CELEX: 62007CJ0466
Sociální politika
Směrnice 2001/23/ES
Převod podniků
Zachování práv zaměstnanců
Pojem ,převod‘
Smluvní převod části závodu jinému podniku
Organizační samostatnost po převodu

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů (
Úř. věst. L 82, s. 16
; Zvl. vyd. 05/04, s. 98).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi D. Klarenbergem a společností Ferrotron Technologies GmbH (dále jen „Ferrotron“) ohledně určení, že došlo k převedení pracovních poměrů na tuto společnost.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Směrnice 2001/23 provedla kodifikaci směrnice Rady 77/187/EHS ze dne 14. února 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodu podniků, závodů nebo částí závodů (
Úř. věst. L 61, s. 26
), ve znění směrnice Rady 98/50/ES ze dne 29. června 1998 (
Úř věst. L 201, s. 88
, dále jen „směrnice 77/187“).
Podle osmého bodu odůvodnění směrnice 2001/23:
„Právní jistota a průhlednost vyžadují vyjasnění významu převodu v souvislosti s judikaturou [vyjasnění pojmu převodu s přihlédnutím k judikatuře] Soudního dvora. Toto vyjasnění nemění oblast působnosti směrnice 77/187/EHS tak, jak byla vyložena Soudním dvorem.“
Článek 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2001/23 stanoví:
„a)
Tato směrnice se vztahuje na veškeré převody podniku, závodu nebo části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele, které vyplývají ze smluvního převodu nebo sloučení.
b)
S výhradou písmene a) a následujících ustanovení tohoto článku se převodem podle této směrnice rozumí převod hospodářské jednotky, která si zachovává svou identitu, považované za organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou.“
Podle čl. 3 odst. 1 prvního pododstavce směrnice 2001/23:
„Práva a povinnosti, které pro převodce vyplývají z pracovní smlouvy nebo pracovního poměru platných ke dni převodu, jsou v důsledku převodu převedeny na nabyvatele.“
Článek 4 odst. 2 uvedené směrnice stanoví:
„Je-li skončena pracovní smlouva nebo rozvázán pracovní poměr v důsledku podstatné změny pracovních podmínek v neprospěch zaměstnance způsobené převodem, je zaměstnavatel považován za osobu, z jejíž strany byly pracovní smlouva nebo pracovní poměr ukončeny.“
Článek 6 odst. 1 první a čtvrtý pododstavec téže směrnice zní následovně:
„Zachová-li si podnik, závod nebo část podniku nebo závodu samostatnost, zůstávají status a funkce zástupců nebo zastoupení zaměstnanců dotčených převodem zachovány ve stejné míře a za stejných podmínek jako přede dnem převodu na základě právních a správních předpisů nebo dohod za předpokladu, že podmínky nezbytné pro vytvoření zastoupení zaměstnanců jsou splněny.
[…]
Nezachová-li si podnik, závod nebo část podniku nebo závodu samostatnost, přijmou členské státy opatření nezbytná k zajištění toho, aby převádění zaměstnanci, kteří byli zastoupeni před převodem, byli nadále řádně zastoupeni po dobu nezbytnou pro nové vytvoření nebo jmenování zastoupení zaměstnanců v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.“
Znění výše uvedených ustanovení čl. 1 odst. 1 směrnice 2001/23 je v podstatě totožné se zněním ustanovení čl. 1 odst. 1 směrnice 77/187.
Vnitrostátní právní úprava
Ustanovení § 613a odst. 1 první věta německého občanského zákoníku (Bürgerliches Gesetzbuch, dále jen „BGB“) zní následovně:
„Převádí-li se závod nebo část závodu v důsledku právního úkonu na jiného majitele, vstupuje tento nový majitel do práv a povinností vyplývajících z pracovních poměrů platných ke dni převodu.“
Spor v původním řízení a předběžná otázka
Ode dne 1. ledna 1989 byl D. Klarenberg zaměstnán u společnosti ET Electrotechnology GmbH (dále jen „ET“) specializované na vývoj a výrobu výrobků v oblasti průmyslové automatizace a měřicí a regulační techniky pro ocelářský průmysl.
