CELEX: 62005TJ0019
Konkurrens
Konkurrensbegränsande samverkan
Sektorn för VVS-kopparrör
Beslut i vilket en överträdelse av artikel 81 EG konstateras
Fortlöpande och mångskiftande överträdelse
Böter
Preskription
Samarbete

Bakgrund till tvisten
Sökandena, Outokumpu Copper Fabrication AB (tidigare Boliden Fabrication AB), Outokumpu Copper BCZ SA (tidigare Boliden Cuivre
& Zinc SA) och Boliden AB ingår i koncernen Boliden, vars moderbolag Boliden är ett bolag bildat enligt svensk rätt som är
noterat på Stockholmsbörsen och har driftställen i Europa och Kanada. Koncernen är specialiserad bland annat på gruvverksamhet
och förädling och försäljning av metaller och mineralprodukter, särskilt koppar och zink.
1.
Det administrativa förfarandet
Europeiska gemenskapernas kommission genomförde i mars 2001, med anledning av information från Mueller Industries Inc. (nedan
kallat Mueller) i januari samma år, oanmälda inspektioner i lokalerna hos flera företag aktiva inom sektorn för kopparrör
med stöd av artikel 14 i rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna
[81 EG] och [82 EG] (EGT 1962, 13, s. 204; svensk specialutgåva, område 8, volym 1, s. 8).
Den 9 och den 10 april 2001 genomfördes kompletterande inspektioner i lokalerna hos KME Germany AG (tidigare KM Europa Metal
AG) liksom hos Outokumpu Oyj och Luvata Oy (tidigare Outokumpu Copper Products Oy) (nedan tillsammans kallade Outokumpukoncernen).
Den 9 april 2001 erbjöd sig Outokumpu att samarbeta med kommissionen enligt kommissionens meddelande om befrielse från eller
nedsättning av böter i kartellärenden (EGT C 207, 1996, s. 4) (nedan kallat 1996 års meddelande om samarbete). Erbjudandet
gällde både industrirör och VVS‑rör. Efter kompletterande kontroller delade kommissionen upp sin undersökning avseende kopparrör
i tre olika förfaranden, närmare bestämt ärendena COMP/E‑1/38.069 (VVS-kopparrör), COMP/E‑1/38.121 (Rördelar) och COMP/E-1/38.240
(Industrirör).
Genom skrivelse av den 30 maj 2001 översände Outokumpukoncernen ett PM till kommissionen med ett antal bilagor. Handlingarna
innehöll en beskrivning av sektorn för kopparrör och avtalen om samverkan inom denna sektor.
Outokumpukoncernens erbjudande om samarbete i ärende COMP/E‑1/38.240 (Industrirör) kom den 5 juni 2002 på kommissionens initiativ
att diskuteras med företrädare för företaget. Företaget meddelade även att kommissionen fick ställa frågor till dem av företagets
anställda som var inblandade i de avtal som avsågs i ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS‑kopparrör).
I ärende COMP/E‑1/38.240 (Industrirör) begärde kommissionen i juli 2002, med stöd av artikel 11 i förordning nr 17, upplysningar
från Wieland-Werke AG (nedan kallat Wieland) och KME‑koncernen (bestående av KME Germany, KME France SAS (tidigare Tréfimétaux
SA) och KME Italy SpA (tidigare Europa Metalli SpA)) samt anmodade Outokumpukoncernen att inkomma med kompletterande upplysningar.
Den 15 oktober 2002 efterkom KME‑koncernen nämnda begäran. Svaret innehöll även en förklaring och en begäran om att 1996 års
meddelande om samarbete skulle tillämpas på koncernen i ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS-kopparrör). Dessutom gav KME-koncernen
kommissionen tillåtelse att använda alla upplysningar som koncernen tillhandahöll i ärende COMP/E‑1/38.240 (Industrirör) i
undersökningen i samband med ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS-kopparrör).
Den 23 januari 2003 inkom Wieland med en förklaring innehållande en begäran om att 1996 års meddelande om samarbete skulle
tillämpas på företaget i ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS-kopparrör).
I ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS-kopparrör) skickade kommissionen den 3 mars 2003 skrivelser med begäran om upplysningar till
Bolidenkoncernen, HME Nederland BV (nedan kallat HME) och Chalkor AE Epexergasias Metallon (nedan kallat Chalkor) samt den
20 mars 2003 till IMI‑koncernen (som består av IMI plc, IMI Kynoch Ltd och Yorkshire Copper Tube).
Den 9 april 2003 mötte företrädare för Chalkor företrädare för kommissionen och begärde då att 1996 års meddelande om samarbete
skulle tillämpas på Chalkor i ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS‑kopparrör).
Den 29 augusti 2003 utfärdade kommissionen i ärende COMP/E‑1/38.069 (VVS‑kopparrör) ett meddelande om invändningar riktat
till de berörda bolagen. Efter det att dessa bolag hade fått tillgång till handlingarna i ärendet i elektronisk form och lämnat
in skriftliga synpunkter deltog alla utom HME i ett förhör den 28 november 2003.
Den 16 december 2003 antog kommissionen beslut K(2003) 4820 slutlig om ett förfarande enligt artikel 81 [EG] och artikel 53
i EES-avtalet (ärende COMP/E‑1/38.240 – Industrirör). En resumé av detta beslut har offentliggjorts i
Europeiska unionens officiella tidning
av den 28 april 2004 (EUT L 125, s. 50).
2.
Det angripna beslutet
Den 3 september 2004 antog kommissionen beslut K (2004) 2826 om ett förfarande i enlighet med artikel 81 [EG] och artikel 53
i EES-avtalet (ärende COMP/E-1/38.069 – VVS-kopparrör) (nedan kallat det angripna beslutet). En resumé av detta beslut har
offentliggjorts i
Europeiska unionens officiella tidning
av den 13 juli 2006 (EUT L 192, s. 21).
Det angripna beslutet innehåller bland annat följande bestämmelser:
”Artikel 1
Följande företag har brutit mot artikel 81.1 i fördraget och – från och med den 1 januari 1994 – mot artikel 53.1 i EES-avtalet
genom att, under angivna perioder, delta i en uppsättning avtal och samordnade förfaranden som innebar fastställande av priser
och uppdelning av marknaden inom sektorn för VVS‑kopparrör:
a)      Boliden …, tillsammans med [Outokumpu Copper Fabrication] och [Outokumpu Copper BCZ], från och med den 3 juni 1988 till och
med den 22 mars 2001.
b)      [Outokumpu Copper Fabrication], tillsammans med Boliden … och [Outokumpu Copper BCZ], från och med den 3 juni 1988 till och
med den 22 mars 2001.
c)      [Outokumpu Copper BCZ], tillsammans med Boliden … och [Outokumpu Copper Fabrication], från och med den 3 juni 1988 till och
med den 22 mars 2001.
d)      Austria Buntmetall AG:
i)      tillsammans med Buntmetall Amstetten [GmbH], senast från och med den 29 augusti 1998 till och med den 8 juli 1999 och,
ii)      tillsammans med [Wieland] och Buntmetall Amstetten … från och med den 9 juli 1999 till och med den 22 mars 2001.
e)      Buntmetall Amstetten …:
i)      tillsammans med Austria Buntmetall …, senast från och med den 29 augusti 1998 till och med den 8 juli 1999, och
ii)      tillsammans med [Wieland] och Austria Buntmetall …, från och med den 9 juli 1999 till och med den 22 mars 2001.
f)      [Chalkor], senast från och med den 29 augusti 1998 till åtminstone början av september 1999.
g)      [HME], senast från och med den 29 augusti 1998 till och med den 22 mars 2001.
h)      IMI …, tillsammans med IMI Kynoch … och Yorkshire Copper Tube …, från och med den 29 september 1989 till och med den 22 mars 2001 ;
i)      IMI Kynoch …, tillsammans med IMI … och Yorkshire Copper Tube […], från och med den 29 september 1989 till och med den 22 mars 2001.
j)      Yorkshire Copper Tube …, tillsammans med IMI … och IMI Kynoch …, från och med den 29 september 1989 till och med den 22 mars 2001.
