CELEX: 62002CJ0459
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Pienas
Papildomas mokestis pieno ir pieno produktų sektoriuje
Nacionaliniai teisės aktai
Atgaline data nustatytas mokestis
Bendrieji teisinio tikrumo ir negaliojimo atgal principai

2002 m. lapkričio 14 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2002 m. gruodžio 19 d.,
Cour de cassation
(Liuksemburgas) pagal EB 234 straipsnį pateikė klausimą dėl bendrųjų Bendrijos teisės teisinio tikrumo ir atgalinio negaliojimo
principų, taikytinų pakeičiant ankstesnius nacionalinius teisės aktus pieno gamybos kvotų srityje, Teisingumo Teismo pripažintus
diskriminaciniais ir leidžiančius atgaline data taikyti sankcijas už šių kvotų viršijimą, atsiradusį įsigaliojus 1984 m. kovo
31 d. Tarybos reglamentui (EEB) Nr. 856/84, iš dalies keičiančiam Reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų
rinkos organizavimo (OL L 90, p. 10), ir 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamentui Nr. 857/84, nustatančiam bendrąsias Reglamento
(EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatyto mokesčio taikymo taisykles pieno ir pieno produktų sektoriuje (OL L 90, p. 13), tačiau
dar galiojant vėliau pakeistiems nacionalinės teisės aktams, išaiškinimo.
Šis klausimas kilo pieno gamintojo W. Gerekens ir
Association agricole pour la promotion de la commercialisation laitière Procola
(toliau –
Procola
) byloje prieš Liuksemburgo Didžiąją Hercogystę dėl tariamos žalos, kurią Liuksemburgo Didžioji Hercogystė padarė jiems neteisingai
taikydama Bendrijos teisės aktus dėl papildomo pieno mokesčio.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisė
Nuo 1984 m. balandžio 1 d. Reglamentais Nr. 856/84 ir Nr. 857/84 buvo įvestas papildomas mokestis, taikomas patiektam pieno
kiekiui, viršijančiam referencinius kiekius, kurie turėjo būti nustatyti kiekvienam pirkėjui, atsižvelgiant į kiekvienai valstybei
narei garantuotą bendrąją kvotą. Referenciniai kiekiai, kuriems papildomas mokestis nebuvo taikomas, atitiko pieno ar pieno
ekvivalento kiekį, kurį per referencinius metus, nelygu valstybės narės pasirinkta formulė, patiekė gamintojas arba nupirko
pieninė.
1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (OL L 148,
p. 13) iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 856/84 (toliau – Reglamentas Nr. 804/68) 5c straipsnio 1 dalies antroji pastraipa
numato:
,,<...>
Mokestį nustatanti tvarka atskiruose valstybių narių regionuose bus įgyvendinama pagal vieną iš šių formulių:
„A“ formulė
–        kiekvienas pieno gamintojas moka mokestį už pieno ir(arba) pieno ekvivalento, patiekto pirkėjams, kiekį, kuris atitinkamu
dvylikos mėnesių laikotarpiu viršija nustatytinas kvotas;
„B“ formulė
–        kiekvienas gamintojo patiektų pieno ar kitų pieno produktų pirkėjas moka mokestį už pieno ar pieno ekvivalento kiekį, kuris
atitinkamu dvylikos mėnesių laikotarpiu viršija nustatytinus referencinius kiekius,
–        mokesčio prievolę turintis pirkėjas perkelia šią pareigą tiems gamintojams, kurie padidino savo produkcijos tiekimą proporcingai
jų daliai kiekyje, viršijančiame pirkėjui nustatytą referencinį kiekį.“
Reglamento Nr. 857/84 2 straipsnis nustato:
„1. Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnio 1 dalyje numatytas referencinis kiekis atitinka pieno ar pieno ekvivalento kiekį,
kurį gamintojas patiekė per 1981 kalendorinius metus („A“ formulė), arba pieno ar pieno ekvivalento kiekį, kurį pirkėjas nupirko
per 1981 kalendorinius metus („B“ formulė), pridėjus 1 %.