Dne 1. května 1992 byl D. Klarenberg jmenován ředitelem sekce „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“ (výzkum a vývoj/elektrotechnické systémy/sítě/interface a systémy BUS) společnosti ET. Tato sekce byla sama dále rozdělena na tři oddělení, totiž oddělení „F+E/ET-Systeme“ (výzkum a vývoj/elektrotechnické systémy), které bylo pod vedením D. Klarenberga, oddělení „EDV/Netzwerk/Serversysteme/Datensicherung“ (elektronické zpracování dat/sítě/serverové systémy/ukládání a ochrana dat) a oddělení „Produktion/Schaltschränke/Platinen“ (výroba/rozvodné skříně/plošné spoje), která byla pod vedením pana Neumanna, jenž byl rovněž zástupcem ředitele celé sekce.
Společnost Ferrotron se specializuje na vývoj a výrobu výrobků v oblasti měřicí a regulační techniky pro ocelářský průmysl.
Dne 22. listopadu 2005 uzavřela ET se společností Ferrotron a s její mateřskou společností, která má své sídlo ve Spojených státech amerických, smlouvu nazvanou „asset and business sale and purchase agreement“ (smlouva o koupi a prodeji aktiv a podniku) týkající se následujících výrobků vyvinutých sekcí „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“ společnosti ET a označených jako „ET-DecNT“, „ET-DecNT light“, „ET-DecNT Power Melt“, „ET-TempNet“, „ET-OxyNet“ a „FT7000“.
Podle této smlouvy mateřská společnost společnosti Ferrotron nabyla veškerá práva na programové vybavení, patenty, přihlášky patentů a vynálezy související s výše uvedenými výrobky, jakož i práva k názvům výrobků a k technickému know-how. Ferrotron získala vývojový hardware a inventář výrobního materiálu náležející společnosti ET, jakož i příslušný seznam dodavatelů a zákazníků. Ferrotron rovněž převzala určitý počet zaměstnanců společnosti ET, totiž pana Neumanna, jakož i tři inženýry z oddělení „F+E/ET-Systeme“.
Z předkládacího rozhodnutí rovněž vyplývá, že Ferrotron kromě výrobků, které jsou předmětem uvedené smlouvy, vyvíjí, vyrábí a distribuuje jiné výrobky v oblasti hutní měřicí techniky a že bývalí zaměstnanci společnosti ET byli začleněni do struktury zavedené společností Ferrotron. Krom toho uvedení zaměstnanci rovněž vykonávají úkoly související s výrobky, které nebyly společností Ferrotron získány od společnosti ET.
Dne 17. července 2006 bylo vůči společnosti ET zahájeno insolvenční řízení.
Dietmar Klarenberg zahájil řízení u Arbeitsgericht Wesel, u něhož se domáhal toho, aby jej společnost Ferrotron vzala do svých služeb jako ředitele sekce. Rozsudkem ze dne 29. listopadu 2006 však Arbeitsgericht Wesel jeho návrh zamítl.
Dietmar Klarenberg podal proti tomuto rozsudku k Landesarbeitsgericht Düsseldorf odvolání, jímž se domáhá, aby jej společnost Ferrotron vzala do svých služeb za podmínek podle pracovní smlouvy uzavřené dne 1. ledna 1989 se společností ET. Podpůrně se D. Klarenberg domáhá toho, aby uvedený soud určil, že mezi účastníky řízení existuje pracovní poměr ode dne 9. prosince 2005.
Uvedený soud se domnívá, že sekce „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“ pod vedením D. Klarenberga je částí závodu ve smyslu § 613a odst. 1 první věty BGB, která byla převedena na společnost Ferrotron, vzhledem k tomu, že posledně uvedená společnost získala základní výrobní prostředky dotčeného závodu, příslušné seznamy dodavatelů a zákazníků, že převzala část zaměstnanců disponujících know-how a že její mateřská společnost nabyla práva k hlavním výrobkům a technologiím.
Landesarbeitsgericht Düsseldorf si však klade otázku, zda se jedná o převod ve smyslu směrnice 2001/23. Podle několika nedávných rozhodnutí Bundesarbeitsgericht totiž nelze existenci převodu části závodu na nového zaměstnavatele přijmout, pokud nabyvatel nepokračuje v řízení dotčené části závodu bez podstatné změny a pokud nezachová její identitu. Z této judikatury vyplývá, že se o převod jedná jen tehdy, pokud nabyvatel zachová organizační samostatnost části závodu. Naproti tomu není část závodu považována za převedenou, pokud je zcela začleněna do organizační struktury druhého podniku nebo pokud je práce vykonávána v rámci značně větší organizační struktury.