k)      [KME Germany]:
i)      ensamt ansvarigt, från och med den 3 juni 1988 till och med den 19 juni 1995, och
ii)      tillsammans med [KME France] och [KME Italy], från och med den 20 juni 1995 till och med den 22 mars 2001.
l)      [KME Italy]:
i)      tillsammans med [KME France], från och med den 29 september 1989 till och med den 19 juni 1995, och
ii)      tillsammans med [KME Germany] och [KME France], från och med den 20 juni 1995 till och med den 22 mars 2001.
m)      [KME France]:
i)      tillsammans med [KME Italy], från och med den 29 september 1989 till och med den 19 juni 1995, och
ii)      tillsammans med [KME Germany] och [KME Italy], från och med den 20 juni 1995 till och med den 22 mars 2001 ;
…
s)      Outokumpu …, tillsammans med [Luvata], från och med den 29 september 1989 till och med den 22 mars 2001.
t)      [Luvata], tillsammans med Outokumpu …, från och med den 29 september 1989 till och med den 22 mars 2001.
u)      [Wieland]:
i)      ensamt ansvarigt från och med den 29 september 1989 till och med den 8 juli 1999, och
ii)      tillsammans med Austria Buntmetall … och Buntmetall Amstetten …, från och med den 9 juli 1999 till och med den 22 mars 2001.
Artikel 2
För överträdelserna enligt artikel 1 fastställs följande böter:
a)      Boliden …, [Outokumpu Copper Fabrication] och [Outokumpu Copper BCZ] med solidariskt ansvar: 32,6 miljoner euro,
b)      Austria Buntmetall … och Buntmetall Amstetten …, med solidariskt ansvar: 0,6695 miljon euro,
c)      Austria Buntmetall …, Buntmetall Amstetten … och [Wieland] med solidariskt ansvar: 2,43 miljoner euro,
d)      [Chalkor]: 9,16 miljoner euro,
e)      [HME]: 4,49 miljoner euro,
f)      IMI …, IMI Kynoch … och Yorkshire Copper Tube …, med solidariskt ansvar: 44,98 miljoner euro,
g)      [KME Germany]: 17,96 miljoner euro,
h)      [KME Germany], [KME France] och [KME Italy], med solidariskt ansvar: 32,75 miljoner euro,
i)      [KME Italy] och [KME France] med solidariskt ansvar: 16,37 miljoner euro,
j)      Outokumpu … och [Luvata] med solidariskt ansvar: 36,14 miljoner euro,
k)      [Wieland], ensamt ansvarigt: 24,7416 miljoner euro.
…”
Kommissionen fann att företagen i fråga hade deltagit i en enda, fortlöpande, komplex och, såvitt gäller Bolidenkoncernen,
KME‑koncernen och Wieland, mångskiftande överträdelse (nedan kallad kartellen eller den aktuella överträdelsen). Kommissionen
preciserade att den nationella samverkan inte i sig omfattades av det angripna beslutet (skälen 2 och 106 i det angripna beslutet).

Relevanta produkter och marknader
Den berörda sektorn – sektorn för tillverkning av kopparrör – omfattar två produktgrupper, nämligen dels industrirör, som
i sin tur delas in i olika undergrupper beroende på slutanvändning (luftkonditionering och kylning, kopplingar, gasvärmare,
filtertorkare och telekommunikationer), dels VVS-rör (även kallade sanitärrör, vattenrör eller installationsrör). VVS‑rör
används för vatten-, gas-, olje- och värmeinstallationer inom byggnadsindustrin (skäl 3 i det angripna beslutet).
Kommissionen ansåg att ärendena COMP/E-1/38.069 (VVS‑kopparrör) och COMP/E-1/38.240 (Industrirör) avsåg två olika överträdelser.
Denna åsikt grundade sig främst på att ”den samverkan som hänförde sig till VVS‑rör och den samverkan som avsåg industrirör
[berörde] olika företag (och anställda) och var organiserade på olika sätt”. Dessutom ansåg kommissionen att sektorn för VVS‑rör
skilde sig från sektorn för industrirör i fråga om kunder och produkternas slutanvändning och tekniska egenskaper (skälen
4 och 5 i det angripna beslutet).
Kommissionen angav i det angripna beslutet att produktgruppen VVS‑kopparrör kan delas upp i två ”undergrupper” av produkter:
standard VVS-kopparrör och plastbelagda VVS-kopparrör. Kommissionen fann att ”standard VVS-kopparrör och plast[belagda] VVS-kopparrör
inte nödvändigtvis är utbytbara och kan utgöra olika produktmarknader vid bedömning enligt kommissionens tillkännagivande
om definitionen av relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning” (EGT C 372, 1997, s. 5). I det angripna beslutet
utgick kommissionen emellertid från att dessa två undergrupper utgör ”en produktgrupp … eftersom den samverkan som avser båda
undergrupperna i huvudsak berör samma företag (och anställda) och organiserades på liknande sätt” (skälen 13 och 459 i det
angripna beslutet).
I det angripna beslutet påpekade kommissionen även att den relevanta geografiska marknaden var Europeiska ekonomiska samarbetsområdet
(EES). Värdet på EES‑marknaden år 2000 för standard VVS‑kopparrör beräknades till cirka 970,1 miljoner euro och värdet för
plastbelagda VVS-kopparrör på samma marknad under samma år till cirka 180,9 miljoner euro. Det sammanlagda värdet för dessa
båda marknader beräknades följaktligen till 1 151 miljoner euro år 2000 inom EES (skälen 17 och 23 i det angripna beslutet).

Den aktuella överträdelsens olika delar
Kommissionen påpekade i det angripna beslutet att den aktuella överträdelsen omfattade tre olika men sammanhängande former
(skälen 458 och 459 i det angripna beslutet). Den första delen av kartellen, närmare bestämt SANCO‑samverkan, bestod i samverkan
mellan SANCO‑producenter. SANCO är ett varumärke för standard VVS-kopparrör som tillverkas av KME‑koncernen, Wieland och Bolidenkoncernen
(skälen 115–118, 125–146 och 456 i det angripna beslutet).
Den andra delen av den aktuella överträdelsen, närmare bestämt WICU‑ och Cuprotherm‑samverkan, bestod i samverkan mellan ”WICU‑
och Cuprotherm‑producenterna”. WICU och Cuprotherm är varumärken för plastbelagda VVS-kopparrör som tillverkas av KME‑koncernen
och Wieland (skälen 121 och 149 i det angripna beslutet).
Den tredje delen av kartellen – den bredare europeiska samverkan – bestod i samverkan mellan en större grupp producenter av
standard VVS-kopparrör. I denna grupp ingick de företag som nämnts ovan i punkterna 19 och 20 samt av Buntmetallkoncernen
(bestående av Austria Buntmetall och Buntmetall Amstetten), Chalkor, HME, IMI‑koncernen, Mueller och Outokumpukoncernen (skälen
147, 148, 192 och 459–462 i det angripna beslutet).

Den aktuella överträdelsens varaktighet och fortlöpande karaktär
Kommissionen påpekade i det angripna beslutet att den aktuella överträdelsen inleddes den 3 juni 1988 vad gäller KME‑koncernen
och Bolidenkoncernen, den 29 september 1989 vad gäller IMI‑koncernen, Outokumpukoncernen och Wieland, den 21 oktober 1997
vad gäller Mueller och senast den 29 augusti 1998 vad gäller Chalkor, Buntmetallkoncernen och HME. Såsom slutdatum för överträdelsen
valde kommissionen den 22 mars 2001, utom vad gäller Mueller och Chalkor, som enligt kommissionen drog sig ur kartellen den
8 januari 2001 respektive i september 1999 (skäl 597 i det angripna beslutet).
Såvitt avser den aktuella överträdelsens fortlöpande karaktär, påpekade kommissionen i det angripna beslutet – såvitt avser
Bolidenkoncernen, IMI‑koncernen, KME-koncernen, Outokumpukoncernen och Wieland – att även om kartellens verksamhet undergick
lugnare perioder mellan 1990 och december 1992, liksom mellan juli 1994 och juli 1997, upphörde överträdelsen aldrig helt
och hållet. Det var således fråga om en enda överträdelse som inte var preskriberad (skälen 466, 471, 476, 477 och 592 i det
angripna beslutet).

