CELEX: 62009CJ0054
Apeliacinis skundas
Žemės ūkis
Bendras vyno rinkos organizavimas
Pagalba vynuogynams perplanuoti ir pertvarkyti
Reglamentas (EB) Nr. 1493/1999
Valstybėms narėms suteiktų galutinių finansinių asignavimų nustatymas
Reglamentas (EB) Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalis
Terminas
Imperatyvus pobūdis

Savo apeliaciniu skundu Graikijos Respublika prašo panaikinti 2008 m. gruodžio 11 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos
teismo sprendimą
Graikija prieš Komisiją
(T‑339/06, Rink. 2008, p. II‑3525, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo jis atmetė jos ieškinį dėl 2006 m. spalio 4 d.
Komisijos sprendimo 2006/669/EB, nustatančio galutinius finansinius asignavimus, kurie 2006 finansiniais metais valstybėms
narėms skiriami už tam tikrą hektarų skaičių vynuogynams perplanuoti ir pertvarkyti pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1493/1999
(OL L 275, p. 62; toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.

Teisinis pagrindas

Reglamentas (EB) Nr. 1493/1999
1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1493/1999 dėl bendro vyno rinkos organizavimo (OL L 179, p. 1; 2004 m. specialusis
leidimas lietuvių k., 3 sk., 26 t., p. 25) 14 straipsnyje numatyta:
„1.      Komisija pradinius asignavimus valstybėms narėms nustato metams remdamasi objektyviais kriterijais ir atsižvelgdama į konkrečią
padėtį bei poreikius ir pastangas, kurių reikės atsižvelgiant į schemos tikslą.
2.      Pradiniai asignavimai pritaikomi atsižvelgiant į faktines išlaidas ir valstybių narių pateiktas patikslintas prognozuotas
išlaidas, atsižvelgiant į schemos tikslą ir turimas lėšas.
3.      Skiriant finansinius asignavimus valstybėms narėms atsižvelgiama į tai, kokią viso Bendrijos vynuogynų ploto dalį sudaro vynuogynai
atitinkamoje valstybėje narėje.
<…>“

Reglamentas (EB) Nr. 1227/2000
Pagal 2000 m. gegužės 31 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1227/2000, nustatančio išsamias Reglamento (EB) Nr. 1493/1999 dėl
bendro vyno rinkos organizavimo taikymo taisykles, taikomas gamybos potencialui (OL L 143, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 3 sk., 29 t., p. 116), redakcijos, taikytos 2006 finansiniais metais (toliau – Reglamentas Nr. 1227/2000), 16 straipsnį:
„1.      Valstybės narės dėl perplanavimo ir pertvarkymo sistemos ne vėliau kaip kiekvienų metų liepos 10 d. išsiunčia Komisijai:
a)      ataskaitą apie einamųjų finansinių metų birželio 30 d. faktiškai patirtas išlaidas ir bendrą susijusį plotą;
b)      ataskaitą apie einamųjų finansinių metų birželio 30 d. patvirtintas išlaidas ir bendrą susijusį plotą;
c)      visas paraiškas dėl tolesnio einamųjų finansinių metų išlaidų finansavimo, papildančio pagal Reglamento (EB) Nr. 1493/1999
14 straipsnio 1 dalies nuostatas paskirtus asignavimus, ir nurodo bendrą su kiekvienu atveju susijusį plotą;
d)      patikslintas išlaidų prognozes ir bendrą atitinkamų plotų sumą ateinančiais finansiniais metais iki perplanavimo ir konversijos
planų įgyvendinimo numatomo laikotarpio pabaigos, atsižvelgiant į kiekvienai valstybei narei paskirtus asignavimus.
2.      Tuo atveju, kai informacija, kurią valstybė narė pagal 1 dalies nuostatas turi atsiųsti Komisijai, nėra išsami, arba nesilaikoma
nustatyto galutinio termino, Komisija laikinai arba nustatytu dydžiu sumažina žemės ūkio išlaidų sąskaitos įrašų išankstinį
apmokėjimą nepažeisdama bendrųjų biudžeto vykdymo tvarkos taisyklių.“
Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnyje numatyta:
„1.      Kiekvienos valstybės narės faktiškai panaudotos, patvirtintos ir konkretiems finansiniams metams deklaruotos lėšos finansuojamos
neviršijant dydžių, apie kuriuos pagal 16 straipsnio 1 dalį [a ir] b punktus pranešta Komisijai, jei šių dydžių suma nėra
didesnė už valstybei narei pagal Reglamento <...> Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalį skirtus asignavimus.
<…>
3.      Pagal 16 straipsnio 1 dalies c punktą pateiktos valstybių narių paraiškos patenkinamos visoms valstybėms narėms proporcingai
paskirstant sumą, gautą iš bendros sumos, skirtos valstybėms narėms pagal Reglamento <...> Nr. 1493/1999 14 straipsnį, atėmus
visas sumas, apie kurias pranešė visos valstybės narės laikydamosi 16 straipsnio 1 dalies b punkto, ir pagal 16 straipsnio
1 dalies b punktą deklaruotas sumas. Komisija kuo greičiau po birželio 30 d. praneša valstybėms narėms apie tai, kokiu mastu
paraiškos gali būti patenkintos.
4.      Nepaisant 1 ir 2 dalies nuostatų, tuo atveju, kai pagal 16 straipsnio 1 dalies a punktą nurodytas bendras plotas yra mažesnis
už hektarų skaičių, nurodytą pagal Reglamento <...> Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalį finansiniais metais valstybei narei
skirtuose asignavimuose, atitinkamais finansiniais metais deklaruojamos išlaidos finansuojamos neviršijant dalies, kuri apskaičiuojama
bendrą plotą, apie kurį buvo pranešta, padauginus iš vidutinės už hektarą mokamos sumos; šis dydis apskaičiuojamas kaip sumos,
kuri valstybei narei paskiriama pagal Reglamento <...> Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalį, ir laukiamo hektarų skaičiaus santykis.
