CELEX: 62002CJ0472
Keskkond
Jäätmed
Määrus (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste kohta
Lähtekoha ametiasutuse pädevus kontrollida saadetise liiki (taaskasutamine või kõrvaldamine) ning keelduda lubamast ekslikult kvalifitseeritud saadetise saatmist
Vastuväidete esitamise kord

Eelotsusetaotlus on esitatud nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli
kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral (EÜT L 30, lk 1), mida on muudetud komisjoni 18. mai
1998. aasta otsusega 98/368/EÜ (EÜT L 165, lk 20) ja komisjoni 24. novembri 1999. aasta otsusega 1999/816/EÜ (EÜT L 316, lk
45, edaspidi „määrus”) tõlgendamise kohta.
Taotlus esitati Siomab SA (edaspidi „Siomab”) ja Institut bruxellois pour la gestion de l’environnement (edaspidi „IBGE”)
vahelises vaidluses jäätmesaadetiste üle, mida Siomab kavatses Saksamaale vedada.
I –
Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (EÜT L 194, lk 39), mida on muudetud nõukogu 18. märtsi
1991. aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (EÜT L 78, lk 32) ja komisjoni 24. mai 1996. aasta otsusega 96/350/EÜ (EÜT L 135, lk 32,
edaspidi „direktiiv”), peamine eesmärk on inimeste tervise ja keskkonna kaitse jäätmete kogumise, vedamise, töötlemise, hoidmise
ja ladestamisega seotud kahjulike mõjude eest.
Direktiivi artikli 1 punktis e määratletakse „kõrvaldamine” kui „kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi II A lisas”
ning punktis f „taaskasutamine” kui „kõik toimingud, mis on ette nähtud II B lisas”.
Määrusega korraldatakse jäätmesaadetiste järelevalvet ja kontrolli liikmesriikide vahel.
Määruse artikli 2 punktis i määratletakse „kõrvaldamine” kui „nagu määratletud direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punktis e”
ning punktis k „taaskasutamine” kui „nagu määratletud direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punktis f”.
Nimetatud määruse II jaotis „Liikmesriikidevahelised jäätmesaadetised” koosneb kahest eraldi peatükist, millest üks käsitleb
kõrvaldatavate jäätmesaadetiste suhtes kohaldatavat menetlust (peatükk A, artiklid 3–5) ning teine taaskasutatavate jäätmesaadetiste
suhtes kohaldatavat menetlust (peatükk B, artiklid 6–11).
Määruse artikli 3 lõige 1 ja artikli 6 lõige 1 sätestavad, et kui tootja või jäätmete valdaja (edaspidi „teataja”) kavatseb
saata kõrvaldamiseks või taaskasutamiseks määratud jäätmeid ühest liikmesriigist teise ja/või vedada saadetist läbi ühe või
mitme liikmesriigi, teatab ta sellest sihtkoha pädevale ametiasutusele (edaspidi „sihtkoha pädev ametiasutus”). Samuti saadab
ta teate koopia nii lähtekoha (edaspidi „lähtekoha pädev ametiasutus”) kui ka transiitriigi pädevale ametiasutusele (edaspidi
„transiidi pädev ametiasutus”), samuti isikule või äriühingule, kellele jäätmed saadetakse (edaspidi „vastuvõtja”).
Määruse artikli 3 lõike 3 ja artikli 6 lõike 3 kohaselt toimub teatamine saatekirjaga, mille annab välja lähtekoha pädev ametiasutus.
Nimetatud artiklite lõigetega 5 täpsustatakse saatekirjaga edastatav teave, tuues ära, et saatekirjal peavad olema ära märgitud
kõrvaldamis- või taaskasutamistoimingud.
Sama direktiivi artikli 3 lõike 6 ja artikli 6 lõike 6 kohaselt peab teataja vastuvõtjaga sõlmima lepingu ning saatma selle
lepingu koopia pädevale ametiasutusele, kui viimane seda nõuab.