Podle předkládajícího soudu společnost Ferrotron ve věci v původním řízení organizační samostatnost dotčené části závodu nezachovala, jelikož byli převedení zaměstnanci začleněni do různých sekcí a převzaté úkoly jsou nyní plněny v rámci jiné organizační struktury.
Za těchto okolností Landesarbeitsgericht Düsseldorf rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Jedná se o převod části podniku nebo závodu na jiného zaměstnavatele vyplývající ze smluvního převodu ve smyslu čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2001/23 […] pouze tehdy, jestliže je část podniku nebo závodu u nového zaměstnavatele i nadále provozována jako organizačně samostatná část podniku nebo závodu?“
K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce
Ve svém vyjádření společnost Ferrotron vyjádřila pochybnosti ohledně přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a zpochybnila relevanci této žádosti pro vyřešení sporu v původním řízení.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je postup zavedený článkem 234 ES nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad práva Společenství, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporu, který mají tyto soudy rozhodnout (viz zejména rozsudky ze dne 5. února 2004, Schneider,
C-380/01, Recueil, s. I-1389
, bod 20; ze dne 14. září 2006, Stradasfalti,
C-228/05, Sb. rozh. s. I-8391
, bod 44, jakož i ze dne 16. října 2008, Kirtruna a Vigano,
C-313/07, Sb. rozh. s. I-7907
, bod 25).
V rámci této spolupráce je věcí pouze vnitrostátního soudu, kterému byl spor předložen a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které bude vydáno, posoudit s ohledem na konkrétní okolnosti věci jak nezbytnost rozhodnutí o předběžné otázce pro vydání jeho rozsudku, tak relevanci otázek, které klade Soudnímu dvoru. V důsledku toho, jestliže se položené otázky týkají výkladu práva Společenství, je Soudní dvůr v zásadě povinen rozhodnout (výše uvedený rozsudek Schneider, bod 21; rozsudek ze dne 30. června 2005, Längst,
C-165/03, Sb. rozh. s. I-5637
, bod 31, jakož i výše uvedený rozsudek Kirtruna a Vigano, bod 26).
Z toho vyplývá, že se na otázky týkající se výkladu práva Společenství položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí ze strany Soudního dvora rozhodnout o žádosti podané vnitrostátním soudem je možné pouze tehdy, pokud je zjevné, že žádaný výklad práva Společenství nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (viz zejména rozsudky ze dne 5. prosince 2006, Cipolla a další,
C-94/04 a C-202/04, Sb. rozh. s. I-11421
, bod 25; ze dne 7. června 2007, van der Weerd a další,
C-222/05 až C-225/05, Sb. rozh. s. I-4233
, bod 22, jakož i výše uvedený rozsudek Kirtruna a Vigano, bod 27).
V tomto ohledu z judikatury vyplývá, že domněnka relevance předběžných otázek nemůže být vyvrácena pouhou okolností, že jeden z účastníků původního řízení zpochybňuje určité skutečnosti, jejichž správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat a na nichž závisí vymezení předmětu uvedeného sporu (výše uvedené rozsudky Cipolla a další, bod 26, jakož i van der Weerd a další, bod 23).
Zaprvé Ferrotron tvrdí, že existence převodu ve smyslu směrnice 2001/23 je od počátku vyloučena, jelikož nebylo prokázáno, že součásti podniku nabyté společností Ferrotron představovaly jednotku, která mohla být předmětem takového převodu. Projednávaná předběžná otázka tudíž není relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení.
Je však nutné konstatovat, že předkládající soud tuto otázku posoudil odlišně. Podle něj je totiž sekce „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“ částí závodu ve smyslu § 613a odst. 1 první věty BGB, která byla převedena na společnost Ferrotron, vzhledem k tomu, že posledně uvedená společnost získala základní výrobní prostředky daného závodu, jakož i příslušné seznamy dodavatelů a zákazníků, že převzala část zaměstnanců disponujících know-how a že její mateřská společnost nabyla práva k hlavním výrobkům a technologiím. S ohledem na tyto skutečnosti, které uvádí předkládající soud, a na závěr, k němuž na vlastní odpovědnost dospěl, není důvodné zpochybňovat relevanci předběžné otázky položené tímto soudem.