Ši suma jokiu būdu negali būti didesnė už išlaidas, deklaruotas pagal 16 straipsnio 1 dalies a punktą.
Įgyvendinant šią straipsnio dalį bendram plotui, apie kurį buvo pranešta, taikoma 5 % paklaida, palyginti su finansinių metų
asignavime esančiu plotu.
3 daliai taikyti pagal šią dalį nefinansuojamos sumos nenaudojamos.
<…>
8.      Nuorodos į atitinkamus finansinius metus nurodo mokėjimus, kuriuos valstybės narės faktiškai atliko tarp spalio 16 d. ir kitų
metų spalio 15 dienos.
<…>“

Reglamentas (EB) Nr. 1258/1999
1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1258/1999 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo (OL L 160, p. 103;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 414) 5 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Finansinius išteklius, reikalingus 2 ir 3 straipsniuose nurodytoms išlaidoms padengti, Komisija skiria valstybėms narėms
išankstiniais mokėjimais ataskaitinio laikotarpio išlaidoms apmokėti.
<…>“
Pagal šio reglamento 7 straipsnio 2 dalį:
„Komisija priima sprendimus dėl mėnesinių išankstinių mokėjimų išlaidoms, kurias padarė akredituotos mokėjimo agentūros, padengti.
Spalio mėnesio išlaidos priskiriamos spaliui, jeigu jos buvo padarytos spalio 1–15 d., ir lapkričiui – jeigu jos buvo padarytos
spalio 16–31 d. Išankstiniai mokėjimai valstybėms narėms atliekami ne vėliau kaip antro mėnesio, einančio po to, kurį buvo
padarytos išlaidos, trečią darbo dieną.
<…>“

Ginčo aplinkybės
Pirmosios instancijos teismas nurodė tokias bylos aplinkybes:
„6      Orientaciniai finansiniai asignavimai, skirti 2006 finansiniams metams (2005 m. spalio 16 d.–2006 m. spalio 15 d.) pagal Reglamentą
Nr. 1493/1999 už vynuogynų perplanavimą ir pertvarkymą, numatyti 2005 m. spalio 10 d. Komisijos sprendime 2005/716/EB, nustatančiame
orientacinius finansinius asignavimus, kuriuos 2005–2006 prekybos metais valstybė narė skiria už tam tikrą hektarų skaičių
vynuogynams perplanuoti ir pertvarkyti pagal Reglamentą Nr. 1493/1999 (OL L 271, p. 45). Šio sprendimo priede Graikijos Respublikai
buvo nustatyta 8 574 504 eurų orientacinių finansinių asignavimų suma už 1 249 ha plotą.
7      2006 m. liepos 10 d., taikydamos Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnį ir Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnį, Graikijos
valdžios institucijos, siekdamos gauti finansinius asignavimus, pateikė Komisijai išlaidų, susijusių su vynuogynų Graikijoje
perplanavimu ir pertvarkymu 2006 finansiniais metais, suvestinę. Pagal šį pranešimą bendra šių išlaidų suma buvo 6 829 204,46 eurų,
o susijęs plotas – 788,002 ha.
8      2006 m. rugsėjo 22 d. Graikijos valdžios institucijos išsiuntė Komisijai laišką, kuriame pranešama apie klaidą nurodytuose
informaciniuose duomenyse: plotas, į kurį reikia atsižvelgti, yra 1 102,271 ha. Jos patikslino, kad šis plotas atitinka bendrą
prie 2006 m. liepos 10 d. laiško pridėtoje lentelėje, pateikiančioje faktines vynuogynų Graikijoje perplanavimo ir pertvarkymo
išlaidas, atsiradusias 2006 m. birželio 30 d., ploto dydį, t. y. 1 085,391 ha, ir bendrą prie 2006 m. liepos 10 d. laiško
pridėtoje lentelėje, pateikiančioje vynuogynų Graikijoje perplanavimo ir pertvarkymo patvirtintas išlaidas, atsiradusias 2006 m.
birželio 30 d., ploto dydį, t. y. 16,88 ha. Jos taip pat priminė, kad bendras išlaidas sudarė 6 829 204,46 eurai.
9      2006 m. rugsėjo 26 d. per 890-ąjį Vynų valdybos komiteto posėdį Graikijos valdžios institucijos pakartojo savo prašymą Komisijai
atsižvelgti į patikslintus duomenis. Komisija žodžiu atmetė Graikijos valdžios institucijų prašymą, nurodžiusi, kad patikslinti
duomenys pateikti per vėlai.
10      2006 m. spalio 4 d. Komisija priėmė [ginčijamą] sprendimą. Tą pačią dieną Komisijos atstovas susitiko su Graikijos valdžios
institucijų atstovais, kuriems paaiškino, kad dėl terminų nebuvo įmanoma tenkinti jų prašymą atsižvelgti į 2006 m. rugsėjo
22 d. pateiktus patikslintus duomenis.
11      2006 m. spalio 16 d. Graikijos valdžios institucijos išsiuntė Komisijai laišką, prašydamos iš dalies pakeisti [ginčijamo]
sprendimo priedą. Komisija netenkino šio prašymo.“

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
2006 m. lapkričio 30 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Graikijos Respublika pareiškė ieškinį
dėl ginčijamo sprendimo dalies, susijusios su pagalbos suteikimu vynuogynams Graikijoje perplanuoti ir pertvarkyti, kad būtų
atsižvelgta į 2006 m. rugsėjo 22 d. Komisijai pateiktus pataisytus duomenis ir jai būtų paskirstytos atitinkamos lėšos, panaikinimo
ar pakeitimo.
Grįsdama savo ieškinį Pirmosios instancijos teismui Graikijos Respublika nurodė penkis pagrindus, susijusius atitinkamai su
Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje numatyto termino orientaciniu pobūdžiu, lojalaus bendradarbiavimo principo
pažeidimu, sąžiningumo ir gero administravimo principų pažeidimu, proporcingumo principo pažeidimu ir veiksmingumo principo
pažeidimu.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas atmetė šį ieškinį.
