CELEX: 62009CJ0248
Act de aderare la Uniunea Europeană
Uniune vamală
Măsuri tranzitorii
Punere în liberă circulație cu scutire de taxe vamale
Mărfuri care, la data aderării Republicii Letonia, se aflau în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse
Formalități de export
Taxe la import
TVA

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 4 punctul 10 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92
al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar (JO L 302, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 5,
p. 58), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 decembrie
1996 (JO 1997, L 17, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 9, p. 250, denumit în continuare „Codul vamal”), a articolului 448 din
Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului nr. 2913/92
(JO L 253, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 7, p. 3), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2787/2000 al Comisiei
din 15 decembrie 2000 (JO L 330, p. 1, Ediție specială, 02/vol. 13, p. 17, denumit în continuare „Regulamentul de aplicare”),
precum și a capitolului 5 punctul 1 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia,
a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone,
a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană (JO 2003, L 236,
p. 33, denumit în continuare „Actul de aderare”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Pakora Pluss SIA (denumită în continuare „Pakora Pluss”), pe
de o parte, și Valsts ieņēmumu dienests (administrația fiscală letonă, denumită în continuare „VID”), pe de altă parte, cu
privire la plata taxelor vamale și a taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „TVA‑ul”) la care a fost obligată
această societate ca urmare a importului pe cale maritimă în Letonia, la 3 mai 2004, a unui autovehicul provenit din Germania.

