CELEX: 62001CJ0152
Yhteinen tullitariffi
Tullausarvo
Kauppa-arvon määrittäminen
Rahoitussopimuksen perusteella maksettavia korkoja ei oteta huomioon
Edellytykset
Tosiasiallisesti maksetusta tai maksettavasta hinnasta erotetut korkokulut
Ilmoitus, jossa ei mainita maksettavia tai maksettuja korkoja

Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 1.3.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen
9.4.2001, EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä tavaroiden tullausarvosta annetun neuvoston asetuksen N:o 1224/80
tiettyjen säännösten täytäntöönpanoa koskevista säännöksistä 11 päivänä kesäkuuta 1980 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1495/80
(EYVL L 154, s. 14), sellaisena kuin se on muutettuna 29.1.1985 annetulla komission asetuksella N:o 220/85 (EYVL L 25, s. 7;
jäljempänä asetus N:o 1495/80), 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty Kyocera Electronics Europe GmbH:n (jäljempänä Kyocera) ja Hauptzollamt Krefeldin (Krefeldin päätullitoimisto,
jäljempänä Hauptzollamt) välisessä riita-asiassa, joka koskee päätöstä sisällyttää kyseisen yhtiön yhteisön tullialueelle
tuomien tavaroiden tullausarvoon niiden korkojen määrä, jotka tämä on suorittanut kyseisten tavaroiden ostoon liittyvän rahoitussopimuksen
nojalla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Asetus N:o 1224/80
Tavaroiden tullausarvon määrityksestä 28 päivänä toukokuuta 1980 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1224/80 (EYVL L 134,
s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 8.12.1980 annetulla neuvoston asetuksella N:o 3193/80 (EYVL L 333, s. 1; jäljempänä
asetus N:o 1224/80), tavoitteena on sen johdanto-osan kuudennen perustelukappaleen mukaan
edistää maailmanlaajuista kauppaa luomalla tasapuolinen, yhtenäinen ja neutraali tullausarvojärjestelmä, jossa ei käytetä
mielivaltaisia eikä kuvitteellisia tullausarvoja.
(NaN)

Kyseisessä perustelukappaleessa täsmennetään tältä osin ensinnäkin, että tullausarvo on vahvistettava
kaupassa noudatetun käytännön mukaisesti ja toiseksi, että
tavaroiden tullausarvon määritysperustana on yleensä tämän asetuksen 3 artiklassa tarkoitettu kauppa-arvo.
Asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: Tämän artiklan mukaan määritettävänä maahan tuotujen tavaroiden tullausarvona käytetään niiden kauppa-arvoa eli hintaa, joka
niistä on tosiasiallisesti maksettu tai on maksettava myytäessä ne vietäviksi yhteisön tullialueelle, 8 artiklassa tarkoitettujen
tarkistusten jälkeen, mikäli─ ─d) ostaja ja myyjä eivät ole keskenään etuyhteydessä ─ ─
Asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan 3 kohdan a alakohdassa säädetään lisäksi seuraavaa: Tosiasiallisesti maksettu tai maksettava hinta on ostajan maahan tuoduista tavaroista myyjälle tai tämän hyväksi suorittama
taikka suoritettava kokonaismaksu ja siihen sisältyvät kaikki maahan tuotuja tavaroita koskevat maksut, jotka ostaja on suorittanut
tai tämän on suoritettava myyjälle maahan tuotujen tavaroiden myynnin edellytyksenä tai kolmannelle myyjän velvollisuuden
täyttämiseksi ─ ─ .
Saman asetuksen 3 artiklan 4 kohdassa säädetään seuraavaa: Seuraavia kuluja tai kustannuksia ei lueta tullausarvoon, jos ne on erotettu maahan tuoduista tavaroista tosiasiallisesti
maksetusta tai maksettavasta hinnasta:
a)
teollisuuslaitosten, -laitteistojen tai -kalustojen kaltaisten maahan tuotujen tavaroiden maahantuonnin jälkeisestä rakentamisesta,
asentamisesta, kokoonpanosta, huollosta tai teknisestä avusta aiheutuvat kustannukset;
b)
yhteisössä tavaroiden maahantuonnista tai myynnistä maksettavat tullit tai muut maksut.