Kalbant apie pirmąjį pagrindą, pažymėtina, jog Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 25 punkte nusprendė, kad
iš Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalies formuluotės ir jį sudarančių nuostatų bendros struktūros bei tikslo aiškiai
matyti, kad šiame straipsnyje numatytas terminas yra imperatyvus.
Šiuo aspektu jis visų pirma po jo einančiame sprendimo punkte pažymėjo, kad žodžių „galutinis terminas“ pridėjimas nebūtinas
siekiant padaryti nustatytą terminą privalomą.
Toliau Pirmosios instancijos teismas konstatavo, kad tai, jog trijose Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalies formuluotės
kalbinės versijose nurodyta, jog valstybės narės „ne vėliau kaip“ kiekvienų metų liepos 10 d. išsiunčia Komisijai šioje nuostatoje
nurodytus duomenis, nesuteikia kitokios prasmės nei likusios kalbinės versijos.
Be to, jis nurodė, kad šio termino imperatyvų pobūdį patvirtina šio termino buvimas vynuogynų perplanavimo ir pertvarkymo
sistemoje bei tikslas, kurio siekiama išlaidų ir susijusio ploto ataskaita, numatyta Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio
1 dalyje, kuriai šis terminas nurodytas vykdant šią sistemą.
Šiuo aspektu Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 29 punkte konstatavo, kad Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio
1 dalyje numatyto termino tikslas yra leisti veiksmingai taikyti asignavimus, numatytus Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio
1 ir 2 dalyse, todėl datos, iki kurios valstybės narės privalo kasmet pateikti Komisijai informaciją, reikia laikytis siekiant,
kad orientaciniai finansiniai asignavimai, numatyti Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalyje, būtų pritaikyti, be kita
ko, atsižvelgiant į faktines išlaidas, kaip tai nurodyta šio reglamento 14 straipsnio 1 ir 2 dalyse.
Skundžiamo sprendimo 30–32 punktuose jis taip pat pažymėjo, kad liepos 10 d. data, kuri yra susijusi su tų pačių metų spalio
15 d., buvo nustatyta tam, kad prireikus Komisijai būtų laiko iki finansinių metų pabaigos priimti ir paskelbti sprendimą,
nustatantį galutinius finansinius asignavimus, numatytus Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio 2 dalyje.
Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 33–35 punktuose nusprendė, kad norint leisti valstybėms narėms atlikti
paskutinius mokėjimus, susijusius su deklaruotomis išlaidomis remiantis Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalimi, prieš
pasibaigiant einamiesiems finansiniams metams ir gauti jų kompensavimą iš Komisijos prieš pasibaigiant biudžetiniams metams
pagal numatytas biudžeto eilutes šiems finansiniams metams, nagrinėjamų nuostatų veiksmingumas reikalauja, kad sprendimas,
kuriuo nustatomi galutiniai finansiniai asignavimai valstybėms narėms už finansinius metus, būtų priimtas iki jiems pasibaigiant,
t. y. iki spalio 15 dienos.
Toliau Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 39 punkte nusprendė, kad iš Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio
2 dalies negalima daryti jokios išvados dėl termino, numatyto šio straipsnio 1 dalyje, privalomumo ar neprivalomumo, nes 2 dalis
susijusi su pasekmėmis, kylančiomis dėl to, kad suinteresuotoji valstybė narė Komisijai galbūt pateikė neišsamius duomenis,
arba dėl to, kad ta pati valstybė nesilaikė šiam pateikimui nustatyto termino.
Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 41 punkte atmetė Graikijos Respublikos argumentą, kad Reglamento
Nr. 1227/2000 17 straipsnio 1 dalyje patvirtinamas numatyto termino orientacinis pobūdis tiek, kiek joje numatytas principas,
pagal kurį Komisija privalo finansuoti faktiškai valstybių narių patirtas išlaidas ir kuriuo reikalaujama suteikti valstybėms
narėms galimybę ištaisyti savo klaidas po kiekvienų metų liepos 10 dienos. Šiuo aspektu Pirmosios instancijos teismas, pažymėjęs,
kad Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnio 1 dalis susijusi su faktiškai patirtų ir patvirtintų išlaidų, deklaruotų už atitinkamus
finansinius metus, finansavimu, o ne tik su faktiškai patirtų išlaidų finansavimu, nurodė, kad šis argumentas nereikšmingas,
nes jis grindžiamas neišsamiu šios nuostatos citavimu.
Skundžiamo sprendimo 50–60 punktuose Pirmosios instancijos teismas atmetė antrąjį ir trečiąjį ieškinio pagrindus, kuriais
Graikijos Respublika iš esmės tvirtino, kad tariamas jos Komisijai pateiktų duomenų prieš pasibaigiant terminui, numatytam
Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje, klaidingumas yra akivaizdus ir kad todėl pagal lojalaus bendradarbiavimo,
sąžiningumo ir gero administravimo principus Komisija privalėjo atsižvelgti į pasibaigus šiam terminui pateiktus pataisytus
duomenis.
Konstatavęs, kad Graikijos institucijų Komisijai 2006 m. liepos 10 d. pateiktų duomenų klaidingumas nebuvo visiškai akivaizdus,
Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 57 punkte iš to padarė išvadą, kad Graikijos Respublikos argumentai grindžiami
faktiškai klaidinga prielaida.