Cadrul juridic

Reglementarea Uniunii
Codul vamal
Potrivit articolului 4 punctul 10 din Codul vamal, „drepturi de import” reprezintă:
„–      drepturile vamale și taxele cu efect echivalent prevăzute la importul de mărfuri;
–      impuneri la import introduse prin politica agricolă comună sau prin regimuri specifice aplicabile anumitor mărfuri rezultate
din transformarea produselor agricole”.
Articolul 79 din Codul vamal este redactat după cum urmează:
„Punerea în liberă circulație conferă mărfurilor necomunitare statutul vamal de mărfuri comunitare.
Aceasta atrage după sine aplicarea măsurilor de politică comercială, încheierea celorlalte formalități prevăzute cu privire
la importul mărfurilor și aplicarea drepturilor legal datorate.”
Articolul 161 din Codul vamal prevede:
„(1)      Regimul de export permite mărfurilor comunitare să iasă de pe teritoriul vamal al Comunității.
Exportul presupune aplicarea formalităților de ieșire, inclusiv a măsurilor de politică comercială și, după caz, a drepturilor
de export.
(2)      Cu excepția mărfurilor plasate sub regimul de perfecționare pasivă sau sub un regim de tranzit în temeiul articolului 163
și fără a aduce atingere articolului 164, toate mărfurile comunitare destinate exportului sunt plasate sub regimul de export.
[…]
(4)      Situația și condițiile în care mărfurile care ies de pe teritoriul vamal al Comunității nu fac obiectul unei declarații de
export se stabilesc în conformitate cu procedura comitetului.
(5)      Declarația de export trebuie depusă la biroul vamal autorizat cu supravegherea locului în care este stabilit exportatorul
sau în care mărfurile sunt ambalate sau încărcate pentru transportul de export. Derogările se stabilesc în conformitate cu
procedura comitetului.”
Articolul 162 din Codul vamal prevede:
„Liberul de vamă pentru export se acordă cu condiția ca mărfurile respective să iasă de pe teritoriul vamal al Comunității
în aceleași condiții ca atunci când a fost acceptată declarația de export.”
Regulamentul de aplicare
Potrivit articolului 448 din Regulamentul de aplicare:
„(1)      O companie maritimă poate fi autorizată să folosească un manifest unic ca declarație de tranzit dacă operează un număr important
de călătorii regulate între statele membre (procedură simplificată – nivelul 2).
Prin derogare de la articolul 373 alineatul (1) litera (a), companiile maritime pot să nu fie stabilite în Comunitate dacă
posedă un birou regional pe teritoriul acesteia.
(2)      De îndată ce primesc cererea de autorizare, autoritățile vamale notifică această cerere celorlalte state membre pe teritoriul
cărora se află porturile de plecare și de destinație prevăzute.
În cazul în care nu se primesc obiecțiuni în termen de șaizeci de zile de la data notificării, autoritățile vamale eliberează
autorizația.
Această autorizație este valabilă în toate statele membre respective și se aplică numai operațiunilor de tranzit comunitar
dintre porturile menționate în această autorizație.
(3)      În scopul simplificării, compania maritimă poate folosi un singur manifest pentru toate mărfurile transportate; în acest caz,
ea indică pe manifest, în dreptul articolelor respective:
(a)      sigla «T1», atunci când mărfurile sunt plasate sub regim de tranzit comunitar extern;
(b)      sigla «TF», atunci când mărfurile sunt plasate sub regimul de tranzit comunitar intern în conformitate cu articolul 340c alineatul
(1);
(c)      sigla «TD», pentru mărfurile care sunt deja plasate sub un regim de tranzit sau care sunt transportate în cadrul regimului
de perfecționare activă, al antrepozitului vamal sau al admiterii temporare; în asemenea cazuri, compania maritimă aplică
de asemenea sigla «TD» pe conosament sau pe orice alt document comercial corespunzător, precum și o trimitere la procedura
urmată, numărul de referință, data și biroul care a întocmit documentul de tranzit sau de transfer;
(d)      sigla «C» (echivalentă cu «T2L») pentru mărfurile al căror statut comunitar poate fi justificat;
(e)      sigla «X» pentru mărfurile comunitare destinate exportului care nu sunt plasate sub regim de tranzit.
Manifestul trebuie de asemenea să conțină indicațiile prevăzute la articolul 447 alineatul (4).
(4)      Se consideră că regimul de tranzit comunitar a fost încheiat odată cu prezentarea manifestului și a mărfurilor autorităților
vamale ale portului de destinație.
Documentele păstrate de compania maritimă în conformitate cu articolul 373 alineatul (2) litera (b) trebuie să conțină cel
puțin informațiile menționate în alineatul (3) primul paragraf.
Autoritățile vamale ale portului de destinație transmit, dacă este cazul, detaliile manifestelor autorităților vamale ale
portului de plecare, pentru a fi verificate.
(5)      Fără a aduce atingere dispozițiilor articolelor 365 și 366 și 450a-450d, precum și titlului VII din Cod, se fac următoarele
notificări:
(a)      compania maritimă notifică autorităților vamale orice infracțiune sau neregulă;
(b)      autoritățile vamale din portul de destinație notifică de îndată ce este posibil orice infracțiune sau neregulă autorităților
vamale din portul de plecare, precum și autorității care a eliberat autorizația.”
Actul de aderare
Articolul 2 din Actul de aderare prevede:
„Începând cu data aderării, dispozițiile tratatelor originare și actele adoptate înainte de aderare de instituții și de Banca
Centrală Europeană sunt obligatorii pentru noile state membre și se aplică în statele membre respective în condițiile prevăzute
în aceste tratate și în prezentul act.”
Potrivit articolului 22 din Actul de aderare:
„Măsurile enumerate în anexa IV la prezentul act se aplică în condițiile definite în anexa menționată.”
Anexa IV la Actul de aderare este intitulată „Lista prevăzută la articolul 22 din Actul de aderare”. Capitolul 5 din anexa
menționată, intitulat „Uniunea vamală”, prevede:
„[…] [Codul vamal și Regulamentul de aplicare] se aplică noilor state membre sub rezerva următoarelor dispoziții specifice:
1.      Sub rezerva articolului 20 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/92, mărfurile care la data aderării se află în depozite provizorii
sau se află sub incidența unuia dintre regimurile sau procedurile menționate în articolul 4 alineatul (15) litera (b) și [alineatul]
(16) literele (b)-(g) din acest regulament în Comunitatea extinsă sau care se află în curs de transportare pe teritoriul Comunității
extinse după ce au făcut obiectul formalităților de export sunt scutite de taxele vamale și de alte măsuri vamale la punerea
în liberă circulație, cu condiția ca una din următoarele dovezi să fie prezentate:
(a)      dovada originii preferențiale, corespunzător emisă înainte de data aderării în temeiul unuia din acordurile europene (enumerate
mai jos) sau al acordurilor preferențiale echivalente încheiate între noile state membre și care cuprinde interdicția retragerii
taxelor vamale sau a scutirii de la acestea pentru materialele neoriginare utilizate la fabricarea produselor pentru care
este emisă sau stabilită o dovadă a originii (regula «no drawback»);
(b)      oricare din dovezile cu privire la caracterul comunitar menționate în articolele 314c și 315 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93.
[…]”
A șasea directivă
Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347,
p. 1, Ediție specială, 09/vol. 3, p. 7) a abrogat și a înlocuit, începând cu 1 ianuarie 2007, legislația Uniunii existentă
în materia TVA‑ului, în special A șasea directivă 77/388/CEE a Consiliului din 17 mai 1977 privind armonizarea legislațiilor
statelor membre referitoare la impozitele pe cifra de afaceri – sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată: baza unitară
de evaluare (JO L 145, p. 1). Cu toate acestea, Directiva 2006/112, intrată în vigoare după producerea faptelor din acțiunea
principală, nu este aplicabilă.
Articolul 2 alineatul (2) din A șasea directivă 77/388, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/680/CEE a Consiliului
din 16 decembrie 1991 (JO L 376, p. 1, denumită în continuare „A șasea directivă”), prevede că importurile de bunuri sunt
supuse TVA‑ului.
Articolul 7 din A șasea directivă, intitulat „Importuri”, la alineatul (1) litera (a), prevede următoarele:
„«Importul de bunuri» înseamnă:
(a)      intrarea în Comunitate a unor bunuri care nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 9 și 10 din Tratatul de instituire
a Comunității Economice Europene [...]”
Articolul 11 partea B din A șasea directivă, privitor la importul de bunuri, la alineatul (3) litera (a), prevede următoarele:
„Suma impozabilă include, în măsura în care nu sunt deja incluse:
(a)      taxele, drepturile, prelevările și alte taxe datorate în afara statului membru importator și cele datorate pentru import,
exclusiv TVA‑ul de perceput;
[…]”
Articolul 21 din A șasea directivă, intitulat „Persoanele plătitoare de taxă pe valoarea adăugată”, prevede, la alineatul
(2), că TVA‑ul este datorat, pentru import, de persoana sau de persoanele desemnate sau recunoscute de statul membru de import.