2. Tačiau valstybės narės gali numatyti, kad referencinius kiekius pagal 1 dalį atitiks jos teritorijoje 1982 ar 1983 kalendoriniais
metais patiekti pieno ar pieno ekvivalento kiekiai, pakoreguoti procentiniu koeficientu, kuris bus nustatytas taip, kad nebūtų
viršytas Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatytas garantinis kiekis. Šis procentinis koeficientas, atsižvelgiant
į sąlygas, kurios turi būti nustatytos pagal Reglamento (EEB) Nr. 804/68 30 straipsnyje nustatytą procedūrą, gali būti koreguojamas
pagal atitinkamų asmenų grupių, turinčių prievolę mokėti mokestį, tiekimo kiekius, tiekimo atitinkamuose regionuose pokyčius
per 1981 m. ir 1983 m. arba pagal atitinkamų asmenų, turinčių prievolę mokėti mokestį, tiekimo kiekių pokyčius tuo pačiu laikotarpiu.
3. 1 ir 2 dalyse numatytus procentinius koeficientus valstybės narės gali koreguoti, kad būtų užtikrintas 3 ir 4 straipsnių
taikymas.“
To paties Reglamento 4 straipsnio 1 dalies a punktas ir 2 dalis numato:
„1.      Siekdamos sėkmingai restruktūrizuoti pieno gamybą nacionaliniu arba regionų lygmeniu arba konkrečių apskaitos zonų mastu,
valstybės narės, taikydamos „A“ ir „B“ formules, gali:
a)      suteikti gamintojams, įsipareigojusiems visiškai nutraukti pieno gamybą, kompensaciją, kuri gali būti išmokama viena arba
keliomis metinėmis išmokomis;
<...>
2.      Prireikus susidarę nepaskirstyti referenciniai kiekiai priskiriami rezervui pagal 5 straipsnį.“
1984 m. gegužės 16 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 1371/84, nustatančio papildomo mokesčio pagal Reglamento (EEB) Nr. 804/68
5c straipsnį įvedimą įgyvendinančias nuostatas (OL L 132, p. 11), 6 straipsnio 1 dalies d punktas numato:
„1. Taikant „B“ formulę, pirkėjui priskirtas referencinis kiekis bus koreguojamas, pirmiausiai atsižvelgiant į:
<...>
d)      Reglamento (EEB) Nr. 857/84 7 straipsnio 2 dalyje minėtus veiklos nutraukimo atvejus, įskaitant ir gamintojų persiorientavimą
į kitus pirkėjus.“

Nacionalinės teisės aktai
Bendrijos teisės aktai,
inter alia
, pirmuoju jų taikymo laikotarpiu nuo 1984 m. balandžio 1 d. iki 1985 m. kovo 31 d. Liuksemburge buvo įgyvendinti
Règlement grand-ducal du 3 octobre 1984 concernant l’application, au grand-duché de Luxembourg, du régime de prélèvement supplémentaire
sur le lait
(1984 m. spalio 3 d. Didžiosios Hercogystės nutarimas dėl papildomo pieno mokesčio taikymo Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje,
Mémorial
1984, p. 1486, toliau – 1984 m. Didžiosios Hercogystės nutarimas), o vėlesniais laikotarpiais –
Règlement grand-ducal du 12 novembre 1985
(1985 m. lapkričio 12 d. Didžiosios Hercogystės nutarimas,
Mémorial
1985, p. 1256, toliau – 1985 m. Didžiosios Hercogystės nutarimas).
Liuksemburgo Didžioji Hercogystė iš dviejų Reglamento Nr. 804/68 5c straipsnyje numatytų įgyvendinimo formulių pasirinko „B“
formulę
Ši valstybė narė pagal Reglamento Nr. 857/84 2 straipsnio 1 dalį referenciniais metais pasirinko 1981 metus. Taip nustatyti
baziniai kiekiai dar buvo koreguojami taikant tam tikrus koeficientus, atsižvelgiant į skirtingiems pirkėjams nuo 1981 iki
1983 m. pateikto pieno kiekio pokyčius, palyginti su vidutiniu tiekimo pokyčiu Liuksemburge.