Ferrotron zadruhé uvádí, že i kdyby bylo třeba mít za to, že došlo k převodu podniku na základě směrnice 2001/23, neznamenalo by to, že by byla rovněž převedena pracovní smlouva žalobce v původním řízení, jelikož úkoly u společnosti ET plnil z převážné části v jiných sekcích než v sekci „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“, a jeho úkoly tedy nemohly mít vazbu na tuto sekci.
Předkládací rozhodnutí však v rámci popisu skutkového rámce, do něhož je položená otázka zasazena, naopak výslovně uvádí, že žalobce v původním řízení sekci „F+E/ET-Systeme/Netzwerk/IBS“ řídil. Jak přitom vyplývá z bodu 27 tohoto rozsudku, takové posouzení skutkového stavu provádí vnitrostátní soudce pouze na vlastní odpovědnost a Soudnímu dvoru nepřísluší ověřovat jeho správnost.
Zatřetí se žalovaná v původním řízení domnívá, že D. Klarenberg pozbyl práva dovolávat se převedení své pracovní smlouvy, jelikož přesto, že mu byla smlouva mezi žalovanou a společností ET známa, vyčkával až do okamžiku, kdy bude zřejmý stav úpadku posledně uvedené společnosti, než uplatnil nároky vůči žalované.
Existence právního předpisu v Německu, který stanoví lhůtu, po jejímž uplynutí se žalobce v původním řízení již nemůže dovolávat převedení své pracovní smlouvy, však představuje otázku, kterou – jak vyplývá z bodu 28 tohoto rozsudku – Soudnímu dvoru nepřísluší ověřovat.
Vzhledem k předcházejícímu je třeba určit, že žádost o rozhodnutí o předběžné otázce je přípustná.
K předběžné otázce
Podstatou otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2001/23 musí být vykládán v tom smyslu, že se uvedená směrnice může použít rovněž v situaci, kdy nový zaměstnavatel nezachová organizační samostatnost převedené části podniku nebo závodu.
Úvodem je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury je pro výklad ustanovení práva Společenství třeba vzít do úvahy nejen jeho znění, ale zároveň kontext, ve kterém se nachází, a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (viz zejména rozsudky ze dne 18. května 2000, KVS International,
C-301/98, Recueil, s. I-3583
, bod 21; ze dne 6. července 2006, Komise v. Portugalsko,
C-53/05, Sb. rozh. s. I-6215
, bod 20, a ze dne 16. října 2008, Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände,
C-298/07, Sb. rozh. s. I-7841
, bod 15).
Ze samotného znění čl. 1 odst. 1 písm. a) směrnice 2001/23 vyplývá, že do oblasti působnosti této směrnice spadají veškeré převody na jiného zaměstnavatele týkající se podniku, závodu nebo části podniku či závodu a vyplývající ze smluvního převodu nebo sloučení.
Aby byla směrnice 2001/23 použitelná, musí však převod s výhradou splnění výše uvedených podmínek splnit ještě podmínky stanovené v čl. 1 odst. 1 písm. b) této směrnice, totiž podmínky, že se převod musí týkat hospodářské jednotky považované za „organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou“, která si po převodu zachová svou „identitu“.
Úvodem je třeba připomenout, že – jak vyplývá z osmého bodu odůvodnění směrnice 2001/23 – uvedené ustanovení bylo přijato za účelem vyjasnění pojmu „převod“ s přihlédnutím k judikatuře Soudního dvora (viz zejména rozsudky ze dne 7. února 1985, Botzen a další,
186/83, Recueil, s. 519
, bod 6, jakož i ze dne 18. března 1986, Spijkers,
24/85, Recueil, s. 1119
, bod 11). Podle této judikatury má směrnice 2001/23 zajistit kontinuitu pracovních poměrů existujících v rámci hospodářské jednotky nezávisle na změně majitele, a chránit tak zaměstnance v situaci, v níž k takové změně dochází.