Be to, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 58 punkte nusprendė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalyje nustatyto termino imperatyvų pobūdį, valstybė narė neturi teisės reikalauti Komisijos atsižvelgti į
duomenis, pateiktus pasibaigus šiam terminui. Toliau šio sprendimo 59 punkte jis patikslino, kad nors atsižvelgimas į pavėluotai
valstybės narės pateiktus duomenis negali būti absoliučiai atmestas, Komisija gali atsisakyti atsižvelgti į tokius duomenis,
jei tai gali sutrukdyti laiku priimti sprendimą, kuriuo valstybėms narėms nustatomi galutiniai finansiniai asignavimai už
atitinkamus finansinius metus. Iš to Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad Komisija, nusprendusi neatsižvelgti
į pataisytus duomenis, nepažeidė nurodytų principų, nes Graikijos Respublika juos pateikė tik 2006 m. rugsėjo 22 d., t. y.
praėjus daugiau kaip dviem mėnesiams po pirminio tariamai klaidingų duomenų pateikimo ir tik likus trims savaitėms iki paskutinės
sprendimo priėmimo dienos – 2006 m. spalio 15 dienos.
Pirmosios instancijos teismas taip pat atmetė ketvirtą Graikijos Respublikos nurodytą pagrindą, susijusį su proporcingumo
principo pažeidimu.
Jis skundžiamo sprendimo 66 punkte visų pirma konstatavo, jog, priešingai Graikijos Respublikos argumentui, kad Komisija pažeidė
proporcingumo principą tiek, kiek jai kartu taikant Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalį ir 17 straipsnio 4 dalį
ir pažeidžiant
non bis in idem
principą buvo skirta dviguba sankcija, iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Komisija jai taikė minėto reglamento 16 straipsnio
2 dalį.
Toliau Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 69–75 punktuose atmetė Graikijos Respublikos argumentą, kad Komisija,
paskyrusi jai neproporcingą sankciją, palyginti su Graikijos institucijų technine klaida, pažeidė proporcingumo principą.
Pirmosios instancijos teismas taip pat atmetė penktąjį pagrindą, susijusį su veiksmingumo principo pažeidimu.
Priminęs, kad imperatyvų terminą reikia nurodyti tam, kad Komisija galėtų priimti sprendimą, nustatantį galutinius finansinius
asignavimus valstybėms narėms prieš pasibaigiant atitinkamiems finansiniams metams, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo
sprendimo 79 punkte iš to padarė išvadą, kad Reglamento Nr. 1493/1999 11, 13 ir 14 straipsnių bei Reglamento Nr. 1227/2000
16 ir 17 straipsnių veiksmingumui neprieštarauja imperatyvaus termino taikymas ir atsisakymas atsižvelgti į valstybės narės
duomenis, pateiktus po šio termino, net jei to pasekmė yra atitinkamai valstybei narei suteiktos pagalbos sumažinimas.

Šalių reikalavimai
Graikijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–        pripažinti apeliacinį skundą priimtinu,
–        panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        patenkinti ieškinyje nurodytus reikalavimus,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas, patirtas tiek apeliaciniame procese, tiek Pirmosios instancijos teisme.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą kaip nepriimtiną ir nepagrįstą,
–        priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą Graikijos Respublika nurodo tris pagrindus, susijusius atitinkamai su klaidingu Reglamento
Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 ir 2 dalių bei 17 straipsnio aiškinimu, su Pirmosios instancijos teismo kelių bendrųjų teisės
principų reikšmės nepripažinimu ir prieštaringu motyvavimu.

Dėl pirmojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su klaidingu Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 ir 2 dalių bei 17 straipsnio
aiškinimu
Šalių argumentai
Graikijos Respublika kaltina Pirmosios instancijos teismą klaidingai aiškinus Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 ir
2 dalis bei 17 straipsnį, kuriuos aiškinant kartu, priešingai nei konstatavo Pirmosios instancijos teismas, darytina išvada,
kad minėto 16 straipsnio 1 dalyje numatytas terminas yra orientacinis.
Šio termino orientacinis pobūdis pirmiausia išplaukia iš Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalies. Šiuo klausimu Graikijos
Respublika tvirtina, kad iš šios nuostatos formuluotės matyti, kad neišsamios arba pasibaigus terminui informacijos perdavimas
sukelia tik laikinai arba nustatytu dydžiu išankstinių apmokėjimų sumažinimą. Šios valstybės narės teigimu, iš to darytina
išvada, kad ši sankcija gali būti numatyta
a posteriori
, jei suinteresuota valstybė narė papildė ar perdavė informaciją prieš priimant sprendimą, nustatantį valstybėms narėms skirtus
galutinius finansinius asignavimus, todėl jai nebus paskirta jokia sankcija ar sumų, į kurias ji turi teisę, sumažinimas.
Graikijos Respublikos teigimu, nesuvokiama, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas valstybių narių, kurios pateikia klaidingą informaciją
laiku, atžvilgiu priėmė griežtesnę nuostatą nei ta, kuri taikoma toms valstybėms narėms, kurios nepateikė jokios informacijos
arba kurios pateikė neišsamią informaciją.
Nagrinėjamo termino orientacinis pobūdis taip pat išplaukia iš Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnio 1 dalies formuluotės,
pagal kurią finansuojamos faktiškai panaudotos, o ne patvirtintos ir deklaruotos, kaip tvirtina Pirmosios instancijos teismas,
lėšos. Iš to Graikijos Respublika daro išvadą dėl galimybės valstybėms narėms pataisyti akivaizdžias klaidas, ir tai jos gali
padaryti po liepos 10 dienos.
Be to, ji tvirtina, jog tai, kad Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalies versijoje graikų kalba nėra žodžių „ne vėliau
kaip“, kurie yra kitose kalbinėse versijose, patvirtina šioje nuostatoje numatyto termino orientacinį pobūdį.
Tai, kad pati Komisija pripažįsta priėmusi perduotą informaciją pasibaigus šiam terminui, tai tik patvirtina.
Komisija tvirtina, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes juo tik pakartojami pirmojoje instancijoje
nurodyti argumentai.
Ypač ji tvirtina, kad Graikijos Respublikos argumentas, jog Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje numatyto termino
orientacinis pobūdis patvirtintas to paties reglamento 17 straipsnio 1 dalyje, turi būti pripažintas nepriimtinu, nes juo
siekiama, kad būtų peržiūrėtos faktinės aplinkybės.