Pagal Liuksemburgo teisės aktus gamintojų, kurie nutraukė gamybą savo iniciatyva, individualius referencinius kiekius taip
pat buvo galima paskirstyti laikomoms pirkėjais pieninėms, kurios buvo tiekimų adresatai, o ne priskirti juos nacionaliniam
rezervui, nors tokia galimybė, remiantis Reglamento Nr. 857/84 7 straipsnio 2 dalimi kartu su Reglamento Nr. 1371/84 6 straipsnio
1 dalies d punktu ir Reglamento Nr. 857/84 4 straipsnio 1 dalies a punktu ir 2 dalimi, pagal „B“ formulę nebuvo numatyta.
1986 m. lapkričio 25 d. sprendimu
Klensch ir kt.
(201/85 ir 202/85, Rink., p. 3477) Teisingumo Teismas dėl šių teisės aktų (toliau – senieji teisės aktai) nusprendė:
„1.      Remiantis diskriminacijos draudimu pagal Sutarties 40 straipsnio 3 dalį, valstybei narei draudžiama pasirinkti 1981 metus
referenciniais metais atsižvelgiant į 1984 m. kovo 31 d. Reglamento Nr. 857/84 2 straipsnį, jeigu toks valstybės pasirinkimas
dėl ypatingų santykių jos rinkoje lemtų gamintojų diskriminaciją Bendrijoje.
2.      Pagal 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamento Nr. 857/84 2 straipsnį valstybė narė, 1981 metus pasirinkusi referenciniais metais
atsižvelgdama į šią nuostatą, išskyrus šiame teisės akte aiškiai numatytus atvejus, negali nustatyti pirkėjų referencinių
kiekių taip, kad jų tais metais nupirktam pieno kiekiui būtų taikomas procentinis koeficientas, pakoreguotas pagal tam tikrų
mokesčių mokėtojų grupių tiekimų kiekius.
3.      Pagal 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamentą Nr. 857/84 valstybė narė, pasirinkusi „B“ formulę, negali nuspręsti priskirti
individualius nutraukusio savo veiklą gamintojo referencinius kiekius pirkėjui, kuriam šis gamintojas tiekė pieną veiklos
nutraukimo metu, užuot šiuos kiekius įtraukusi į nacionalinį rezervą.“
Remdamasis sprendimu
Klensch ir kt.
, Liuksemburgo
Conseil d’Etat
1987 m. vasario 26 d. sprendimu savo nagrinėjamoje byloje panaikino ministro įsakymus, kuriuose, remiantis nacionalinės teisės
aktais, buvo nustatytos individualios kvotos.
Bendrųjų teisės normų lygmeniu
Règlement grand-ducal du 7 juillet 1987 concernant l’application au grand-duché de Luxembourg, du régime de prélèvement supplémentaire
sur le lait
(1987 m. liepos 7 d. Didžiosios Hercogystės nutarimas dėl papildomo pieno mokesčio taikymo Liuksemburgo Didžiojoje Hercogystėje,
Mémorial
1987, p. 850, toliau – 1987 m. Didžiosios Hercogystės nutarimas) 17 straipsnis panaikino 1985 m. Didžiosios Hercogystės nutarimą,
taip pat kitas ankstesnes nuostatas ir įvedė naują mokesčių sistemą (toliau – naujieji teisės aktai).
1987 m. Didžiosios Hercogystės nutarimo galiojimas atgaline data buvo įgyvendintas
Loi du 27 août 1987 rendant applicables aux campagnes laitières antérieures à celle de 1987/88 les dispositions du règlement
grand-ducal du 7 juillet 1987 concernant l’application au grand-duché de Luxembourg du régime de prélèvement supplémentaire
sur le lait
(1987 m. rugpjūčio 27 d. įstatymas dėl 1987 m. liepos 7 d. Didžiosios Hercogystės nutarimo taikymo 1987/88 pieno prekybos
metams,
Mémorial
1987, p. 1698). Vienintelis šio įstatymo straipsnis numato, kad minėtas nutarimas yra taikomas dvylikos mėnesių laikotarpiams,
atitinkamai nuo 1984 m. balandžio 2 d., 1985 m. balandžio 1 d. ir 1986 m. balandžio 1 d., per kuriuos buvo taikomas papildomas
pieno mokestis, ir kad remiantis šiuo nutarimu referenciniai kiekiai bus paskirstyti iš naujo.