Reglementarea națională
Potrivit articolului 2 alineatul 2 punctul 3 din Legea privind taxa pe valoarea adăugată (likums par pievienotās vērtības
nodokļi,
Latvijas Vēstnesis
, 1995, nr. 49), în versiunea aplicabilă la data faptelor din acțiunea principală (denumită în continuare „Legea privind TVA‑ul”),
importurile de mărfuri sunt operațiuni supuse TVA‑ului în cadrul activităților economice.
Articolul 2 alineatul 8 din Legea privind TVA‑ul prevede:
„În cadrul operațiunilor de import al mărfurilor, valoarea de impunere este valoarea în vamă a mărfurilor, valoarea serviciilor
de transport de la frontierele Uniunii Europene până la destinatar (sau până la primul loc de transbordare pe teritoriul Republicii
Letonia indicat în documentele de însoțire), taxele vamale, accizele și alte impozite și taxe datorate, atunci când există
prevederi în acest sens în acte normative specifice, cu excepția [TVA‑ului], și include de asemenea valoarea serviciilor menționate
la articolul 7 partea întâi alineatul 2 din prezenta lege, dacă această valoare nu este inclusă în valoarea în vamă.
[…]”
Articolul 12 alineatul 2 din Legea privind TVA‑ul, consacrat condițiilor de recuperare a taxei, prevede:
„La importul mărfurilor, taxa este datorată de orice persoană care pune mărfurile în liberă circulație. Taxa asupra mărfurilor
importate este exigibilă din momentul în care sunt exigibile taxele vamale.”