Määruse artikli 3 lõike 8 esimese lõigu ja artikli 6 lõike 8 kohaselt võib lähtekoha pädev ametiasutus kooskõlas siseriiklike
õigusaktidega otsustada teataja asemel ise edastada teate sihtkoha pädevale ametiasutusele ning saata koopiad vastuvõtjale
ja transiidi pädevale ametiasutusele.
Määruse artikli 3 lõike 8 teine lõik, mis käsitleb kõrvaldatavaid jäätmeid, lisab:
„Lähtekoha pädev ametiasutus võib otsustada teadet mitte edasi saata, kui tal endal on selle saadetise suhtes artikli 4 lõike
3 alusel otseseid vastuväiteid. Ta informeerib teatajat viivitamatult vastuväidetest.”
Määruse artikli 4 lõige 1 ja artikli 7 lõige 1 näevad ette, et kui sihtkoha pädev ametiasutus on kavandatava jäätmesaadetise
kohta teate kätte saanud, saadab ta kolme tööpäeva jooksul teatajale vastuvõtukviitungi ja teistele asjaomastele pädevatele
ametiasutustele ning vastuvõtjale selle koopiad.
Määruse artikli 7 lõige 2 kehtestab sihtkoha, lähtekoha ja transiidi pädevatele ametiasutustele 30-päevase tähtaja, et esitada
pärast vastuvõtukviitungi väljasaatmist saadetise kohta vastuväiteid. See säte näeb konkreetselt ette, et sellised vastuväited
peavad tuginema sama artikli lõikele 4.
Määruse artikli 7 lõike 4 punktis a on loetletud juhtumid, mil lähte- ja sihtkoha pädevad ametiasutused võivad kavandatava
saadetise kohta esitada põhjendatud vastuväiteid.

Siseriiklikud õigusnormid
Vastavalt Brüsseli piirkonna (Région de Bruxelles-Capitale) valitsuse 7. juuli 1994. aasta korralduse, mis käsitleb jäätmete
rahvusvahelist sisse- ja väljavedu, artiklile 3 edastab IBGE määruse artikli 6 lõike 8 alusel jäätmete väljavedu käsitlevad
teated ise sihtkoha pädevatele ametiasutustele ning koopia jäätmete vastuvõtjale.

Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimus
Siomabile kuulub Brüsselis paiknev majapidamisjäätmete ja nendega seonduvate toodete tuhastamise tehas. Selle tegevuse käigus
tekivad jäätmed, eelkõige soolad.
Siomab sõlmis 30. novembril 2001 GTS-Grunde Teutschenthal Sicherungs Gmbh & co. KG-ga lepingu soolade matmiseks Teutschenthal’i
(Saksamaa) soolakaevandustesse.
Jäätmesaadetise edastamiseks saatis Siomab 4. detsembril 2001 IBGE-le teate edasisaatmiseks sihtkoha pädevale ametiasutusele,
Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen-Anhalt’ile.
IBGE-le edastatud dokumentides oli Siomab kavandatava saadetise suhtes määranud taaskasutamistoiminguteks direktiivi II B
lisas ette nähtud korra: „R 5 Muude anorgaaniliste ainete ringlussevõtmine/taaskasutamine”. IBGE leidis, et nende toimingute
puhul on tegemist kõrvaldamiseks määratud jäätmesaadetistele kohaldatavate toimingutega, tüüp „D 12 Püsiladustamine (nt konteinerites
jäätmete paigutamine kaevandustesse jne)”, mis on ette nähtud direktiivi II A lisas. Pärast Siomabiga konsulteerimist muutis
IBGE selles osas teatevormi ning teatas 20. detsembril 2001 Siomabile, et tema väljaveotaotlus on edastatud Saksamaa pädevale
ametiasutusele. Saksamaa pädev ametiasutus oli taotlusele vastu põhjendusega, et kaevandusvaldkonda reguleerivate siseriiklike
õigusaktide kohaselt on Teutschenthali kaevanduses lubatud üksnes jäätmete taaskasutamine, mitte kõrvaldamine.
