CELEX: 62009CJ0163
Směrnice 92/83/EHS
Harmonizace struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů
Článek 20 první odrážka a čl. 27 odst. 1 písm. e) a f)
Víno, portské a koňak na vaření

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 20 první odrážky a čl. 27 odst. 1 písm. e) a f) směrnice Rady
92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu a alkoholických nápojů (Úř. věst. L 316,
s. 21; Zvl. vyd. 09/01, s. 206).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Repertoire Culinaire Ltd (dále jen „Repertoire Culinaire“) a Commissioners
for Her Majesty’s Revenue and Customs (dále jen „Commissioners“), jehož předmětem je daňový režim alkoholu, který je obsažen
ve vínu, portském a koňaku na vaření.

Právní rámec

Právní úprava Unie
Třetí, čtvrtý, osmnáctý až dvacátý, dvacátý druhý a dvacátý třetí bod odůvodnění směrnice 92/83 uvádějí:
„vzhledem k tomu, že pro řádné fungování vnitřního trhu je důležité formulovat společné definice všech dotyčných výrobků;
vzhledem k tomu, že je účelné založit tyto definice na definicích, které jsou obsaženy v kombinované nomenklatuře platné ke
dni přijetí této směrnice;
[…]
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být povoleno vrátit spotřební daň z alkoholických nápojů, které se staly nevhodné
ke spotřebě;
vzhledem k tomu, že je nezbytné na úrovni Společenství stanovit osvobození od daně vztahující se na zboží přepravované mezi
členskými státy;
vzhledem k tomu, že je možné ponechat členským státům možnost uplatňovat osvobození od daně pro zboží, které na jejich území
dochází konečného použití;
[…]
vzhledem k tomu, že členské státy by neměly být zbaveny prostředků boje proti případným daňovým únikům, vyhýbání se daňovým
povinnostem nebo zneužití při uplatňování osvobození od daně;
vzhledem k tomu, že členským státům by mělo být dovoleno, aby osvobození od daně zaváděná touto směrnicí uskutečnily formou
vrácení daně“.
Článek 19 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Členské státy uplatňují spotřební daň z lihu v souladu s touto směrnicí.“
Článek 20 téže směrnice stanoví:
„Pro účely této směrnice se ‚lihem‘ rozumějí:
–        všechny výrobky, jejichž skutečný obsah alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, kódů KN 2207 a 2208, a to i tehdy, jsou-li tyto
výrobky součástí výrobku, který spadá do jiné kapitoly kombinované nomenklatury,
[…]“
Článek 27 odst. 1 písm. e) a f) uvedené směrnice zní následovně:
„1.      Členské státy mohou osvobodit [osvobodí] výrobky, na které se vztahuje tato směrnice, od harmonizované spotřební daně za podmínek,
které samy stanoví za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto úlev a předcházení daňovým únikům, vyhýbání
se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu,
[…]
e)      jsou-li tyto výrobky používány pro výrobu přísad při výrobě potravin a nealkoholických nápojů, jejichž obsah alkoholu nepřesahuje
1,2 % objemových;
f)      jsou-li používány jako takové nebo jako složka polotovarů k výrobě plněných nebo jinak zpracovávaných potravin pod podmínkou,
že obsah alkoholu v žádném případě nepřesahuje 8,5 litrů čistého alkoholu na 100 kg výrobku v případě čokolád, popřípadě 5
litrů čistého alkoholu na 100 kg výrobku v případě jiných výrobků.“
Podle čl. 27 odst. 6 směrnice 92/83:
„Členské státy mohou uplatňovat uvedená osvobození od daně formou vrácení již odvedené spotřební daně.“

Vnitrostátní právní úprava
Oddíl 4 finančního zákona z roku 1995 (Finance Act 1995) upravuje mechanismus vrácení již odvedené spotřební daně z alkoholu
podléhajícího dani, pokud byl tento použit pro výrobu potravin, které ve 100 kg neobsahují více než 5 litrů alkoholu.
Vrácení se uskuteční na základě žádosti určitých kategorií osob a nepřiznává se u částek, které jsou nižší než 250 GBP.

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost Repertoire Culinaire je velkoobchodníkem s potravinami.