Acțiunea principală și întrebările preliminare
Din decizia de trimitere rezultă că, la 30 aprilie 2004, a fost întocmit un manifest de încărcare în Germania în vederea efectuării
unui transport pe cale maritimă a unui autovehicul cu destinația Letonia. Acestei operațiuni i‑a fost aplicat un TVA la cota
0 % în Germania.
La 3 mai 2004, Pakora Pluss a supus vehiculul menționat regimului de tranzit comunitar, în calitate de principal obligat.
Procedura vamală nu a fost finalizată.
La 1 martie 2006, prin decizia adoptată de Valsts ieņēmumu dienesta galvenā muitas pārvalde (Direcția generală vamală a VID),
Pakora Pluss a fost obligată să plătească în contul administrației publice o sumă cu titlu de taxe vamale și alte taxe pentru
motivul că nu prezentase documente care să ateste finalizarea procedurii vamale. Această decizie a fost confirmată de VID
la 21 aprilie 2006.
Prin sentința din 9 august 2007, Administratīvā rajona tiesa (Curtea Administrativă Districtuală) a admis acțiunea formulată
de Pakora Pluss împotriva deciziei menționate.
Prin hotărârea din 22 iulie 2008, Administratīvā apgabaltiesa (Curtea Administrativă Regională) a infirmat respectiva sentință.
Pakora Pluss a declarat recurs în casare la Augstākās tiesas Senāts Administratīvo lietu departaments (Secția administrativă
a Senatului Curții Supreme). Pakora Pluss a invocat printre altele că instanța de apel a aplicat articolele 447 și 448 din
Regulamentul de aplicare, privitoare la tranzitul între statele membre, deși manifestul de încărcare în cauză fusese întocmit
înainte de aderarea Republicii Letonia la Uniune. În plus, instanța de apel ar fi aplicat incorect articolul 96 din Codul
vamal prin faptul că a desemnat Pakora Pluss în calitate de principal obligat pentru plata TVA‑ului.
În aceste condiții, Augstākās tiesas Senāts Administratīvo lietu departaments a hotărât să suspende judecarea cauzei și să
adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      În cazul în care a fost întocmit un manifest de încărcare, însă nu au fost efectuate actele prevăzute la articolul 448 din
Regulamentul nr. 2454/93 (autoritățile vamale germane nu au notificat în mod corespunzător solicitarea companiei maritime
autorităților vamale letone), se poate considera că formalitățile de export au fost efectuate astfel cum prevede punctul 1
[din capitolul 5 din anexa IV] la Actul de aderare?
2)       În cazul unui răspuns negativ la prima întrebare, se poate considera, în circumstanțe precum cele din prezenta cauză, că normele
aplicabile procedurilor vamale (Regulamentele nr. 2913/92 și 2454/93) nu sunt în mod absolut necesar aplicabile?
3)       În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare, trebuie interpretat punctul 1 din capitolul 5 din anexa IV la Actul de
aderare […] în sensul că, dacă un produs transportat în Comunitatea extinsă după ce a făcut obiectul formalităților de export
nu este pus în liberă circulație, acesta nu va beneficia de scutirea de taxe vamale și alte măsuri vamale, deși nu există
nicio îndoială asupra caracterului comunitar al acestui produs? Altfel spus, întrebarea dacă procedura de punere în liberă
circulație a fost sau nu a fost îndeplinită este sau nu este decisivă în circumstanțele din speță?
4)       Este necesar să se includă [TVA‑ul] printre taxele la import în sensul articolului 4 punctul 10 din Regulamentul nr. 2913/92?
5)       În cazul unui răspuns afirmativ la a patra întrebare, obligația de plată a [TVA‑ului] datorat, cu titlu de taxe vamale la
importul produsului, revine principalului obligat sau destinatarului final al produsului? Obligația amintită poate fi divizată
și în ce condiții?”