Siomab pöördus IBGE poole uuesti 9. aprillil 2002, seekord oli ta toimingud määratlenud R5 tüüpi kuuluvana ning toetus Euroopa
Kohtu praktikale (27. veebruari 2002. aasta otsus C-6/00: ASA, EKL 2000, lk I-1961), väitmaks, et IBGE oli kohustatud edastama
teate sihtkoha pädevatele ametiasutustele, ilma et tal oleks õigust saadetise lõppeesmärki ümber kvalifitseerida.
29. aprillil 2002 saatis IBGE, kes oli oma määratluses kindel, toimiku Siomabile tagasi põhjendusega, et toimingud olid valesti
kvalifitseeritud.
Seepeale esitas Siomab Conseil d’État’sse hagi, milles taotles IBGE otsuse tühistamist, kuna IBGE keeldus edastamast sihtkoha
pädevale ametiasutusele teadet jäätmesaadetise kohta.
14. mail 2002 taotles Siomab kiirmenetluses Brüsseli esimese astme kohtu (Tribunal de première instance de Bruxelles) (Belgia)
esimehelt, et kohus teeks otsuse, millega kohustaks IBGE-t edastama jäätmesaadetise teate sihtkoha pädevale ametiasutusele
muutmata kujul. See taotlus jäeti 8. juuli 2002. aasta määrusega rahuldamata.
Siomab kaebas otsuse peale Cour d’appel de Bruxelles’ile, väites, et IBGE ei ole õigustatud jäätmesaadetise lõppeesmärki ümber
kvalifitseerima ning et taaskasutamistoiminguid puudutava spetsiaalse menetluse raames ei anna määrus lähtekoha pädevale ametiasutusele
õigust teate edasisaatmisest keelduda. IBGE väitis vastupidist, nimelt seda, et tal on kohustus kontrollida kavandatava jäätmesaadetise
kvalifitseerimist ning et ta ei ole määruse rikkumise korral kohustatud teadet edasi saatma.
Neil tingimustel leidis Cour d’appel de Bruxelles, et kohtule esitatud vaidluse lahendus sõltub määruse tõlgendamisest ning
otsustas oma 20. detsembri 2002. aasta otsusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimus:
„Kas juhul kui liikmesriik on kasutanud määruse […] artikli 3 lõikes 8 ning artikli 6 lõikes 8 ette nähtud korda, mille puhul
edastab saatekirja lähtekoha pädev ametiasutus, tuleb selle määruse artikli 3 lõiget 8, artikli 4 lõiget 3, artikli 6 lõiget
8, artikli 7 lõiget 4 ja artiklit 26 tõlgendada nii, et
a)      lähtekoha pädev ametiasutus selle määruse tähenduses, kes on pädev kontrollima, kas teates „taaskasutatavana” kvalifitseeritud
kavandatav jäätmesaadetis vastab tegelikkuses sellele määratlusele, võib juhul, kui ametiasutus on leidnud, et selline kvalifitseerimine
on ekslik,
–        keelduda saatekirja edastamisest põhjusel, et kvalifikatsioon on ekslik, ning nõuda teatajalt talle uue saatekirja esitamist,
–        edastada saatekirja pärast kavandatava jäätmesaadetise ümberkvalifitseerimist „kõrvaldatavaks jäätmesaadetiseks”,
–        saata eksliku kvalifitseerimisega saatekiri edasi, lisades kvalifitseerimisveale tugineva vastuväite?
b)      või vastupidi, st et lähtekoha pädev ametiasutus on kohustatud teataja poolt kvalifitseeritud teate saatma sihtkoha pädevale
ametiasutusele, muutmata saadetise kvalifitseerimist, kui ka asutus leiab, et saadetise lõppeesmärk on kvalifitseeritud ekslikult,
ning esitada kas kohe või hiljem klassifitseerimisveale tugineva põhjendatud vastuväite?”

