CELEX: 62006CJ0076
Apeliacinis skundas
Konkurencija
Kartelis
Baudos
Sąvoka "praėjusių verslo metų metinė apyvarta" apskaičiuojant maksimalų baudos dydį

Apeliaciniu skundu
Britannia Alloys & Chemicals Ltd
(toliau −
Britannia
) prašo panaikinti 2005 m. lapkričio 29 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Britannia Alloys & Chemicals prieš Komisiją
(T‑33/02, Rink. p. II−4973, toliau − skundžiamas sprendimas), kuriuo atmetamas jos ieškinys dėl 2001 m. gruodžio 11 d. Komisijos
sprendimo 2003/437/EB, susijusio su EB sutarties 81 straipsnio ir EEE susitarimo 53 straipsnio taikymo procedūra (byla COMP/E-1/37.027
– Cinko fosfatas), panaikinimo (OL L 153, 2003, p. 1, toliau − ginčijamas sprendimas) ir pastarojo sprendimo 3 straipsnį tiek,
kiek jis su ja susijęs.

Teisinis pagrindas

Reglamentas Nr. 17
1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties (81) ir (82) straipsnius (OL 13,
1962, p. 204), 15 straipsnyje numatyta:
„1.      Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo 100 iki 5 000 apskaitos vienetų, jeigu
tyčia arba dėl neatsargumo:
<…>
b)      atsakydamos į 11 straipsnio 3 arba 5 dalyse <...> nurodytą prašymą jos pateikia neteisingą informaciją <...>
<…>
2.      Komisija gali priimti sprendimą taikyti įmonėms arba įmonių asociacijoms baudas nuo 1 000 iki 1 000 000 apskaitos vienetų
arba didesnes, bet ne didesnes kaip 10 % kiekvienos iš pažeidime dalyvaujančių įmonių praėjusių verslo metų metinės apyvartos,
jeigu tyčia arba dėl neatsargumo:
a)      jos pažeidžia Sutarties (81) straipsnio 1 dalį arba (82) straipsnį <...>
<…>
Nustatant baudos dydį, atsižvelgiama į pažeidimo sunkumą ir trukmę.
<...>“

Gairės
Komisijos pranešimo „Baudų nustatymo metodo gairės, remiantis Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi ir EAPB sutarties 65 straipsnio
5 dalimi,“ (OL C 9, 1998, p. 3, toliau – gairės) preambulėje nustatyta:
„Čia aprašyti principai turėtų užtikrinti Komisijos sprendimų skaidrumą bei nešališkumą įmonių ir Teisingumo Teismo požiūriu,
kartu išlaikant atitinkamų teisės aktų įtvirtintą Komisijos diskreciją nustatyti baudas iki 10 % bendrosios įmonės apyvartos.
Vis dėlto šia diskrecija turi būti naudojamasi laikantis nuoseklios ir nediskriminuojančios politikos, suderinamos su bausmės
už konkurencijos taisyklių pažeidimus tikslais.
Naujasis baudos dydžio nustatymo metodas bus grindžiamas toliau aprašyta schema, paremta pagrindine baudos suma, kuri gali
būti didinama dėl sunkinančių aplinkybių arba mažinama dėl lengvinančių aplinkybių.“

Faktinės bylos aplinkybės
Pagal skundžiamo sprendimo 1−10 punktus Pirmosios instancijos teismas taip apibūdino faktines bylos aplinkybes:
„1      Pagal Anglijos teisę įsteigta bendrovė
Britannia
<...> yra Australijos bendrovės
M. I. M. Holdings Ltd
(toliau –
MIM
) dukterinė įmonė. 1993 m. spalio mėn.
Pasminco Europe

