
som varaktigt förenas i en gemensam verksamhet, inom vissa sektorer där verksamheten i huvudsak är baserad på arbetskraft,
kan utgöra en ekonomisk enhet. Det följer av denna rättspraxis att en sådan enhet således kan behålla sin identitet efter
en övergång när den nye arbetsgivaren inte inskränker sig till att fortsätta verksamheten i fråga utan även övertar en huvuddel
– i förhållande till antal och kompetens – av den personalstyrka som hans föregångare särskilt hade avdelat för denna uppgift
(se bland annat domen i det ovannämnda målet Süzen, punkt 21, och dom av den 10 december 1998 i de förenade målen C-173/96
och C-247/96, Sanchez Hidalgo m.fl., REG 1998, s. I-8237, punkt 32).
För att avgöra om förutsättningarna för övergång av en varaktigt organiserad ekonomisk enhet är uppfyllda måste dock hänsyn
tas till samtliga omständigheter som kännetecknar ifrågavarande transaktion. Till dessa omständigheter hör särskilt vilket
slags företag eller vilken verksamhet som det är fråga om, huruvida några materiella tillgångar – såsom fastigheter eller
lös egendom – har övertagits, värdet på de immateriella tillgångarna vid tidpunkten för övergången, huruvida huvuddelen av
personalstyrkan har övertagits av den nye arbetsgivaren, huruvida kundkretsen har övertagits samt hur lika de verksamheter
är som har bedrivits före och efter övergången och hur länge ett eventuellt avbrott i verksamheten har varat.
Alla dessa omständigheter är endast aspekter av den helhetsbedömning som skall göras och kan därför inte bedömas var för sig
(se bland annat domarna i de ovannämnda målen Spijkers, punkt 13, och Süzen, punkt 14).
Den nationella domstolen skall, vid sin bedömning av de faktiska omständigheter som utmärker den ifrågavarande transaktionen,
ta hänsyn till vilket slags företag eller vilken verksamhet som det rör sig om. Av detta följer att den vikt som skall tillmätas
de olika kriterierna för bedömningen av om det har förekommit en övergång i den mening som avses i direktiv 77/187 med nödvändighet
varierar med hänsyn till den verksamhet som bedrivs och även till de produktions- eller driftsmetoder som används i ifrågavarande
företag, verksamhet eller del av verksamhet (domarna i de ovannämnda målen Süzen, punkt 18, och Sanchez Hidalgo, punkt 31).
Storköksverksamhet kan dock inte betraktas som en verksamhet som i huvudsak är baserad på arbetskraft, eftersom den kräver
omfattande utrustning. I målet vid den nationella domstolen har Sodexho, såsom kommissionen har påpekat, tagit över de materiella
tillgångar som är oumbärliga för utövandet av den ifrågavarande verksamheten, nämligen lokalerna, vatten, energi och utrustning
(särskilt den fasta utrustning som är nödvändig för beredningen av måltider och diskmaskinerna). Dessutom föreligger i denna
situation en uttrycklig och huvudsaklig skyldighet att tillreda måltiderna i sjukhusets kök och därmed att ta över de nämnda
materiella tillgångarna. Den omständigheten att ett övertagande skett av lokalerna och den utrustning som tillhandahålls av
sjukhuset, vilka är oumbärliga för beredningen och tillhandahållandet av måltider till sjukhusets patienter och personal,
räcker under dessa förhållanden för att anse att en övergång av en ekonomisk enhet föreligger. Det är dessutom uppenbart att
den nya leverantören av nödvändighet har tagit över huvuddelen av föregångarens kunder, med tanke på att dessa saknar valmöjligheter.
Härav följer att det inte räcker med att den nya entreprenören inte övertar en huvuddel – i förhållande till antal och kompetens
– av den personalstyrka som hans föregångare särskilt hade avdelat för denna uppgift, för att det skall kunna uteslutas att
det föreligger en övergång av en enhet som behåller sin identitet i den mening som avses i direktiv 77/187, inom en sådan
sektor som storköksbranschen där verksamheten huvudsakligen är baserad på utrustning. Ett motsatt resonemang skulle, såsom
Förenade kungariket och kommissionen med fog har påpekat, strida mot det huvudsakliga syftet med direktiv 77/187, som är att
skydda de anställningsavtal som gäller överlåtarens personal, även mot förvärvarens vilja.