Be to, Komisija tvirtina, kad iš Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalies negali būti daroma išvada, jog šio straipsnio
1 dalyje numatytas terminas yra orientacinio pobūdžio, nes šių nuostatų vaidmuo ir tikslai yra skirtingi. Todėl 2 dalis taikoma
tik kai pateikiama neišsami informacija arba pavėluotai, o to nėra nagrinėjamu atveju.
Kalbant apie Graikijos Respublikos argumentą dėl žodžių „ne vėliau kaip“ nebuvimo Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalies
versijoje graikų kalba, pažymėtina, jog Komisija tvirtina, kad jis yra nepriimtinas, nes juo siekiama, kad būtų iš naujo išnagrinėtas
Pirmosios instancijos teismui pateiktas ieškinys. Dėl esmės ji tvirtina, kad šių žodžių nebuvimas versijoje graikų kalba nėra
pagrindinis aiškinimo elementas siekiant įvertinti ginčijamo termino pobūdį ir kad bet kuriuo atveju tai neįrodo, jog šis
terminas yra orientacinis.
Galiausiai, atsakydama į argumentą, jog Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje numatyto termino orientacinis pobūdį
patvirtina tai, kad Komisija pripažino priėmusi pavėluotai pateiktą informaciją, ji tvirtina, jog Pirmosios instancijos teismas
teisingai nusprendė, kad valstybė narė negali reikalauti, jog būtų atsižvelgta į duomenis, pateiktus pasibaigus terminui,
ir kad Komisija gali atmesti tokį prašymą tuo atveju, jei sprendimo, nustatančio galutinius finansinius asignavimus valstybėms
narėms, priėmimas laiku būtų neįmanomas.
Teisingumo Teismo vertinimas
–       Dėl priimtinumo
Žinoma, pagal nusistovėjusią teismo praktiką iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, Teisingumo Teismo statuto
58 straipsnio pirmos pastraipos ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, kad apeliaciniame
skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai
pagrindžiantys šį prašymą. Todėl apeliacinis skundas, kuris tik pakartoja ar pažodžiui atpasakoja Pirmosios instancijos teisme
pateiktus ieškinio pagrindus bei argumentus, neatitinka iš šių nuostatų kylančių pagrindimo reikalavimų (žr., be kita ko,
2009 m. rugsėjo 24 d. Sprendimo
Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑0000, 131 punktą).
Tačiau jeigu apeliantas ginčija tai, kaip Pirmosios instancijos teismas išaiškino ar taikė Bendrijos teisę, pirmojoje instancijoje
nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo keliami per apeliacinį procesą. Iš tikrųjų, jeigu apeliantas negalėtų grįsti
savo skundo Pirmosios instancijos teisme pateiktais ieškinio pagrindais ir argumentais, apeliacinis procesas netektų dalies
prasmės (2009 m. balandžio 23 d. Sprendimo
AEPI prieš Komisiją
, C‑425/07 P, Rink. p. I‑3205, 24 punktas).
Pirmuoju Graikijos Respublikos nurodytu pagrindu būtent siekiama kvestionuoti Pirmosios instancijos teismo pateiktą Reglamento
Nr. 1227/2000 16 ir 17 straipsnių aiškinimą. Todėl reikia pripažinti jį priimtinu.
–       Dėl esmės
Daugumoje Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalies kalbinių versijų numatyta, kad valstybės narės „ne vėliau kaip“
kiekvienų metų liepos 10 d. išsiunčia Komisijai šioje nuostatoje nurodytą informaciją.
Nekyla jokių abejonių, kad tokia formuluote minėtam terminui suteikiamas imperatyvus pobūdis. Tai, kad trijose kalbinėse versijose,
tarp jų ir versijoje graikų kalba, numatyta, kad valstybės narės pateikia minėtą informaciją Komisijai „ne vėliau kaip“ kiekvienų
metų liepos 10 d., nesuteikia šiam straipsniui kitokios reikšmės, palyginti su kitomis kalbinėmis versijomis.
Tokį aiškinimą patvirtina tiek Reglamento Nr. 1227/2000 struktūra, tiek šio reglamento 16 straipsnio 1 dalies tikslas.
Visų pirma reikia konstatuoti, kad Graikijos Respublikos argumentas, jog šioje nuostatoje numatyto termino orientacinį pobūdį
lemia Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalis, grindžiamas klaidinga prielaida, kad šia nuostata apimamas ir atvejis,
kai valstybė narė nepateikia Komisijai ataskaitos pagal minėto reglamento 16 straipsnio 1 dalį, nors iš jos formuluotės aiškiai
matyti, kad ja apimamos tik neišsamios ataskaitos, kurios nebuvo papildytos iki kiekvienų metų liepos 10 dienos.
Pagal Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalį, jei informacija, kurią valstybė narė pagal minėto 16 straipsnio 1 dalį
turi pateikti Komisijai, nėra išsami, arba nesilaikoma nustatyto galutinio termino, Komisija sumažina žemės ūkio išlaidų sąskaitos
įrašų išankstinį apmokėjimą.
Iš to darytina išvada, kad šiuo aspektu Graikijos Respublikos argumentui neturi būti pritarta.
Be to, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalis susijusi su žemės ūkio išlaidų sąskaitų išankstiniu
apmokėjimu pagal Reglamento Nr. 1258/1999 5 straipsnio 1 dalį, bet ne su galutiniais finansiniais asignavimais.
Pagal šį straipsnį finansinius išteklius, reikalingus šio reglamento 2 ir 3 straipsniuose nurodytoms išlaidoms padengti, Komisija
skiria valstybėms narėms išankstiniais mokėjimais ataskaitinio laikotarpio išlaidoms apmokėti. Pagal to paties reglamento
7 straipsnio 2 dalį Komisija priima sprendimus dėl mėnesinių išankstinių mokėjimų išlaidoms, kurias padarė akredituotos mokėjimo
agentūros, padengti. Šie avansai valstybėms narėms atliekami ne vėliau kaip antro mėnesio, einančio po to, kurį buvo padarytos
išlaidos, trečią darbo dieną.