Z ustanovení čl. 1 odst. 1 písm. a) směrnice 2001/23 ve spojení s ustanoveními téhož odstavce 1 písm. b) vyplývá, že v případě, že si převedená hospodářská jednotka nezachová svou identitu, ustupuje hlavní ustanovení zakotvené v tomto čl. 1 odst. 1 písm. a) před použitím ustanovení uvedeného odstavce 1 písm. b). Z toho vyplývá, že posledně uvedené ustanovení může omezit rozsah čl. 1 odst. 1 písm. a) směrnice 2001/23, a tím i rozsah ochrany přiznané uvedenou směrnicí. Takové ustanovení tedy musí být vykládáno restriktivně.
Žalovaná v původním řízení přitom tvrdí, že „hospodářská jednotka“ definovaná v čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice 2001/23 si zachová svou identitu pouze tehdy, pokud je zachována organizační vazba, která spojuje seskupené osoby nebo součásti jednotky. Naproti tomu by si převedená hospodářská jednotka nezachovala svou identitu v případě, že by po převodu ztratila svou organizační samostatnost v důsledku začlenění zdrojů získaných nabyvatelem do zcela nové struktury.
Takové pojetí identity hospodářské jednotky, které spočívá pouze na faktoru týkajícím se organizační samostatnosti, jak je zastává žalovaná v původním řízení, však zejména s ohledem na cíl sledovaný směrnicí 2001/23, kterým je – jak vyplývá z bodu 40 tohoto rozsudku – zajištění účinné ochrany práv zaměstnanců v případě převodu, nelze přijmout. Znamenalo by totiž vyloučení použití směrnice 2001/23 ve vztahu k nabyté části podniku nebo závodu z pouhého důvodu, že nabyvatel rozhodne rozpustit tuto nabytou část podniku nebo závodu a začlenit ji do své vlastní struktury, čímž by dotyčné zaměstnance připravilo o ochranu přiznanou touto směrnicí.
Pokud jde právě o faktor týkající se organizace, je třeba uvést, že i když Soudní dvůr dříve rozhodl, že se tento faktor podílí na vymezení identity hospodářské jednotky (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 11. března 1997, Süzen,
C-13/95, Recueil, s. I-1259
, bod 15; ze dne 2. prosince 1999, Allen a další,
C-234/98, Recueil, s. I-8643
, bod 27; ze dne 26. září 2000, Mayeur,
C-175/99, Recueil, s. I-7755
, bod 53, jakož i ze dne 25. ledna 2001, Liikenne,
C-172/99, Recueil, s. I-745
, bod 34), rozhodl rovněž, že změna organizační struktury převedené jednotky nemůže bránit použití směrnice 2001/23 (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. března 1996, Merckx a Neuhuys,
C-171/94 a C-172/94, Recueil, s. I-1253
, body 20 a 21; výše uvedený rozsudek Mayeur, bod 54, jakož i rozsudek ze dne 13. září 2007, Jouini a další,
C-458/05, Sb. rozh. s. I-7301
, bod 36).
Krom toho sám čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice 2001/23 definuje identitu hospodářské jednotky s odkazem na „organizované seskupení prostředků, jehož cílem je vykonávat hospodářskou činnost jako činnost hlavní nebo doplňkovou“, čímž vyzdvihuje nejen organizační aspekt převedené jednotky, ale rovněž aspekt spočívající v provozování její hospodářské činnosti.
S ohledem na předcházející je třeba podmínku týkající se zachování identity hospodářské jednotky ve smyslu směrnice 2001/23 vykládat při zohlednění obou aspektů stanovených v čl. 1 odst. 1 písm. b) směrnice 2001/23, které společně tuto identitu vytvářejí, jakož i cíle ochrany zaměstnanců sledovaného touto směrnicí.
V souladu s těmito úvahami a v zájmu toho, aby nebyla směrnice 2001/23 zbavena části svého užitečného účinku, je třeba uvedenou podmínku vykládat nikoli v tom smyslu, že vyžaduje zachování specifické organizace jednotlivých převáděných výrobních faktorů vytvořené podnikatelem, ale – jak uvedl generální advokát v bodech 42 a 44 svého stanoviska – v tom smyslu, že předpokládá zachování funkční vazby vzájemné závislosti a komplementarity mezi těmito faktory.