1987 m. Didžiosios Hercogystės nutarimo 1 straipsnyje išliko ankstesnis Liuksemburgo sprendimas taikyti „B“ formulę. Tačiau
šio nutarimo 3 straipsnio 1 dalis referenciniais metais numato nebe 1981 m., o 1983 m., kuriais patiekti pieno kiekiai sumažinami
bendru procentiniu koeficientu, susidedančiu iš dviejų dėmenų. Pirmasis dėmuo apskaičiuojamas pagal pieno tiekimo apimtis,
kurias pirkėjas gavo iš atitinkamo tiekėjo 1983 m., antrasis – pagal pieno tiekimo pardavėjui padidėjimą 1983 m., palyginti
su to paties gamintojo tiekimais 1981 m. Nutarimas nebenumato, kad individualūs savo veiklą nutraukusių gamintojų referenciniai
kiekiai priskiriami jų pirkėjams.
Įgyvendindama šiuos naujuosius teisės aktus, Liuksemburgo žemės ūkio ministerija nustatė atskiriems pirkėjams kiekvienais
pieno prekybos metais nuo 1984 m. balandžio 2 d. tenkančias kvotas. Taip Liuksemburgas neapsunkino nė vieno suinteresuoto
pirkėjo padėties labiau, nei tai būtų buvę pagal 1984 ar 1985 m. Didžiosios Hercogystės nutarimus. Buvo taikoma palankiausia
teisės norma.

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Ieškovė W. Gerekens yra viena iš 64 Liuksemburgo pieno gamintojų, esančių kito ieškovo – asociacijos
Procola
– nariais, kurie turėjo sumokėti papildomą pieno mokestį už 1985/86 ir 1986/87 pieno gamybos laikotarpius. Iš 1988 m. kovo
15 d. Liuksemburgo Žemės ūkio ministro asociacijai
Procola
adresuoto laiško išplaukia, kad pagal senuosius teisės aktus ieškovės W. Gerekens mokėtinas mokestis būtų buvęs 297 298 LUF,
o pagal naujuosius teisės aktus mokestis yra 114 860 LUF. Atsižvelgiant į tai, kad pagal naujuosius teisės aktus mokestis
buvo palankesnis gamintojui, buvo nustatytas tokio dydžio mokestis, pridėjus 14 334 LUF dydžio delspinigius. Ieškovai pareikalavo
iš Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės grąžinti šią sumą dėl neteisėto nacionalinės teisės galiojimo atgaline data. Šis reikalavimas
grindžiamas tariama žala, kurią jie patyrė dėl valstybės klaidų leidžiant įstatymus ir taikant Bendrijos teisės nuostatas
dėl papildomo pieno mokesčio.
Ieškovai pralaimėjo bylą ir pirmos, ir apeliacinės instancijos teismuose. Jie pateikė kasacinį skundą
Cour de cassation
.

Cour de cassation
laikėsi nuomonės, kad nagrinėjamas teisinis ginčas kelia klausimą, kuris dar nebuvo panašiame procese priimto prejudicinio
sprendimo dalykas. Jis sustabdė bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
Ar bendrieji Bendrijos teisės teisinio tikrumo ir atgalinio negaliojimo principai neprieštarauja tam, kad valstybė narė, taikydama
gamybos kvotas nustatančias Bendrijos teisės normas, kurias įtvirtina 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 856/84,
iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo bei 1984 m. kovo 31 d.
Tarybos reglamentas Nr. 857/84, nustatantis bendrąsias Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatyto mokesčio taikymo
taisykles pieno ir pieno produktų sektoriuje, vietoj ankstesnių teisės aktų, kuriuos Europos Bendrijų Teisingumo Teismas pripažino
diskriminaciniais, priima naujus teisės aktus, kurie, taikomi atgaline data, leidžia taikyti sankcijas už produkcijos kvotų
viršijimą, kai jos buvo viršytos jau įsigaliojus šiems reglamentams, tačiau dar galiojant vėliau pakeistiems nacionalinės
teisės aktams?