Fastställande av bötesbeloppen
Med stöd av artikel 23.2 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i
artiklarna 81 [EG] och 82 [EG] (EGT L 1, 2003, s. 1) och artikel 15.2 i förordning nr 17 fastställde kommissionen i det angripna
beslutet böter för Bolidenkoncernen, Buntmetallkoncernen, Chalkor, HME, IMI‑koncernen, KME-koncernen, Outokumpukoncernen och
Wieland (skäl 842 och artikel 2 i det angripna beslutet).
Kommissionen fastställde bötesbeloppen med hänsyn till den aktuella överträdelsens allvar och varaktighet. Dessa två kriterier
föreskrivs uttryckligen i artikel 23.3 i förordning nr 1/2003 och i artikel 15.2 i förordning nr 17, vilken enligt det angripna
beslutet var tillämplig vid tidpunkten för den aktuella överträdelsen (skälen 601–603 i det angripna beslutet).
Vid fastställandet av varje företags böter tillämpade kommissionen den metod som föreskrivs i riktlinjerna för beräkning av
böter som döms ut enligt artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 65.5 [KS] (EGT C 9, 1998, s. 3) (nedan kallade riktlinjerna),
även om den inte systematiskt hänvisade till denna. I det angripna beslutet bedömde kommissionen även om och i vilken utsträckning
de berörda företagen uppfyllde kraven enligt 1996 års meddelande om samarbete.
Utgångsbelopp för böterna
–       Överträdelsens allvar
Vid bedömningen av den aktuella överträdelsens allvar tog kommissionen hänsyn till överträdelsens art, dess faktiska inverkan
på marknaden samt den berörda geografiska marknadens omfattning och storlek (skälen 605 och 678 i det angripna beslutet).
Kommissionen ansåg att förfaranden i form av marknadsuppdelning och fastställande av priser, som de aktuella, till sin natur
utgör en mycket allvarlig överträdelse och att den geografiska marknad som berördes av kartellen motsvarade EES. Kommissionen
tog även hänsyn till att marknaden för VVS‑kopparrör utgjorde en viktig industrisektor med ett beräknat marknadsvärde i EES
på 1 151 miljoner euro år 2000, som var överträdelsens sista hela år (skälen 606 och 674–678 i det angripna beslutet).
Vad gäller överträdelsens faktiska inverkan på marknaden fann kommissionen att det förelåg tillräckliga bevis för att kartellen
generellt hade påverkat den berörda marknaden, särskilt priserna, även om det var omöjligt att kvantifiera dem exakt (skälen
670 och 673 i det angripna beslutet). Kommissionen byggde detta konstaterande på flera indicier. För det första grundade den
sin åsikt på genomförandet av kartellen med hänvisning till att deltagarna informerade varandra om försäljningsvolymer och
prisnivåer (skälen 629 och 630 i det angripna beslutet).
För det andra tog kommissionen hänsyn till den omständigheten att medlemmarna i kartellen stod för en stor del av EES-marknaden,
närmare bestämt 84,6 procent (skäl 635 i det angripna beslutet).
För det tredje grundade sig kommissionens slutsats på tabeller, PM och anteckningar som kartellens medlemmar upprättade i
samband med sina möten. Dessa handlingar visar enligt kommissionen att priserna ökade under vissa perioder av kartellens verksamhet
och att kartellens medlemmar fick ökade intäkter under dessa perioder jämfört med föregående perioder. Somliga av dessa handlingar
visar enligt kommissionen att de personer som var delaktiga i kartellen bedömde att kartellen hade gjort det möjligt för de
berörda företagen att uppnå sina prismål. Kommissionen byggde sina slutsatser även på de redogörelser som lämnats av X (en
före detta direktör för ett av företagen i Bolidenkoncernen), Wieland, Bolidenkoncernen och Mueller inom ramen för deras respektive
samarbete (skälen 637–654 i det angripna beslutet).
Kommissionen konstaterade slutligen att kartelldeltagarnas marknadsandelar var relativt stabila under hela kartellperioden,
även om kunderna ibland växlade mellan deltagarna (skäl 671 i det angripna beslutet).
Kommissionen drog härav slutsatsen att de berörda företagen hade begått en mycket allvarlig överträdelse (skäl 680 i det angripna
beslutet).
–       Olika behandling
Kommissionen identifierade i det angripna beslutet fyra kategorier som den ansåg representativa för de aktuella företagens
relativa betydelse i den aktuella överträdelsen. Utgångspunkt för kommissionens uppdelning av kartellmedlemmarna i flera kategorier
var kartelldeltagarnas marknadsandelar med avseende på försäljning av de berörda produkterna i EES under år 2000. KME‑koncernen
ansågs som en följd härav utgöra den största aktören på den berörda marknaden och hänfördes till den första kategorin. Wielandkoncernen
(bestående av Wieland och Buntmetallkoncernen, som Wieland övertog kontrollen av i juli 1999), IMI‑koncernen och Outokumpukoncernen
ansågs vara medelstora aktörer på denna marknad och placerades i den andra kategorin. Bolidenkoncernen placerades i den tredje
kategorin och HME och Chalkor i den fjärde (skälen 681–692 i det angripna beslutet).
Marknadsandelarna fastställdes utifrån varje deltagares omsättning från försäljningen av VVS-kopparrör på den samlade marknaden
för standard VVS‑kopparrör och plastbelagda VVS-kopparrör. Marknadsandelarna för de företag som inte sålde WICU‑ och Cuprotherm‑rör
beräknades därför genom att deras omsättning från standard VVS-kopparrör dividerades med den samlade marknadsstorleken för
standard VVS‑kopparrör och plastbelagda VVS‑kopparrör (skälen 683 och 692 i det angripna beslutet).
Kommissionen fastställde utgångsbeloppet[*] för böterna till 70 miljoner euro för KME-koncernen, 23,8 miljoner euro för Wieland,
IMI‑ och Outokumpukoncernen, 16,1 miljoner euro för Bolidenkoncernen samt till 9,8 miljoner euro för Chalkor och för HME (skäl
693 i det angripna beslutet). [* I den svenska språkversionen av det angripna beslutet används i detta sammanhang begreppet
grundbelopp. I enlighet med terminologin i riktlinjerna används här emellertid begreppet utgångsbelopp. Övers. anm.]
Med hänsyn till att Wieland och Buntmetallkoncernen utgjorde ett enda företag efter juli 1999 och att KME France och KME Italy
till och med juni 1995 tillsammans utgjorde ett enda företag som var skilt från KME Germany, fastställdes deras respektive
utgångsbelopp enligt följande: 35 miljoner euro för KME-koncernen (för vilket KME Germany, KME France och KME Italy var solidariskt
ansvariga), 17,5 miljoner euro för KME Germany, 17,5 miljoner euro för KME Italy och KME France solidariskt, 3,25 miljoner euro
för Wielandkoncernen, 19,52 miljoner euro för Wieland och 1,03 miljon euro för Buntmetallkoncernen (skälen 694–696 i det angripna
beslutet).
För att säkerställa böternas avskräckande effekt höjde kommissionen utgångsbeloppet för Outokumpukoncernens böter med 50 procent,
vilket medförde en höjning till 35,7 miljoner euro. Kommissionen bedömde nämligen att koncernens totala omsättning på över
5 miljarder euro visade att en sådan höjning var motiverad med hänsyn till koncernens storlek och ekonomiska styrka (skäl 703
i det angripna beslutet).
Böternas grundbelopp
Det framgår av det angripna beslutet att kommissionen höjde böternas utgångsbelopp med 10 procent per helt överträdelseår
och med 5 procent för varje ytterligare period omfattande minst sex månader men understigande ett år. Kommissionen kom på
så sätt till följande slutsatser:
–        IMI‑koncernen hade deltagit i kartellen under elva år och fem månader. Böternas utgångsbelopp om 23,8 miljoner euro skulle
därför höjas med 110 procent.