Asetuksen N:o 1224/80  8 artiklan 1─3 kohdassa säädetään seuraavaa:
1.
Määritettäessä tullausarvoa 3 artiklan mukaisesti maahan tuoduista tavaroista tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan
hintaan on lisättävä:
a)
seuraavat erät, jos ostaja vastaa niistä mutta ne eivät sisälly tavaroista tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan:
i)
provisiot ja välityspalkkiot, ostoprovisioita lukuun ottamatta,
ii)
päällysten kustannukset, jos päällyksiä kohdellaan tullitarkoituksissa tavaraan kuuluvina,
iii)
pakkauskustannukset sekä työn että materiaalin osalta;
b)
seuraavien tuotteiden ja palvelujen arvo aiheellisella tavalla jaoteltuna, jos ostaja toimittaa ne suoraan tai välillisesti,
joko veloituksetta tai alennettuun hintaan, käytettäviksi maahan tuotujen tavaroiden tuottamisessa ja niiden myynnissä vietäviksi,
jos tämä arvo ei sisälly tavaroista tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan:
i)
maahan tuotuihin tavaroihin sisältyvät materiaalit, rakenneosat, osat ja vastaavat ainekset,
ii)
työkalut, matriisit, muotit ja vastaavat maahan tuotujen tavaroiden tuottamisessa käytetyt esineet,
iii)
maahan tuotujen tavaroiden tuottamisessa käytetyt ainekset,
iv)
tekninen suunnittelu, kehittely, taiteellinen työ ja mallisuunnittelu sekä piirustusten ja luonnosten laadinta, jotka tapahtuvat
muualla kuin yhteisössä ja ovat välttämättömiä maahan tuotujen tavaroiden tuottamisessa;
c)
arvonmäärityksen kohteena oleviin tavaroihin liittyvät rojaltit ja lisenssimaksut, jotka ostajan on niiden myynnin edellytyksenä
maksettava suoraan tai välillisesti, jos nämä maksut eivät sisälly tavaroista tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan
hintaan;
d)
maahan tuotujen tavaroiden jälleenmyynnin, luovutuksen tai käytön tuotosta sen osan arvo, joka tulee suoraan tai välillisesti
myyjän hyväksi;
e)
i)
maahan tuotujen tavaroiden kuljetus- ja vakuutuskustannukset sekä
ii)
maahan tuotujen tavaroiden kuljetukseen liittyvät lastaus- ja käsittelykustannukset siihen paikkaan saakka, jossa tavarat tuodaan yhteisön tullialueelle.
2.
Tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan tämän artiklan mukaisesti tehtävät lisäykset saavat perustua ainoastaan
puolueettomiin ja laskettavissa oleviin tietoihin.
3.
Tosiasiallisesti maksettuun tai maksettavaan hintaan voidaan tullausarvoa määritettäessä tehdä ainoastaan tässä artiklassa
säädettyjä lisäyksiä.
Asetuksen N:o 1224/80  10 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: Rajoittamatta kansallisia säännöksiä, joilla jäsenvaltioiden tulliviranomaisille annetaan laajempi toimivalta, tullausarvoa
määritettäessä sellaisen henkilön tai yrityksen, jota kyseiset maahantuontitoimet suoraan tai välillisesti koskevat, on annettava
kaikki tarvittavat asiakirjat ja tiedot näille viranomaisille näiden asettamassa määräajassa.
Asetuksen N:o 1224/80  15 artiklan 1 kohdan sanamuoto on seuraava: Maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoon ei voida sisällyttää, sen jälkeen kun ne on tuotu yhteisön tullialueelle, kuljetuskustannuksia,
jos ne on erotettu maahan tuoduista tavaroista tosiasiallisesti maksetusta tai maksettavasta hinnasta.