Eelotsuse küsimus
Kõigepealt tuleb meenutada, et määrusega kehtestatud korra kohaselt peavad kõik sihtkoha pädevad ametiasutused, kes on saanud
kavandatava jäätmesaadetise kohta teate, kontrollima, kas teataja poolt esitatud kvalifitseerimine on määrusega kooskõlas
ning keelduma jäätmesaadetise saatmise lubamisest, kui kvalifitseerimine on ekslik (eespool viidatud kohtuotsus ASA, punkt
40, ning 13. veebruari 2003. aasta otsus C-458/00: komisjon
v.
Luxembourg, EKL 2003, lk I‑1553, punkt 21).
Kui lähtekoha pädev ametiasutus leiab, et saadetise lõppeesmärk on teates kvalifitseeritud ekslikult, peab saadetise suhtes
esitatav vastuväide tuginema kvalifitseerimisveale, viitamata mõnele konkreetsele määruse sättele, mis määratlevad vastuväited,
mida liikmesriigid võivad jäätmesaadetiste vastu esitada. Selle, nagu ka teiste selle määrusega ettenähtud vastuväidete eesmärk
on saatmise takistamine (vt eespool viidatud kohtuotsus ASA, punkt 47). Lähtekoha pädeva ametiasutuse pädevusse ei kuulu jäätmesaadetise
lõppeesmärgi ümberkvalifitseerimine, kui sellise ühepoolse ümberkvalifitseerimise tagajärg oleks see, et erinevad pädevad
ametiasutused kontrollivad saadetist määruse erinevatesse peatükkidesse kuuluvate sätete alusel, mis ei oleks kooskõlas selle
määrusega kehtestatud korraga (eespool viidatud kohtuotsus ASA, punkt 48).
Tuleb meenutada ka seda, et Euroopa Kohus on öelnud, et määrusega kehtestatud menetlus tagab teatajale selle, et tema kavandatavat
jäätmesaadetist kontrollitakse määrusega ettenähtud tähtaja jooksul ning et talle teatatakse hiljemalt tähtaja möödumisel,
kas ja millistel tingimustel saab saadetise ära saata. Seetõttu peavad lähtekoha pädevad ametiasutused esitama vastuväite,
mis puudutab sellise jäätmesaadetise ekslikku kvalifitseerimist, mille puhul teates on märgitud, et saadetis on mõeldud taaskasutamiseks,
määruse artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaja jooksul (eespool viidatud kohtuotsus ASA, punkt 49).
Määruse selline tõlgendus kehtib ka olukorras, kus, nagu käesolevas kohtuasjaski, on lähtekoha pädevale ametiasutusele, kes
on asunud seisukohale, et peab esitama taaskasutatavana määratletud jäätmesaadetisele vastuväite, teatatud kavandatavast jäätmesaadetisest
määruse artikli 6 lõikes 8 ette nähtud spetsiaalse menetluse kohaselt, st menetluse kohaselt, mille puhul nimetatud ametiasutus
edastab kavandatava jäätmesaadetise kohta teate sihtkoha pädevale ametiasutusele teataja asemel ise.
Miski ei võimalda järeldada, et ainuüksi selle asjaolu, et kavandatavast jäätmesaadetisest huvitatud isikutele teatamise menetlus
on tavapäraselt ettenähtud menetlusest erinev, tulemuseks peaks olema lähtekoha pädeva ametiasutuse pädevus saadetise lõppeesmärk
ümber kvalifitseerida.
Selles olukorras tuleb meenutada, et määruse artikli 3 lõike 8 teine lõik, mis käsitleb kõrvaldamiseks mõeldud jäätmesaadetistega
seonduvat menetlust, jätab lähtekoha pädevale ametiasutusele võimaluse otsustada teadet mitte edasi saata, „kui tal endal
on selle saadetise suhtes artikli 4 lõike 3 alusel otseseid vastuväiteid”. Seega, kuna ühenduse seadusandja ei ole taaskasutamiseks
mõeldud jäätmesaadetise suhtes kohaldatavas menetluses lähtekoha pädevale ametiasutusele seda võimalust andnud, on seadusandja
ta seeläbi nimetatud menetlusest välja jätnud.