Būtent tokiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad kai informacija, kurią valstybė
narė pagal to paties straipsnio 1 dalį turi atsiųsti Komisijai, nėra išsami, arba nesilaikoma nustatyto galutinio termino,
Komisija laikinai arba nustatytu dydžiu sumažina žemės ūkio išlaidų sąskaitos įrašų išankstinį apmokėjimą.
Todėl Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 2 dalimi konkrečiai siekiama paskatinti valstybes nares laikytis minėto straipsnio
1 dalyje numatytos pareigos pateikti ataskaitą.
Antra, negalima pritarti Graikijos Respublikos argumentui, kad Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnio 1 dalies formuluotė
patvirtina šio reglamento 16 straipsnio 1 dalyje numatyto termino orientacinį pobūdį.
Pagal šį straipsnį faktiškai panaudotos, patvirtintos ir deklaruotos lėšos finansuojamos neviršijant dydžių, apie kuriuos
pagal to paties reglamento 16 straipsnio 1 dalį pranešta Komisijai.
Priešingai nei tvirtina Graikijos Respublika, niekas šios nuostatos formuluotėje neparodo, kad Komisija privalo remtis realiais
duomenimis ir todėl atsižvelgti į valstybių narių pateiktus pataisymus pasibaigus Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje
numatytam terminui.
Tačiau iš šio reglamento 17 straipsnio 4 dalies aiškiai matyti, kad, nepaisant šio straipsnio 1 dalies, tuo atveju, kai pagal
šio reglamento 16 straipsnio 1 dalies a punktą nurodytas bendras plotas yra mažesnis už hektarų skaičių, nurodytą pagal Reglamento
Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalį finansiniais metais valstybei narei skirtuose asignavimuose, taikoma bauda.
Iš to darytina išvada, kad, priešingai nei tvirtina Graikijos Respublika, Komisija, priimdama sprendimą, nustatantį galutinius
finansinius asignavimus, privalo remtis ne faktiniu bendru plotu, bet tik tuo, apie kurį jai buvo pranešta per terminą, nustatytą
Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje.
Trečia, iš tikslo, kurio siekiama Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje numatyta ataskaita, matyti, kad liepos 10 d.
data skirta tam, kad Komisija galėtų laiku priimti sprendimą, nustatantį galutinius valstybėms narėms suteikiamus finansinius
asignavimus, todėl priimdama minėtą sprendimą ji neprivalo remtis pakeistais duomenimis, pateiktais pasibaigus šiai datai.
Šioje vietoje reikia priminti, kad Komisija, taikydama Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio 1 dalį, pirmąją dalį asignavimų
valstybėms narėms kiekvienais metais nustato remdamasi objektyviais kriterijais ir atsižvelgdama į konkrečią padėtį bei poreikius
ir pastangas, kurių reikės atsižvelgiant į schemos tikslą. Pagal šio straipsnio 2 dalį pradiniai asignavimai antruoju etapu
pritaikomi atsižvelgiant į faktines išlaidas ir valstybių narių pateiktas patikslintas prognozuotas išlaidas, atsižvelgiant
į schemos tikslą ir turimas lėšas.
Atsižvelgiant į tai pareiga, numatyta Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje, skirta tam, kad Komisija, remdamasi
Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio 2 dalimi, galėtų turėti reikalingą informaciją galutinai nustatyti finansinius asignavimus.
Tik siauras termino, numatyto Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje, aiškinimas leidžia užtikrinti, kad valstybėms
narėms skirti finansiniai asignavimai, kurie iš pradžių suteikiami tik laikinai remiantis Reglamento Nr. 1493/1999 14 straipsnio
1 dalimi, gali būti Komisijos pritaikyti laiku atsižvelgiant į faktines išlaidas.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad, pirma, pagal Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnio 8 dalį, nuorodos į atitinkamus finansinius
metus nurodo mokėjimus, kuriuos valstybės narės faktiškai atliko nuo spalio 16 d. iki kitų metų spalio 15 dienos, ir, antra,
kad, remiantis Reglamento Nr. 1258/1999 7 straipsnio 2 dalimi, Komisija priima sprendimus dėl mėnesinių išankstinių mokėjimų
išlaidoms, kurias padarė akredituotos mokėjimo agentūros, padengti. Spalio mėnesio išlaidos priskiriamos spaliui, jeigu jos
buvo padarytos spalio 1–15 d., ir lapkričiui, – jeigu jos buvo padarytos spalio 16–31 d. Šie išankstiniai mokėjimai valstybėms
narėms atliekami ne vėliau kaip antro mėnesio, einančio po to, kurį buvo padarytos išlaidos, trečią darbo dieną.
Šiomis aplinkybėmis svarbu, siekiant sudaryti galimybes valstybėms narėms atlikti prieš pasibaigiant einamiesiems finansiniams
metams paskutinius mokėjimus, susijusius su deklaruotomis išlaidomis remiantis Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalimi,
ir susigrąžinti juos iš Komisijos prieš pasibaigiant biudžetiniams metams pagal turimas biudžeto eilutes tiems finansiniams
metams, kad sprendimas, nustatantis galutinius finansinius asignavimus valstybėms narėms atitinkamais finansiniais metais,
būtų priimtas prieš jiems pasibaigiant, t. y. prieš spalio 15 dieną.
Tam, kad Komisija galėtų priimti ir paskelbti sprendimą, nustatantį minėtus galutinius finansinius asignavimus prieš šią datą,
svarbu, atsižvelgiant į jai nustatytus procedūrinius suvaržymus, kad ji turėtų informaciją apie visas valstybes nares nė vėliau
kaip atitinkamų metų liepos 10 dieną.