–        Outokumpukoncernen hade deltagit i kartellen under elva år och fem månader. Böternas utgångsbelopp, som hade fastställts till
35,7 miljoner euro efter ökningen i avskräckande syfte, skulle därför höjas med 110 procent.
–        Bolidenkoncernen hade deltagit i kartellen under tolv år och nio månader. Böternas utgångsbelopp om 16,1 miljoner euro skulle
därför höjas med 125 procent.
–        Chalkor hade deltagit i kartellen under tolv månader, varför böternas utgångsbelopp om 9,8 miljoner euro skulle höjas med
10 procent.
–        HME hade deltagit i kartellen under två år och sex månader, varför böternas utgångsbelopp om 9,8 miljoner euro skulle höjas
med 25 procent.
–        KME-koncernen hade deltagit i kartellen under fem år och sju månader, varför böternas utgångsbelopp om 35 miljoner euro skulle
höjas med 55 procent.
–        KME Germany hade deltagit i kartellen under sju år och två månader, varför böternas utgångsbelopp om 17,5 miljoner euro skulle
höjas med 70 procent.
–        KME France och KME Italy hade deltagit i kartellen under fem år och tio månader, varför böternas utgångsbelopp om 17,5 miljoner euro
skulle höjas med 55 procent.
–        Wieland ansågs ensamt ansvarigt för en period av nio år och nio månader och ansvarigt tillsammans med Buntmetallkoncernen
för ytterligare en period av ett år och åtta månader. Kommissionen höjde därför böternas utgångsbelopp om 19,52 miljoner euro,
för vilket Wieland är ensamt ansvarigt, med 95 procent, och utgångsbeloppet för böterna om 3,25 miljoner euro, för vilket
Wieland och Buntmetallkoncernen är solidariskt ansvariga, med 15 procent (skälen 706–714 i det angripna beslutet).
Grundbeloppen för de böter som de berörda företagen har ålagts fastställdes således enligt följande:
–        KME-koncernen: 54,25 miljoner euro,
–        KME Germany: 29,75 miljoner euro,
–        KME France och KME Italy (solidariskt): 27,13 miljoner euro,
–        Buntmetallkoncernen: 1,03 miljon euro,
–        Wielandkoncernen: 3,74 miljoner euro,
–        Wieland: 38,06 miljoner euro,
–        IMI‑koncernen: 49,98 miljoner euro,
–        Outokumpukoncernen: 74,97 miljoner euro,
–        Chalkor: 10,78 miljoner euro,
–        HME: 12,25 miljoner euro,
–        Bolidenkoncernen: 36,225 miljoner euro (skäl 719 i det angripna beslutet).
Försvårande och förmildrande omständigheter
Grundbeloppet för Outokumpukoncernens böter höjdes med 50 procent på grund av att koncernen hade gjort sig skyldig till en
upprepad överträdelse. Koncernen omfattades nämligen av kommissionens beslut 90/417/EKSG av den 18 juli 1990, angående ett
förfarande enligt artikel 65 [KS] om avtal och samordnade förfaranden mellan europeiska producenter av kallvalsade platta
produkter av rostfritt stål (EGT L 220, s. 28) (skälen 720–726 i det angripna beslutet).
Vad gäller förmildrande omständigheter tog kommissionen hänsyn till att KME‑ och Outokumpu‑koncernerna inom ramen för samarbetet
med kommissionen hade tillhandahållit information som inte omfattas av 1996 års meddelande om samarbete.
Kommissionen satte därför ner grundbeloppet för Outokumpukoncernens böter med 40,17 miljoner euro. Nedsättningen motsvarade
det bötesbelopp som koncernen skulle ha ålagts för överträdelseperioden september 1989–juli 1997, vilken kommissionen kunde
fastställa tack vare den information som koncernen hade tillhandahållit (skälen 758 och 759 i det angripna beslutet).
Vad gäller KME-koncernen sattes böternas grundbelopp ned med 7,93 miljoner euro till följd av dess samarbete, som hade gjort
det möjligt för kommissionen att fastställa att den aktuella överträdelsen även omfattade plastbelagda VVS-kopparrör (skälen
760 och 761 i det angripna beslutet).
Tillämpning av 1996 års meddelande om samarbete
Med stöd av punkt D i 1996 års meddelande om samarbete satte kommissionen ned Outokumpukoncernens böter med 50 procent, Wielandkoncernens
böter med 35 procent, Chalkors böter med 15 procent, Bolidenkoncernens och IMI‑koncernens böter med 10 procent och KME-koncernens
böter med 35 procent. HME fick ingen nedsättning i enlighet med detta meddelande (skäl 815 i det angripna beslutet).
De slutliga bötesbeloppen
I enlighet med artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 23.2 i förordning nr 1/2003 fastställde kommissionen de slutliga
bötesbeloppen för de företag som omfattas av det angripna beslutet enligt följande:
–        Bolidenkoncernen: 32,6 miljoner euro,
–        Buntmetallkoncernen: 0,6695 miljon euro,
–        Chalkor: 9,16 miljoner euro,
–        HME: 4,49 miljoner euro,
–        IMI‑koncernen: 44,98 miljoner euro,
–        KME-koncernen: 32,75 miljoner euro,
–        KME Germany: 17,96 miljoner euro,
–        KME France och KME Italy (solidariskt): 16,37 miljoner euro,
–        Outokumpukoncernen: 36,14 miljoner euro,
–        Wielandkoncernen: 2,43 miljoner euro,
–        Wieland: 24,7416 miljoner euro (skäl 842 i det angripna beslutet).

Förfarandet och parternas yrkanden
Sökandena väckte förevarande talan genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 20 januari 2005.
Till följd av att förstainstansrättens avdelningar hade fått en ny sammansättning förordnades referenten att tjänstgöra på
åttonde avdelningen och målet tilldelades följaktligen denna avdelning.
Sökandena har yrkat att tribunalen ska
–        ogiltigförklara artikel 1 a–c i det angripna beslutet i den mån det däri hänvisas till perioderna den 1 juli 1995–27 augusti 1998
och den 10 december 1998–7 oktober 1999,
–        sätta ned de böter som sökandena har ålagts, och
–        förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
Kommissionen har yrkat att tribunalen ska
–        ogilla talan,
–        höja sökandenas bötesbelopp, och
–        förplikta sökandena att ersätta rättegångskostnaderna.

Rättslig bedömning
Sökandena har yrkat delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet och nedsättning av de ålagda böterna.
1.
Yrkandet om delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet

Parternas argument
Sökandena har till stöd för sin talan anfört en enda grund, nämligen att kommissionen gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning
när den fastställde att sökandena hade deltagit i en enda, fortlöpande överträdelse.
Sökandena anser att kommissionen inte i tillräcklig mån och inte på det sätt som krävs enligt rättspraxis har styrkt att sökandena
under perioderna den 1 juli 1995–27 augusti 1998 och den 10 december 1998–7 oktober 1999 hade för avsikt att genom sitt beteende
bidra till att uppnå de gemensamma mål som kartelldeltagarna eftersträvade och att de hade kännedom om de materiella beteenden
som planerades eller genomfördes av andra kartelldeltagare för att uppnå samma mål eller att de rimligen kunde förutse dem
eller var beredda att acceptera risken att de genomfördes.
Beträffande perioden den 1 juli 1995–27 augusti 1998 har sökandena huvudsakligen gjort gällande att SANCO‑samverkan inte längre
utgjorde någon del av kartellen från och med den 1 juli 1995. Kartellen bestod således därefter endast av två delar, närmare
bestämt dels WICU‑ och Cuprotherm‑samverkan, dels den bredare europeiska samverkan.
Sökandena anser att med hänsyn till att det är utrett att de aldrig deltog i WICU‑ och Cuprotherm‑samverkan och att de inte
deltog i de möten som hölls inom ramen för den bredare europeiska samverkan under perioden den 1 juli 1995–27 augusti 1998
var sökandenas överträdelse inte fortlöpande utan avbröts.