Cu privire la întrebările preliminare

Cu privire la prima întrebare
Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă punctul 1 din capitolul
5 din anexa IV la Actul de aderare trebuie să fie interpretat în sensul că formalitățile de export care sunt menționate în
această dispoziție au fost îndeplinite atunci când a fost întocmit un manifest de încărcare, dar actele prevăzute la articolul
488 din Regulamentul de aplicare nu au fost efectuate.
În această privință, se impune să se arate că, potrivit capitolului 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare, mărfurile
care la data aderării se află în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse după ce au făcut obiectul formalităților
de export sunt scutite de taxele vamale și de alte măsuri vamale la punerea în liberă circulație, cu condiția de a fi prezentată
dovada originii preferențiale, corespunzător emisă înainte de data aderării, sau oricare dintre dovezile cu privire la caracterul
comunitar menționate la articolele 314c și 315 din Regulamentul de aplicare.
Astfel, capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare permite importul într‑un nou stat membru, cu scutirea de taxe
vamale și de alte măsuri vamale, al unor mărfuri în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse la 1 mai 2004 numai
dacă sunt îndeplinite trei condiții cumulative.
În primul rând, mărfurile care părăsesc teritoriul vamal al Uniunii, având ca destinație un stat care nu este încă membru
al Uniunii, trebuie să fie supuse regimului de export. Formalitățile care trebuie efectuate sunt, așadar, cele prevăzute la
articolele 161 și 162 din Codul vamal, privitoare la export.
În al doilea rând, având în vedere că transportul a fost finalizat după data aderării, mărfurile importate într‑un stat membru
al Uniunii trebuie să fie puse în liberă circulație în scopul de a obține statutul vamal de mărfuri comunitare, în condițiile
prevăzute de articolul 79 din Codul vamal.
În al treilea rând, trebuie să fie prezentată dovada originii preferențiale a mărfurilor sau a caracterului lor comunitar,
astfel cum se prevede la articolul 314c și la articolul 315 din Regulamentul de aplicare.
Atât timp cât mărfurile sunt în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse la data aderării, se aplică regimul prevăzut
în capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare, cu excluderea celorlalte regimuri vamale.
Rezultă din aceasta că, într‑o astfel de situație, având în vedere că regimul prevăzut în capitolul 5 punctul 1 din anexa
IV la Actul de aderare este exhaustiv, articolul 448 din Regulamentul de aplicare, care privește procedurile simplificate
proprii transportului pe cale maritimă între statele membre, în cadrul regimului de tranzit comunitar, nu este aplicabil.
În consecință, inclusiv în cazul în care a fost întocmit un manifest de încărcare în condițiile care rezultă din decizia de
trimitere, actele prevăzute la articolul 448 din Regulamentul de aplicare nu pot să se substituie formalităților de export
prevăzute în capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare.
Având în vedere considerațiile care precedă, trebuie să se răspundă la prima întrebare că respectivul capitol 5 punctul 1
din anexa IV la Actul de aderare trebuie să fie interpretat în sensul că, pentru a verifica dacă au fost îndeplinite formalitățile
de export prevăzute de dispoziția menționată, nu este relevant să se stabilească dacă au fost efectuate actele prevăzute la
articolul 448 din Regulamentul de aplicare, chiar dacă a fost întocmit un manifest de încărcare.

Cu privire la a doua întrebare
Având în vedere că răspunsul la prima întrebare este negativ, este necesar să se examineze cea de a doua întrebare.
Se impune să se interpreteze această întrebare în sensul că are drept scop, în esență, să se stabilească în ce măsură se pot
aplica Codul vamal și Regulamentul de aplicare noilor state membre ale Uniunii în situația în care formalitățile de export
prevăzute în capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare nu au fost efectuate pentru mărfuri în curs de transport
pe teritoriul Comunității extinse la data aderării acestor noi state membre.
În această privință, se impune să se arate că, potrivit capitolului 5 din anexa IV la Actul de aderare, Codul vamal și Regulamentul
de aplicare „se aplică noilor state membre sub rezerva [unor] dispoziții specifice”, printre care figurează punctul 1 din
capitolul menționat.
Din această dispoziție coroborată cu articolul 2 din Actul de aderare rezultă că, începând cu 1 mai 2004, Codul vamal și Regulamentul
de aplicare erau aplicabile în noile state membre cu condiția ca, la data aderării acestora din urmă la Uniune, mărfurile
să fi fost în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse. În acest caz, capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul
de aderare își găsește aplicarea.

A contrario
, în cazul în care nu au fost îndeplinite formalitățile de export pentru mărfuri în curs de transport pe teritoriul Comunității
extinse, nu poate fi invocat beneficiul regimului prevăzut în capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul de aderare.
Prin urmare, se impune să se răspundă la a doua întrebare că, în noile state membre, Codul vamal și Regulamentul de aplicare
sunt aplicabile începând cu 1 mai 2004, fără să poată fi invocat beneficiul regimului prevăzut în capitolul 5 punctul 1 din
anexa IV la Actul de aderare în cazul în care nu au fost îndeplinite formalitățile de export menționate de dispoziția respectivă
pentru mărfuri în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse la data aderării acestor noi state membre la Uniune.

Cu privire la a treia întrebare
Având în vedere că a treia întrebare a fost adresată numai pentru cazul în care s‑ar răspunde afirmativ la prima întrebare,
nu este necesar să se răspundă la această întrebare.