(ISC Alloys) Ltd
savo veiklą cinko sektoriuje pardavė
MIM
, kuri ją perleido
Britannia
. Ši įmonė gamino ir prekiavo iš cinko pagamintais produktais, įskaitant ir cinko fosfatą. 1997 m. kovo mėn.
Trident Alloys Ltd
(toliau –
Trident
),
Britannia
valdybos įkurta nepriklausoma bendrovė, perpirko
Britannia
veiklą cinko sektoriuje už 14 359 072 svarų sterlingų (GBP).
Britannia
vis dar veikia kaip
MIM
dukterinė įmonė, tačiau nevykdo jokios ūkinės veiklos ir neturi jokių pajamų.
2      Nors cheminės formulės gali truputį skirtis, cinko ortofosfatai yra homogeninis cheminis produktas, apibūdinamas bendru pavadinimu
„cinko fosfatas“. Cinko fosfatas, kuris gaunamas iš cinko oksido ir fosforo rūgšties, yra dažnai naudojamas kaip antikorozinis
mineralinis pigmentas dažų pramonėje. Rinkoje juo prekiaujama arba kaip standartiniu cinko fosfatu, arba kaip modifikuotu
ar „aktyvuotu“ cinko fosfatu.
3      2001 m. didžiąją pasaulinės cinko fosfato rinkos dalį užėmė šie penki Europos gamintojai:
Dr. Hans Heubach GmbH & Co. KG
(toliau –
Heubach
),
James M. Brown Ltd
(toliau –
James Brown
),
Société Nouvelle des Couleurs Zinciques SA
(toliau – SNCZ),
Trident
(anksčiau –
Britannia
) ir
Union Pigments AS
(anksčiau –
Waardals AS
) (toliau –
Union Pigments
).
4      1998 m. gegužės 13–14 d. Komisija pagal Reglamento Nr. 17 <...> 14 straipsnio 2 dalį tuo pačiu metu ir be įspėjimo atliko
tyrimus
Heubach
, SNCZ ir
Trident
patalpose <…>.
5      2001 m. gruodžio 11 d. Komisija priėmė (ginčijamą) sprendimą. Į sprendimą, kuris buvo perduotas atitinkamoms įmonėms ir kuris
yra pridėtas prie ieškinio <...>, turi būti atsižvelgta šio sprendimo priėmimo tikslais. <...>.
6      (Ginčijamame) sprendime Komisija nurodo, kad kartelis, kuris sujungė
Britannia
(nuo 1997 m. kovo 15 d. –
Trident
),
Heubach
,
James Brown
, SNCZ ir
Union Pigments
, egzistavo nuo 1994 m. kovo 24 d. iki 1998 m. gegužės 13 dienos. Kartelis apsiribojo standartiniu cinko fosfatu. Pirma, kartelio
nariai susitarė dėl rinkos padalijimo su pardavimo kvotomis gamintojams. Antra, kiekviename susirinkime jie nustatydavo „minimalias“
arba „rekomenduojamas“ kainas, kurių paprastai laikėsi. Trečia, tam tikra dalimi egzistavo pasidalijimas klientais.
7      (Ginčijamo) sprendimo rezoliucinėje dalyje nustatyta:
„
1 straipsnis
Britannia
<...>,
Heubach
<...>,
James <
...
> Brown
, (SNCZ),
Trident
<...> ir (
Union Pigments
) pažeidė Sutarties 81 straipsnio 1 dalies ir EEE sutarties 53 straipsnio 1 dalies nuostatas, dalyvaudamos nuolatiniame kartelyje
ir (arba) suderintuosiuose veiksmuose cinko fosfato rinkoje.
Pažeidimas truko:
<…>
b)      dėl
Britannia
<...>: nuo 1994 m. kovo 24 d. iki 1997 m. kovo 15 d.
<…>
3 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:
a)
Britannia
<...>: 3,37 milijono eurų;
b)      <...>
Heubach
<...>: 3,78 milijono eurų;
c)
James
<...>
Brown
<...>: 940 000 eurų;
d)      (SNCZ): 1,53 milijono eurų;
e)
Trident
<...>: 1,98 milijono eurų;
f)      (
Union Pigments
): 350 000 eurų.
<…>“
8      Baudos dydžiui apskaičiuoti Komisija taikė metodiką, pateiktą <...> gairėse <...> ir 1996 m. liepos 18 d. pranešime dėl baudų
nenustatymo ar jų dydžio sumažinimo bylose dėl kartelių (OL C 207, 1996, p. 4, toliau – pranešimas dėl bendradarbiavimo).
9      Komisija pirmiausia nusprendė, kad ieškovei tinkama pagrindinė bauda yra 3,75 mln. eurų (ginčijamo) sprendimo 313 (konstatuojamoji
dalis). Vėliau ji nurodė ribas, kurių pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį kiekvienai atitinkamai įmonei nustatytina
bauda negali viršyti. Nustatydama ne didesnę kaip 10 % praėjusių verslo metų metinės apyvartos baudą, numatytą minėtoje nuostatoje,
Komisija dėl ieškovės „atsižvelgė į jos bendrą verslo metų apyvartą iki 1996 m. birželio 30 d., kuri atspindėjo naujausius
duomenis už ištisus verslo metus vykdant normalią veiklą“ (345 <...> (dalis)). Kadangi ši apyvarta buvo 55,7 mln. eurų (50
(dalis)), aukščiausia baudos riba buvo nustatyta apie 5,5 mln. eurų. Kadangi baudos suma iki pranešimo dėl bendradarbiavimo
taikymo buvo mažesnė už šią ribą, Komisija jos nesumažino.
10      Galiausiai Komisija sumažino baudą ieškovei 10 % pagal pranešimą dėl bendradarbiavimo (366 konstatuojamoji dalis). Galutinis
ieškovei paskirtos baudos dydis siekė 3,37 mln. eurų (370 (dalis)).“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2002 m. vasario 21 d.,
Britannia
prašė iš dalies panaikinti ginčijamą sprendimą ir sumažinti šiuo sprendimu paskirtą baudą.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas ieškinį atmetė.

