CELEX: 62009CJ0225
Asianajajan ammatin harjoittamista koskevat unionin säännöt
Direktiivi 98/5/EY
Direktiivin 8 artikla
Eturistiriitojen ehkäiseminen
Kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään samanaikainen asianajajan ammatin harjoittaminen ja osa-aikainen virkamiehen palvelussuhde
Poistaminen asianajajarekisteristä

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan, EY 4, EY 10, EY 81 ja EY 98 artiklan, asianajajien palvelujen
tarjoamisen vapauden tehokkaan käyttämisen helpottamisesta 22.3.1977 annetun neuvoston direktiivin 77/249/ETY (EYVL L 78,
s. 17), asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamisesta muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ammatillinen pätevyys
on hankittu 16.2.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/5/EY (EYVL L 77, s. 36) sekä luottamuksensuojan
ja saavutettujen oikeuksien kunnioittamisen yleisten periaatteiden tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Edyta Joanna Jakubowska ja Alessandro Maneggia ja joka koskee vahingonkorvausvaatimusta,
jota koskeva menettely on vireillä Giudice di pace di Cortonassa (Cortonan rauhantuomari), jonka menettelyn aikana Jakubowskan
edustajina toimineet asianajajat poistettiin Ordine degli Avvocati di Perugian (Perugian asianajajayhteisö) asianajajarekisteristä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivi 77/249
Direktiivin 77/249 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan jäljempänä säädetyin rajoituksin ja ehdoin asianajajien toimintaan, jota harjoitetaan palveluja
tarjoamalla.”
Tämän saman direktiivin 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltio voi kieltää julkiseen tai yksityiseen yritykseen palvelussuhteessa olevia asianajajia harjoittamasta tuon yrityksen
edustamiseen oikeudenkäynnissä liittyvää toimintaa, mikäli tuosta valtiosta olevat asianajajat eivät saa harjoittaa tällaista
toimintaa.”
Kun otetaan huomioon kyseisen 6 artiklan eri kieliversiot, ja jotta varmistettaisiin, että kaikilla näillä versioilla on sama
ulottuvuus, tämän artiklan italiankielisessä versiossa olevia termejä ”ente pubblico o privato” on tulkittava siten, että
niissä viitataan julkisen tai yksityisen yrityksen käsitteeseen (impresa pubblica o privata).
Direktiivi 98/5
Direktiivin 98/5 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Asianajajan, joka haluaa harjoittaa ammattiaan muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa hän on hankkinut ammatillisen pätevyytensä,
on kirjoittauduttava kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pitämään luetteloon.
2.      Vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen on merkittävä asianajaja luetteloon saatuaan nähtäväkseen todistuksen
siitä, että asianajaja on merkitty sen jäsenvaltion, josta hän on peräisin, toimivaltaisen viranomaisen pitämään luetteloon.
– –
– –”
Tämän saman direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Riippumatta ammatillisista ja ammattieettisistä säännöistä, joita asianajajaan sovelletaan siinä jäsenvaltiossa, josta hän
on peräisin, asianajajan on harjoittaessaan ammattiaan alkuperäistä ammattinimikettään käyttäen kaikessa vastaanottavan jäsenvaltion
alueella harjoittamassaan toiminnassa noudatettava niitä vastaanottavan jäsenvaltion ammatillisia ja ammattieettisiä sääntöjä,
joita sovelletaan vastaanottavan jäsenvaltion asianmukaista ammattinimikettä käyttäviin asianajajiin.”
Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos asianajaja, joka harjoittaa ammattiaan alkuperäistä ammattinimikettään käyttäen, rikkoo niitä velvoitteita, jotka ovat
voimassa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, sovelletaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevia menettelytapasääntöjä,
seuraamuksia ja muutoksenhakukeinoja.”
Direktiivin 98/5 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Asianajaja, joka on merkitty luetteloon vastaanottavassa jäsenvaltiossa alkuperäisellä ammattinimikkeellään, voi harjoittaa
asianajajan ammattia toisen asianajajan, asianajajien muodostaman yhtymän tai yhteisön taikka julkisen tai yksityisen yrityksen
palkkaamana samassa laajuudessa kuin vastaanottava jäsenvaltio sen sallii niille asianajajille, jotka on merkitty luetteloon
vastaanottavan jäsenvaltion ammattinimikkeellä.”
Kun otetaan huomioon kyseisen 8 artiklan eri kieliversiot ja jotta varmistettaisiin, että kaikilla näillä versioilla on sama
ulottuvuus, tämän artiklan italiankielisessä versiossa olevia termejä ”ente pubblico o privato” on tulkittava siten, että
niissä viitataan julkisen tai yksityisen yrityksen käsitteeseen (impresa pubblica o privata).

Kansallinen säännöstö
”Avvocaton” ja ”procuratore legalen” ammattien sääntelystä 27.11.1933 annetun asetuksen nro 1578 (ordinamento delle professioni
di avvocato e procuratore legale; GURI nro 281, 5.12.1933), joka on siihen tehtyjen muutosten jälkeen muunnettu laiksi 22.1.1934
annetulla lailla nro 36 (GURI nro 24, 30.1.1935), 3 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”[Muun muassa asianajajan ammatin harjoittaminen] on ristiriidassa sellaisissa palvelussuhteissa tai viroissa toimimisen kanssa,
jotka rahoitetaan valtion, maakuntien, kuntien – – ja yleensä minkä hyvänsä sellaisen viranomaisen tai julkisyhteisön varoista,
jotka ovat valtion, maakuntien ja kuntien määräysvallan tai valvonnan alaisia.”
