CELEX: 62002CJ0087
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Aplinka
Direktyva 85/337/EEB
Tam tikrų valstybės ar privačių projektų poveikio vertinimas
Lotto zero projektas

2002 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo sekretoriatui paduotu pareiškimu Europos Bendrijų Komisija pateikė ieškinį pagal EB 226
straipsnį dėl pripažinimo, jog Abruzzo regionui nepatikrinus, ar kelio Teramo miestui apvažiuoti tiesimo projektui (žinomam
pavadinimu
Lotto zero-Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale S.S. 80
, toliau –
Lotto zero
projektas), kuris patenka į 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų
poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40) II priede išvardytų projektų sąrašą, reikia atlikti poveikio aplinkai vertinimą
pagal šios direktyvos 5–10 straipsnius, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalį.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisė
Direktyva 85/337, kaip teigiama jos 1 straipsnio 1 dalyje, yra taikoma vertinti valstybės ir privatiems projektams, kurie
gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai.
Pagal šio straipsnio 2 dalį „projektas“ reiškia:
–        „statybos darbus bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimą,
–        kitokius įsikišimus į natūralią aplinką ir gamtovaizdį, įskaitant mineralinių išteklių gavybą“.
Direktyvos 85/337 2 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad prieš duodant sutikimą projektams, galintiems daryti reikšmingą
poveikį aplinkai, be kita ko, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, būtų atliekamas jų poveikio aplinkai vertinimas.
Šie projektai yra nurodyti 4 straipsnyje.“
Direktyvos 85/337 4 straipsnyje nustatyta:
„1. Remiantis 2 straipsnio 3 dalimi, I priede išvardytų rūšių projektų vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnių nuostatas.
2. II priede išvardytų rūšių projektų vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnius, kai valstybės narės mano, kad to reikalauja
projektų charakteristikos.
Šiam tikslui valstybės narės gali, be kita ko, nurodyti konkrečių projektų rūšis, kurioms vertinimas privalomas, arba gali
nustatyti kriterijus ir (arba) ribas, būtinas norint išsiaiškinti, kuriems iš II priede išvardytų rūšių projektams vertinimas
privalomas remiantis 5–10 straipsniais.“
Direktyvos 85/337 II priedo, kuriame yra pateikiamas 4 straipsnio 2 dalyje nurodytų projektų sąrašas, 10 punkto „Infrastruktūros
projektai“ d papunktyje numatyta:
„kelių, uostų, įskaitant žvejybos uostus, ir oro uostų kilimo takų tiesimas bei statyba (jei projektai neįtraukti į I priedą)“.
Direktyvos 85/337 5 straipsnis numato, kokią esminę informaciją privalo pateikti užsakovas. 6 straipsnis įpareigoja valstybes
nares imtis reikalingų priemonių, kad suinteresuotos institucijos ir visuomenė būtų informuotos bei galėtų pareikšti savo
nuomonę prieš pradedant projekto įgyvendinimą. 8 straipsnis kompetentingas institucijas įpareigoja atsižvelgti į pagal 5 ir
6 straipsnius gautą informaciją. 9 straipsnis numato kompetentingų institucijų pareigą informuoti visuomenę apie priimtą sprendimą
ir su juo susijusias sąlygas.
Direktyvos 85/337 12 straipsnis numato, jog valstybės narės imasi būtinų priemonių šiai direktyvai įgyvendinti per trejus
metus nuo jos pranešimo. Apie šią direktyvą valstybėms narėms buvo pranešta 1985 m. liepos 3 d.
Ši direktyva buvo iš dalies pakeista 1997 m. kovo 3 d. Tarybos direktyva 97/11/EB, kurios 3 straipsnio 1 dalis numato, kad
jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminas yra 1999 m. kovo 14 d. Taigi Direktyva 97/11 nebuvo taikoma šioje byloje nagrinėjamų
faktų atsiradimo metu.
Direktyvos 85/337 su pakeitimais, padarytais Direktyva 97/11, 4 straipsnio 2  ir kitose dalyse nustatyta:
„2. Remdamosi 2 straipsnio 3 dalimi, valstybės narės:
a) išnagrinėjusios kiekvieną atvejį;
arba
b) pagal valstybės narės nustatytas ribas ar kriterijus
nusprendžia, ar projektai, išvardyti II priede, turi būti vertinami pagal 5–10 straipsnių nuostatas.