Šalių reikalavimai apeliaciniame procese
Apeliaciniu skundu
Britannia
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą sprendimą tiek, kiek juo atmetamas jos ieškinys,
–        panaikinti ginčijamo sprendimo 3 straipsnį tiek, kiek jis su ja susijęs,
–        nepatenkinus šių reikalavimų, pakeisti šį 3 straipsnį tiek, kiek jis susijęs su apeliante, kad būtų panaikinta arba iš esmės
sumažinta
Britannia
paskirta bauda,
–        nepatenkinus ir šio reikalavimo, grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš naujo, atsižvelgiant į Teisingumo
Teismo priimtą sprendimą,
–        bet kuriuo atveju įpareigoti Komisiją padengti savo ir
Britannia
bylinėjimosi išlaidas Pirmosios instancijos teisme ir Teisingumo Teisme.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        iš dalies atmesti apeliacinį skundą kaip nepriimtiną arba, nepatenkinus šio reikalavimo, atmesti jį kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo reikalavimus
Britannia
iš esmės nurodo tris apeliacinio skundo pagrindus, susijusius atitinkamai su Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimu,
vienodo požiūrio principo pažeidimu ir teisinio saugumo principo pažeidimu.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Savo pirmuoju pagrindu
Britannia
teigia, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, jog Komisija, nustatydama baudą, teisingai taikė
10 % ribą nuo šios bendrovės verslo metų, kurie pasibaigė 1996 m. birželio 30 d., apyvartos, o ne nuo verslo metų, ėjusių
prieš ginčijamo sprendimo priėmimą, apyvartos.

Britannia
teigia: kadangi ji verslo metais, ėjusiais prieš priimant ginčijamą sprendimą, neturėjo jokių pajamų, Komisija negalėjo paskirti
baudos nuo 1 000 iki 1 000 000 eurų. Todėl Pirmosios instancijos teismas, nuspręsdamas, kad Komisija neturėjo atsižvelgti
į apyvartą 2001 m. birželio 30 d. pasibaigusiais verslo metais, padarė teisės klaidą.

Britannia
pažymi, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje nurodytas būdvardis „praėjusiais“ apima pilnus
12 finansinius mėnesius, ėjusius prieš priimant sprendimą, kuriuo paskiriama bauda.
Ji tvirtina, kad šioje Reglamento Nr. 17 nuostatoje numatyto maksimalaus apyvarta grindžiamo baudos dydžio tikslas reikalauja,
jog šis maksimalus dydis būtų taikomas verslo metams, kurie atspindi atitinkamos įmonės ekonominį dydį Komisijos sprendimo
priėmimo metu. Tačiau Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad jei įmonė nevykdo ūkinės veiklos verslo metais, ėjusiais
prieš priimant tokį sprendimą, apyvarta šiuo laikotarpiu neduoda jokios informacijos apie šios įmonės ekonominį dydį ir todėl,
į ją neturi būti atsižvelgiama nustatant baudą.