Julkistalouden järkeistämistoimenpiteistä 23.12.1996 annetun lain nro 662 (misure di razionalizzazione della finanza pubblica;
GURI nro 303, Supplemento ordinario, 28.12.1996), sellaisena kuin se on muutettuna kiireellisistä julkistalouden tervehdyttämistoimenpiteistä
28.3.1997 annetulla asetuksella nro 79 (misure urgenti per il riequilibrio della finanza pubblica), joka on siihen tehtyjen
muutosten jälkeen muunnettu laiksi 28.5.1997 annetulla lailla nro 140 (GURI nro 123, 29.5.1997; jäljempänä laki nro 662/96),
1 §:n 56 ja 56 bis momentissa säädetään seuraavaa:
”56.  Lakien ja asetusten säännöksiä – –, joissa kielletään ammattirekistereihin merkitseminen, ei sovelleta osa-aikaisiin julkishallintojen
virkamiehiin, joiden työaika on enintään 50 prosenttia kokoaikaisesta työstä.
56 bis. Säännökset, joissa kielletään ammattirekistereihin merkitseminen ja 56 momentissa tarkoitettujen henkilöiden ammatin harjoittaminen,
kumotaan. Muut säännökset, jotka koskevat ammattirekistereihin merkitsemisen ja näiden ammattien harjoittamisen edellytyksiä,
ovat edelleen voimassa. Julkishallinto ei voi tarjota työtehtäviä ammattirekistereihin merkityille virkamiehille, jotka harjoittavat
ammatillista toimintaa; nämä virkamiehet eivät voi tarjota oikeudellista apua asioissa, joissa on asianosaisena julkishallinnon
viranomainen.”
Asianajajan ammatin harjoittamista koskevaa yhteensopimattomuutta koskevista säännöistä 25.11.2003 annetun lain nro 339 (norme
in materia di incompatibilità dell’esercizio della professione di avvocato; GURI nro 279, 1.12.2003; jäljempänä laki nro 339/2003),
joka on tullut voimaan 2.12.2003, 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Lain nro [662/96] 1 §:n 56, 56 bis ja 57 momentin säännöksiä ei sovelleta asianajajarekistereihin merkitsemiseen, joiden
osalta jatketaan 27.11.1933 annetulla asetuksella nro 1578, joka on siihen tehtyjen muutosten jälkeen muunnettu laiksi 22.1.1934
annetulla lailla nro 36, tarkoitettujen rajoitusten ja kieltojen soveltamista.”
Saman lain 2 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Ne virkamiehet, jotka on otettu asianajajarekisteriin lain [nro 662/96] voimaantulon jälkeen ja jotka edelleen kuuluvat siihen,
voivat päättää jatkaa palvelussuhteessaan ilmoittamalla asiasta sen ammattiyhteisön hallitukselle, jonka rekisteriin he kuuluvat,
36 kuukauden kuluessa tämän lain voimaantulopäivästä.
Ellei ilmoitusta säädetyn määräajan kuluessa tehdä, asianajajien ammattiyhteisöjen hallitukset poistavat viran puolesta kyseisen
henkilön rekisteristään.
2.      Virkamiehellä on oikeus palata kokopäiväiseen palvelussuhteeseen 1 momentissa tarkoitetussa tapauksessa.
3.      Virkamies voi päättää irtisanoutua palvelussuhteestaan edellä 1 momentissa mainitun 36 kuukauden määräajan kuluessa, jolloin
hän voi edelleen kuulua asianajajien ammattirekisteriin.
4.      Osa-aikaisella virkamiehellä, joka on tässä laissa tarkoitetulla tavalla valinnut asianajajan ammatin harjoittamisen, on viiden
vuoden ajan oikeus päästä takaisin kokopäiväiseen palvelussuhteeseen kolmen kuukauden kuluessa hakemuksensa tekohetkestä,
jos työpaikkoja on vapaina, siihen tehtävään ja yksikköön, jossa hän valinnan tehdessään työskenteli. Tällöin virkaikä säilyy
muuttumattomana koko palvelussuhteen keskeytyksen ajan ja sen karttuminen jatkuu palvelussuhteen jatkumisesta lähtien.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Jakubowska nosti kanteen Maneggiaa vastaan Giudice di pace di Cortonassa ja vaati Maneggiaa maksamaan vahingonkorvauksena
200 euron suuruisen summan, koska tämä oli tahattomasti vaurioittanut Jakubowskan omistamaa autoa.
Jakubowskan edustajina tässä asiassa toimivat asianajajat Mazzolai ja Nardelli, jotka olivat Perugian asianajajaluetteloon
merkittyjä asianajajia. Koska he olivat osa-aikaisessa palvelussuhteessa toimivia virkamiehiä, heihin sovellettiin lain nro
662/96 1 §:n 56 ja 56 bis momenttia.
Lain nro 339/2003 voimaantulon jälkeen ja sen 2 §:n 1 momentissa asetetun määräajan päätyttyä, kun pääasian oikeudenkäynti
oli vireillä ennakkoratkaisupyynnön esittäneessä tuomioistuimessa, Perugian asianajajayhteisön hallitus teki kaksi päätöstä,
joissa kyseiset asianajajat määrättiin poistettavaksi kyseisestä luettelosta.