Dėl prejudicinio klausimo
Valstybės narės, įgyvendindamos Bendrijos teisę, taip pat yra saistomos Bendrijos teisės sistemoje pripažintais bendraisiais
principais.
Šiems bendriesiems principams priskiriamas teisinio tikrumo principas (žr. 2004 m. sausio 13 d. sprendimo
Kühne & Heitz
, C‑453/00, dar nepaskelbto Rinkinyje, p. I‑0000, 24 punktą).
Teisinio tikrumo principas iš esmės draudžia nustatyti, kad Bendrijos teisės aktas pradeda galioti anksčiau, nei jis buvo
paskelbtas, tačiau išimtiniais atvejais ši taisyklė gali būti netaikoma, jei to reikalauja siekiamas tikslas ir yra tinkamai
atsižvelgta į suinteresuotų asmenų teisėtus lūkesčius (žr. 1991 m. vasario 21 d. Sprendimo
Zuckerfabrik Süderdithmarschen ir Zuckerfabrik Soest
, C‑143/88 ir C‑92/89, Rink., p. I‑415, 49 punktą ir 2001 m. lapkričio 22 d. Sprendimo
Nyderlandai prieš Tarybą
, C‑110/97, Rink., p. 8763, 151 punktą).
Todėl atgaline data galiojantys nacionalinės teisės aktai nepažeidžia teisinio tikrumo principo, jeigu galiojimas atgaline
data yra būtinas tikslui pasiekti ir yra tinkamai atsižvelgta į suinteresuotų asmenų teisėtus lūkesčius.
Pagrindinėje byloje ginčijamų nacionalinės teisės aktų tikslas – įgyvendinti Reglamento Nr. 804/68 5c straipsnio 1 dalyje
numatytus valstybių narių įsipareigojimus sukurti papildomo pieno mokesčio sistemą. Šia sistema siekiama atkurti pasiūlos
ir paklausos pusiausvyrą struktūriniais perviršiais pasižyminčioje pieno rinkoje, apribojant pieno gamybą (žr.,
inter alia
, 1988 m. gegužės 17 d. Sprendimo
Erpelding
, 84/87, Rink., p. 2647, 26 punktą). Šis tikslas gali būti pasiektas tik tada, jei bus atsižvelgta į visus per dvylikos mėnesių
laikotarpius, pradedant 1984 m. balandžio 1 d., pagamintus kiekius, kurie vienaip ar kitaip patenka į rinką ir turi įtakos
pasiūlai ir paklausai.
Todėl valstybė narė, kuri nebūtų pakeitusi nacionalinės teisės aktų, įgyvendinančių papildomo pieno mokesčio sistemą, kuri
pasirodo esanti nesuderinama su Bendrijos teise, naujais atgaline data galiojančiais teisės aktais keltų pavojų minėtam tikslui
ir pažeistų visos sistemos veiksmingumą. Negali būti taikomos jokios įpareigojimo įgyvendinti Reglamentus, sukuriančius papildomų
pieno mokesčių sistemą, išimtys, nes tie Reglamentai nuo įsigaliojimo momento yra privalomi visa savo apimtimi.
Todėl tikslas, kurio siekiama pagrindinėje byloje nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais, atsižvelgiant į teisingą ir veiksmingą
papildomo pieno mokesčio sistemos įgyvendinimą reikalauja, kad šie teisės aktai būtų taikomi atgaline data.
Nagrinėjant suinteresuotųjų asmenų teisėtų lūkesčių pažeidimo klausimą, pažymėtina, kad kiekvienas rinkos dalyvis, kuriam
Bendrijos institucija sukėlė pagrįstą pasitikėjimą, gali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu (žr. 1997 m. balandžio
15 d. Sprendimo
Irish Farmers Association ir kt.
, C‑22/94, Rink., p. I‑1809, 25 punktą).