Britannia
teigia, kad jos verslo metų, ėjusių prieš priimant ginčijamą sprendimą, apskaitos dokumentų duomenys parodo jos finansinę
padėtį tuo metu, kai jai buvo paskirta bauda, t. y. kad ji tuo metu negavo jokių pajamų. Todėl Komisija, nustatydama baudos
dydį, neturėtų remtis verslo metais, kuriais šios bendrovės ūkinė veikla buvo didžiausia.
Komisija teigia, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalimi siekiamą tikslą, Pirmosios instancijos teismo
vertinimas grindžiamas tuo, jog su apyvarta siejamas maksimalus baudos dydis taikomas, tik jei įmonė vykdė veiklą verslo metais,
ėjusiais prieš priimant sprendimą, kuriuo užbaigiama administracinė procedūra.
Komisijos teigimu, Pirmosios instancijos teismas teisingai nusprendė, kad minėtas maksimalus baudos dydis nebuvo taikytinas,
nes šiais paskutiniais verslo metais nebuvo pajamų, o kadangi 10 % riba siekiama atsižvelgti į aptariamos įmonės finansines
galimybes, ji taikoma, jei yra apyvarta, kuriai ši riba gali būti pritaikyta.
Komisija patikslina, kad maksimali 10 % nuo apyvartos baudos riba yra taikoma, kai yra apyvarta. Nesant apyvartos verslo metais,
ėjusiais prieš priimant galutinį sprendimą, būtina surasti kitų aspektų, kurie leistų nustatyti, kokio dydžio baudą skirti.
Komisija priduria, kad Pirmosios instancijos teismo vertinimas, susijęs su klausimu, ar nuliui lygi apyvarta yra svarbus
Britannia
ekonominės situacijos kriterijus, yra fakto klausimas, kuris neturėtų būti iš naujo nagrinėjamas apeliacinėje instancijoje.
Teisingumo Teismo vertinimas
Savo pirmuoju pagrindu ieškovė tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą aiškindamas Reglamento Nr. 17
15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje pateiktą sąvoką „praėjusieji verslo metai“.
Šitaip ginčas tarp šalių procese Teisingumo Teisme susijęs su klausimu, kaip Komisija turi aiškinti sąvoką „praėjusieji verslo
metai“ tais atvejais, kai esminiai atitinkamos įmonės ekonominės situacijos pasikeitimai įvyksta tarp pažeidimo padarymo laikotarpio
ir to momento, kai priimamas Komisijos sprendimas, kuriuo skiriama bauda.
Dėl minėtos nuostatos reikia pabrėžti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką aiškinant Bendrijos teisės nuostatą reikia
atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į kontekstą bei teisės akto, kuriai ji priklauso, tikslus (žr. 2005 m. birželio
7 d. Sprendimo
VEMW ir kt
., C‑17/03, Rink. p. I‑4983, 41 punktą ir 2007 m. kovo 1 d. Sprendimo
Jan De Nul
, C‑391/05, Rink. p. I‑0000, 20 punktą).
Šiuo požiūriu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies tikslas – suteikti Komisijai teisę skirti baudas,
kad galėtų įgyvendinti savo priežiūros funkciją, kurią jai suteikia Bendrijos teisė (žr. 1983 m. birželio 7 d. Sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 105 punktą). Ši funkcija apima pareigą nustatyti atskirus pažeidimus ir užkirsti kelią jų
pasikartojimui (žr. 1970 m. liepos 15 d. Sprendimo
ACF Chemiefarma prieš Komisiją
, 41/69, Rink. p. 661, 173 punktą).
Reikia pridurti, kad pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, Komisija turi atsižvelgti į atitinkamo
pažeidimo sunkumą ir trukmę.
Šių elementų atžvilgiu Teisingumo Teismas patikslino, kad maksimalia su apyvarta susijusia riba, numatyta Reglamento Nr. 17
15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje, siekiama išvengti, kad Komisijos skiriamos baudos būtų neproporcingos atitinkamos
įmonės dydžiui (minėto sprendimo
Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
119 punktas).
Iš anksčiau išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad apibrėždama sąvoką „praėjusieji verslo metai“ Komisija kiekvienu atveju ir
atsižvelgdama į kontekstą bei į Reglamente Nr. 17 nustatytų sankcijų sistemos siekiamus tikslus turi įvertinti baudos poveikį
atitinkamai įmonei, būtent paisydama apyvartos, kuri atspindi jos realią ekonominę situaciją pažeidimo padarymo laikotarpiu.
Vadovaudamasis tokiu teisiniu pagrindu Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 38 ir 48 punktuose nusprendė, kad
10 % ribos taikymas pirmiausia reiškia, jog Komisija turi turėti duomenų apie prieš sprendimo priėmimą ėjusių verslo metų
apyvartą, ir, antra, jog šie duomenys turi būti apie ištisus normalios ūkinės veiklos metus per 12 mėnesių.
Be to, skundžiamo sprendimo 39 ir 49 punktuose Pirmosios instancijos teismas nurodė keletą konkrečių situacijų siekdamas pagrįsti
aplinkybę, kad Komisija turi remtis normalios ūkinės veiklos pilnais verslo metais Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies
taikymo tikslais.
Todėl, jei tam būtų pritarta, apeliantės argumentai leistų taip aiškinti Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmąją
pastraipą, kad tuo atveju, jei nėra jokios apyvartos verslo metais, ėjusiais prieš priimant Komisijos sprendimą, pastaroji
privalėtų taikyti tik pirmąją minėtos pastraipos dalį, nes baudos riba, nurodyta tos pačios pastraipos antroje dalyje neturėtų
būti taikoma apyvartai.
Toks aiškinimas pažeistų ne tik 15 straipsnio 2 dalyje Komisijai pripažintą diskreciją, bet ir reikštų, kad tam tikrose situacijose
apyvarta verslo metais, ėjusiais prieš Komisijai priimant sprendimą, neduotų jokios naudingos informacijos apie realią atitinkamos
įmonės ekonominę situaciją ir nepadėtų nustatyti šiai įmonei skirtinos baudos dydžio.
Todėl jei, kaip yra šioje byloje, atitinkama įmonė neturėjo pajamų verslo metais, ėjusiais prieš Komisijai priimant sprendimą,
pastaroji turi atsižvelgti į kitus verslo metus, kad galėtų teisingai įvertinti šios įmonės finansinius resursus ir užtikrinti
pakankamai atgrasantį baudos poveikį.
Reikia pridurti, kad baudos ribų nustatymas, kaip savo išvadose nurodo generalinis advokatas ir kaip teisingai skundžiamo
sprendimo 40 punkte yra nusprendęs Pirmosios instancijos teismas, nėra paprastas pasirinkimo tarp dviejų galimybių, numatytų
Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje, t. y. tarp maksimalios 1 milijonų eurų baudos ir ribos, nustatytos
atitinkamos įmonės apyvartos atžvilgiu, klausimas.
Todėl Pirmosios instancijos teismas nepadarė jokios teisės klaidos nuspręsdamas, kad Komisija, taikydama Reglamento Nr. 17
15 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą, galėjo remtis paskutiniais pilnais verslo metais, ėjusiais prieš priimant ginčijamą
sprendimą, t. y. verslo metais, kurie pasibaigė 1996 m. birželio 30 dieną.
Tad reikia atmesti pirmąjį
Britannia
ieškinio pagrindą, kuriuo grindžiamas apeliacinis skundas.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su  vienodo požiūrio principo pažeidimu
Šį pagrindą sudaro dvi dalys.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
–       Šalių argumentai
Antrojo pagrindo pirma dalimi
Britannia
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinį, pažeidė vienodo požiūrio principą, nes ginčijamame sprendime
maksimalus 10 % baudos dydis buvo taikomas paskutinių verslo metų, per kuriuos ši bendrovė Komisijos buvo laikoma vykdanti
„normalią ūkinę veiklą“, atžvilgiu, o dėl kitų kartelyje dalyvavusių įmonių buvo atsižvelgta į verslo metus, ėjusius prieš
priimant šį sprendimą.