Valstybės narės gali apsispręsti naudoti abi a ir b punktuose nurodytas procedūras.
3. Kai pagal 2 dalį nagrinėjamas kiekvienas atvejis ar naudojamasi valstybės narės nustatytomis ribomis ar kriterijais, privaloma
atsižvelgti į atrankos kriterijus, išvardytus III priede.
4. Valstybės narės privalo užtikrinti, kad visuomenė būtų informuojama apie kompetentingos institucijos sprendimą, priimtą
pagal 2 dalį.“

Nacionalinė teisė
1996 m. balandžio 12 d. Respublikos Prezidento dekreto Atto di indirizzo e coordinamento per l’attuazione dell’art. 40, comma
1, della L. 22 febbraio 1994, n. 146, concernente disposizioni in materia di valutazione di impatto ambientale (Aktas dėl
1994 m. vasario 22 d. įstatymo Nr. 146 dėl poveikio aplinkai vertinimo nuostatų 40 straipsnio 1 dalies taikymo orientavimo
ir koordinavimo (1996 m. rugsėjo 7 d. GURI Nr. 210, p. 28; toliau – 1996 m. balandžio 12 d. dekretas) 1 straipsnyje numatyta:
„1. Trento ir Bolzano regionai bei autonominės provincijos rūpinasi, kad A ir B prieduose nurodytiems projektams poveikio
aplinkai vertinimo procedūra būtų atliekama pagal šio akto rekomendacijas atsižvelgiant į Direktyvos 85/337/EEB nuostatas.
<...>
4. Poveikio aplinkai vertinimo procedūra taip pat yra taikoma B priede nurodytiems projektams, kurie bent iš dalies yra vykdomi
1991 m. gruodžio 6 d. įstatyme Nr. 394 apibrėžtose saugomose gamtos zonose.
<...>
6. B priede nurodytų projektų, kurie nėra vykdomi saugomose gamtos zonose, atžvilgiu, kompetentinga institucija 10 straipsnyje
numatyta tvarka ir remdamasi D priede nurodytais elementais patikrina, ar projekto charakteristikos reikalauja pradėti poveikio
aplinkai vertinimo procedūrą“.
1996 m. balandžio 12 d. dekreto 10 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1. 1 straipsnio šeštoje dalyje nurodytų projektų atžvilgiu rangovas arba pasiūlymą teikianti institucija paprašo toje dalyje
numatyto patikrinimo. Informacija, kurią rangovas arba pasiūlymą teikianti institucija turi pateikti, kad būtų galima atlikti
tokį patikrinimą, turi apimti projekto aprašymą ir duomenis, būtinus nustatyti bei įvertinti esminį poveikį, kurį projektas
gali daryti aplinkai.
2. Kompetentinga institucija priima sprendimą per šešiasdešimt dienų remdamasi D priede esančiais elementais, nustatydama
normas, leidžiančias sumažinti poveikį ir kontroliuoti darbus ir (arba) statybos įrangą. Jeigu kompetentinga institucija sprendimo
per nurodytą terminą nepriima, laikoma, jog projektui procedūra yra netaikytina. Trento ir Bolzano regionai bei autonominės
provincijos imasi reikalingų priemonių, kad sąrašas projektų, kuriems buvo paprašyta atlikti patikrinimą, ir su juo susiję
rezultatai būtų paskelbti viešai“.
1996 m. balandžio 12 d. dekreto B priedo dėl 1 straipsnio 4 dalyje nurodytų projektų tipų 7 punkto g ir h papunkčiuose teigiama:
„g)      antraeiliai užmiesčio keliai,
h)      apvažiavimo kelių tiesimas miesto zonose arba esamų kelių, kurių ilgis miesto zonoje viršija 1500 metrų, platinimas iki keturių
ar daugiau juostų“.
1996 m. balandžio 12 d. dekreto D priede nurodomi elementai, į kuriuos kompetentinga institucija turi atsižvelgti vertindama
projekto charakteristikas ir jo vykdymo vietą pagal šio dekreto 1 straipsnio šeštoje dalyje nurodytą patikrinimo procedūrą.
Abruzzo regionas 1996 m. balandžio 12 d. dekretą į savo teisę perkėlė 1997 m. rugsėjo 23 d. regioniniu įstatymu Nr. 112
Norme urgenti per il recepimento del decreto del Presidente della Repubblica 12 aprile 1996
(Neatidėliotinos nuostatos dėl 1996 m. balandžio 12 d. Respublikos Prezidento dekreto perkėlimo).