Cu privire la a patra întrebare
Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă articolul 4 punctul
10 din Codul vamal trebuie să fie interpretat în sensul că taxele la import includ TVA‑ul care trebuie perceput pentru importul
bunurilor.
Potrivit articolului 4 punctul 10 din Codul vamal, taxele la import cuprind, printre altele, taxele vamale și taxele cu efect
echivalent prevăzute la importul de mărfuri.
Pe de altă parte, articolul 2 alineatul (2) din A șasea directivă prevede că importurile de bunuri sunt supuse TVA‑ului. Articolul
11 partea B alineatul (3) litera (a) din directiva menționată prevede printre altele că taxele, drepturile, prelevările și
alte taxe datorate pentru import, cu excepția TVA‑ului de perceput, trebuie să fie incluse în suma impozabilă, în măsura în
care nu sunt deja incluse.
Din aceste dispoziții rezultă că taxele la import, în sensul articolului 4 punctul 10 din Codul vamal, sunt incluse în baza
impozabilă a TVA‑ului de perceput pentru importul de bunuri.
Prin urmare, se impune să se răspundă la a patra întrebare că articolul 4 punctul 10 din Codul vamal trebuie să fie interpretat
în sensul că taxele la import nu includ TVA‑ul de perceput pentru importul de bunuri.

Cu privire la a cincea întrebare
Prin intermediul acestei întrebări, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă, în cazul în care mărfurile
sunt importate, obligația de a plăti TVA‑ul revine obligatului principal sau destinatarului final al mărfurilor și dacă această
obligație poate fi divizată.
Cu titlu introductiv, se impune să se sublinieze că, deși TVA‑ul nu este inclus în taxele la import, în sensul articolului
4 punctul 10 din Codul vamal, acesta este datorat în cazul importului de bunuri, în conformitate cu articolul 2 alineatul
(2) din A șasea directivă.
Prin urmare, Curtea apreciază că este oportun să răspundă la a cincea întrebare, chiar dacă aceasta a fost adresată numai
pentru cazul în care s‑ar răspunde afirmativ la a patra întrebare.
În această privință, trebuie să se arate că, potrivit articolului 21 alineatul (2) din A șasea directivă, TVA‑ul este datorat,
pentru import, de persoana sau de persoanele desemnate sau recunoscute de statul membru de import.
În consecință, este necesar să se răspundă la a cincea întrebare că, în cazul în care sunt importate mărfuri, obligația de
a plăti TVA‑ul revine persoanei sau persoanelor desemnate sau recunoscute de statul membru de import.

Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere,
este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta
observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:
1)
Capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la Actul privind condițiile de aderare a Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii
Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii
Slovenia și a Republicii Slovace și adaptările tratatelor pe care se întemeiază Uniunea Europeană trebuie să fie interpretat
în sensul că, pentru a verifica dacă au fost îndeplinite formalitățile de export prevăzute de dispoziția respectivă, nu este
relevant să se stabilească dacă au fost efectuate actele prevăzute la articolul 448 din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al
Comisiei din 2 iulie 1993 de stabilire a unor dispoziții de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de
instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2787/2000 al Comisiei din 15
decembrie 2000, chiar dacă a fost întocmit un manifest de încărcare.
2)
Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului vamal comunitar, astfel cum a
fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 82/97 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 decembrie 1996, și Regulamentul
nr. 2454/93, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 2787/2000, sunt aplicabile în noile state membre începând cu
1 mai 2004, fără să poată fi invocat beneficiul regimului prevăzut în capitolul 5 punctul 1 din anexa IV la respectivul act
de aderare în cazul în care nu au fost îndeplinite formalitățile de export menționate de dispoziția respectivă pentru mărfuri
în curs de transport pe teritoriul Comunității extinse la data aderării acestor noi state membre la Uniunea Europeană.
3)
Articolul 4 punctul 10 din Regulamentul nr. 2913/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 82/97, trebuie să fie
interpretat în sensul că taxele la import nu includ taxa pe valoarea adăugată de perceput pentru importul de bunuri.
4)
În cazul în care sunt importate mărfuri, obligația de a plăti taxa pe valoarea adăugată revine persoanei sau persoanelor desemnate
sau recunoscute de statul membru de import.
Semnături
*
Limba de procedură: letona.