Jakubowska toimitti kirjelmän, jossa hän vaati, että hänen asianajajilleen myönnetään lupa jatkaa hänen edustamistaan, ja
väitti, että laki nro 339/2003 on EY:n perustamissopimuksen ja luottamuksensuojan sekä saavutettujen oikeuksien kunnioittamisen
yleisten periaatteiden vastainen.
Näin ollen Giudice di pace di Cortona päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [EY] 3 artiklan [1 kohdan] g alakohtaa sekä [EY] 4, [EY] 10, [EY] 81 ja [EY] 98 artiklaa tulkittava siten, että niiden
vastaisena on pidettävä – – lain nro 339/2003 1 ja 2 §:n kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jolla on saatettu uudelleen
voimaan osa-aikaisia virkamiehiä koskeva kielto harjoittaa asianajajan ammattia ja estetty heitä harjoittamasta kyseistä ammattia,
vaikka heillä olisi asianajajan ammatin harjoittamiseen vaadittava pätevyys, säätämällä, että toimivaltaisen asianajajien
ammattiyhteisön hallituksen on määrättävä heidät poistettaviksi asianajajaluettelosta, elleivät kyseiset virkamiehet päätä
irtisanoutua?
2)      Onko [EY] 3 artiklan [1 kohdan] g alakohtaa sekä [EY] 4, [EY] 10 ja [EY] 98 artiklaa tulkittava siten, että niiden vastaisena
on pidettävä – – lain nro 339/2003 1 ja 2 §:n kaltaista kansallista lainsäädäntöä – –?
3)      Onko – – direktiivin 77/249 6 artiklaa – – tulkittava siten, että sen vastaisena on pidettävä – – lain nro 339/2003 1 ja 2
§:n kaltaista kansallista lainsäädäntöä – –, mikäli tällaista kansallista lainsäädäntöä voidaan soveltaa myös palvelussuhteessa
oleviin asianajajiin, jotka harjoittavat asianajotoimintaa palvelujen tarjoamisvapauden perusteella?
4)      Onko – – direktiivin 98/5 8 artiklaa – – tulkittava siten, ettei se koske julkisyhteisöissä osa-aikaisessa palvelussuhteessa
olevia asianajajia?
5)      Onko – – lain nro 339/2003 1 ja 2 §:n kaltaista kansallista lainsäädäntöä, jolla on saatettu uudelleen voimaan osa-aikaisia
virkamiehiä koskeva kielto harjoittaa asianajajan ammattia ja jota sovelletaan myös niihin asianajajiin, jotka oli merkitty
asianajajaluetteloon silloin, kun kyseinen laki – – tuli voimaan, pidettävä [unionin] oikeuden luottamuksensuojan ja saavutettujen
etujen [kunnioittamisen] yleisten periaatteiden vastaisena, kun [kyseisessä] 2 §:ssä säädetään vain lyhyestä ’siirtymäajasta’
[virkamiehen] palvelussuhteen ja ammatinharjoittamisen välillä tehtävää valintaa varten?”
Vastauksena kirjallisiin kysymyksiin, jotka unionin tuomioistuin esitti Jakubowskan oikeudenkäyntiedustajille unionin tuomioistuimen
työjärjestyksen 54 a artiklan mukaisesti, Nardelli toimitti 31.5.2010 päivätyllä kirjeellä Perugian asianajajayhteisön hallituksen
todistuksen, josta käy ilmi, että hän pysyy virallisesti merkittynä tämän yhteisön asianajajaluetteloon, kunnes hänelle annetaan
tiedoksi kansallisen asianajajayhteisön hallituksen päätös, jolla hänen asianajajaluettelosta poistamista koskeva muutoksenhakuvaatimus
on hylätty.
Nardelli ilmoitti unionin tuomioistuimelle samassa kirjeessä, että Mazzolai oli luopunut oikeudenkäyntiedustajan tehtävästään
pääasiassa. Lisäksi hän ilmoitti, että Jakubowska oli valtuuttanut asianajaja Frigessi di Rattalman edustamaan häntä istunnossa
unionin tuomioistuimessa.

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Tutkittavaksi ottaminen
Alustavasti on todettava, että se seikka, että ennakkoratkaisukysymykset eivät millään tavalla liity Jakubowskan Maneggiaa
vastaan nostaman kanteen kohteeseen, ei johda siihen, että ne olisi jätettävä tutkimatta. Ennakkoratkaisukysymyksillä pyritään
nimittäin mahdollistamaan, että ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin voi tarkastella sellaisen kansallisen lainsäädännön
lainmukaisuutta, jonka soveltaminen liittyy pääasian oikeudenkäyntimenettelyyn. Koska tämä menettelyllinen seikka on osa tätä
asiaa, kyseinen tuomioistuin voi tiedustella unionin tuomioistuimelta asian kannalta merkityksellisten unionin oikeussääntöjen
tulkintaa.
Asettamatta kyseenalaiseksi tällaisen ennakkoratkaisupyynnön mahdollisuutta tietyt unionin tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet
hallitukset ja Euroopan komissio ovat kuitenkin esittäneet väitteitä, jotka koskevat Giudice di pace di Cortonan esittämien
kysymysten tutkittavaksi ottamista.