Ikiteisminė procedūra
Iš Komisijos pateikto ieškinio matyti, kad 1998 m. gegužės 11 d. ji paprašė Italijos institucijų pateikti informaciją apie
Lotto zero
projektą. Pagal Komisijos turimą informaciją šį projektą buvo leista vykdyti be poveikio aplinkai vertinimo procedūros ir
netaikant jam išankstinio patikrinimo procedūros, siekiant nustatyti, ar būtina atlikti poveikio aplinkai vertinimą.
Atsakant į Europos Pralamento nario pateiktą užklausą, Komisija buvo informuota, kad projekte numatytas 10,5 metrų pločio
greito apvažiavimo atkarpos su keturiais viadukais ir keturiais tuneliais nutiesimas. Kelias turėjo kirsti gyvenamąją teritoriją
keletą metrų nuo Teramo komunos istorinio centro Abruzzo regione, siekti Tordino upės vagą, kuri yra Bendrijos finansuojamo
aplinkos gerinimo projekto
Fiume Tordino medio corso
objektas. Šią zoną Italijos Respublika pasiūlė kaip Bendrijos svarbos teritoriją pagal Europos ekologinio tinklo
Natura 2000
sukūrimo procedūrą, numatytą 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvoje 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos
bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7).
1998 m. liepos 23 d. laišku Italijos Respublika informavo Komisiją, kad projektas numato nutiesti dviejų juostų 10,50 metrų
pločio ir nenurodyto ilgio kelią, kurio Teramo komunos teritoriją kertanti atkarpa, liečianti Tordino upės baseino dešiniąją
dalį, siekia 5440 metrų ilgio, iš kurių 2260 metrų sudaro viadukai ir 930 metrų – tuneliai.
Iš susirašinėjimo tarp Komisijos, Italijos Aplinkos ministerijos ir Nuolatinės atstovybės matyti, kad 1999 m. kovo 12 d. Abruzzo
regionas davė sutikimą darbams atlikti ir kad jiems atlikti paskirtas specialusis komisaras nusprendė, jog nei poveikio aplinkai
vertinimo, nei išankstinio patikrinimo procedūros šiam darbui yra neprivalomos.
1999 m. gegužės 21 d. laišku ministerija priminė 1996 m. balandžio 12 d. dekreto nustatytus reikalavimus ir paprašė Abruzzo
regiono projekto įgyvendinimo specialųjį komisarą pagrįsti sprendimą netaikyti projektui poveikio aplinkos vertinimo bei išankstinio
patikrinimo procedūrų. Specialusis komisaras Abruzzo regiono paprašė taikyti regionines atitikties aplinkosaugos reikalavimams
patikrinimo procedūras pagal 1996 m. balandžio 12 d. dekretą.
Projektui buvo taikyta procedūra, skirta patikrinti, ar jam turi būti atliktas poveikio aplinkai vertinimas. Laikydamas
,
kad nagrinėjama zona neįeina į įstatymo Nr. 394/91 ir regioninio įstatymo Nr. 38/96 saugomas zonas, Abruzzo regionas 1999
lapkričio 15 d. regioniniu dekretu Nr. 25/99, prot. Nr. 3624, pritarė atitikties aplinkosaugos reikalavimams patikrinimui
ir taip nusprendė netaikyti projektui poveikio aplinkai vertinimo procedūros.
2000 m. gegužės 30 d. laišku, perduotu Komisijai 2000 m. birželio 16 d. Nuolatinės atstovybės nota, Aplinkos ministerija patvirtino,
kad regioninis dekretas Nr. 25/99 buvo priimtas remiantis 1999 spalio 22 d. palankia
Comitato di Coordinamento Regionale sulla Valutazione di Impatto Ambientale
(Poveikio aplinkai vertinimo regioninio koordinavimo komitetas; toliau – koordinavimo komitetas) nuomone Nr. 3/76, kuri savo
ruožtu rėmėsi statybos specialisto nuomone, apie kurią visai nebuvo užsiminta dekrete Nr. 25/99. Dekretas nepaaiškino tokio
nepaminėjimo ir nepateikė jokių regioninės administracijos sprendimą pagrindžiančių argumentų.