Asetus N:o 1495/80
Asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
1.
Seuraavia eriä ei lueta asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan mukaisesti määritettyyn tullausarvoon, mikäli ne on erotettu tosiasiallisesti
maksetusta tai maksettavasta hinnasta:
a)
maksu oikeudesta jäljentää maahan tuotuja tavaroita yhteisössä;
b)
ostoprovisio.
2.
Ostajan tekemän, maahan tuotuja tavaroita koskevan rahoitussopimuksen mukaisia korkokuluja ei lueta asetuksen (ETY) N:o 1224/80
mukaisesti määritettyyn tullausarvoon, mikäli
a)
kulut on erotettu tavaroista tosiasiallisesti maksetusta tai maksettavasta hinnasta;
b)
rahoitussopimus on tehty kirjallisesti;
c)
ostaja voi vaadittaessa osoittaa, että
─
nämä tavarat on tosiasiallisesti myyty tosiasiallisesti maksetuksi tai maksettavaksi ilmoitettuun hintaan, ja
─
vaadittu korko ei ylitä tällaisista liiketoimista tavanomaisesti perittävää korkotasoa siihen aikaan ja siinä maassa, jona
ja jossa rahoitus annettiin.
(NaN)

Asetus N:o 1496/80
Tullausarvon määrittämiseksi tarvittavien tietojen antamisesta ja siihen liittyvien asiakirjojen toimittamisesta 11 päivänä
kesäkuuta 1980 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1496/80 (EYVL L 154, s. 16), sellaisena kuin se on muutettuna 24.10.1988
annetulla komission asetuksella N:o 3272/88 (EYVL L 291, s. 49; jäljempänä asetus N:o 1496/80), 1 artiklan 1 kohdassa säädetään
seuraavaa: Kun on tarpeen määrittää asetuksessa N:o 1224/80 tarkoitettu tullausarvo, ilmoitus tullausarvoa koskevista tiedoista on liitettävä
maahan tuoduista tavaroista annettavaan tulli-ilmoitukseen. Ilmoitus on tehtävä liitteessä I esitetyn mallin mukaisella lomakkeella D.V.1,
johon on tarvittaessa liitettävä yksi tai useampi liitteessä II esitetyn mallin mukainen lomake D.V.1.a.
(NaN)

Kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan asian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan asetuksen N:o 1496/80 liitteessä I tarkoitettu
lomake D.V.1 sisälsi pääasiallisesti kolme osaa. Lomakkeen A osassa, jonka otsikkona oli
Laskentaperuste, tulli-ilmoituksen tekijää pyydettiin ilmoittamaan laskutusvaluutta ja kansallinen valuutta, maahan tuotujen tavaroiden nettohinta
sekä mahdolliset välilliset maksut (lomakkeen D.V.1  11 ja 12 kohta). Lomakkeen B osassa, jonka otsikkona oli
Lisäykset, tulli-ilmoituksen tekijän piti ilmoittaa sellaiset mahdolliset kulut, jotka eivät sisältyneet A osaan, kuten provisiot ja
välityspalkkiot, rojaltit ja lisenssimaksut tai toimituskustannukset siihen paikkaan saakka, jossa tavarat tuodaan yhteisön
tullialueelle (lomakkeen D.V.1  13─18 kohta). Lopuksi C osassa, jonka otsikkona oli
Vähennykset, tulli-ilmoituksen tekijää pyydettiin ilmoittamaan tietyt A osaan sisältyvät kulut, kuten kuljetuskustannukset yhteisön tullialueelle
tuonnin jälkeen, tuon maahantuonnin jälkeisestä rakentamisesta, asentamisesta, kokoonpanosta, huollosta tai teknisestä avusta
aiheutuvat kustannukset, tavaroiden maahantuonnista tai myynnistä yhteisössä maksettavat tullit ja muut maksut sekä
muut kustannukset (lomakkeen D.V.1  19─23 kohta). Ilmoitettava tullausarvo saatiin vähentämällä C osassa mainitut määrät A ja B osassa ilmoitettujen
määrien yhteismäärästä.