Zachování takové funkční vazby mezi jednotlivými převáděnými faktory totiž nabyvateli umožňuje tyto faktory využívat, i když jsou po převodu začleněny do nové a odlišné organizační struktury za účelem provozování stejné či obdobné hospodářské činnosti (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. dubna 1994, Schmidt,
C-392/92, Recueil, s. I-1311
, bod 17).
Je věcí předkládajícího soudu, aby ve světle výše uvedených poznatků v rámci celkového posouzení veškerých skutkových okolností, kterými se vyznačuje transakce dotčená v původním řízení, určil (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Spijkers, bod 13; rozsudek ze dne 19. května 1992, Redmond Stichting,
C-29/91, Recueil, s. I-3189
, bod 24, výše uvedené rozsudky Süzen, bod 14, jakož i Allen a další, bod 26), zda byla zachována identita převedené hospodářské jednotky.
Jak uvedl jak předkládající soud ve své žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, tak německá vláda a Komise Evropských společenství ve svých vyjádřeních předložených Soudnímu dvoru, znění čl. 6 odst. 1 prvního a čtvrtého pododstavce směrnice 2001/23 potvrzuje, že podle zákonodárce Společenství se má uvedená směrnice použít na každý převod, který splňuje podmínky stanovené v jejím čl. 1 odst. 1, ať již si převedená hospodářská jednotka zachová v rámci struktury nabyvatele svou samostatnost, či nikoliv.
Konečně je třeba odpovědět na argument žalované v původním řízení, podle něhož v případě ztráty organizační samostatnosti převedené hospodářské jednotky každopádně nemůže být zajištěna kontinuita pracovních poměrů, jejíž zaručení je cílem směrnice 2001/23, neboť pracovní místo ředitele sekce, které bylo dříve obsazeno D. Klarenbergem, neodpovídá žádnému rovnocennému pracovnímu místu v rámci nové organizace práce zavedené nabyvatelem.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že Soudní dvůr již rozhodl, že případná povinnost ukončit soukromoprávní pracovní smlouvy v případě převodu hospodářské činnosti na právnickou osobu veřejného práva představuje v souladu s čl. 4 odst. 2 směrnice 2001/23 podstatnou změnu pracovních podmínek v neprospěch zaměstnance, která je přímým důsledkem převodu, takže zaměstnavatel musí být v takovém případě považován za osobu, z jejíž strany byly uvedené pracovní smlouvy ukončeny (výše uvedený rozsudek Mayeur, bod 56). Stejně tak je třeba mít za to, že na případnou nemožnost přidělit zaměstnanci v případě převodu pracovní místo v rámci organizační struktury zavedené nabyvatelem rovnocenné pracovnímu místu, které tento zaměstnanec zastával ve službách převodce, lze nahlížet stejně jako na ukončení pracovní smlouvy ze strany zaměstnavatele ve smyslu uvedeného ustanovení, pokud vede k podstatné změně pracovních podmínek v neprospěch dotyčného zaměstnance.
Na otázku položenou předkládajícím soudem je tedy třeba odpovědět, že čl. 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice 2001/23/ES musí být vykládán v tom smyslu, že tato směrnice může být použita rovněž v situaci, v níž si převedená část podniku nebo závodu nezachová svou organizační samostatnost, za předpokladu, že je zachována funkční vazba mezi jednotlivými převedenými výrobními faktory a že tato vazba umožňuje nabyvateli tyto faktory využívat za účelem provozování stejné nebo obdobné hospodářské činnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

Článek 1 odst. 1 písm. a) a b) směrnice Rady 2001/23/ES ze dne 12. března 2001 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zachování práv zaměstnanců v případě převodů podniků, závodů nebo částí podniků nebo závodů musí být vykládán v tom smyslu, že tato směrnice může být použita rovněž v situaci, v níž si převedená část podniku nebo závodu nezachová svou organizační samostatnost, za předpokladu, že je zachována funkční vazba mezi jednotlivými převedenými výrobními faktory a že tato vazba umožňuje nabyvateli tyto faktory využívat za účelem provozování stejné nebo obdobné hospodářské činnosti, což přísluší ověřit předkládajícímu soudu.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.