2000 m. spalio 24 d. Komisija išsiuntė Italijos Respublikai formalų įspėjimą, kuriame sakoma, kad jos turimi duomenys nerodo,
jog Abruzzo regionas atliko nagrinėjamo projekto, kuris patenka į Direktyvos 85/337 II priedo projektų sąrašą, patikrinimą
siekiant nustatyti, ar jo charakteristikos reikalauja vertinimo pagal šios direktyvos 5–10 straipsnius.
Kadangi Komisija nelaikė Italijos valdžios institucijų įvairių atsakymų pakankamais, 2001 m. liepos 18 d. laišku ji pateikė
argumentuotą nuomonę, suteikdama Italijos Respublikai dviejų mėnesių terminą imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai
atsižvelgta.

Procedūra Teisingumo Teisme
Teisingumo Teismas nusprendė pateikti keletą klausimų Italijos Respublikai ir Komisijai bei paprašyti jų pateikti keletą dokumentų.
Italijos Respublikos jis, be kita ko, paprašė pateikti statybos specialisto nuomonę, kuri buvo minėta per ikiteisminę procedūrą.
Išnagrinėjęs atsakymus ir dokumentus, Teisingumo Teismas pagal Darbo reglamento 44a straipsnį nusprendė nagrinėti bylą be
žodinės proceso dalies.

Dėl esmės

Šalių argumentai
Komisija primena, kad pagal Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą II priede išvardytų rūšių projektams
vertinimas privalomas pagal šios direktyvos 5–10 straipsnius, kai valstybės narės mano, kad to reikalauja projektų charakteristikos.
Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies antroji pastraipa leidžia valstybėms narėms, be kita ko, nustatyti kriterijus arba
ribas, būtinas norint išsiaiškinti, kuriems iš II priede išvardytų rūšių projektams vertinimas privalomas remiantis šios direktyvos
5–10 straipsniais.
Komisija teigia, kad – kaip matyti iš 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
WWF ir kt.
(C-435/97, Rink. p. I-5613) – nesant specialaus teisės akto, kuris
a priori
ir bendrai nustato projektus, kuriems privalomas poveikio aplinkai vertinimas, valstybės narės turi teisę atleisti tam tikrą
projektą nuo šios procedūros tik po konkretaus šio išnagrinėjimo, kuris remdamasis visapusišku vertinimu, paaiškina priežastis,
dėl kurių tas projektas negali turėti poveikio aplinkai.
1996 m. balandžio 12 d. dekretu Italijos Respublika nenurodė pagal Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą
a priori
ir bendrai, kuriems projektams yra privalomas poveikio aplinkai vertinimas. Ji apsiribojo nurodydama projektus, kuriems yra
atliekamas patikrinimas, siekiant nustatyti, ar jiems būtina atlikti poveikio aplinkai vertinimą. Būtent apie tokius projektus,
kurie atitinka išvardytuosius Direktyvos 85/337 II priede, konkrečiai – 10 punkto d ir e papunkčiuose (oro uostų kilimo takų,
kelių, uostų, įskaitant žvejybos uostus, tiesimas ir statyba) kalba 1996 m. balandžio 12 d. dekreto B priedo 7 punkto g papunktis
(antraeiliai užmiesčio keliai) arba h papunktis (apvažiavimo kelių tiesimas miesto zonose arba esamų kelių, kurių ilgis miesto
zonoje viršija 1500 metrų, platinimas iki keturių ar daugiau juostų).
Kadangi
Lotto zero
projektas atitinka projektus, apibrėžtus šiose nuostatose, jį patikrinti buvo privaloma, o sprendimas neatlikti vertinimo
pagal Direktyvos 85/337 5–10 straipsnius turėjo būti aiškiai ir išsamiai motyvuotas. Sprendime neatlikti projekto vertinimo
nėra jokių iš anksto nustatytų vertinimo kriterijų, be to, jis nepaaiškina, ar buvo atliktas 1996 m. balandžio 12 d. dekreto
1 straipsnio šeštoje dalyje numatytas patikrinimas, o jeigu buvo, nenurodoma kaip. Sprendžiant pagal regioninio dekreto Nr.
25/99 motyvaciją, galima manyti, kad Abruzzo regionas nepatikrino, ar buvo būtina atlikti vertinimą pagal Direktyvos 85/337
5–10 straipsnius. Savo dublike Komisija paaiškino, kad jai nebuvo duota susipažinti su koordinavimo komiteto nuomone, kuria
remiamasi dekrete Nr. 25/99.