Dne 10. července 2002 byl pracovníky Commissioners v celní kontrolní zóně v Coquelles (Francie) kontrolován tahač s návěsem.
Pokud jde o náklad tohoto vozidla, jeho řidič předložil dokument, který uváděl přepravu jedenácti palet vína na vaření a jako
příjemce uváděl společnost Repertoire Culinaire.
Podle zjištění pracovníka, který prováděl kontrolu tohoto nákladu, byl náklad tvořen 2800 litry bílého vína s obsahem alkoholu
11 % obj., 2800 litry červeného vína s obsahem alkoholu 11 % obj., 160 litry portského s obsahem alkoholu 19 % obj. a 80 litry
koňaku s obsahem alkoholu 40 % obj.
Toto zboží bylo zajištěno, protože nebylo prokázáno, že z tohoto zboží byla příslušnými orgány Spojeného království Velké
Británie a Severního Irska vybrána spotřební daň.
Vyšetřování vedené National Discreditation Team (vnitrostátní orgán pro vyhledávání důkazů) zjistilo v zajištěných alkoholických
nápojích přítomnost „přísad“.
V návaznosti na toto vyšetřování bylo uvedené zboží dne 16. července 2002 zabaveno.
Společnost Repertoire Culinaire, která byla téhož dne o zabavení informována, požádala dne 2. srpna 2002 o vrácení svého zboží.
Dopisem ze dne 28. srpna 2002 Commissioners tuto žádost zamítli.
Proti tomuto zamítavému rozhodnutí podala společnost Repertoire Culinaire odvolání v rámci správního řízení.
Dopisem ze dne 17. října 2002 Commissioners informovali Repertoire Culinaire, že rozhodnutí nevrátit jí dotčené zboží bylo
po přezkoumání potvrzeno, protože toto zboží ve Spojeném království podléhá spotřební dani.
Dne 4. listopadu 2002 podala Repertoire Culinaire u předkládajícího soudu žalobu proti rozhodnutí ze dne 17. října 2002.
Za těchto okolností se First-tier Tribunal (Tax Chamber) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné
otázky:
„1)      Podléhá víno na vaření a portské na vaření spotřební dani podle směrnice [92/83] v členském státě dovozu z důvodu, že se na
něj vztahuje definice ‚lihu‘ podle čl. 20 první odrážky [této] směrnice?
2)      Je slučitelné s povinností členského státu uplatňovat osvobození od daně stanovené v čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83,
ve spojení s čl. 27 odst. 6 nebo s článkem 28 ES nebo s přímým účinkem takových povinností nebo zásadami rovného zacházení
a proporcionality, je-li osvobození vína na vaření, portského na vaření a koňaku na vaření od daně omezeno na případy, kdy
jsou alkoholické nápoje použity jako přísada, a mohou-li se takového osvobození domáhat pouze osoby, které použily alkoholické
nápoje jako přísadu pro výrobu potravin, nebo osoby, které podnikají jako velkoobchodníci s takovými výrobky nebo vyrobily
takové výrobky pro účely takového podnikání, a je-li mimoto požadováno, že žádosti o osvobození musí být podány ve lhůtě čtyř
měsíců od zaplacení daně a výše vrácení nesmí být nižší než 250 [GBP]?
3)      Je třeba mít za to, že víno na vaření a portské na vaření, podléhají-li dani podle článku 20 první odrážky směrnice 92/83,
nebo koňak na vaření, jež jsou předmětem projednávané věci, jsou podle čl. 27 odst. 1 písm. f) [směrnice 92/83 a podpůrně
podle odst. 1 písm. e)] osvobozeny od spotřební daně od okamžiku výroby?
4)      Jaký má ve světle článků 10 [ES] a 28 ES případný účinek na povinnosti členských států vyplývající z [článku 20 a čl. 27 odst. 1
písm. f) směrnice 92/83 nebo podpůrně z odst. 1 písm. e)], jsou-li víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření propuštěny
členským státem výroby z režimu přepravy výrobků podléhajících spotřební dani podle směrnice [Rady 92/12/EHS ze dne 25. února
1992 o obecné úpravě, držení, pohybu a sledování výrobků podléhajících spotřební dani (Úř. věst. L 76. s. 1; Zvl. vyd. 09/01,
s. 179)] do režimu volného oběhu v rámci Evropské unie?“

K předběžným otázkám

K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda musí být čl. 20 první odrážka směrnice 92/83 vykládán v tom smyslu, že
se definice „lihu“ uvedená v tomto ustanovení vztahuje na víno na vaření a na portské na vaření.