Britannia
tvirtina, kad taikant maksimalų baudos dydį ir atsižvelgiant į kitus verslo metus nei metai, ėję prieš priimant ginčijamą
sprendimą, nebuvo atsižvelgta į jos finansinę situaciją priimant šį sprendimą. Siekdama užtikrinti vienodo požiūrio principo
laikymąsi, Komisija Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatytą ribą turėjo taikyti visų aptariamų
įmonių verslo metams, ėjusiems prieš priimant minėtą sprendimą.

Britannia
mano, kad, priešingai Pirmosios instancijos teismo vertinimui, nulinė apyvarta minėtais verslo metais atspindi jos realią
ekonominę situaciją pažeidimo darymo laikotarpiu.
Komisija teigia, kad Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog ieškovė buvo skirtingoje situacijoje nei kitos kartelyje
dalyvavusios įmonės, nes šioms įmonėms buvo taikoma Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatyta
10 % riba. Iš tikrųjų pastarosios turėjo pajamų verslo metais, ėjusiais prieš priimant ginčijamą sprendimą, o tai yra patikimi
duomenys apie jų ekonominę situaciją.
Komisija pabrėžia, jog ieškovė teigia ne tai, kad ji buvo tokioje pačioje situacijoje kaip ir minėtos įmonės, bet paprasčiausiai
tai, kad nulinė apyvarta minėtais verslo metais tiksliai atitiko tuo laiku buvusią jos ekonominę situaciją. Tačiau tokiais
argumentais būtų kvestionuojamos Pirmosios instancijos teismo nustatytos faktinės aplinkybės.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką vienodo požiūrio principas yra pažeidžiamas tik tuo atveju, kai panašios situacijos vertinamos
skirtingai arba skirtingos situacijos vertinamos vienodai, išskyrus atvejus, kai toks vertinimas gali būti objektyviai pateisinamas
(žr. 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
IATA ir ELFAA
, C‑344/04, Rink. p. I‑403, 95 punktą).
Kalbant apie šią bylą reikia priminti, kad
Britannia
argumentuose nurodytos dvi įmonės Komisijai priimant ginčijamą sprendimą dar vykdė ūkinę veiklą rinkoje, kuri buvo kartelio
objektas. Todėl jų apyvarta verslo metais, ėjusiais prieš šio sprendimo priėmimą, leido Komisijai įvertinti šių įmonių finansinius
resursus ir nustatyti jų ekonominę situaciją.
Tačiau toks vertinimas nebuvo galimas
Britannia
atžvilgiu. Iš esmės yra akivaizdu, kad pastarosios situacija priimant ginčijamą sprendimą buvo visiškai kitokia nei kitų
dviejų kartelyje dalyvavusių įmonių.
Esant šioms aplinkybėms, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 61−63 punktuose teisingai nusprendė, kad Komisija
turėjo teisę ieškovei taikyti skirtingą vertinimą nei kitų minėtų įmonių atžvilgiu, nes pastarosios buvo aktyviai veikiančios
įmonės, o jų apyvarta verslo metais, ėjusiais prieš priimant ginčijamą sprendimą, buvo patikimi duomenys apie jų ekonominę
situaciją.
Svarbu pridurti, kad, apskaičiuojant pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį skiriamas baudas, skirtingas aptariamų įmonių
vertinimas yra priskirtinas pagal šią nuostatą Komisijai suteiktai diskrecijai. Dėl diskrecijos ribų Komisija turi individualizuoti
sankciją atsižvelgdama į aptariamų įmonių veiksmus ir požymius, siekiant kiekvienu atveju užtikrinti visišką Bendrijos konkurencijos
taisyklių veiksmingumą (šiuo klausimu žr. 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo
SGL Carbon prieš Komisiją
, C-308/04 P, Rink. p I‑5977, 46 punktą ir ten nurodomą teismų praktiką).
Todėl reikia atmesti antrojo pagrindo pirmą dalį.
Dėl antrojo pagrindo antros dalies
–       Šalių argumentai
Savo antrojo pagrindo antra dalimi
Britannia
teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinį, pažeidė vienodo požiūrio principą, nors ginčijamas sprendimas
tiek, kiek juo nustatomi verslo metai, kurių atžvilgiu taikoma 10 % riba, yra nesuderinamas su ankstesne administracine praktika
panašiose bylose.