Irlannin ja Itävallan hallitukset korostavat, että kaikki sellaiset pääasian oikeudenkäyntiin liittyvät seikat, jotka koskevat
Jakubowskan oikeudenkäyntiedustajien mahdollisuutta harjoittaa asianajajan ammattiaan, sijoittuvat yhden ainoan jäsenvaltion
alueelle. Unionin oikeutta koskevat ongelmat, joihin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on vedonnut, ovat näiden
hallitusten mukaan selvästi hypoteettisia, ja ennakkoratkaisupyyntö olisi tästä syystä jätettävä tutkimatta.
Unkarin hallituksen mukaan ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen mainitsema Italian lainsäädäntö jää joka tapauksessa
unionin oikeuden asianajajan ammatin harjoittamista koskevien säännösten soveltamisalan ulkopuolelle, koska kyseinen kansallinen
lainsäädäntö koskee virkamiehiä, kun taas direktiivit 77/249 ja 98/5 koskevat itsenäisten asianajajien tai sellaisten asianajajien,
jotka saavat palkkaa toiselta asianajajalta, asianajajien muodostamalta yhtymältä tai yhteisöltä taikka julkiselta tai yksityiseltä
yritykseltä, ammatin harjoittamista.
Komissio puolestaan katsoo, että kolmatta kysymystä on pidettävä hypoteettisena ja että se on siis jätettävä tutkimatta, koska
se koskee asianajajan ammatin harjoittamista palvelujen tarjoamisen perusteella, kun taas pääasiassa kyseessä oleva lainsäädäntö
koskee asianajajan tehtäviin sijoittautumista.
Komissio on tuonut esille myös epäilyjä viidennen kysymyksen tutkittavaksi ottamisesta, kun otetaan huomioon, että Italian
lainsäädäntöä, jonka kannalta unionin yleisten periaatteiden tulkintaa pyydetään, ei ole annettu sellaisten velvoitteiden
noudattamiseksi, joita unionin oikeudesta aiheutuu Italian tasavallalle.
Nämä eri tutkittavaksi ottamista koskevat väitteet huomioon ottaen on muistutettava, että olettamana on, että unionin oikeuteen
liittyvillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. Kansallisen tuomioistuimen esittämä pyyntö voidaan jättää
tutkimatta ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeussäännön tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä kansallisessa
tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka
jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se
voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C-94/04 ja C-202/04, Cipolla
ym., tuomio 5.12.2006, Kok., s. I-11421, 25 kohta sekä  yhdistetyt asiat C-570/07 ja C-571/07, Blanco Pérez ja Chao Gómez,
tuomio 1.6.2010, 36 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Ensimmäisen, toisen ja neljännen kysymyksen osalta ei ole ilmeistä, ettei pyydetyllä tulkinnalla ole mitään yhteyttä pääasian
yhteydessä esiin tulleiden oikeudenkäyntiin liittyvien seikkojen tosiseikkoihin tai kohteeseen tai että esiin tullut ongelma
olisi luonteeltaan hypoteettinen.
Yhtäältä on muistutettava, että laki, jota sovelletaan jäsenvaltion koko alueella, voi tietyissä tapauksissa vaikuttaa jäsenvaltioiden
väliseen kauppaan EY 81 artiklassa tarkoitetulla tavalla (ks. vastaavasti asia C-35/99, Arduino, tuomio 19.2.2002, Kok., s.
I-1529, 33 kohta ja em. yhdistetyt asiat Cipolla ym., tuomion 45 kohta). Näin ollen ensimmäinen ja toinen kysymys, joissa
halutaan saada tietää, onko lain nro 339/2003 kaltainen kansallinen lainsäädäntö ristiriidassa unionin kilpailua koskevien
oikeussääntöjen kanssa, eivät ole ilmeisen merkityksettömiä.
Toisaalta neljännestä kysymyksestä on todettava, kuten Italian hallitus ja komissio ovat istunnon aikana huomauttaneet, ettei
direktiivin 98/5 8 artiklassa asetetun säännön tarkoitus ole vain myöntää asianajajille, jotka on merkitty luetteloon vastaanottavassa
jäsenvaltiossa toisessa jäsenvaltiossa saavutetulla ammattinimikkeellään, samoja oikeuksia, joista nauttivat asianajajat,
jotka on merkitty luetteloon tässä vastaanottavassa jäsenvaltiossa siellä saavutetulla ammattinimikkeellä. Tällä säännöllä
nimittäin taataan myös, ettei jälkimmäisiä syrjitä käänteisesti, mikä voisi olla tilanne, jos heille asetettuja sääntöjä ei
sovelleta myös asianajajiin, jotka on merkitty luetteloon kyseisessä vastaanottavassa jäsenvaltiossa toisessa jäsenvaltiossa
saavutetulla ammattinimikkeellä.
Näin ollen siitä seikasta, että Perugian asianajajaluettelosta poistamiseen tähtäävä menettely, jonka yhteydessä ennakkoratkaisukysymykset
esitettiin, koskee asianajajia, jotka harjoittavat tätä ammattia Italiassa tässä jäsenvaltiossa saavutetulla ammattinimikkeellä,
ei millään tavoin seuraa, että neljäs kysymys on hypoteettinen. Päinvastoin ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin
voi direktiivin 98/5 8 artiklan tulkinnan avulla määritellä, seuraako laista nro 339/2003 unionin oikeuden vastaista käänteistä
syrjintää.