Je nutno uvést, že víno na vaření a portské na vaření, které jako potravinové přípravky spadají do kapitoly 21 kombinované
nomenklatury, která je přílohou nařízení Rady (EHS) č. 2658/87 ze dne 23. července 1987 o celní a statistické nomenklatuře
a o společném celním sazebníku (Úř. věst. L 256, s. 1; Zvl. vyd. 02/02, s. 387), ve znění vyplývajícím z nařízení Komise (EHS)
č. 2587/91 ze dne 26. července 1991 (Úř. věst. L 259, s. 1), obsahují ethylalkohol, který spadá pod kód KN 2208, a že pokud
obsah tohoto alkoholu přesahuje 1,2 % objemových, spadá do působnosti čl. 20 první odrážky směrnice 92/83 (viz rozsudek ze
dne 12. června 2008, Gourmet Classic, C‑458/06, Sb. rozh. s. I‑4207, body 35 a 36).
V tomto ohledu je nepochybné, že víno na vaření a portské na vaření, o něž se jedná ve sporu v původním řízení, mají obsah
alkoholu přesahující 1,2 % objemových, a že jsou připravovány z alkoholických nápojů podléhajících harmonizované spotřební
dani podle uvedené směrnice, totiž z vína a portského.
Krom toho je třeba připomenout, že – vzhledem k tomu, že se čl. 20 první odrážka směrnice 92/83 použije i tehdy, jsou-li výrobky
spadající do působnosti tohoto ustanovení součástí výrobku, který spadá do jiné kapitoly kombinované nomenklatury, která je
přílohou nařízení č. 2658/87, ve znění nařízení č. 2587/91, – okolnost, že víno na vaření a portské na vaření je jako takové
považováno za potravinový přípravek, který spadá do kapitoly 21 této kombinované nomenklatury, nemá dopad na použitelnost
uvedeného ustanovení na líh, který je v těchto výrobcích obsažen (viz výše uvedený rozsudek Gourmet Classic, body 36 až 38).
Totéž platí pro okolnost, že víno na vaření a portské na vaření nejsou vhodné ke konzumaci jako nápoje.
Zejména z čl. 27 odst. 1 směrnice 92/83 ve spojení s osmnáctým a dvacátým bodem odůvodnění této směrnice totiž vyplývá, že
tyto okolnosti mají dopad pouze tehdy, pokud se jedná o otázku, zda mají být od daně osvobozeny výrobky podléhající harmonizované
spotřební dani.
Krom toho je nutno uvést, že cílem směrnice 92/83 je harmonizovat struktury spotřebních daní jak z alkoholických nápojů, tak
i z alkoholu obecně, jak vyplývá z jejího samotného názvu.
Za těchto podmínek je nutno na první otázku odpovědět, že čl. 20 první odrážka směrnice 92/83 musí být vykládán v tom smyslu,
že definice „lihu“ uvedená v tomto ustanovení se vztahuje na víno na vaření a na portské na vaření.

Ke třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření, o které se jedná
ve sporu v původním řízení, musí být – za předpokladu, že podléhají harmonizované spotřební dani podle směrnice 92/83 – od
této spotřební daně osvobozeny jako výrobky používané pro výrobu přísad ve smyslu čl. 27 odst. 1 písm. e) této směrnice, nebo
jako výrobky používané k výrobě potravin ve smyslu uvedeného odstavce 1 písm. f).
I když v této souvislosti nelze vyloučit, že víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření mohou být použity pro výrobu
přísad při výrobě potravin a nealkoholických nápojů ve smyslu čl. 27 odst. 1 písm. e) směrnice 92/83, ve věci v původním řízení
nejsou výrobky k tomuto použití určeny.
Z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření, o které se jedná ve věci v původním
řízení, se nepoužívají pro výrobu přísad, nýbrž pro výrobu potravin jako přísada do jídel.