Britannia
teigia, kad, Pirmosios instancijos nuomone, Komisija galėjo nukrypti nuo ankstesnės praktikos šiuo klausimu, nes šios įmonės
situacija nebuvo panaši į situacijas kitose bylose, kuriose atitinkamoms įmonėms skirtos baudos.
Grįsdama šią antrojo pagrindo antrą dalį,
Britannia
remiasi trejopo pobūdžio situacijomis.
Pirmiausia ji mano, kad jos situacija panaši į tą atvejį, kai kartelyje dalyvaujanti įmonė perleidžia savo veiklą kitam ūkio
subjektui, pati nenutraukdama savo veiklos.
Antra,
Britannia
mano, kad ji buvo diskriminuojama,  palyginti su kitomis įmonėmis, kurių apyvarta sumažėjo.
Trečia,
Britannia
tvirtina, kad ji nebuvo vertinama taip pat kaip ir kitos įmonės, kurių atžvilgiu priimtas 1998 m. gruodžio 9 d. Komisijos
sprendimas 1999/271/EB, susijęs su EB sutarties (81) straipsnio taikymo procedūra (IV/34.466 – Graikijos keltai) (OL L 109,
1999, p. 24).
Dėl šio aspekto
Britannia
pažymi, kad minėta įmonė pasitraukė iš rinkos prieš Komisijai priimant sprendimą. Kadangi nebuvo galima gauti informacijos
apie šios įmonės praėjusių verslo metų apyvartą, Komisija jai skirdama 1 milijono eurų baudą rėmėsi Reglamento Nr. 17 15 straipsnio
2 dalies pirmosios pastraipos pirma dalimi. Todėl
Britannia
neturėtų būti mažiau palankioje situacijoje nei ši įmonė.
Komisija mano, kad klausimas, ar ieškovės situacija buvo panaši į kitų įmonių situaciją, kurių atžvilgiu buvo priimti ankstesni
sprendimai, yra fakto klausimas, kurį nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas ir kuris dėl to neturėtų būti iš naujo nagrinėjamas
Teisingumo Teismo, remiantis šio apeliacinio skundo pagrindu.
Kalbėdama apie pirmąjį argumentą dėl veiklos perdavimo, Komisija teigia, kad Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog
ieškovės situacija nebuvo panaši į kitų įmonių, kurių atžvilgiu priimti ankstesni sprendimai, situaciją, nes, priešingai nei
šios įmonės,
Britannia
apyvarta verslo metais, ėjusiais prieš priimant ginčijamą sprendimą, buvo nulinė.
Dėl antrojo argumento, pagal kurį
Britannia
nebuvo vertinama vienodai kaip ir kitos įmonės, kurių apyvarta sumažėjo, Komisija pabrėžia, kad to ieškovė nenurodė Pirmosios
instancijos teismo procese.
Galiausiai dėl trečiojo argumento, susijusios su Sprendimu 1999/271, Komisija primena, kad jį atmetė Pirmosios instancijos
teismas. Komisijos ankstesnė sprendimų priėmimo praktika nesuteikia teisinio pagrindo nustatant baudas konkurencijos srityje,
nes jas apibrėžia Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalis. Todėl šios nuostatos aiškinimas ankstesnėje byloje apibrėžtų įmonių
naudai nėra teisinis elementas, numatantis pareigą taikyti tokį patį vertinimą kitai įmonei vėlesnėje byloje.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad, apskaičiuojant baudas kartelyje dalyvavusioms įmonėms, skirtingas šių įmonių vertinimas, kaip jau buvo
nurodyta šio sprendimo 44 punkte, yra priskirtinas Komisijai suteiktai diskrecijai.
Kalbant apie pirmuosius du
Britannia
nurodytus argumentus, pagal kuriuos Komisija nukrypo nuo ankstesnės administracinės praktikos, reikia pažymėti, kad Pirmosios
instancijos teismas skundžiamo sprendimo 61 punkte nusprendė, jog ieškovė nėra panašioje situacijoje kaip įmonės, nurodytos
ankstesniuose Komisijos sprendimuose, nes ji neturėjo jokių pajamų verslo metais, ėjusiais prieš ginčijamo sprendimo priėmimą.
Esant šioms aplinkybėms, Pirmosios instancijos teismas 61 punkte padarė išvadą, kad Komisija
Britannia
atžvilgiu teisingai taikė skirtingą vertinimą nei minėtoms įmonėms.
Dėl ieškovės argumento, susijusio su Sprendimu 1999/271, taip pat reikia konstatuoti, kad nors šiame sprendime nurodytų įmonių
situacija panaši į
Britannia
, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos, kuri primenama 2006 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo
JCB Service prieš Komisiją
(C‑167/04 P, Rink. p. I‑8935) 201 ir 205 punktuose, matyti, kad Komisijos sprendimų priėmimo praktika negali pagelbėti skiriant
baudas konkurencijos srityje, ir sprendimai, susiję su kitomis bylomis dėl diskriminacijos buvimo, yra tik papildomas rodiklis,
mat mažai tikėtina, kad bylų aplinkybės, kaip antai rinkos, prekės, įmonės ir aptariami laikotarpiai, bus tapačios.
Reikia pridurti, kad įmonės, dėl kurių pradėta administracinė procedūra, kurios metu gali būti paskirta bauda dėl Bendrijos
konkurencijos taisyklių pažeidimo, negali numatyti baudų apskaičiavimo metodo, ir kad Komisija bet kuriuo atveju nenuspręs
pakelti baudų lygio, palyginti su anksčiau taikytomis baudomis. Teisingumo Teismas šiuo klausimu patikslino, kad todėl minėtos
įmonės turi atsižvelgti į galimybę, jog Komisija bet kuriuo momentu gali nuspręsti pakelti baudų lygį, palyginti su anksčiau
taikytomis baudomis (žr. 2005 m. birželio 28 d. Sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, nuo C‑205/02 P iki C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 228 ir 229 punktus).
Atsižvelgiant į visas prieš tai išdėstytas aplinkybes, reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas nepadarė teisės
klaidos nuspręsdamas, jog Komisija nepažeidė vienodo požiūrio principo nustatydama verslo metus, kurių atžvilgiu taikoma maksimali
10 % baudos riba.
Todėl antrojo pagrindo pirma dalis yra netinkama.
Taigi reikia atmesti visą antrąjį
Britannia
nurodytą pagrindą, grindžiantį apeliacinį skundą.