Sökandena anser att den omständigheten att de även efter den 1 juli 1995 fortsatte att delta i systemet för informationsutbyte
mellan SANCO‑producenterna saknar betydelse för frågan huruvida deras deltagande i kartellen avbröts eller inte. Från det
att X, en av de dåvarande verkställande direktörerna i sökandena, slutade vid halvårsskiftet år 1995 till och med den 21 november 1997
kände de inte till kartellens möten, inte ens det faktum att kartellen existerade. De blev inte medvetna om den bredare europeiska
samverkan förrän den 21 november 1997, då KME‑koncernen erbjöd dem att delta i samarbetet, ett erbjudande som sökandena påstår
sig ha avböjt.
Det system för informationsutbyte mellan SANCO‑producenterna som infördes 1988 var enligt sökandena dessutom resultatet av
genomförandet av lagliga licensavtal. Det ursprungliga och huvudsakliga syftet med nämnda system var således lagligt. Under
den muntliga förhandlingen medgav sökandena inte desto mindre att detta system från och med 1988 till och med halvårsskiftet
1995 även användes för kartellens syften. Mot bakgrund av att de inte kände till den fortlöpande karaktären av de möten och
hemliga kontakter som kartellen genomförde efter halvårsskiftet 1995 har sökandena gjort gällande att deras deltagande i systemet
för informationsutbyte efter denna tidpunkt inte längre utgjorde ett deltagande i kartellen, utan bara ett genomförande av
lagliga licensavtal.
Beträffande perioden den 10 december 1998–7 oktober 1999 har sökandena hävdat att de klart och uttryckligen vid mötet den
10 december 1998 förklarade att de lämnade samarbetet inom ramen för den bredare europeiska samverkan. Sökandena deltog inte
i kartellen igen förrän vid ett möte den 8 oktober 1999.
Kommissionen anser att talan inte kan bifallas på denna grund.

Tribunalens bedömning
Domstolen har slagit fast att artikel 81.1 EG kan åsidosättas inte bara genom en enstaka handling, utan även genom en serie handlingar
eller ett fortlöpande beteende. Den omständigheten att en eller flera delar av denna serie handlingar eller av detta fortlöpande
beteende även i sig, och för sig betraktat, kan utgöra ett åsidosättande av nämnda bestämmelse föranleder inte någon annan
bedömning (se, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C‑49/92 P, kommissionen mot Anic Partecipazioni,
REG 1999, s. I‑4125, punkt 81). När de olika handlingarna ingår i en helhetsstrategi, på grund av att de har ett identiskt
syfte som innebär en snedvridning av konkurrensen inom den gemensamma marknaden, får kommissionen hålla företag ansvariga
för dessa handlingar på grund av deras deltagande i överträdelsen som helhet betraktad (domstolens dom av den 7 januari 2004
i de förenade målen Aalborg Portland m.fl. mot kommissionen, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P och
C‑219/00 P, REG 2004, s. I‑123, punkt 258.
På samma sätt kan ett företag hållas ansvarigt för en övergripande samverkan även om det fastställs att det har deltagit direkt
endast i en eller flera delar av samverkan, under förutsättning att företaget kände till eller tveklöst borde ha känt till
dels att den samverkan i vilken det deltog ingick i en övergripande plan, dels att denna övergripande plan omfattade samtliga
delar av den konkurrensbegränsande samverkan (förstainstansrättens dom av den 20 april 1999 i de förenade målen T‑305/94–T‑307/94,
T‑313/94–T‑316/94, T‑318/94, T‑325/94, T‑328/94, T‑329/94 och T‑335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mot kommissionen,
REG 1999, s. II‑931, punkt 773, och av den 20 mars 2002 i mål T‑9/99, HFB m.fl. mot kommissionen, REG 2002, s. II‑1487, punkt 231).
I det aktuella fallet är det utrett att sökandena deltog i den bredare europeiska samverkan den 3 juni 1988–30 juni 1995,
den 27 augusti 1998–10 december 1998 och den 8 oktober 1999–22 mars 2001. Det är även utrett att de ofta och utan avbrott
har utbytt detaljerad information med KME‑koncernen och Wieland angående försäljningsvolymer för VVS‑rör med varumärket SANCO
under hela den period som kartellen var verksam, det vill säga den 3 juni 1988–22 mars 2001.
Tribunalen ska följaktligen fastställa huruvida nämnda informationsutbyte var ett av de moment som ingick i den övergripande
planen för kartellen och huruvida sökandena måste ha känt till kartellens existens och verksamhet under perioderna den 1 juli 1995–27 augusti 1998
och den 10 december 1998–7 oktober 1999.
I det angripna beslutet (skälen 449–457) angav kommissionen att kartellens övergripande plan omfattade följande moment:
–        stabilisering av marknadsandelar genom att fördela försäljningsvolymerna per land,
–        ett avtal om prisökningar eller samordnade priser och tillämpning av dessa, och
–        kontroll av att tilldelningen av marknadsandelar och prissamordningen genomfördes, genom ett övervakningssystem bestående
i marknadsledarsamverkan för olika europeiska områden och regelbundet utbyte av konfidentiell information om affärsstrategier,
försäljningsvolymer och mål, samt ibland även priser och rabatter.
Såvitt mer specifikt avser informationsutbytet angående SANCO‑rören, påpekade kommissionen i skäl 143 i det angripna beslutet
att detta gjorde det möjligt att kontrollera försäljningsvolymerna. Det ska även erinras om att kommissionen i skäl 138 i
det angripna beslutet påpekade att fördelade volymer samordnades regelbundet mellan SANCO‑producenter och deltagarna i den
bredare europeiska samverkan. Slutligen framhöll kommissionen, i skäl 486 i det angripna beslutet, att ”huvuddelen av samarbetet
[inom kartellen] bestod av utbyte av uppgifter om försäljningsvolymer, och på basis av detta fördelades kvoterna”.
Sökandena har inte bestritt dessa konstateranden med avseende på perioden den 3 juni 1988–1 juli 1995. Vad gäller perioden
den 1 juli 1995–22 mars 2001 har de gjort gällande att de inte rimligen hade kunnat förutse att deras deltagande i informationsutbytet
efter halvårsskiftet 1995 skulle bidra till kartellens verksamhet.
Sökandenas argument är emellertid inte övertygande. Med hänsyn till att de under flera år deltog både i SANCO‑samverkan och
i den bredare europeiska samverkan, som omfattade fördelning av tillverkningen och övervakning av att denna fördelning genomfördes
med hjälp av ett frekvent utbyte av detaljerade uppgifter om försäljningsvolymer, kan de inte med framgång hävda att den omständigheten
att X lämnade företaget vid halvårsskiftet 1995 förorsakade en allvarlig minnesförlust inom företaget vad gäller kartellens
existens eller verksamhet.
Sökandena har heller inte påstått att X var den enda anställda person eller person i ledande ställning som kände till att
sökandena deltog i kartellen mellan åren 1988 och 1995.
Sökandena understödde den konkurrensbegränsande mekanism som hade avtalats inom kartellen under hela den period då de deltog
i systemet för informationsutbyte. Delaktigheten i nämnda system för informationsutbyte utgjorde således fortsättningen på
sökandenas delaktighet i kartellen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 60 nämnda målet Aalborg Portland
m.fl. mot kommissionen, punkt 281). Av de skäl som nämnts ovan i punkterna 64–68 var sökandena nämligen tveklöst medvetna
om att deras delaktighet i systemet för informationsutbyte ingick som en del i kartellens övergripande plan.
Slutligen ska det påpekas att sökandenas argument att SANCO‑samverkan inte längre ingick som en del i kartellen efter halvårsskiftet
1995 är irrelevant. Såsom angetts ovan i punkt 69 är det nämligen den omständigheten att sökandena utan avbrott deltog i ett
system för informationsutbyte och tveklöst borde ha känt till att nämnda system ingick i den övergripande planen för den aktuella
överträdelsen som gör att de ska anses ha deltagit fortlöpande i kartellen.
Härav följer att sökandenas yrkande om delvis ogiltigförklaring ska ogillas.
2.