V důsledku toho případné osvobození výrobků, o které se jedná ve sporu v původním řízení – pokud tyto nejsou používány pro
výrobu přísad při výrobě potravin a nealkoholických nápojů – od spotřební daně v zásadě spadá pod čl. 27 odst. 1 písm. f)
směrnice 92/83.
V této souvislosti je totiž nutno připomenout, že pokud jde o případné osvobození vína na vaření od harmonizované spotřební
daně, Soudní dvůr již rozhodl, že relevantním ustanovením je v zásadě čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 (výše uvedený
rozsudek Gourmet Classic, bod 39).
Za těchto podmínek je nutno na třetí otázku odpovědět, že za takových okolností, jako jsou okolnosti ve sporu v původním řízení,
může osvobození vína na vaření, portského na vaření a koňaku na vaření od harmonizované spotřební daně spadat pod čl. 27 odst. 1
písm. f) směrnice 92/83.

Ke čtvrté otázce
Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda okolnost, že výrobky jako víno na vaření, portské na vaření a koňak
na vaření, o které se jedná ve sporu v původním řízení, byly považovány za výrobky, které nepodléhají spotřební dani, nebo
za výrobky, které jsou podle směrnice 92/83 od této daně osvobozeny, a v členském státě, ve kterém byly vyrobeny, byly propuštěny
pro domácí spotřebu, má dopad na případné použití ustanovení téže směrnice na tyto výrobky jiným členským státem, pokud jsou
tyto výrobky určeny k uvedení na trh v posledně uvedeném členském státě.
V této souvislosti je nutno uvést, že podle prvního a čtvrtého bodu odůvodnění směrnice 92/12 vytvoření a fungování vnitřního
trhu vyžaduje volný pohyb zboží – včetně zboží, jež podléhá spotřebním daním – jakož i to, aby vznik daňové povinnosti ke
spotřební dani byl stejný ve všech členských státech.
Krom toho je nutno připomenout, že podle třetího bodu odůvodnění směrnice 92/83 je pro řádné fungování vnitřního trhu důležité
formulovat společné definice všech dotyčných výrobků a podle devatenáctého bodu odůvodnění téže směrnice je nezbytné na úrovni
Unie stanovit osvobození od daně vztahující se na zboží přepravované mezi členskými státy.
Z toho vyplývá, že pro zabezpečení řádného fungování vnitřního trhu a pro zajištění volného pohybu zboží musí být, není-li
výslovně stanoveno jinak, určení výrobků podléhajících spotřební dani a uplatňování osvobození od daně jednotné v celé Unii.
Jednotné uplatňování ustanovení směrnice 92/83 předpokládá, že určení, zda výrobek v určitém členském státě podléhá či nepodléhá
spotřební dani nebo je od spotřební daně osvobozen, musí být ostatními členskými státy v zásadě uznáno.
Opačný výklad by ohrozil uskutečnění cíle sledovaného uvedenou směrnicí a mohl by bránit volnému pohybu zboží.
V této souvislosti však nemůže být členský stát vázán nesprávným použitím ustanovení směrnice 92/83 jiným členským státem
ani být zbaven možnosti, kterou mu přiznávají dvacátý druhý bod odůvodnění a článek 27 této směrnice, přijmout opatření, která
mají zabránit jakýmkoli daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití při uplatňování osvobození od daně,
jakož i zajistit správné a jednoznačné uplatňování těchto osvobození.
Konstatování takovéhoto nesprávného použití nebo přijetí takovýchto opatření musí být nicméně založeno na konkrétních, objektivních
a ověřitelných skutečnostech (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 7. prosince 2000, Itálie v. Komise (C‑482/98, Recueil, s. I‑10861,
body 51 a 52).
Za těchto podmínek je nutno na čtvrtou otázku odpovědět, že za předpokladu, že výrobky jako víno na vaření, portské na vaření
a koňak na vaření, o které se jedná ve sporu v původním řízení, které byly považovány za výrobky, které nepodléhají spotřební
dani, nebo za výrobky, které jsou podle směrnice 92/83 od této daně osvobozeny, a v členském státě, ve kterém byly vyrobeny,
byly propuštěny pro domácí spotřebu, jsou určeny k uvedení na trh v jiném členském státě, musí posledně uvedený členský stát
přiznat těmto výrobkům na svém území stejné zacházení, kromě případu, kdy existují konkrétní, objektivní a ověřitelné skutečnosti,
které naznačují, že prvně uvedený členský stát nepoužil správně ustanovení této směrnice nebo že přijetí opatření, která mají
zabránit daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití při uplatňování osvobození od daně, jakož i zajistit
správné a jednoznačné uplatňování těchto osvobození, je podle čl. 27 odst. 1 odůvodněno.