Dėl trečiojo pagrindo, susijusio su teisinio saugumo principo pažeidimu

Britannia
nurodytą trečiąjį pagrindą, grindžiantį apeliacinį skundą, taip pat sudaro dvi dalys.
Dėl trečiojo pagrindo pirmos dalies
–       Šalių argumentai
Pirma trečiojo pagrindo dalimi
Britannia
teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinį, pažeidė teisinio saugumo principą, nes ginčijamame sprendime
Komisija, nustatydama maksimalų su apyvarta susijusį baudos dydį, numatytą Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmojoje
pastraipoje, rėmėsi kitais verslo metais nei tais, kurie ėjo prieš šio sprendimo priėmimą.
Konkrečiai kalbant,
Britannia
tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad aplinkybė, jog Komisija nukrypo nuo Reglamento
Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos formuluotės ir rėmėsi kitų verslo metų nei tų, kurie ėjo prieš ginčijamo
sprendimo priėmimą, apyvarta, nėra teisinio saugumo principo pažeidimas.

Britannia
tvirtina, kad nebuvo galima numatyti, jog Komisija ketina remtis kitų nei minėti verslo metai apyvarta. Šiuo aspektu Pirmosios
instancijos teismo pozicija kelia didelį teisinį neapibrėžtumą, nes Komisijos tyrime nurodytos įmonės negalėtų nustatyti tinkamų
metų, kuriais reiktų remtis nustatant baudos ribą.