Neil tingimustel tuleb järeldada, et sellises olukorras, nagu käesolevas põhikohtuasjas, ei ole lähtekoha pädeval ametiasutusel,
kes on asunud seisukohale, et saadetise lõppeesmärk on ekslikult kvalifitseeritud, õigust seda lõppeesmärki ümber kvalifitseerida
ning keelduda saatedokumenti teistele ametiasutustele ja vastuvõtjale edastamast. Tal on üksnes õigus 30 päeva jooksul pärast
seda, kui sihtkoha pädev ametiasutus on väljastanud vastuvõtukviitungi, teavitada teatajat ning teisi asjaomaseid pädevaid
ametiasutusi kõigi asjakohaste vahenditega oma vastuväidetest, mis tuginevad saadetise ekslikule kvalifitseerimisele.
Kohtujuristi ettepaneku punktides 37 ja 38 toodud põhjenduste kohaselt ei riku määruse selline tõlgendamine mingil moel lähtekoha
pädevale ametiasutusele selle määrusega antud õigusi esitada saadetisele vastuväiteid juhul, kui teataja on selle valesti
kvalifitseerinud, ning kaitseb teatajale antud õigust teada teiste pädevate ametiasutuste seisukohta kavandatava saadetise
osas.
Eeltoodut arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et määrust tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on kasutanud
nimetatud määruse artikli 6 lõikes 8 ette nähtud spetsiaalset teatamismenetlust, mille kohaselt lähtekoha pädev ametiasutus
edastab taaskasutamiseks määratud jäätmesaadetise saatekirja ise, ei ole sel ametiasutusel õigust juhul, kui ta on asunud
seisukohale, et peab esitama saadetisele vastuväite teataja poolt ekslikult kvalifitseeritud toimingute tõttu, saadetise lõppeesmärki
ümber kvalifitseerida ning ta peab edastama dokumendi teistele pädevatele ametiasutustele ning vastuvõtjale. Tal on õigus
määruse artikli 7 lõikes 2 ettenähtud tähtaja jooksul teavitada teatajat ja teisi pädevaid ametiasutusi kõigi asjakohaste
vahenditega oma vastuväitest.

Kohtukulud
Saksamaa, Itaalia ja Madalmaade valitsuse, samuti Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt Euroopa Kohtule märkuste esitamisega kaasnenud
kohtukulusid ei hüvitata. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva
asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda), võttes seisukoha talle Cour d’appel’i poolt 20. detsembri 2002. aasta
otsusega esitatud küsimuses, otsustab:
Nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määrust (EMÜ) nr 259/93,  jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses,
ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral, mida on muudetud komisjoni 18. mai 1998. aasta otsusega 98/368/EÜ ja 24. novembri
1999. aasta otsusega 1999/816/EÜ, tuleb tõlgendada nii, et kui liikmesriik on kasutanud nimetatud määruse artikli 6 lõikes
8 ette nähtud spetsiaalset teatamismenetlust, mille kohaselt lähtekoha pädev ametiasutus edastab taaskasutamiseks määratud
jäätmesaadetise saatekirja ise, ei ole sel ametiasutusel õigust juhul, kui ta on asunud seisukohale, et peab esitama saadetisele
vastuväite teataja poolt ekslikult kvalifitseeritud toimingute tõttu, saadetise lõppeesmärki ümber kvalifitseerida, ning ta
peab edastama dokumendi teistele pädevatele ametiasutustele ning vastuvõtjale. Tal on õigus sama määruse artikli 7 lõikes
2 ettenähtud tähtaja jooksul teavitada teatajat ja teisi pädevaid ametiasutusi kõigi asjakohaste vahenditega oma vastuväitest.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.