Asetuksen N:o 1496/80  4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: Tulli-ilmoituksen tekijän on esitettävä tullitoimipaikalle kappale laskusta, jonka perusteella maahan tuotujen tavaroiden
tullausarvo ilmoitetaan. Kun tullausarvo ilmoitetaan kirjallisesti, tämä kappale säilytetään tullitoimipaikassa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Kyocera on Saksaan sijoittautunut yhtiö, joka tuo tuohon jäsenvaltioon japanilaiselta emoyhtiöltään Kyocera Corporationilta
(jäljempänä KC) hankkimiaan erilaisia sähkölaitteita. Kyoceralla oli KC:n siltä laskuttamien määrien osalta, joihin näiden
kahden yhtiön välinen etuyhteys ei ennakkoratkaisupyynnössä esitetyn mukaan vaikuttanut, alun perin 120 päivän maksuaika tavaroiden
laivauksesta laskettuna. KC ja Kyocera sopivat sittemmin ─ muuttamatta kuitenkaan kyseistä maksuaikaa ─ lisäksi koron maksamisesta
90 päivältä siten, että korot laskettiin 4,5 prosentin vuotuisen korkokannan mukaisesti kuukausittain. Niinpä KC esitti tuon
sopimuksen mukaisesti tavaroiden myyntiin varsinaisesti liittyvien laskujen lisäksi erilliset kuukausittaiset korkolaskut,
joissa oli kunkin tehdyn tavarantoimituksen osalta laskelma koroista, jotka Kyoceran oli maksettava emoyhtiölleen.
Pääasia koskee vuosien 1990 ja 1991 aikana toteutettua kahdeksaa maahantuontitoimea. Ennakkoratkaisupyynnöstä käy ilmi, että
näissä maahantuontitoimissa Kyoceran nimissä toimiva huolitsija ilmoitti maahan tuodut tavarat toimivaltaiselle tullitoimipaikalle
hyväksytyssä tullivarastossa ─ josta tämä sama huolitsija otti ne myöhemmin vapaaseen liikkeeseen panemista varten ─ mutta
että Kyoceran KC:lle maksamia tai maksettavia korkoja ei mainittu tullivarastoinnin yhteydessä tehdyissä ilmoituksissa eikä
tästä varastosta poisottamista koskevien ilmoitusten yhteydessä, eikä millään muullakaan tavalla. Hauptzollamt katsoi tässä
tilanteessa, että mainitut ilmoitukset olivat epätäydellisiä, ja se teki 17.2.1994 oikaisupäätöksen, jota muutettiin 2.8.1994
ja jossa se vaati Kyoceraa suorittamaan lisätulleja, jotka oli laskettu yhtiön tosiasiallisesti maksamien korkojen määrän
perusteella.
Hauptzollamt hylkäsi tästä oikaisupäätöksestä tehdyn valituksen 15.9.1994 tekemällään päätöksellä, joten Kyocera nosti kanteen
Finanzgericht Düsseldorfissa (Saksa). Kyseinen tuomioistuin hylkäsi kanteen 17.2.1999 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella,
että Kyoceran kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevien toimien yhteydessä KC:lle maksamat
korot kuuluivat varastoinnista vapaaseen liikkeeseen otettujen tavaroiden tullausarvoon. Finanzgerichtin mukaan nämä korot
olivat nimittäin kyseisten tavaroiden myynnin ehto ja ne kuuluivat näin ollen asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan 1 ja 3 kohdassa
tarkoitettuun kauppa-arvoon. Tuon tuomioistuimen mukaan asia olisi toisin ainoastaan silloin, jos asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan
2 kohdan edellytykset täyttyisivät, erityisesti kyseisen kohdan a alakohdan mukainen edellytys, jonka mukaan maksetut tai
maksettavat korot on mainittava erikseen. Finanzgericht Düsseldorf katsoi, että vaikka Kyoceralla oli kansallisen tuomioistuimen
käsiteltävänä olevassa asiassa hallussaan näitä korkoja koskevat kuukausittaiset korkolaskut, se ei ollut esittänyt laskuja
tullitoimipaikalle eikä myöskään tehnyt erillistä mainintaa näistä koroista tulli-ilmoituksissa, joten Hauptzollamt oli perustellusti
katsonut korkojen määrän kuuluvan tullausarvoon ja tämän vuoksi vaatinut lisätullin maksamista.