Sodexho har vidare gjort gällande att bolaget inte har något avtalsförhållande med Sanrest.
Såsom domstolen har fastställt vid upprepade tillfällen, är emellertid direktiv 77/187 tillämpligt i samtliga fall när det
som ett led i avtalsförhållanden sker ett byte av den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för verksamhetens drift
och som har en arbetsgivares skyldigheter gentemot de anställda i företaget. Det behöver följaktligen inte finnas ett direkt
avtalsförhållande mellan överlåtaren och förvärvaren för att direktiv 77/187 skall vara tillämpligt, eftersom övergången även
kan ske genom en tredje man, exempelvis ägaren eller hyresvärden (se bland annat dom av den 7 mars 1996 i de förenade målen
C-171/94 och C-172/94, Merckx och Neuhuys, REG 1996, s. I-1253, punkterna 28–30, domen i det ovannämnda målet Süzen, punkt
12, och dom av den 24 januari 2002 i mål C-51/00, Temco, REG 2002, s. I-969, punkt 31).
Slutligen har Sodexho anfört att den omständigheten att den driftsansvariga enheten förblir ägare av arbetslokalen och den
utrustning som är nödvändig för att driva verksamheten talar emot att ett leverantörsbyte kan betraktas som övergång av en
ekonomisk enhet.
Det följer dock av ordalydelsen i artikel 1 i direktiv 77/187 att tillämpningsområdet för detta omfattar samtliga fall när
det som ett led i avtalsförhållanden sker ett byte av den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för verksamhetens
drift och som därför har en arbetsgivares skyldigheter gentemot de anställda i företaget, oberoende av om äganderätten till
de materiella tillgångarna har överförts eller inte (dom av den 17 december 1987 i mål 287/86, Ny Mølle Kro, REG 1987, s.
5465, punkt 12, svensk specialutgåva, volym 9, s. 279, och av den 12 november 1992 i mål C-209/91, Watson Rask och Christensen,
REG 1992, s. I-5755, punkt 15).
Den omständigheten att de materiella tillgångar som övertogs av den nya entreprenören inte tillhörde dennes föregångare utan
tillhandahölls av beställaren kan således inte innebära att det skall uteslutas att det föreligger en övergång av verksamhet
i den mening som avses i direktiv 77/187.
Tolkningsfrågan från den nationella domstolen skall sålunda besvaras så, att artikel 1 i direktiv 77/187 skall tolkas så,
att direktivet är tillämpligt på en situation där en beställare, som genom avtal har uppdragit åt en första entreprenör att
sköta hela storköksdriften på ett sjukhus säger upp detta avtal och ingår ett nytt avtal avseende utförandet av samma uppgifter
med en andra entreprenör, när den andra entreprenören använder stora delar av de materiella tillgångar som dessförinnan nyttjades
av den första entreprenören och som successivt ställts till deras förfogande av beställaren, även om den andra entreprenören
skulle ha uttryckt avsikten att inte överta de anställda från den första entreprenören.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats Förenade kungarikets regering och kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen,
är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett
led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar,
DOMSTOLEN (sjätte avdelningen)
– angående den fråga som genom beslut av den 25 juni 2001 har ställts av Oberster Gerichtshof – följande dom:
Artikel 1 i rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för
arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter skall tolkas så, att direktivet
är tillämpligt på en situation där en beställare, som genom avtal har uppdragit åt en första entreprenör att sköta hela storköksdriften
på ett sjukhus säger upp detta avtal och ingår ett nytt avtal avseende utförandet av samma uppgifter med en andra entreprenör,
när den andra entreprenören använder stora delar av de materiella tillgångar som dessförinnan nyttjades av den första entreprenören
och som successivt ställts till deras förfogande av beställaren, även om den andra entreprenören skulle ha uttryckt avsikten
att inte överta de anställda från den första entreprenören.
Gulmann
Cunha Rodrigues
Puissochet
Macken
Colneric
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den  20 november 2003.
R. Grass
V. Skouris
Justitiesekreterare
Ordförande
–
Rättegångsspråk: tyska.