Britannia
priduria, kad vienintelis būdas užtikrinti nuoseklią ir numatomą administracinę praktiką yra Reglamento Nr. 17 15 straipsnio
2 dalies pirmojoje pastraipoje numatytą ribą taikyti atsižvelgiant į verslo metus, ėjusius prieš Komisijos sprendimo priėmimą,
visais atvejais, net jei dėl tokio aiškinimo šioje nuostatoje numatytą ribą reikėtų nustatyti nulinės apyvartos atžvilgiu.
Komisija mano, kad jos Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalies pirmosios pastraipos aiškinimas buvo numatomas, nes šioje
nuostatoje nustatyta riba taikoma verslo metų, ėjusių prieš priimant sprendimą, kuriuo užbaigiamas administracinis etapas,
apyvartai, o ieškovė šiais metais neturėjo jokių pajamų.
Komisija tvirtina, kad baudų numatymo sąvoka reiškia, jog įmonės turi turėti galimybę įvertinti savo veiksmų pasekmes prieš
juos atliekant. Šiuo atveju, kai ieškovė nusprendė daryti pažeidimą, jos apyvarta labai nesiskyrė nuo apyvartos, į kurią atsižvelgta
nustatant maksimalų 10 % baudos dydį, t. y. 55,7 milijonus eurų už 1996 m. birželio paskutinę dieną pasibaigusius verslo metus.
Komisija iš to daro išvadą, jog pažeidimo darymo laikotarpiu
Britannia
galėjo suprasti, kad jeigu jis būtų nedelsiant atskleistas ir įmonė nubausta, ji būtų turėjusi sumokėti apytiksliai 5,5 milijonų eurų
baudą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia konstatuoti, kad savo argumentais
Britannia
iš naujo performuluoja argumentus, kurie jau buvo pateikti grindžiant šį apeliacinį skundą dėl Reglamento Nr. 17 15 straipsnio
2 dalies pažeidimo.
Todėl, kadangi iš šio sprendimo 32 punkto išplaukia, kad šis pirmasis pagrindas yra nepagrįstas, ieškovės nurodyti argumentai
grindžiant trečiojo pagrindo pirmą dalį taip pat yra nepagrįsti.
Todėl reikia atmesti trečiojo pagrindo pirmą dalį.
Dėl trečiojo pagrindo antros dalies
–       Šalių argumentai
Trečiojo pagrindo antra dalimi
Britannia
teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, atmesdamas ieškinį, padarė teisės klaidą, nes ginčijamas sprendimas pažeidžia
pagrindines teises. Baudžiamojo pobūdžio sankcijų srityje teisinis saugumas yra viena iš pagrindinių teisių, kurią reglamentuoja
1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 straipsnio
1 dalis bei 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, p. 1) 49 straipsnio
1 dalis.
Komisija tvirtina, kad ši trečiojo pagrindo dalis yra nauja, nes nebuvo pateikta Pirmosios instancijos teismui.
Komisija priduria: kadangi
Britannia
apyvarta pažeidimo darymo laikotarpiu, t. y. 1994−1997 m., buvo apytiksliai 55 milijonai eurų, ši įmonė galėtų gauti maksimalią
5,5 milijonų eurų baudą, jei kartelis būtų atskleistas. Kadangi
Britannia
negavo pajamų verslo metais prieš priimant ginčijamą sprendimą, ji negali tvirtinti, kad tikėjosi, jog jai bus nustatytas
konkretus baudos dydis.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Reikia priminti, kad teisinio saugumo principas reikalauja, jog Bendrijos teisė būtų aiški ir tiksli, kad suinteresuotieji
asmenys galėtų prognozuoti Bendrijos teisės reglamentuojamas situacijas ir teisinius santykius (žr. 1996 m. vasario 15 d.
Sprendimo
Duff ir kt
., C‑63/93, Rink. p. I‑569, 20 punktą).
Kalbėdamas apie Bendrijos konkurencijos taisykles, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 70 punkte priminė, kad
šias taisykles įgyvendinančios nuostatos, ypač Reglamentas Nr. 17 bei gairės, leidžia įmonėms tiksliai numatyti už šių taisyklių
pažeidimą galimas finansines pasekmes.
Todėl Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 73 punkte teisingai nusprendė, jog teisinio saugumo principas negali
užtikrinti ieškovei, kad jos ūkinės veiklos cinko sektoriuje nutraukimas leistų išvengti baudos už padarytą pažeidimą.
Britannia
puikiausiai galėjo numatyti, kad jai bus skirta bauda, nes konkurencijos taisyklių pažeidimas, kurį ji padarė, buvo akivaizdus,
ir kad ši bauda bus nustatyta atsižvelgiant ne tik į šio pažeidimo sunkumą ir trukmę, bet ir į tam tikras kitas su šia įmone
susijusias aplinkybes.

Britannia
nenurodo jokio argumento ir jokio kito elemento, kuris leistų nustatyti, kad Pirmosios instancijos teismo vertinime skundžiamo
sprendimo 73 punkte yra teisės klaida.
Be to, dėl Komisijos turimos diskrecijos šioje srityje kartelyje dalyvavusi įmonė negali tiksliai žinoti, kokią baudos sumą
Komisija gali paskirti taikydama Reglamento Nr. 17 nuostatas.
Šiomis aplinkybėmis tai, kad
Britannia
negalėjo iš anksto žinoti, kuriais verslo metais bus remiamasi nustatant maksimalų baudos dydį, savaime nėra teisinio saugumo
principo pažeidimas.
Todėl negalima pritarti trečiojo pagrindo antrai daliai.
Taigi reikia atmesti trečiąjį
Britannia
nurodytą pagrindą, grindžiantį apeliacinį skundą.
Iš anksčiau išdėstytų aplinkybių išplaukia, kad turi būti atmestas visas apeliacinis skundas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti
bylinėjimosi išlaidas iš
Britannia
, o pastaroji pralaimėjo bylą, ji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Britannia Alloys & Chemicals Ltd
padengia bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.