Neljännen kysymyksen tutkittavaksi ottamiseen ei myöskään vaikuta Unkarin hallituksen väite, jonka mukaan siltä osin kuin
laki nro 339/2003 koskee virkamiehiä, sillä ei ratkaista yhtäkään direktiivin 98/5 siinä 8 artiklassa tarkoitettua tilannetta,
joka koskee vain asianajajia, jotka työskentelevät ”toisen asianajajan, asianajajien muodostaman yhtymän tai yhteisön taikka
julkisen tai yksityisen yrityksen” palkkaamana.
Tältä osin on muistutettava, että poikkeus, johon Unkarin hallitus viittaa, eli se, että unionin oikeutta ei sovelleta virkamiehiin,
koskee vain palvelussuhteita, joihin kuuluu osallistuminen julkisen vallan käyttöön ja jotka edellyttävät täten erityistä
suhdetta valtioon. Sitä vastoin vapaata liikkumista koskevia unionin sääntöjä sovelletaan edelleen palvelusuhteisiin, jotka
ovat valtion tai muun julkisoikeudellisen laitoksen alaisia mutta jotka eivät sisällä mitään tehtäviä, jotka kuuluvat varsinaisesti
julkishallintoon (ks. vastaavasti mm. asia C-405/01, Colegio de Oficiales de la Marina Mercante Española, tuomio 30.9.2003,
Kok., s. I-10391, 39 ja 40 kohta sekä asia C-345/08, Peśla, tuomio 10.12.2009, 31 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kun on erityisesti kyse direktiivin 98/5 8 artiklassa olevasta ”julkisen yrityksen” käsitteestä, vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaisesti on niin, että kun julkishallintoon kuuluva yksikkö harjoittaa toimintaa, joka on luonteeltaan taloudellista ja
joka ei kuulu julkisen vallan käyttöön, sen on katsottava olevan tällainen yritys (ks. vastaavasti asia C-69/91, Decoster,
27.10.1993, Kok., s. I-5335, Kok. Ep. XIV, s. I-417, 15 kohta; asia C-343/98, Collino ja Chiappero, tuomio 14.9.2000, Kok.,
s. I-6659, 33 kohta ja asia C-113/07 P, SELEX Sistemi Integrati v. komissio, tuomio 26.3.2009, Kok., s. I-2207, 82 kohta).
Näin ollen lain nro 339/2003 – joka, kun sitä luetaan yhdessä 27.11.1933 annetun asetuksen nro 1578 kanssa, johon siinä viitataan,
koskee asianajajia, jotka on merkitty johonkin Italian tasavallan asianajajaluetteloon ja jotka ovat myös sellaisen julkishallinnon
tai julkisen toimielimen palveluksessa, joka on Italian valtion tai jonkin sen alueellisen julkisyhteisön määräysvallan tai
valvonnan alaisuudessa – soveltamisala on sama kuin direktiivin 98/5 8 artiklan soveltamisala siltä osin kuin on kyse sellaisen
yksikön palkkaamista asianajajista, jotka ovat Italian valtion tai jonkin sen alueellisen julkisyhteisön valvonnan alaisuudessa
mutta jotka ovat ”julkisia yrityksiä”.
Kun otetaan huomioon kaikki nämä toteamukset, on katsottava, että ennakkoratkaisupyyntö on otettava tutkittavaksi ensimmäisen,
toisen ja neljännen kysymyksen osalta.
Sitä vastoin kolmannesta kysymyksestä, joka koskee direktiiviä 77/249 ja siis asianajajan ammatin harjoittamista palvelujen
tarjoamisen vapauden perusteella, on todettava, että unionin tuomioistuimen vastaus tähän kysymykseen ei ole ennakkoratkaisupyynnön
esittäneelle tuomioistuimelle hyödyllinen. Kansallisessa tuomioistuimessa esiin tullut oikeudenkäyntimenettelyyn liittyvä
seikka koskee nimittäin sitä, onko asianajajien poistaminen asianajajaluettelosta lain nro 339/2003 mukaisesti yhteensopivaa
unionin oikeuden kanssa. Kuten komissio on perustellusti huomauttanut, tässä asiayhteydessä on kyse asianajajaksi sijoittautumisesta
ja siis asiasta, jota säännellään direktiivillä 98/5, eikä asianajajan ammatin harjoittamisesta palvelujen tarjoamisen vapauden
perusteella.
Näin ollen ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta kolmannen kysymyksen osalta.
Kun tarkastellaan lopuksi viidettä kysymystä, ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että Giudice di pace di Cortona pyytää tällä
kysymyksellä unionin tuomioistuinta tarkastelemaan sen oikeuskäytäntönsä perusteella, joka koskee luottamuksensuojan ja oikeusvarmuuden
periaatteita, sitä lailla nro 339/2003 tehtyä huononnusta sellaisten asemaan, jotka haluavat harjoittaa asianajajan ammattia
ja toimia samanaikaisesti osa-aikaisesti julkisen yhteisön tehtävissä, koska tällä lailla kumottiin lailla nro 662/96 voimaan
saatettu, asianomaisten kannalta edullisempi järjestelmä.
Ilman, että on tarpeen lausua komission tätä kysymystä koskevasta tutkittavaksi ottamista koskevasta väitteestä, on riittävää
todeta, että unionin tuomioistuin ei voi antaa siihen hyödyllistä vastausta, koska sellaisen antamiseen tarpeelliset seikat
puuttuvat.