Teisėtų lūkesčių apsaugos principu konkretaus teisės akto atžvilgiu galima remtis tik tuo atveju, jeigu viešoji valdžia prieš
tai sukūrė situaciją, kuri galėjo sukelti teisėtus lūkesčius (žr. 2002 m. sausio 15 d. Sprendimo
Weidacher
, C‑179/00, Rink., p. I‑501, 31 punktą). Jeigu apdairus ir rūpestingas rinkos dalyvis gali numatyti priemonės, turinčios įtakos
jo interesams, priėmimą, priemonę priėmus jis negali remtis minėtu principu (žr. šiuo klausimu minėto sprendimo
Irish Farmers Association ir kt.
25 punktą).
Šiuo atveju ieškovai neteigia, jog pasitikėjo tuo, kad 1984 ir 1985 m. Didžiosios Hercogystės nutarimai galios toliau. Jie
remiasi tik savo lūkesčiais, kad naujieji teisės aktai negalios atgaline data.
Tačiau naujųjų teisės aktų priėmimo istorija, kurią ieškovai patys detaliai aprašė Teisingumo Teismui savo pastabose, nesuteikia
jokio pagrindo manyti, kad rinkos dalyviai galėjo tikėtis, jog nuo 1984 m. balandžio 1 d. iki 1987 m. Didžiosios Hercogystės
nutarimo įsigaliojimo nebus taikomi nacionalinės teisės aktai, įgyvendinantys papildomo pieno mokesčio sistemą Bendrijoje.
Atvirkščiai, iš minėtų pastabų aiškiai matyti, kad kompetentingos nacionalinės institucijos niekuomet nesuteikė pagrindo net
menkiausioms abejonėms, kad 1984 ir 1985 m. Didžiosios Hercogystės nutarimai bus pakeisti nauju atgaline data galiojančiu
nutarimu. Diskusijos nacionaliniu lygmeniu vyko tik dėl klausimo, kaip galiojimas atgaline data turi būti įformintas, kad
neprieštarautų Liuksemburgo teisei.
Todėl ieškovai, būdami tos rinkos dalyviai, privalėjo tikėtis, kad Didžiosios Hercogystės 1987 m. nutarimas įsigalios atgaline
data. Be to, jie galėjo numatyti, kad tokia priemonė bus priimta dėl nuolatinės perteklinės pasiūlos pieno rinkoje ir valstybių
narių įsipareigojimo įgyvendinti papildomo pieno mokesčio sistemą nuo jos įsigaliojimo, t. y. nuo 1984 m. balandžio 1 d. Taigi,
įsigaliojus Reglamentams Nr. 856/84 ir Nr. 857/84, jie negali tikėtis, kad gamintojai bus atleisti nuo karvių pieno, kurį
jie pagamino viršydami priskirtas kvotas, papildomo mokesčio.
1987 m. Didžiosios Hercogystės nutarimo galiojimui atgaline data neturi įtakos ir ieškovų pagrindinėje byloje pateikiamas
argumentas, kad papildomas mokestis ekonominiu požiūriu turi visus baudžiamosios priemonės padarinius, nes gamintojai, viršiję
jiems nustatytas kvotas, baudžiami tiksliai pagal viršytus gamybos kiekius.
Teisinga, kad baudžiamųjų normų galiojimo atgaline data draudimas yra bendras visų valstybių narių teisės sistemų principas,
kuris kaip pagrindinė teisė yra įtvirtintas Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos 7 straipsnio
1 dalyje ir priskiriamas bendriesiems teisės principams, kurių apsaugą užtikrina Teisingumo Teismas (žr. 1984 m. liepos 10 d.
Sprendimo
Kirk
, 63/83, Rink., p. 2689, 22 punktą ir 1990 m. lapkričio 13 d. Sprendimo
Fedesa ir kt.
, C‑331/88, Rink., p. I‑4023, 42 punktą).
Tačiau remiantis Teisingumo Teismo praktika papildomas mokestis negali būti laikomas sankcija, atitinkančia 1993 m. kovo 9 d.