Komisija pabrėžia, kad nors Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalyje numatyto vertinimo turinys ir mechanizmas buvo nustatyti
tik Direktyvoje 97/11, kuri iš dalies keičia Direktyvą 85/337, tačiau nėra taikoma šioje byloje, negalima teigti, kad juos
galima visiškai ignoruoti ir priimti sprendimą šio nemotyvuojant.
Be to, teiginys, jog nacionaliniam teismui atmetus aplinkosaugos organizacijų ieškinį, Komisijai būtų užkirstas kelias patikrinti,
ar valstybė narė įvykdė iš direktyvos kylančius įsipareigojimus, yra visiškai nepagrįstas ir prieštarauja Teisingumo Teismo
praktikai. Iš minėto
WWF ir kt.
sprendimo matyti, kad būtent nacionaliniai teismai turi tikrinti, ar kompetentingos institucijos teisingai įvertino projekto
poveikio aplinkai reikšmingus aspektus. Vis dėlto tai nereiškia, kad Teisingumo Teismas negali pasisakyti dėl valstybių narių
įsipareigojimų, kylančių iš Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies ir kad Komisija, remdamasi EB sutarties 226 straipsnio
jai suteikiamomis teisėmis, neprivalo įsikišti, kad nutrauktų Bendrijos teisės normos pažeidimą.
Galiausiai, Komisija pabrėžia, kad valstybė narė turi atsakyti ne tik už centrinės valdžios bet ir už vietinių bei decentralizuotų
valdžios institucijų įsipareigojimų neįvykdymą.
Italijos Respublika primena Abruzzo regiono 1999 m. lapkričio 15 d. regioninio dekreto Nr. 25/99 priėmimo aplinkybes.
Dėl šio sprendimo motyvavimo ji teigia, kad Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalis leidžia kiekvienu atveju spręsti, ar privaloma
atlikti projekto vertinimą. Ši direktyva numato aiškiai apibrėžtų priemonių ėmimąsi prieš atliekant projekto vertinimą. Dėl
to logiška, jog kai nereikia atlikti vertinimo, kompetentingoms institucijoms leidžiama nepriimti jokio sprendimo, o pareiga
imtis formalių priemonių atsiranda, tik kai būtina atlikti projekto poveikio aplinkai vertinimą.
Kaip tik tokį metodą numato 1996 m. balandžio 12 d. dekreto 10 straipsnio 2 dalis, kur teigiama, jog kai kompetentinga institucija
mano, jog nebūtina atlikti vertinimo, ji gali nepriimti sprendimo, o tai  prilygsta sprendimui nutraukti patikrinimo procedūrą.
Italijos Respublika kategoriškai atmeta kaltinimus dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nes kompetentinga nacionalinė institucija
ėmėsi aiškiai apibrėžtų priemonių, konkrečiai – priėmė dekretą Nr. 25/1999, kuris yra grindžiamas koordinavimo komiteto nuomone.
Ji primena, kad kaip matyti iš minėto
WWF ir kt.
sprendimo, nacionaliniai teismai turi tikrinti, ar kompetentingos institucijos teisingai įvertino projekto poveikio aplinkai
reikšmingus aspektus. Šiuo atveju
Associazione Italiana Nostra-Onlus
ir
Associazione Italiana per il World Wildlife Fund
pateikus ieškinį,
Lotto zero
projekto kontrolę atliko
Tribunale amministrativo de Lazio
. 2000 m. birželio 21 d. nutartimi šis teismas atmetė prašymą sustabdyti su šiuo projektu susijusių ginčijamų sprendimų vykdymą.

Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma, reikia priminti, jog tai, kad valstybė narė patikėjo savo regionams direktyvų įgyvendinimą, neturi poveikio EB
226 straipsnio taikymui. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, valstybė narė negali remtis vidaus teisės situacijomis,
kad pateisintų iš Bendrijos direktyvų kylančių įsipareigojimų nevykdymą ir terminų nesilaikymą. Nors kiekviena valstybė narė
savo nuožiūra savo viduje gali laisvai paskirstyti teisės aktų leidimo kompetenciją, tačiau pagal EB 226 straipsnį ji vienintelė
atsako Bendrijai už iš Bendrijos teisės kylančių įsipareigojimų vykdymą (1991 m. gruodžio 13 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C-33/90, Rink. p. I-5987, 24 punktas; taip pat 1997 m. spalio 1 d. Nutarties, C-180/97,
Regione Toscana prieš Komisiją,
Rink. p. I-5245, 7 punktas). Dėl to šiuo atveju nesvarbu, kad įsipareigojimų neįvykdymas buvo Abruzzo regiono sprendimo rezultatas.