Kyocera katsoi tässä yhteydessä, että Finanzgericht Düsseldorf oli rikkonut asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa,
koska se oli katsonut tuohon säännökseen sisältyvän siihen kuulumattoman lisäedellytyksen, nimittäin vaatimuksen siitä, että
tullitoimipaikoilla on tulli-ilmoituksen vastaanottaessaan oltava hallussaan korkolaskut, ja Kyocera haki Revision-valituksella
muutosta tähän päätökseen Bundesfinanzhofissa. Yhtiö totesi tässä yhteydessä muun muassa, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettuun
erottamiseen riittää, että korkojen määrä on jollakin tavalla erotettavissa maahan tuotujen tavaroiden ostohinnasta. Sen mukaan
näin on muun muassa silloin, kun tullitoimipaikalle on esitetty tullaushetkellä ainoastaan sellainen lasku, jossa mainitaan
tavaroiden nettohinta eikä korkoja, edellyttäen että korkojen määrä on erottu hinnasta muussa asiakirjassa kuin tuossa laskussa.
Hauptzollamt on sitä vastoin katsonut, että pelkkä maahan tuotujen tavaroiden nettohinnan ilmoittaminen ei voi missään tapauksessa
vastata asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohdan vaatimuksia, koska tullitoimipaikat eivät voisi sen perusteella
tietää, onko korot maksettu kyseisten tavaroiden osalta vai ei, eivätkä ne voisi myönteisessä tapauksessa tutkia, täyttyvätkö
edellytykset näiden korkojen jättämiselle tullausarvon ulkopuolelle. Kuten kaikki muutkin ostohinnasta erotettavissa olevat
erät, myös korot on näin ollen ilmoitettava erillisinä silloin kun tulli-ilmoitus vastaanotetaan, ja tullitoimipaikoille on
esitettävä kyseisen ilmoituksen lisäksi erikseen ilmoitettua erää koskeva asiakirja. Ainoastaan tullitoimipaikat voivat kaikki
asiaa koskevat seikat tutkittuaan päättää, onko erikseen merkityt ja sellaisina ilmoitetut kustannukset sisällytettävä tullausarvoon
vai ei.
Vaikka Bundesfinanzhof myöntääkin, että tullausarvoa koskevissa yhteisön säännöksissä säädetään monista kustannuksista tai
eristä, joita ei lueta maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoon siinä tapauksessa, että ne on esitetty erotettuina kyseessä
olevien tavaroiden hinnasta, ja että yhteisöjen tuomioistuimella on jo useaan kertaan ─ muun muassa asiassa 290/84, Mainfrucht
Obstverwetung, 10.12.1985 antamassaan tuomiossa (Kok. 1985, s. 3909); asiassa C-79/89, Brown Boveri, 18.4.1991 antamassaan
tuomiossa (Kok. 1991, s. I-1853); asiassa C-21/91, Wünsche, 4.6.1992 antamassaan tuomiossa (Kok. 1992, s. I-3647); asiassa
C-340/93, Thierschmidt, 9.8.1994 antamassaan tuomiossa ja asiassa C-93/96, ICT, 29.5.1997 antamassaan tuomiossa (Kok. 1997,
s. I-2881) ─ ollut tilaisuus tarkastella asetusten N:o 1224/80 ja 1495/80 asiaan kuuluvien säännösten tulkintaa, Bundesfinanzhof
toteaa kuitenkin ennakkoratkaisupyynnössään, että yhteisön lainsäädännön ja yhteisöjen tuomioistuimen asian kannalta merkityksellisen
oikeuskäytännön perusteella ei voida suoraan vastata kysymykseen siitä, voidaanko korkokulujen katsoa olevan erotettu tavaran
hinnasta silloin, kun tullitoimipaikoille on esitetty tulli-ilmoituksen vastaanottoajankohtana ainoastaan maahan tuodun tavaran
nettohintaa koskeva lasku ja kun tästä laskusta ei ─ kuten ei myöskään tullausarvoilmoituksesta ─ käy suoraan tai välillisesti
ilmi, että ostaja on maksanut kyseessä olevan maahantuontitoimen yhteydessä myös korkoja. Tämä kysymys on yhä avoinna myös
viimeaikaisessa saksalaisessa doktriinissa ja yhteisön lainsäädäntöön sisältyy sekä Kyoceran että Hauptzollamtin kantaa tukevia
seikkoja.