Ke druhé otázce
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda v souvislosti s výrobky jako víno na vaření, portské na vaření a koňak
na vaření, o které se jedná ve sporu v původním řízení, musí být čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 vykládán v tom smyslu,
že přiznání osvobození od daně, které je upraveno v tomto ustanovení, může být na jedné straně vyhrazeno osobám, které tyto
výrobky použily jako přísady pro výrobu potravin, nebo osobám, které vykonávají činnost velkoobchodníka s takovýmito potravinami
nebo které tyto potraviny vyrobily pro účely této velkoobchodní činnosti, a na straně druhé podléhá dvojí podmínce, že žádost
o vrácení byla podána ve lhůtě čtyř měsíců od odvedení spotřební daně, a že částka, která má být vrácena, nesmí být nižší
než 250 GBP.
V tomto ohledu je třeba předeslat, že podle článku 27 odst. 6 směrnice 92/83 ve spojení s jejím osmnáctým a dvacátým třetím
bodem odůvodnění mohou členské státy uplatňovat osvobození od daně stanovená touto směrnicí formou vrácení již odvedené spotřební
daně.
Mimoto je třeba uvést, že cílem, který osvobození stanovená směrnicí 92/83 sledují, je zejména vyloučit dopad spotřebních
daní u alkoholu jako meziproduktu, který je obsažen v jiných spotřebních nebo průmyslových výrobcích (viz výše uvedený rozsudek
Itálie v. Komise, bod 4, a rozsudek ze dne 19. dubna 2007, Profisa, C‑63/06, Sb. rozh. s. I‑3239, bod 17).
Z článku 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 ve spojení s jejím dvacátým bodem odůvodnění vyplývá, že zavedení osvobození od
daně upraveného v tomto ustanovení členským státem závisí na konečném použití dotyčných výrobků.
Uvedený čl. 27 odst. 1 ve spojení s dvacátým druhým bodem odůvodnění směrnice 92/83 rovněž stanoví, že členské státy mohou
stanovit podmínky za účelem zajištění správného a jednoznačného uplatňování úlev stanovených v tomto ustanovení a za účelem
předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
V této souvislosti je rovněž nutno připomenout, že Soudní dvůr rozhodl, že osvobození výrobků uvedených v čl. 27 odst. 1 směrnice
92/83 od spotřební daně představuje zásadu a odmítnutí tohoto osvobození výjimku a že možnost přiznaná členským státům tímto
ustanovením, aby stanovily podmínky za účelem „zajištění správného a jednoznačného uplatňování těchto úlev a předcházení daňovým
únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu“, nemůže zpochybnit bezpodmínečnou povahu povinnosti
osvobození stanovené v uvedeném ustanovení (viz výše uvedené rozsudky Itálie v. Komise, bod 50, a Profisa, bod 18).
Z toho vyplývá, že v rámci využití této možnosti přísluší dotyčnému členskému státu uvést konkrétní, objektivní a ověřitelné
skutečnosti svědčící o existenci závažného nebezpečí daňových úniků, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového
režimu (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek Itálie v. Komise, bod 52) a že podmínky stanovené tímto členským státem na
základě této možnosti, která je mu přiznána, nesmějí jít nad rámec toho, co je nezbytné k dosažení uvedeného cíle.
V důsledku toho členské státy sice mohou osvobození od daně stanovené v čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 provést formou
vrácení již odvedené spotřební daně a v závislosti na použití dotyčných výrobků, avšak uplatnění tohoto osvobození od daně
nemohou vázat na splnění podmínek, u nichž není na základě konkrétních, objektivních a ověřitelných skutečností prokázáno,
že jsou nezbytné pro zajištění správného a jednoznačného uplatňování uvedeného osvobození od daně a pro předcházení daňovým
únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
Ze skutečností, které byly za účelem přezkumu předloženy Soudnímu dvoru, však patrně vyplývá, že podmínky stanovené vnitrostátní
právní úpravou, o kterou se jedná ve sporu v původním řízení, totiž omezení okruhu osob oprávněných podat žádost o vrácení
daně, lhůta čtyř měsíců pro podání takovéto žádosti a stanovení minimální částky pro vrácení, nejsou nezbytné ani pro účely
zajištění správného a jednoznačného uplatňování osvobození od daně stanoveného v čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83, ani
pro předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu.