Komisijos reglamento (EEB) Nr. 536/93, nustatančio papildomą mokestį pieno ir pieno produktų sektoriuje įgyvendinančias taisykles
(OL L 57, p. 12), 3 ir 4 straipsniuose numatytas baudas (žr. 2004 m. kovo 25 d. Sprendimų
Cooperativa Lattepiù ir kt.
, C‑231/00, C‑303/00 ir C‑451/00, dar nepaskelbto Rinkinyje, 74 punktą ir
Azienda Agricola Ettore Ribaldi ir kt.
, C‑480/00 – C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00 – C‑491/00 ir C‑497/00 – C‑499/00, dar nepaskelbto Rinkinyje, 58 punktą).
Iš tikrųjų papildomas pieno mokestis yra apribojimas, kylantis iš rinkos reguliavimo arba struktūrinės politikos nuostatų.
Jis yra intervencinių priemonių, skirtų žemės ūkio rinkoms reguliuoti, dalis ir naudojamas išlaidoms pieno sektoriuje finansuoti.
Todėl papildomas mokestis šalia savo akivaizdaus tikslo priversti pieno gamintojus laikytis jiems priskirtų referencinių kiekių
taip pat turi ekonominį tikslą, nes juo siekiama leisti Bendrijai sukaupti lėšų, kurių reikia realizuoti produkcijai, pagamintai
gamintojų viršijant nustatytas kvotas (žr. minėtų sprendimų
Cooperativa Lattepiù ir kt.
74 ir 75 punktus ir
Azienda Agricola Ettore Ribaldi ir kt.
58 ir 59 punktus).
Remiantis išdėstytais argumentais, į pateiktą klausimą reikia atsakyti taip: bendrieji Bendrijos teisės teisinio tikrumo ir
atgalinio negaliojimo principai neprieštarauja tam, kad valstybė narė, taikydama gamybos kvotas nustatančias Bendrijos teisės
normas, kurias įtvirtina Reglamentai Nr. 856/84 ir Nr. 857/84, vietoj ankstesnių teisės aktų, Europos Bendrijų Teisingumo
Teismo pripažintų diskriminaciniais, priima naujus teisės aktus, kurie, taikomi atgaline data, leidžia taikyti sankcijas už
produkcijos kvotų viršijimą, kai jos buvo viršytos jau įsigaliojus šiems reglamentams, tačiau dar galiojant vėliau pakeistiems
nacionalinės teisės aktams.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Liuksemburgo vyriausybės ir Komisijos, pateikusių Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos neatlygintinos. Pagrindinės bylos
šalims šis procesas yra vienas iš etapų teismo, pateikusio prašymą dėl prejudicinio sprendimo nagrinėjamoje byloje, todėl
išlaidų klausimą turi spręsti nacionalinis teismas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
atsakydamas į
Cour de cassation
2002 m. lapkričio 14 d. sprendimu jam pateiktą klausimą, nusprendžia:
Bendrieji Bendrijos teisės teisinio tikrumo ir atgalinio negaliojimo principai neprieštarauja tam, kad valstybė narė, taikydama
gamybos kvotas nustatančias Bendrijos teisės normas, kurias įtvirtina 1984 m. kovo 31 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 856/84,
iš dalies keičiantis Reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo, bei 1984 m. kovo
31 d. Tarybos reglamentas Nr. 857/84, nustatantis bendrąsias Reglamento (EEB) Nr. 804/68 5c straipsnyje numatyto mokesčio
taikymo taisykles pieno ir pieno produktų sektoriuje, vietoj ankstesnių teisės aktų, kuriuos Europos Bendrijų Teisingumo Teismas
pripažino diskriminaciniais, priima naujus teisės aktus, kurie, taikomi atgaline data, leidžia taikyti sankcijas už produkcijos
kvotų viršijimą, kai jos buvo viršytos jau įsigaliojus šiems reglamentams, tačiau dar galiojant vėliau pakeistiems nacionalinės
teisės aktams.
Rosas
Schintgen
Colneric
Paskelbta 2004 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Trečiosios kolegijos pirmininkas
R. Grass

A. Rosas
*
Proceso kalba: prancūzų.