Šiuo aspektu reikia priminti, kad, kaip išplaukia ir iš Reglamento Nr. 1227/2000 17 straipsnio 3 dalies, atmetamas bet koks
pakeitimas, atsietas nuo valstybei narei suteiktų finansinių asignavimų. Pagal šią nuostatą vėlesni prašymai finansuoti einamųjų
metų išlaidas, numatytas šio reglamento 16 straipsnio 1 dalies c punkte, gali būti priimti tik jei lieka lėšų iš bendros sumos,
skirtos valstybėms narėms, atėmus visas sumas, apie kurias pranešė visos valstybės narės laikydamosi Reglamento Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalies a punkto, ir pagal šios nuostatos b punktą deklaruotas sumas.
Iš išdėstytų samprotavimų išplaukia, kad Komisija neprivalo priimti duomenų, kurie jai buvo pateikti pasibaigus terminui,
nes tai gali sutrukdyti laiku priimti sprendimą, nustatantį valstybėms narėms suteiktus galutinius finansinius asignavimus.
Šio aiškinimo nekeičia ir tai, jog Komisija pripažino, kad jos atsižvelgimas į pavėluotai pateiktus duomenis negali būti visiškai
atmestas, kai nežymiai viršijamas numatytas terminas ir kai sprendimą, nustatantį valstybėms narėms galutinius finansinius
asignavimus atitinkamais finansiniais metais, galima priimti iki spalio 15 dienos.
Iš visų išdėstytų argumentų darytina išvada, kad pirmasis apeliacinio skundo pagrindas nepagrįstas. Todėl jis turi būti atmestas.

Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su klaidingu kelių bendrųjų teisės principų aiškinimu
Šį pagrindą sudaro dvi dalys.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo pirmos dalies, susijusios su bendrųjų lojalaus bendradarbiavimo, sąžiningumo ir gero
administravimo principų pažeidimu
–       Šalių argumentai
Graikijos Respublika tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija, neatsižvelgdama į Graikijos
institucijų jai pateiktus pataisytus duomenis ir atsižvelgdama į akivaizdžiai klaidingus duomenis, nors ji turėjo pakankamai
laiko įtraukti pataisytus duomenis į savo sprendimą, nepažeidė lojalaus bendradarbiavimo, gero administravimo ir sąžiningumo
principų.
Komisija savo ruožtu tvirtina, kad šį argumentą reikia atmesti kaip nepriimtiną tiek, kiek juo pakartojami argumentai, jau
nurodyti pirmojoje instancijoje, neįrodant, kuo Pirmosios instancijos teismo sprendimas yra klaidingas.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Savo antrojo apeliacinio skundo pagrindo pirma dalimi Graikijos Respublika iš esmės tvirtina, kad lojalaus bendradarbiavimo,
gero administravimo ir sąžiningumo principai privalėjo įpareigoti Komisiją, viena vertus, neatsižvelgti į jai pateiktus akivaizdžiai
klaidingus duomenis ir, antra vertus, atsižvelgti į pataisytus duomenis, nes ji turėjo pakankamai laiko, kurio reikia juos
įtraukti į ginčijamą sprendimą.
Visų pirma reikia pažymėti, kad taip darydama Graikijos Respublika iš esmės siekia užginčyti Pirmosios instancijos teismo
faktinių aplinkybių vertinimą, pateiktą skundžiamo sprendimo 57 ir 59 punktuose. Pirmosios instancijos teismas, viena vertus,
skundžiamo sprendimo 57 punkte konstatavo, kad Graikijos institucijų Komisijai 2006 m. liepos 10 d. pateiktų duomenų klaidingumas
nebuvo visiškai akivaizdus. Kita vertus, 59 punkte jis iš esmės konstatavo, kad kai pataisyti duomenys buvo pateikti Komisijai,
ji nebeturėjo laiko į juos atsižvelgti, siekdama laiku priimti ginčijamą sprendimą.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad, remiantis EB 225 straipsnio 1 dalimi ir Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma
pastraipa, apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais, nes tik Pirmosios instancijos teismas yra kompetentingas
nustatyti ir vertinti turinčius reikšmės bylai faktus bei įrodymus. Todėl faktų ir įrodymų vertinimas, išskyrus kai jie buvo
iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima pateikti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (žr., be kita ko, 2002 m.
rugsėjo 19 d. Sprendimo
DKV prieš VRDT
, C‑104/00 P, Rink. p. I‑7561, 22 punktą; 2006 m. sausio 12 d. Sprendimo
Deutsche SiSi-Werke prieš VRDT
, C‑173/04 P, Rink. p. I‑551, 35 punktą ir 2010 m. balandžio 15 d. Sprendimo
Ralf Schräder prieš OCVV
, C‑38/09 P, Rink. p. I‑0000, 69 punktą).
Šioje byloje Graikijos Respublika neįrodė ir nesirėmė kokiu nors faktinių aplinkybių ar Pirmosios instancijos teismui pateiktų
įrodymų iškraipymu. Todėl reikia atmesti antrojo apeliacinio skundo pagrindo pirmą dalį kaip nepriimtiną.
Dėl antrojo apeliacinio skundo pagrindo antros dalies, susijusios su bendrojo vienodo požiūrio principo pažeidimu
–       Šalių argumentai
Antrojo apeliacinio skundo pagrindo antra dalimi Graikijos Respublika tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai
nusprendė, jog Komisija, atsisakiusi atsižvelgti į pataisytus duomenis, kurie jai buvo pateikti pavėluotai, nepažeidė bendrojo
vienodo požiūrio principo.
Šios valstybės narės teigimu, Komisijos elgesys prieštarauja vienodo požiūrio į valstybes nares principui, nes ši institucija
nepagrįstai pripažįsta duomenis, pateiktus kitų valstybių narių pasibaigus terminui.