Yrkandet om nedsättning av bötesbeloppet
Till stöd för detta yrkande har sökandena anfört tre grunder: felaktig tillämpning av bestämmelserna om preskription, en oriktig
höjning av utgångsbeloppet för böterna till följd av överträdelsens varaktighet och oriktig tillämpning av 1996 års meddelande
om samarbete.
Innan tribunalen prövar de grunder som sökandena har anfört ska det erinras om att det framgår av skälen 601 och 842 i det
angripna beslutet att kommissionen ålade böterna med stöd av artikel 15.2 i förordning nr 17 och artikel 23.2 i förordning
nr 1/2003. Vidare fastställde kommissionen bötesbeloppet med tillämpning av den metod som föreskrivs i riktlinjerna och i
1996 års meddelande om samarbete (se ovan punkt 26).
Även om riktlinjerna inte kan betraktas som rättsregler utgör de likväl vägledande förhållningsregler för den praxis som ska
följas, från vilka kommissionen inte kan avvika i ett enskilt fall utan att ange skäl som är förenliga med likabehandlingsprincipen
(se domstolens dom av den 18 maj 2006 i mål C‑397/03 P, Archer Daniels Midland och Archer Daniels Midland Ingredients mot
kommissionen, REG 2006, s. I‑4429, punkt 91 och där angiven rättspraxis).
Det ankommer följaktligen på tribunalen, vid kontrollen av huruvida de böter som ålagts genom det angripna beslutet är lagenliga,
att pröva huruvida kommissionen har använt sitt utrymme för skönsmässig bedömning i enlighet med den metod som har angetts
i riktlinjerna och, för det fall den skulle konstatera att kommissionen har avvikit från denna metod, pröva huruvida avvikelsen
är befogad och har motiverats i tillräcklig utsträckning. Domstolen har bekräftat att det är tillåtet att använda sig av riktlinjer
och att den allmänna metod som anges i riktlinjerna är giltig (domstolens dom av den 28 juni 2005 i de förenade målen C‑189/02 P,
C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P och C‑213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, REG 2005, s. I‑5425, punkterna 252–255,
266, 267, 312 och 313).
Den begränsning av kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning som kommissionen själv har infört genom att anta riktlinjerna
är nämligen inte oförenlig med det förhållandet att institutionen alltjämt har ett betydande utrymme för skönsmässig bedömning.
Riktlinjerna präglas i flera avseenden av flexibilitet, som gör det möjligt för kommissionen att utöva sitt utrymme för skönsmässig
bedömning i enlighet med bestämmelserna i förordningarna nr 17 och nr 1/2003, såsom de har tolkats av domstolen (domen i de
ovan i punkt 75 nämnda förenade målen Dansk Rørindustri m.fl. mot kommissionen, punkt 267).
Inom de områden där kommissionen alltjämt har ett utrymme för skönsmässig bedömning, exempelvis i fråga om utgångsbeloppet
eller i fråga om höjning av beloppet med hänsyn till överträdelsens varaktighet, är prövningen av bedömningarnas rättsenlighet
således begränsad till en prövning av att det inte har förekommit någon uppenbart oriktig bedömning (se, för ett liknande
resonemang, förstainstansrättens dom av den 18 juli 2005 i mål T‑241/01, Scandinavian Airlines System mot kommissionen, REG 2005,
s. II‑2917, punkterna 64 och 79).
Kommissionens utrymme för skönsmässig bedömning och dess egen begränsning av detta utrymme utgör i princip inte heller något
hinder för tribunalen att utöva sin obegränsade behörighet (förstainstansrättens dom av den 8 juli 2004 i de förenade målen
T‑67/00, T‑68/00, T‑71/00 och T‑78/00, JFE Engineering m.fl. mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2501, punkt 538). Det bötesbelopp
som kommissionen har ålagt företagen får således upphävas, sättas ned eller höjas (se, för ett liknande resonemang, domstolens
dom av den 8 februari 2007 i mål C‑3/06 P, Groupe Danone mot kommissionen, REG 2007, s. I‑1331, punkterna 60–62, och förstainstansrättens
dom av den 21 oktober 2003 i mål T‑368/00, General Motors Nederland och Opel Nederland mot kommissionen, REG 2003, s. II‑4491,
punkt 181).

Grunden avseende felaktig tillämpning av bestämmelserna om preskription
Parternas argument
Sökandena har, med hänvisning till påståendet att de inte har deltagit i en enda och fortlöpande överträdelse, gjort gällande
att kommissionen handlade i strid med de tillämpliga bestämmelserna om preskription genom att ålägga sökandena böter för perioden
före den 22 mars 1996 trots att undersökningen inte inleddes förrän den 21 mars 2001. Sökandena har härvid betonat att det
informationsutbyte om försäljningsvolymer som skedde på grund av SANCO‑licenserna efter halvårsskiftet 1995 inte ingick som
en del av kartellen och att den konkurrensbegränsande samverkan som de anslöt sig till den 27 augusti 1998 inte motsvarade
den som de hade lämnat vid halvårsskiftet 1995.
Sökandena har även gjort gällande att de enligt principen om likabehandling borde ha behandlats på samma sätt som HME, Mueller,
Buntmetallkoncernen och Chalkor vid tillämpning av preskriptionsbestämmelserna.
Kommissionen har yrkat att talan ska ogillas såvitt avser denna grund.
Tribunalens bedömning
Det framgår av punkterna 60–71 ovan att tribunalen delar kommissionens bedömning i det angripna beslutet att sökandena deltog
i en enda fortlöpande överträdelse mellan den 3 juni 1988 och den 22 mars 2001. Det är nämligen inte tillräckligt att de utan
avbrott deltog i systemet för informationsutbyte för att deras delaktighet i kartellen ska anses ha varit av fortlöpande karaktär.
Oberoende av vad kommissionen har konstaterat beträffande HME, Mueller, Buntmetallkoncernen och Chalkor är preskriptionstiderna
i artikel 25 i förordning nr 1/2003 följaktligen inte tillämpliga på sökandena.
Det framgår under alla omständigheter av skälen 216, 449 och 450 i det angripna beslutet och av artikel 1 i samma beslut att
kommissionen höll HME, Mueller, Buntmetallkoncernen och Chalkor ansvariga för deras respektive delaktighet i kartellen från
och med 1997 eller 1998, medan sökandena hölls ansvariga från och med 1988.
Talan kan således inte vinna bifall såvitt avser förevarande grund.

Grunden avseende åsidosättande av proportionalitetsprincipen
Parternas argument
Sökandena har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt proportionalitetsprincipen genom att vid höjningen av utgångsbeloppet
för böterna med hänsyn till överträdelsens varaktighet underlåta att beakta att de under en betydande period deltagit endast
i begränsad omfattning i kartellen. De har i detta avseende påstått att de under de två perioder då de inte deltog i kartellen
enbart tillhandahöll och mottog information om försäljningsvolymer i enlighet med SANCO‑licensavtalet.
I repliken har sökandena gjort gällande att kommissionen när den fastställde bötesbeloppet bara tog hänsyn till överträdelsens
allvar som sådant och underlät att rättvist värdera sökandenas roll i kartellen. Sökandena har i detta avseende hänvisat till
rättspraxis och gjort gällande att en överträdelses allvar inte ska bedömas enbart på grundval av faktorer som har att göra
med själva överträdelsen, utan även på grundval av omständigheter som endast är hänförliga till det berörda företaget.
Sökandena anser därför att även om kommissionen inte var skyldig att ta hänsyn till att sökandena deltog mindre intensivt
i kartellen vid bedömningen av huruvida utgångsbeloppet skulle höjas mot bakgrund av överträdelsens varaktighet, var den inte
desto mindre skyldig att beakta denna omständighet när den fastställde bötesbeloppet mot bakgrund av överträdelsens allvar.
Kommissionen har gjort gällande att talan inte kan vinna bifall på denna grund och har därvid anfört en invändning om rättegångshinder
såvitt avser argumentet att den vid bedömningen av överträdelsens allvar underlät att beakta sökandenas roll i kartellen.
Enligt kommissionen utgör argumentet en ny grund som inte fanns upptagen i ansökan och därför inte kan tas upp till sakprövning.