Bundesfinanzhofin mukaan Kyoceran edustaman kannan puolesta puhuu eittämättä se, että tämä ilmoitti aineellisesti oikean tullausarvon
ja täten noudatti sekä asetuksella N:o 1224/80 ─ jolla pyritään luomaan tasapuolinen, yhtenäinen ja neutraali tullausarvojärjestelmä
─ olevia tavoitteita että kyseisen asetuksen laatimiseen vaikuttaneen tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen (GATT)
säännöksiä.
Sitä vastoin pikemminkin Hauptzollamtin edustaman kannan puolesta puhuu se, että asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan
a alakohdan saksankielisessä toisinnossa käytetty ilmaisu
getrennt ausgewiesen sind, joka tarkoittaa
on ilmaistu erikseen, edellyttää, että kyseessä oleva määrä voidaan
erottaa, toisin sanoen että ─ kuten komissio totesi edellä mainitussa tuomiossa Mainfrucht Obstverwertung kyseessä olleessa asiassa
esittämissään huomautuksissa ─ se voidaan tunnistaa kokonaiskustannuksista erillisenä osana. Bundesfinanzhof toteaa tältä
osin, että puutteellisen valvonnan vaara olisi suuri, jos pelkän maahan tuotujen tavaroiden nettohinnan ilmoittaminen olisi
sallittua, koska tullitoimipaikat eivät silloin pystyisi tutkimaan, täyttyvätkö ne aineelliset edellytykset, joiden nojalla
tietty erä voidaan jättää tullausarvon ulkopuolelle. Tullien jälkikantoon liittyvien epävarmuustekijöiden vuoksi tämä tilanne
sisältäisi vaaran, että merkittävä määrä varoja jäisi kertymättä yhteisön budjettiin, jos osoittautuisi, että maahantuoja
on tehnyt vähennyksen perusteetta.
Bundesfinanzhof katsoi, että sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisu riippuu yhteisön oikeuden tulkinnasta, ja päätti lykätä
asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
1)
Onko ─ ─ asetuksen ─ ─ N:o 1495/80 ─ ─ 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ─ ─ tulkittava siten, että korkokulut on esitetty erotettuna
tavaran hinnasta silloin, jos tullitoimipaikalle on asian kannalta merkitykselliseen aikaan eli tulli-ilmoituksen vastaanottamisajankohtana
esitetty ainoastaan tavaroiden nettohintaa koskeva lasku, josta ei ─ kuten ei myöskään tullausarvoilmoituksesta ─ käy nimenomaisesti
ilmi, että ostaja on maksanut arvonmäärityksen kohteena olevan myynnin yhteydessä myös korkoja myyjälle, eikä niistä voida
myöskään päätellä näin tapahtuneen?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen annetaan kielteinen vastaus, kuuluvatko korkokulut sitten tavaroiden tullausarvoon?