Oikeusvarmuuden periaatteesta vakiintuneessa oikeuskäytännössä todetaan, että lainsäädännön, joka aiheuttaa yksityisille epäedullisia
seurauksia, on oltava selvää ja täsmällistä ja että sen soveltamisen on oltava yksityisten ennakoitavissa (asia C-550/07 P,
Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio, tuomio 14.9.2010, 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa). Unionin tuomioistuin ei kuitenkaan voi ratkaista ennakkoratkaisupyynnön tai sille esitettyjen huomautusten
perusteella, miltä kannalta tai mistä syystä lain nro 339/2003 selvyys tai ennakoitavuus on asetettu kyseenalaiseksi.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on selvittänyt tätä periaatetta koskevaa kysymystä vain esittämällä, että lailla
nro 339/2003 on taannehtivia vaikutuksia, jotka ovat ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa. Nämä lain nro 339/2003
väitetyt taannehtivat vaikutukset on kuitenkin tehty ilmeisellä tavalla tyhjiksi myös ennakkoratkaisupyynnössä olevalla toteamuksella,
jonka mukaan tämän lain voimaantulo ei vaikuta samanaikaista ammatin harjoittamista koskevaan oikeuteen, joka siihen asti
oli myönnetty laissa nro 662/96; lisäksi laissa nro 339/2003 otettiin käyttöön kolmen vuoden siirtymäkausi sen välttämiseksi,
että siinä säädetty muutos olisi tullut voimaan välittömästi.
Luottamuksensuojan periaatteesta on vakiintuneesti katsottu, että yksityiset eivät voi luottaa sellaisen olemassa olevan tilanteen
säilymiseen, jota voidaan muuttaa kansallisten viranomaisten harkintavallan rajoissa (asia C-201/08, Plantanol, tuomio 10.9.2009,
Kok., s. I-8343, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kun otetaan huomioon tämä vakiintunut oikeuskäytäntö, unionin tuomioistuin
ei voi asianmukaisesti tarkastella nyt esillä olevan menettelyn yhteydessä esitetyn viidennen kysymyksen kaltaista ennakkoratkaisukysymystä,
koska ennakkoratkaisupyynnössä ei lainkaan kuvata pääasian oikeudenkäynnissä esitettyjä seikkoja, jotka koskevat sitä, ettei
siinä kyseessä olevan lainsäädännön antamisessa ole kyse tapauksesta, jossa lainsäätäjä vain muuttaa olemassa olevaa lainsäädäntöä
tulevaisuutta varten.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on lähinnä vain esittänyt, että lailla nro 339/2003 muutetaan hyvin olennaisella
ja joidenkin mielestä yllättävällä tavalla aiemmin lain nro 662/96 mukaisesti voimassa ollutta järjestelmää. On kuitenkin
todettava, että vain se seikka, että lainsäätäjä on saattanut voimaan uuden lain, joka eroaa huomattavalla tavalla aikaisemmin
voimassa olleesta laista, ei tarjoa unionin tuomioistuimelle riittäviä perusteita tarkastella viidettä kysymystä siten, että
sillä olisi riittävästi tietoa asiasta.
Edellä todetun valossa ennakkoratkaisupyyntö on jätettävä tutkimatta myös viidennen kysymyksen osalta.

Asian arviointi
Ensimmäinen ja toinen kysymys
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, joita on aiheellista tarkastella yhdessä, ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin
tiedustelee lähinnä, onko EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan, EY 4, EY 10, EY 81 ja EY 98 artiklan kanssa ristiriidassa sellainen
lain nro 339/2003 1 ja 2 §:n kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jossa kielletään osa-aikaisessa palvelussuhteessa olevia
virkamiehiä harjoittamasta asianajajan ammattia, vaikka heillä on kelpoisuus harjoittaa tätä ammattia, koska laissa edellytetään
heidän poistamistaan asianajajaluettelosta.
Vaikka pitää paikkansa, että EY 81 artikla sellaisenaan koskee ainoastaan yritysten toimintaa eikä sitä ole kohdistettu jäsenvaltion
antamiin lakeihin ja asetuksiin, tässä artiklassa, luettuna yhdessä EY 10 artiklan kanssa, asetetaan jäsenvaltioille kuitenkin
velvollisuus olla toteuttamatta tai pitämättä voimassa toimenpiteitä – vaikka ne olisivat lakeja tai asetuksia – jotka ovat
omiaan poistamaan yrityksiin sovellettavien kilpailusääntöjen tehokkaan vaikutuksen (em. asia Arduino, tuomion 34 kohta ja
em. yhdistetyt asiat Cipolla ym., tuomion 46 kohta).
Unionin tuomioistuin on erityisesti katsonut EY 10 ja EY 81 artiklaa rikotun silloin, kun jäsenvaltio joko toisaalta määrää
yritykset tekemään EY 81 artiklan vastaisia yritysten välisiä yhteistoimintajärjestelyjä, edistää tällaisten järjestelyjen
tekemistä taikka vahvistaa niiden vaikutuksia tai toisaalta poistaa omalta sääntelyltään sen valtiollisen luonteen siirtämällä
yksityisille toimijoille vastuunsa tehdä taloutta ohjaavia päätöksiä (em. asia Arduino, tuomion 35 kohta ja em. yhdistetyt
asiat Cipolla ym., tuomion 47 kohta).