Tribunalens bedömning
Vad gäller kommissionens invändning om rättegångshinder ska det erinras om att det framgår av artikel 44.1 c jämförd med artikel 48.2
i tribunalens rättegångsregler dels att ansökan genom vilken talan väcks ska innehålla uppgifter om föremålet för talan och
en kortfattad framställning av grunderna för denna, dels att nya grunder inte får åberopas under rättegången, såvida de inte
föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet. En grund som utgör en utvidgning
av en grund som tidigare – direkt eller underförstått – har åberopats i ansökan och som har ett nära samband med denna kan
emellertid prövas i sak (förstainstansrättens dom av den 5 februari 1997 i mål T‑207/95, Ibarra Gil mot kommissionen, REGP
1997, s. I‑A‑13 och s. II‑31, punkt 51, och, för ett liknande resonemang, domstolens dom av den 19 maj 1983 i mål 306/81,
Verros mot parlamentet, REG 1983, s. 1755, punkterna 9 och 10). Ett argument som har åberopats till stöd för en grund bör
behandlas på ett liknande sätt (förstainstansrättens dom av den 21 mars 2002 i mål T‑231/99, Joynson mot kommissionen, REG 2002,
s. II‑2085, punkt 156, och av den 15 oktober 2008 i mål T‑345/05, Mote mot parlamentet, ännu ej publicerad i rättsfallssamlingen,
punkt 85).
Sökandena har i ansökan betonat att kommissionen vid beräkningen av deras bötesbelopp underlät att beakta deras påstått begränsade
delaktighet i kartellen. Det framgår av ansökan att grunden avser de ålagda böternas påstått oproportionerliga storlek. Det
argument som sökandena framförde i ansökan avser emellertid enbart höjningen av utgångsbeloppet med hänsyn till överträdelsens
varaktighet.
I repliken har sökandena inte hänvisat till några nya faktiska omständigheter, utan har försökt att få grunden att omfatta
även ett argument avseende kommissionens bedömning av hur allvarlig deras delaktighet i kartellen var. Sistnämnda argument
kan emellertid inte betraktas som en utvidgning av grunden avseende den påstått oproportionerliga storleken av de ålagda böterna
– såsom denna har framställts i ansökan – och argumentet kan heller inte anses ha ett nära samband med denna grund. En väsentlig
del av ett beslut såsom, som i förevarande fall, bedömningen av den aktuella överträdelsens allvar, måste bestridas specifikt
inför tribunalen redan i ansökan.
Sökandenas argument angående bedömningen av allvaret av deras delaktighet i kartellen ska följaktligen avvisas.
Vad gäller prövningen av grunden i sak konstaterar tribunalen att den avser en omständighet med avseende på vilken kommissionen
i enlighet med riktlinjerna alltjämt har ett utrymme för skönsmässig bedömning. Talan kan således endast bifallas såvitt avser
denna grund under förutsättning att tribunalen fastställer att kommissionen gjort en uppenbart oriktig bedömning (se ovan
punkt 77).
Möjligheten att höja böternas utgångsbelopp till följd av överträdelsens varaktighet är inte begränsad till sådana fall där
det föreligger ett direkt samband mellan hur länge överträdelsen har pågått och en förhöjd negativ inverkan på de mål som
eftersträvas genom konkurrensreglerna (se, för ett liknande resonemang, tribunalens dom av den 30 september 2003 i mål T‑203/01,
Michelin mot kommissionen, punkt 278 och där angiven rättspraxis).
Vidare framgår det av riktlinjerna att det inte föreligger någon överlappning eller något inbördes beroende mellan bedömningen
av hur allvarlig överträdelsen är och bedömningen av dess varaktighet.
Tvärtom framgår det av riktlinjerna för det första att bedömningen av hur allvarlig överträdelsen i sig är görs för att fastställa
ett utgångsbelopp för böterna. För det andra analyseras överträdelsens allvar utifrån det berörda företagets egenskaper, särskilt
företagets storlek och dess ställning på den relevanta marknaden, vilket kan medföra en differentiering av utgångsbeloppet,
en uppdelning av företagen i kategorier och ett fastställande av ett särskilt utgångsbelopp. För det tredje beaktas överträdelsens
varaktighet när grundbeloppet fastställs och, för det fjärde, ska enligt riktlinjerna försvårande och förmildrande omständigheter
beaktas, vilket medger att böternas storlek kan anpassas, bland annat med hänsyn till huruvida de berörda företagen varit
aktiva eller passiva vid genomförandet av överträdelsen.
Av detta följer att enbart det faktum att kommissionen har förbehållit sig en möjlighet att för varje år som överträdelsen
pågått höja böterna med – när det gäller långvariga överträdelser – upp till 10 procent av det belopp som fastställts utifrån
överträdelsens allvar på intet sätt förpliktar kommissionen att fastställa procentsatsen utifrån intensiteten i aktiviteten
i den konkurrensbegränsande samverkan eller utifrån verkan av densamma, eller ens utifrån hur allvarlig överträdelsen har
varit. Det ankommer nämligen på kommissionen att, inom ramen för dess vidsträckta utrymme för skönsmässig bedömning (se ovan
punkt 77), välja hur stor höjning den ska tillämpa med hänsyn till överträdelsens varaktighet.
I förevarande fall konstaterade kommissionen, bland annat i skäl 706 i det angripna beslutet, att sökandena hade deltagit
i kartellen i tolv år och nio månader (se ovan punkterna 60–71). Det var således fråga om lång varaktighet i den mening som
avses i riktlinjerna. Kommissionen höjde följaktligen utgångsbeloppet för de ålagda böterna med 125 procent och åsidosatte
därigenom inte de regler som den har fastställt i riktlinjerna.
Tribunalen anser dessutom att denna höjning på 125 procent med hänsyn till den aktuella överträdelsens varaktighet inte är
uppenbart oproportionerlig.

Grunden avseende en otillräcklig nedsättning av bötesbeloppet med hänsyn till sökandenas samarbete enligt 1996 års meddelande
om samarbete
Parternas argument
Sökandena har gjort gällande att de borde ha fått en större nedsättning av böterna till följd av sitt samarbete, med hänsyn
till att de bekräftade de upplysningar som X hade tillhandahållit och, i svaret på kommissionens meddelande om invändningar,
gav en detaljerad beskrivning av SANCO‑samverkan.
De har även gjort gällande att kommissionen handlade i strid med principen om likabehandling när den tillämpade samma nedsättning
för sökandena som för IMI‑koncernen, eftersom sökandena hade samarbetat mer med kommissionen än vad IMI‑koncernen hade gjort.
Nedsättningen av IMI‑koncernens böter motiverades enbart med att den hade medgett överträdelsen och inte bestritt de omständigheter
som kommissionen grundade sig på. Sökandena hade därutöver översänt information till kommissionen och klargjort eller bekräftat
viktiga omständigheter som underlättade undersökningen och som enligt sökandena låg till grund för det angripna beslutet.
Kommissionen anser att talan inte kan bifallas såvitt avser denna grund.
Tribunalens bedömning
Det följer av fast rättspraxis att en nedsättning av böterna till följd av samarbete under det administrativa förfarandet
motiveras av att ett sådant samarbete underlättar kommissionens uppgift att fastställa huruvida det föreligger en överträdelse
(se förstainstansrättens dom av den 14 maj 1998 i mål T‑311/94, BPB de Eendracht mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1129, punkt 325,
och i mål T‑338/94, Finnboard mot kommissionen, REG 1998, s. II‑1617, punkt 363).
Vad gäller kommissionens bedömning av det samarbete som tillhandahålls av medlemmarna i en konkurrensbegränsande samverkan
kan tribunalen endast pröva huruvida det har skett en uppenbart oriktig bedömning från institutionens sida, eftersom kommissionen
har ett stort utrymme för eget skön när det gäller att bedöma kvaliteten och användbarheten av det samarbete som tillhandahålls
av ett företag, exempelvis i förhållande till andra företags samarbete (domstolens dom av den 10 maj 2007 i mål C‑328/05 P,
SGL Carbon mot kommissionen, REG 2007, s. I‑3921, punkt 88). Dock får kommissionen inom ramen för denna bedömning inte åsidosätta
likabehandlingsprincipen.