Komisija savo ruožtu tvirtina, kad šį argumentą reikia atmesti kaip nepriimtiną, nes jis pirmą kartą buvo nurodytas apeliaciniame
procese ir jame nenurodomos esminės teisinės ir faktinės aplinkybės, kuriomis šis kaltinimas yra grindžiamas. Papildomai ji
tvirtina, kad šis argumentas yra nepagrįstas.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismo praktika leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą nurodyti
pagrindą, kuris nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio kompetencija
apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Pirmosios instancijos teismas.
Apeliaciniame procese Teisingumo Teismas turi kompetenciją tik ištirti pirmojoje instancijoje nagrinėtų pagrindų teisinius
vertinimus (šiuo klausimu žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo
Komisija prieš Brazzelli Lualdi ir kt.
, C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 58 ir 59 punktus; 2000 m. kovo 30 d. Sprendimo
VBA prieš VGB ir kt.
, C‑266/97 P, Rink. p. I‑2135, 79 punktą; 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Henkel prieš VRDT
, C‑456/01 P ir C‑457/01 P, Rink. p. I‑5089, 50 punktą ir 2008 m. gruodžio 18 d. Sprendimo
Les Éditions Albert René prieš VRDT
, C‑16/06 P, Rink. p. I‑10053, 126 punktą).
Todėl reikia konstatuoti, kad Graikijos Respublikos kaltinimas, jog Komisija, priėmusi kitų valstybių narių pasibaigus terminui
pateiktus duomenis, nesilaikė vienodo požiūrio principo, nebuvo nurodytas Pirmosios instancijos teismui.
Šiomis aplinkybėmis reikia atmesti antrojo apeliacinio skundo pagrindo antrą dalį kaip nepriimtiną.
Todėl reikia atmesti visą antrąjį apeliacinio skundo pagrindą kaip nepriimtiną.

Dėl trečiojo apeliacinio skundo pagrindo, susijusio su prieštaringu motyvavimu
Šalių argumentai
Graikijos Respublika tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas prieštarauja sau tvirtindamas, viena vertus, skundžiamo sprendimo
25, 36 ir 43 punktuose, kad Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje numatytas terminas yra imperatyvus, ir laikydamas,
kita vertus, minėto sprendimo 59 punkte, kad į pavėluotai Komisijai pateiktus duomenis ši galėjo atsižvelgti, jei terminas
buvo praleistas nežymiai ir jei tai netrukdė priimti sprendimo, nustatančio valstybėms narėms suteikiamus galutinius finansinius
asignavimus.
Komisijos teigimu, skundžiamo sprendimo motyvavimas nėra prieštaringas, bet grindžiamas viena ir ta pačia logika, t. y. tinkamu
teisės aktų taikymu ir kartu lojalaus bendradarbiavimo su atitinkama valstybe principo laikymusi.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką klausimas, ar Pirmosios instancijos teismo sprendimo
motyvavimas yra prieštaringas, ar nepakankamas, yra teisės klausimas ir gali būti keliamas paduodant apeliacinį skundą (žr.,
be kita ko, 2008 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
FIAMM ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją
, C‑120/06 P ir C‑121/06 P, Rink. p. I‑6513, 90 punktą bei 2009 m. liepos 16 d. Sprendimo
Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland prieš Komisiją,
C‑385/07 P, Rink. p. I‑0000, 71 punktą).
Šioje byloje Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 25, 36 ir 43 punktuose patvirtino, kad Reglamento Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalyje numatytas terminas yra imperatyvus.
Graikijos Respublika tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismas prieštarauja sau, skundžiamo sprendimo 59 punkte teigdamas,
kad negalima visiškai atmesti atsižvelgimo į valstybės narės Komisijai pavėluotai pateiktus duomenis pagal Reglamento Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalį.
Tačiau šiam argumentui negalima pritarti.
Reikia pažymėti, jog skundžiamo sprendimo 31 ir 32 punktuose Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad Reglamento Nr. 1227/2000
16 straipsnio 1 dalyje numatyta liepos 10 d. data buvo nustatyta tam, kad Komisija turėtų laiko iki spalio 15 d. priimti ir
paskelbti sprendimą, nustatantį galutinius finansinius asignavimus. Šis teismas skundžiamo sprendimo 43 punkte taip pat nurodė,
kad šis terminas valstybėms narėms yra imperatyvus ta prasme, kad jos neturi teisės reikalauti, jog Komisija atsižvelgtų į
duomenis, kurie jai buvo pateikti pasibaigus minėtam terminui.
Todėl Pirmosios instancijos teismas neprieštaravo sau ir skundžiamo sprendimo 59 punkte galėjo tvirtinti, kad atsižvelgimas
į pasibaigus terminui pateiktus duomenis yra galimas, tik jei terminas praleistas nežymiai ir jei tai nedaro kliūčių priimti
sprendimą, nustatantį galutinius finansinius asignavimus valstybėms narėms atitinkamais finansiniais metais. Nors valstybės
turi pareigą ne vėliau kaip iki kiekvienų metų liepos 10 d. pateikti Komisijai Reglamento Nr. 1227/2000 16 straipsnio 1 dalyje
nurodytus duomenis, Komisija savo ruožtu turi galimybę atsižvelgti į duomenis, kurie jai buvo pateikti po šios datos, tam,
kad iš galutinio sprendimo nebūtų pašalintos valstybės narės, kurios praleido šį terminą tik kelias dienas.
Todėl Graikijos Respublikos nurodytas motyvų prieštaringumas neturėtų būti laikomas pagrįstu. Taigi reikia atmesti trečiąjį
apeliacinio skundo pagrindą.
Iš visų išdėstytų argumentų darytina išvada, kad nereikia pritarti nė vienam Graikijos Respublikos pagrindui, nurodytam grindžiant
savo apeliacinį skundą, ir todėl jis gali būti tik atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį,
pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi Komisija reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas iš Graikijos Respublikos ir ši bylą pralaimėjo, ji turi padengti
bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
Proceso kalba: graikų.