Kuitenkaan se, että jäsenvaltio määrää, että eri asianajajayhteisöjen hallitusten kaltaisten ammattikunnan elinten on viran
puolesta poistettava asianajajaluettelosta sellaiset ammattikunnan edustajat, jotka ovat myös osa-aikaisia virkamiehiä ja
jotka eivät ole määräajan sisällä valinneet, haluavatko he edelleen olla merkittyinä asianajajaluetteloon vai jatkavatko he
palvelussuhteessa siinä julkisessa yksikössä, jonka palkkaamia he ovat, ei osoita, että tämä jäsenvaltio olisi poistanut lainsäädännöltään
sen valtiollisen luonteen. Asianajajayhteisöjen hallituksilla ei nimittäin ole minkäänlaista harkintavaltaa poistaessaan viran
puolesta asianajajaluettelosta asianajajia lain nojalla.
Vastaavanlaisista syistä pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön ei voida katsoa velvoittavan EY 81 artiklan
vastaisiin järjestelyihin tai suosivan niitä.
Näitä toteamuksia ei millään tavoin kumota EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdassa, jonka mukaan Euroopan unionin toimintaan
kuuluu järjestelmä, jolla taataan, ettei kilpailu sisämarkkinoilla vääristy, tai EY 4 ja EY 98 artiklassa, joilla pyritään
ottamaan käyttöön talouspolitiikka, joka noudattaa vapaaseen kilpailuun perustuvan avoimen markkinatalouden periaatetta.
Kun otetaan huomioon edellä esitetyt toteamukset, ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että EY 3 artiklan 1
kohdan g alakohdan sekä EY 4, EY 10, EY 81 ja EY 98 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa sellainen kansallinen lainsäädäntö,
jossa kielletään osa-aikaisessa palvelussuhteessa olevia virkamiehiä harjoittamasta asianajajan ammattia ja jossa edellytetään
heidän poistamistaan asianajajaluettelosta, vaikka heillä on kelpoisuus harjoittaa tätä ammattia.
Neljäs kysymys
Kuten ennakkoratkaisupyynnössä todetaan, Giudice du pace di Cortona tiedustelee neljännellä kysymyksellään ensisijaisesti,
koskeeko direktiivin 98/5 8 artiklassa vastaanottavalle jäsenvaltiolle tarjottu mahdollisuus säännellä ja siis tarvittaessa
rajoittaa siellä luetteloon merkittyjen asianajajien toimimista tietyissä työtehtävissä myös sellaisia asianajajia, jotka
haluavat toimia jossakin tällaisessa työtehtävässä vain osa-aikaisesti.
Jotta tähän kysymykseen voidaan vastata, on aluksi muistutettava, että antaessaan direktiivin 98/5 unionin lainsäätäjä on
halunnut muun muassa ratkaista ongelmat, jotka johtuvat asianajajaluetteloon merkitsemisen edellytyksiä koskevien kansallisten
lainsäädäntöjen eroista (asia C-506/04, Wilson, tuomio 19.9.2006, Kok., s. I-8613, 64 kohta).
Unionin tuomioistuin on jo täsmentänyt, että otettaessa huomioon direktiivin 98/5 tavoite on katsottava, että siinä yhdenmukaistetaan
kaikki ennakkovaatimukset, joita edellytetään vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen pitämään asianajajaluetteloon
merkitsemiseltä ja jotka rajoittuvat koskemaan lähinnä sitä, että tälle viranomaiselle on esitettävä todistus merkitsemisestä
lähtöjäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen luetteloon (ks. vastaavasti em. asia Wilson, tuomion 65–67 kohta).
Kuten direktiivin 98/5 6 artiklasta yksiselitteisesti seuraa, asianajajien, jotka harjoittavat ammattiaan toisessa jäsenvaltiossa
saavutetulla nimikkeellä, merkitsemisestä asianajajaluetteloon vastaanottavassa jäsenvaltiossa seuraa, että näihin asianajajiin
sovelletaan vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevia ammatillisia ja ammattieettisiä sääntöjä. Toisin kuin sääntöjä,
jotka koskevat asianajajaluetteloon merkitsemisen ennakkovaatimuksia, näitä sääntöjä ei kuitenkaan ole yhdenmukaistettu, ja
ne voivat siis erota huomattavalla tavalla lähtöjäsenvaltiossa voimassa olevista säännöistä. Kuten lisäksi saman direktiivin
7 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan, kyseisten sääntöjen noudattamatta jättäminen voi johtaa siihen, että luetteloon merkitseminen
vastaanottavassa jäsenvaltiossa kumotaan.
On todettava, että direktiivin 98/5 8 artikla koskee ammatillisten ja ammattieettisten sääntöjen erityistä luokkaa, johon
viitataan saman direktiivin 6 artiklassa, eli niitä sääntöjä, joilla määritellään, missä määrin asianajajaluetteloon merkityt
asianajajat voivat ”harjoittaa asianajajan ammattia toisen asianajajan, asianajajien muodostaman yhtymän tai yhteisön taikka
julkisen tai yksityisen yrityksen palkkaamina”.
Kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän valitsema väljä sanamuoto, kyseisen 8 artiklan on katsottava koskevan kaikkia sääntöjä,
jotka vastaanottava jäsenvaltio on ottanut käyttöön ehkäistäkseen eturistiriitoja, jotka sen arviointien mukaan voivat seurata
tilanteesta, jossa asianajaja on yhtäältä merkitty asianajajaluetteloon ja toisaalta toimii toisen asianajajan, asianajajien
muodostaman yhtymän tai yhteisön taikka julkisen tai yksityisen yrityksen palveluksessa.