Dessutom framgår det av punkt D 2 i 1996 års meddelande om samarbete att ett företag kan behandlas förmånligt enligt detta
meddelande om det, innan ett meddelande om invändningar sänds ut, förser kommissionen med upplysningar som bidrar till att
fastställa att överträdelsen har begåtts eller om företaget, efter att ha tagit emot ett meddelande om invändningar, informerar
kommissionen om att det inte bestrider de faktiska omständigheter som kommissionen grundar sina anklagelser på.
I förevarande fall började både IMI‑koncernen och sökandena att samarbeta efter det att meddelandet om invändningar hade tagits
emot. Sökandena kan därför inte göra anspråk på en större nedsättning än IMI‑koncernen, såvida inte deras samarbete i högre
grad har underlättat kommissionens uppgift att fastställa överträdelsen än IMI‑koncernens samarbete.
Det framgår av det angripna beslutet att sökandenas samarbete skilde sig från IMI‑koncernens samarbete enbart i det avseendet
att sökandena ”klargjorde vissa faktiska omständigheter” (skälen 809 och 812 i det angripna beslutet). Det framgår dessutom
underförstått av det angripna beslutet att kommissionen ansåg att IMI‑koncernens och sökandenas respektive samarbeten var
lika användbara, eftersom båda hade börjat samarbeta på ett stadium då kommissionen redan var i stånd att fastställa existensen
av samtliga delar av den aktuella överträdelsen, bland annat till följd av det samarbete som tillhandahållits av Mueller,
Outokumpu‑ och KME‑koncernerna, Wieland och Chalkor. Sökandena har för övrigt inte heller påstått att kommissionen inte var
i stånd att fastställa existensen av kartellens samtliga delar när sökandena började samarbeta.
En sådan förklaring som avses ovan i punkt 102, genom vilken företaget bara bekräftar upplysningar som kommissionen redan
mottagit från ett annat företag, underlättar inte heller kommissionens uppgift på ett väsentligt sätt och är därigenom inte
tillräcklig för att motivera en nedsättning av bötesbeloppet på grund av samarbete (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens
dom av den 8 juli 2004 i mål T‑44/00, Mannesmannröhren-Werke mot kommissionen, REG 2004, s. II‑2223, punkt 301, och av den
25 oktober 2005 i mål T‑38/02, Groupe Danone mot kommissionen, REG 2005, s. II‑4407, punkt 455).
Med hänsyn till det ovan anförda konstaterar tribunalen att kommissionen inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning vid
värderingen av användbarheten av sökandenas samarbete och inte handlade i strid med principen om likabehandling när den tillämpade
lika stor nedsättning enligt 1996 års meddelande om samarbete för sökandena och IMI‑koncernen. Talan kan följaktligen inte
heller bifallas såvitt avser denna grund.
Talan ska således ogillas.
3.
Anslutningsyrkandet, grundat på den potentiellt förmånligare behandlingen av sökandena i förhållande till Chalkor och IMI‑koncernen
Parternas argument
Kommissionen har påpekat att IMI‑koncernen och Chalkor i sina respektive ansökningar i målen T‑18/05 och T‑21/05 har gjort
gällande att kommissionen vid fastställandet av bötesbeloppen inte beaktade den omständigheten att de inte hade deltagit i
SANCO‑samverkan och WICU‑ och Cuprotherm‑samverkan och att de således hade begått en mindre allvarlig överträdelse än sökandena,
Wieland och KME‑koncernen. IMI‑koncernens och Chalkors argument väcker enligt kommissionen frågan huruvida det har skett en
särbehandling av de olika deltagarna i kartellen inom ramen för vad som ansågs vara en enda överträdelse.
Om tribunalen skulle godta IMI‑koncernens och Chalkors argument på denna punkt ska den enligt kommissionen, med utövande av
sin obegränsade behörighet, höja böterna för KME-koncernen, sökandena och Wieland i stället för att sätta ned de böter som
ålagts IMI‑koncernen och Chalkor.
Sökandena anser att detta yrkande ska ogillas.
Tribunalens bedömning
Det kan konstateras att tribunalen i domen i mål T‑18/05, IMI m.fl. mot kommissionen (ännu ej publicerad i rättsfallssamlingen),
och domen i mål T‑21/05, Chalkor mot kommissionen (ännu ej publicerad i rättsfallssamlingen), vilka meddelas denna dag, har
funnit att IMI‑koncernen och Chalkor har gjort sig skyldiga till en överträdelse som är mindre allvarlig än den som begåtts
av Bolidenkoncernen, KME-koncernen och Wieland och att kommissionen borde ha beaktat denna omständighet när den beräknade
bötesbeloppen.
Tribunalen har i nämnda domar dessutom, med utövande av sin obegränsade behörighet, slagit fast dels att det utgångsbelopp
för böterna som kommissionen fastställde var lämpligt i förhållande till överträdelsens allvar med beaktande av kartellens
samtliga tre delar, dels att utgångsbeloppen för de böter som ålades IMI‑koncernen och Chalkor skulle sättas ned med hänsyn
till att kommissionen inte höll dem ansvariga för SANCO‑samverkan (domarna i de ovan i punkt 115 nämnda målen IMI m.fl. mot
kommissionen, punkterna 166, 167 och 189, och Chalkor mot kommissionen, punkterna 104, 105 och 185).
Härav följer att kommissionens yrkande ska ogillas.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna ska tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Enligt artikel 87.3 första stycket i rättegångsreglerna kan tribunalen emellertid, om parterna ömsom tappar målet på en eller
flera punkter eller om särskilda omständigheter motiverar det, besluta att kostnaderna ska delas eller att vardera parten
ska bära sina kostnader.
I förevarande fall har sökandena tappat målet såvitt avser deras talan, medan kommissionen har tappat målet såvitt avser dess
anslutningsyrkande. Det är emellertid huvudsakligen sökandena som har tappat målet. Mot den bakgrunden ska sökandena bära
sina rättegångskostnader och ersätta 90 procent av kommissionens rättegångskostnader, medan kommissionen ska bära 10 procent
av sina rättegångskostnader.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (åttonde avdelningen)
följande:
1)
Talan ogillas.
2)
Europeiska kommissionens anslutningsyrkande ogillas.
3)
Boliden AB, Outokumpu Copper Fabrication AB och Outokumpu Copper BCZ SA ska bära sina rättegångskostnader och ersätta 90 procent
av kommissionens rättegångskostnader.
4)
Kommissionen ska bära 10 procent av sina rättegångskostnader.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Wahl
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 19 maj 2010.
Underskrifter
Innehållsförteckning
Bakgrund till tvisten
1.  Det administrativa förfarandet
2.  Det angripna beslutet
Relevanta produkter och marknader
Den aktuella överträdelsens olika delar
Den aktuella överträdelsens varaktighet och fortlöpande karaktär
Fastställande av bötesbeloppen
Utgångsbelopp för böterna
–  Överträdelsens allvar
–  Olika behandling
Böternas grundbelopp
Försvårande och förmildrande omständigheter
Tillämpning av 1996 års meddelande om samarbete
De slutliga bötesbeloppen
Förfarandet och parternas yrkanden
Rättslig bedömning
1.  Yrkandet om delvis ogiltigförklaring av det angripna beslutet
Parternas argument
Tribunalens bedömning
2.  Yrkandet om nedsättning av bötesbeloppet
Grunden avseende felaktig tillämpning av bestämmelserna om preskription
Parternas argument
Tribunalens bedömning
Grunden avseende åsidosättande av proportionalitetsprincipen
Parternas argument
Tribunalens bedömning
Grunden avseende en otillräcklig nedsättning av bötesbeloppet med hänsyn till sökandenas samarbete enligt 1996 års meddelande
om samarbete
Parternas argument
Tribunalens bedömning
3.  Anslutningsyrkandet, grundat på den potentiellt förmånligare behandlingen av sökandena i förhållande till Chalkor och
IMI‑koncernen
Parternas argument
Tribunalens bedömning
Rättegångskostnader
*
Rättegångsspråk: engelska.