Be to, ieškinio nacionaliniame teisme padavimas dėl nacionalinės institucijos sprendimo, kuris yra ieškinio dėl įsipareigojimų
neįvykdymo objektas, ir to teismo sprendimas nesustabdyti tokio sprendimo vykdymo, negali turėti poveikio Komisijos paduoto
ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo priimtinumui. Tai, jog egzistuoja galimybė kreiptis į nacionalinį teismą, negali pakenkti
ieškinio pagal EB 226 straipsnio padavimui, nes šių dviejų ieškinių tikslai ir pasekmės yra skirtingos (žr. 1970 m. vasario
17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Italiją
, 31/69, Rink. p. 25, 9 punktą ir 1986 m. kovo 18 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, 85/85, Rink. p. 1149, 24 punktą).
Dėl šio ieškinio reikia priminti, kad pagal Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą II priede išvardytų rūšių
projektų vertinimas privalomas, kai valstybės narės mano, kad to reikalauja projektų charakteristikos. Šios direktyvos 4 straipsnio
2 dalies antra pastraipa numato, kad „valstybės narės gali, be kita ko, nurodyti konkrečių projektų rūšis, kurių vertinimas
privalomas, arba nustatyti kriterijus ir (arba) ribas, būtinas norint išsiaiškinti, kuriems iš II priede išvardytų rūšių projektams
vertinimas privalomas remiantis 5–10 straipsniais“.
Teisingumo Teismas anksčiau yra pasisakęs, kad Direktyvos 85/337 4 straipsnio 2 dalies antra pastraipa įvardija tik galimus
būdus, kuriuos valstybės narės gali taikyti, kad nustatytų, kurių iš II priede nurodytų projektų vertinimas yra privalomas
Direktyvos 85/337 prasme (minėto
WWF ir kt.
sprendimo 42 punktas).
Todėl Direktyva 85/337 šiuo atžvilgiu valstybėms narėms suteikia diskreciją ir nedraudžia joms naudoti kitų metodų, nustatant
projektus, kuriems reikia atlikti poveikio aplinkai vertinimą pagal šią direktyvą. Ji nedraudžia pasirinkti tokį metodą, kai
remiantis kiekvieno projekto individualiu nagrinėjimu ar nacionalinės teisės aktu būtų nustatyta, kad tam tikram projektui,
patenkančiam į direktyvos II priedo sąrašą, poveikio aplinkai vertinimas yra neprivalomas (minėto
WWF ir kt.
sprendimo 43 punktas).
Tačiau vien to, kad valstybė narė naudojasi 42 punkte nurodyta tam tikra diskrecija, nepakanka, kad konkrečiam projektui būtų
neatliekamas vertinimas pagal direktyvą. Jeigu būtų kitaip, diskreciją, kurią valstybėms narėms pripažįsta Direktyvos 85/337
4 straipsnio 2 dalis, būtų galima panaudoti siekiant išvengti pareigos atlikti tam tikro projekto vertinimą, kai dėl savo
pobūdžio, masto ar vietos jis galėtų daryti reikšmingą poveikį aplinkai (
WWF ir kt.
sprendimo 44 punktas).
Todėl nesvarbu, kokį metodą – apibrėžti įstatymu tam tikrą projektą ar atlikti individualų projekto nagrinėjimą – pasirinktų
valstybė narė, siekdama nustatyti, ar tam tikram projektui reikia atlikti vertinimą, jis neturėtų kenkti direktyvos tikslui,
kuriuo siekiama neužkirsti kelio bet kokio projekto, kuris gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, vertinimui, išskyrus atvejį,
kai projektui daroma išimtis remiantis bendru įvertinimu, jog jis negali daryti reikšmingo poveikio aplinkai (
WWF ir kt.
sprendimo 45 punktas).