Předkládajícímu soudu, kterému byl předložen spor v původním řízení a jenž musí nést odpovědnost za soudní rozhodnutí, které
bude vydáno, nicméně přísluší, aby na základě konkrétních, objektivních a ověřitelných skutečností ověřil, zda se jedná o tento
případ.
Za těchto podmínek je nutno na druhou otázku odpovědět, že čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 musí být vykládán v tom
smyslu, že přiznání osvobození od daně, které je upraveno v tomto ustanovení, může podléhat splnění takových podmínek, jaké
jsou stanoveny vnitrostátní právní úpravou, o kterou se jedná ve sporu v původním řízení, totiž omezení okruhu osob oprávněných
podat žádost o vrácení daně, lhůta čtyř měsíců pro podání takovéto žádosti a stanovení minimální částky pro vrácení, pouze
pokud z konkrétních, objektivních a ověřitelných skutečností vyplývá, že jsou tyto podmínky nezbytné pro zajištění správného
a jednoznačného uplatňování uvedeného osvobození od daně, jakož i pro předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem
nebo zneužití daňového režimu. Předkládajícímu soudu přísluší, aby ověřil, zda se u podmínek stanovených touto právní úpravou
jedná o tento případ.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (třetí senát) rozhodl takto:
1)
Článek 20 první odrážka směrnice Rady 92/83/EHS ze dne 19. října 1992 o harmonizaci struktury spotřebních daní z alkoholu
a alkoholických nápojů musí být vykládán v tom smyslu, že definice „lihu“ uvedená v tomto ustanovení se vztahuje na víno na
vaření a na portské na vaření.
2)
Za takových okolností, jako jsou okolnosti ve sporu v původním řízení, může osvobození vína na vaření, portského na vaření
a koňaku na vaření od harmonizované spotřební daně spadat pod čl. 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83.
3)
Za předpokladu, že výrobky jako víno na vaření, portské na vaření a koňak na vaření, o které se jedná ve sporu v původním
řízení, které byly považovány za výrobky, které nepodléhají spotřební dani, nebo za výrobky, které jsou podle směrnice 92/83
od této daně osvobozeny, a v členském státě, ve kterém byly vyrobeny, byly propuštěny pro domácí spotřebu, jsou určeny k uvedení
na trh v jiném členském státě, musí posledně uvedený členský stát přiznat těmto výrobkům na svém území stejné zacházení, kromě
případu, kdy existují konkrétní, objektivní a ověřitelné skutečnosti, které naznačují, že prvně uvedený členský stát nepoužil
správně ustanovení této směrnice nebo že přijetí opatření, která mají zabránit daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem
nebo zneužití při uplatňování osvobození od daně, jakož i zajistit správné a jednoznačné uplatňování těchto osvobození, je
podle čl. 27 odst. 1 odůvodněno.
4)
Článek 27 odst. 1 písm. f) směrnice 92/83 musí být vykládán v tom smyslu, že přiznání osvobození od daně, které je upraveno
v tomto ustanovení, může podléhat splnění takových podmínek, jaké jsou stanoveny vnitrostátní právní úpravou, o kterou se
jedná ve sporu v původním řízení, totiž omezení okruhu osob oprávněných podat žádost o vrácení daně, lhůta čtyř měsíců pro
podání takovéto žádosti a stanovení minimální částky pro vrácení, pouze pokud z konkrétních, objektivních a ověřitelných skutečností
vyplývá, že tyto podmínky jsou nezbytné pro zajištění správného a jednoznačného uplatňování uvedeného osvobození od daně,
jakož i pro předcházení daňovým únikům, vyhýbání se daňovým povinnostem nebo zneužití daňového režimu. Předkládajícímu soudu
přísluší, aby ověřil, zda se u podmínek stanovených touto právní úpravou jedná o tento případ.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.