Lailla nro 339/2003 Italiassa luetteloon merkityille asianajajille asetettu kielto toimia palvelussuhteessa julkiseen yksikköön
vaikka vain osa-aikaisesti kuuluu direktiivin 98/5 8 artiklassa tarkoitettuihin sääntöihin ainakin siltä osin kuin kyseinen
kielto koskee asianajajan ammatin harjoittamista samanaikaisesti, kun asianomainen henkilö toimii julkisen yrityksen palveluksessa.
Sitä seikkaa, että Italian tasavallan täten käyttöön ottamaa lainsäädäntöä voidaan pitää tiukkana, ei sellaisenaan voida arvostella.
On välttämätöntä, että asianajajan ammattia harjoitettaessa ei ole eturistiriitoja, mikä merkitsee muun muassa, että asianajajan
on oltava riippumaton suhteessaan julkiseen valtaan ja muihin toimijoihin eikä hänen pidä olla millään tavoin näiden vaikutusvallan
alainen (ks. vastaavasti asia C-309/99, Wouters ym., tuomio 19.2.2002, Kok., s. I-1577, 100–102 kohta). On toki aiheellista,
että tältä osin vahvistetuilla säännöillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen eturistiriitojen ehkäisemisen tavoitteen saavuttamiseksi.
Tämän kysymyksen yhteydessä ei kuitenkaan pidä tarkastella sitä, onko lailla nro 339/2003 asetettu kielto oikeasuhteinen,
koska tämä kysymys ei koske tätä seikkaa.
Kuten lopuksi tämän kysymyksen tutkittavaksi ottamisen tarkastelun yhteydessä on jo todettu, on korostettava, että direktiivin
98/5 8 artikla merkitsee, että vastaanottavan jäsenvaltion sääntöjä sovelletaan kaikkiin asianajajiin, jotka on merkitty asianajajaluetteloon
tässä jäsenvaltiossa, siitä riippumatta, onko hänet merkitty luetteloon tässä vai toisessa jäsenvaltiossa saavutetulla ammattinimikkeellä.
Italialaisille tuomioistuimille tältä osin kuuluvaan tarkistukseen liittyvin varauksin ei kuitenkaan vaikuta siltä, että lakia
nro 339/2003 sovelletaan yksinomaan Italiasta peräisin oleviin asianajajiin ja että sillä luotaisiin täten käänteistä syrjintää.
Tässä laissa tarkoitetaan toki asianajajia, jotka ovat kiinnostuneita toimimaan työtehtävissä yksiköissä, jotka ovat Italian
tasavallan tai sen alueellisten paikallisyhteisöjen määräysvallan tai valvonnan alaisuudessa. Kuitenkin ainakin siltä osin
kuin kyseessä ovat työpaikat julkisissa yrityksissä asianajajat, jotka on merkitty johonkin Italian tasavallan asianajajaluetteloon
ja joita siis koskee kielto toimia samanaikaisesti tällaisissa työtehtävissä, voivat olla paitsi Italian kansalaisia myös
muiden jäsenvaltioiden kansalaisia.
Kaikki edellä esitetyt toteamukset huomioon ottaen neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 98/5 8 artiklaa
on tulkittava siten, että vastaanottava jäsenvaltio voi vapaasti asettaa siellä asianajajaluetteloon merkityille asianajajille,
jotka ovat – joko kokoaikaisesti tai osa-aikaisesti – toisen asianajajan, asianajajien muodostaman yhtymän tai yhteisön tai
julkisen tai yksityisen yrityksen palveluksessa, sellaisia rajoituksia, jotka koskevat asianajajan ammatin harjoittamista
samanaikaisesti kyseisten työtehtävien kanssa, edellyttäen, että näillä rajoituksilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen eturistiriitojen
ehkäisemisen tavoitteen saavuttamiseksi ja että niitä sovelletaan kaikkiin asianajajiin, jotka kyseisessä jäsenvaltioissa
on merkitty asianajajaluetteloon.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
EY 3 artiklan 1 kohdan g alakohdan sekä EY 4, EY 10, EY 81 ja EY 98 artiklan kanssa ei ole ristiriidassa sellainen kansallinen
lainsäädäntö, jossa kielletään osa-aikaisessa palvelussuhteessa olevia virkamiehiä harjoittamasta asianajajan ammattia ja
jossa edellytetään heidän poistamistaan asianajajaluettelosta, vaikka heillä on kelpoisuus harjoittaa tätä ammattia.
2)
Asianajajan ammatin pysyvän harjoittamisen helpottamisesta muussa kuin siinä jäsenvaltiossa, jossa ammatillinen pätevyys on
hankittu 16.2.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/5/EY 8 artiklaa on tulkittava siten, että vastaanottava
jäsenvaltio voi vapaasti asettaa siellä asianajajaluetteloon merkityille asianajajille, jotka ovat – joko kokoaikaisesti tai
osa-aikaisesti – toisen asianajajan, asianajajien muodostaman yhtymän tai yhteisön tai julkisen tai yksityisen yrityksen palveluksessa,
sellaisia rajoituksia, jotka koskevat asianajajan ammatin harjoittamista samanaikaisesti kyseisten työtehtävien kanssa, edellyttäen,
että näillä rajoituksilla ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen eturistiriitojen ehkäisemisen tavoitteen saavuttamiseksi ja että
niitä sovelletaan kaikkiin asianajajiin, jotka kyseisessä jäsenvaltioissa on merkitty asianajajaluetteloon.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.