Šiuo atveju įsipareigojimų neįvykdymas yra susijęs su kelio tiesimu, kuriam remiantis Direktyva 85/337 ir ją į nacionalinę
teisę perkeliančiais Italijos teisės aktais turėjo būti taikoma išankstinio patikrinimo procedūra, kad būtų galima nustatyti
poveikio aplinkai vertinimo būtinumą. Komisija iš esmės kaltina Italijos Respubliką tuo, jog Abruzzo regionas nemotyvavo savo
sprendimo nedaryti poveikio aplinkai vertinimo, o tai leidžia manyti, kad nebuvo atliktas išankstinis patikrinimas.
Iš pateiktų dokumentų matyti, kad dekretas Nr. 25/99, kuriame Abruzzo regionas pritarė išankstinio patikrinimo procedūrai
ir nutarė neatlikti projekto poveikio aplinkai vertinimo, yra tik glaustai motyvuotas ir apsiriboja nuoroda į koordinavimo
komiteto palankią nuomonę. Ši nuomonė, kuri atsispindi 1999 m. spalio 22 d. komiteto posėdžio protokolo rankraštyje, yra vienas
sakinys, kuriuo išreiškiamas pritarimas ir sakoma, jog priimdamas ją komitetas rėmėsi 1999 m. liepos 6 d. statybos specialisto
nuomone Nr. 8634.
Generalinis advokatas savo išvados 33 punkte teisingai pastebi, kad Teisingumo Teismo prašymu pateikta Teramo statybos specialisto
nuomonė yra dokumentas, kuriame „tik hidraulikos tikslais“ duodamas leidimas kirsti Tordino upę ir atlikti tam tikrus darbus,
tačiau jame nėra pasisakoma dėl projekto poveikio aplinkai. Dėl Italijos Respublikos prie atsiliepimo į ieškinį pridėto dokumento,
kurio antraštinė dalis, paaiškinanti jo pobūdį, buvo pateikta Teisingumo Teismo prašymu, reikia pasakyti, jog nepanašu, kad
jis yra numatytas įstatymu atliekant išankstinio patikrinimo procedūrą. Be to, Teisingumo Teismas neturi duomenų, leidžiančių
daryti išvadą, kad kompetentinga institucija jį naudojo savo sprendimui pagrįsti.
Šie duomenys leidžia manyti, kad išankstinio patikrinimo procedūra, siekiant nustatyti, ar
Lotto zero
projektui būtina daryti poveikio aplinkai tyrimą, nebuvo atlikta ir kad yra konstatuotinas įsipareigojimų neįvykdymas, kaip
jį apibrėžia Komisija savo reikalavimuose.
Vis dėlto reikia pažymėti, jog jei Teisingumo Teismui paprašius statybos specialisto nuomonė nebūtų pateikta, būtų neįmanoma
nustatyti, ar buvo atlikta išankstinio patikrinimo procedūra. Šiuo klausimu svarbu pažymėti, jog sprendime, kuriuo kompetentinga
nacionalinė institucija nusprendžia, kad projekto charakteristikos nereikalauja atlikti poveikio aplinkai vertinimo, turi
būti arba prie jo turi būti pridėti visi duomenys, leidžiantys nustatyti, ar jis remiasi pagal Direktyvos 85/337 reikalavimus
atliktu adekvačiu išankstiniu patikrinimu.
Darytina išvada, kad Abruzzo regionui nepatikrinus, ar kelio Teramo miestui apvažiuoti tiesimo projektui (žinomam pavadinimu
Lotto zero – Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale S.S. 80
), kuris patenka į Direktyvos 85/337 II priede išvardytų projektų sąrašą, reikia atlikti poveikio aplinkai vertinimą pagal
šios direktyvos 5–10 straipsnius, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė.
Kadangi Komisija prašė priteisti išlaidas ir Belgijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi padengti išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Abruzzo regionui nepatikrinus, ar kelio Teramo miestui apvažiuoti tiesimo projektui (žinomam pavadinimu
Lotto zero-Variante, tra Teramo e Giulianova, alla strada statale S.S. 80
), kuris patenka į 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337 dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio
aplinkai vertinimo II priede išvardytų projektų sąrašą, reikia atlikti poveikio aplinkai vertinimą pagal šios direktyvos 5–10
straipsnius, Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalį.
2.
Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Jann
Rosas
La Pergola
Silva de Lapuerta

Lenaerts
Paskelbta 2004 m. birželio 10 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmosios kolegijos pirmininkas
R. Grass

P. Jann
*
Proceso kalba: italų.