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään yhteisöjen tuomioistuimelta asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan
2 kohdan a alakohdassa säädetyn edellytyksen ulottuvuutta. Täsmällisemmin sanottuna se haluaa tietää, voidaanko korkojen,
jotka on maksettu ostajan tekemän, maahan tuotujen tavaroiden ostoon liittyvän rahoitussopimuksen nojalla, katsoa olevan
erotettu kyseisistä tavaroista maksetusta hinnasta, kun sekä tullausarvoilmoituksessa että sen liitteenä olevassa laskussa mainitaan
ainoastaan kyseisten tavaroiden nettohinta ilman, että siinä mainitaan korkoja, jotka tuo ostaja on maksanut myyjälle korvauksena
hyväkseen saamastaan maksuajasta.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Vaikka yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksia esittäneet tahot ovat yhtä mieltä siitä, että ensimmäiseen kysymykseen on
vastattava myöntävästi, ne ovat sitä vastoin osittain eri mieltä perusteista, jotka tukevat tällaista ratkaisua.
Kyoceran mielestä nimittäin korkojen ei tarvitse käydä ilmi tullausarvoilmoituksesta ensinnäkään siksi, että ne eivät sisälly
asetuksen N:o 1224/80  8 artiklassa olevaan sellaisten kulujen luetteloon, jotka voivat nostaa tavaroiden hintaa, ja toiseksi
koska ─ kuten yhteisöjen tuomioistuin katsoi edellä mainitussa asiassa Wünsche ─ korko on korvaus, jota ostaja ei maksa maahan
tuodusta tavarasta, vaan myyjän muusta suorituksesta, eli esillä olevassa tapauksessa maksuajan antamisesta. Se, täyttyvätkö
edellytykset sille, että korkoja ei lueta tullausarvoon, on näin ollen enemminkin maahan tuotujen tavaroiden todellisen hinnan
näyttämistä koskeva kysymys kuin korkojen hinnasta erottamista koskeva kysymys, ja on täysin mahdollista, että tuo edellytys
täyttyy silloin kun ─ kuten kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa ─ ainoastaan maahan tuotujen tavaroiden
nettohinta ilmenee tullausarvoilmoituksesta. Erillinen maininta tuossa ilmoituksessa on perusteltu ainoastaan, jos ilmoitettu
kokonaismäärä sisältää samalla kertaa sekä tullausarvoon luettavia eriä, kuten kuljetuskustannukset yhteisön tullialueen ulkopuolella,
että tämän arvon ulkopuolelle jääviä eriä, kuten kuljetuskustannukset yhteisön tullialueen sisällä.
Sitä vastoin komission mielestä asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa käytetyt termit koskevat ennemminkin
tullausarvon määrittämistä koskevia aineellisia sääntöjä kuin asiassa sovellettavia muodollisia ja menettelyllisiä sääntöjä,
joten tulli-ilmoitusta koskevien hallinnollisten muodollisuuksien noudattamatta jättäminen tai se, että korkoja ei ole kirjattu
tätä varten tarkoitettuun lomakkeeseen, ei muuta pohjimmiltaan tulli-ilmoituksen tekijän oikeudellista tilannetta. Toisin
sanoen tiettyjen erien voidaan katsoa olevan
erotettu maahan tuoduista tavaroista maksetusta hinnasta, vaikka niitä ei olisi erikseen mainittu tullausarvoilmoituksessa.
Komissio tukeutuu tältä osin ensinnäkin asetuksen N:o 1495/80 englannin-, ranskan- espanjan- ja italiankielisiin toisintoihin,
joissa ─ toisin kuin kyseisen asetuksen saksankielisessä toisinnossa, jossa vaaditaan erillistä mainintaa (
ausgewiesen) koroista ─ vaaditaan ainoastaan, että nämä korot on
erotettu tavaroista maksetusta hinnasta. Tältä näkökannalta katsottuna siihen, että korkoja ei ole luettava kyseisten tavaroiden tullausarvoon,
riittää, että korot on tavalla tai toisella erotettu niiden tavaroiden hinnasta, joihin ne liittyvät, ilman että on tältä
osin tarpeen esittää oma-aloitteisesti lisätodisteita tullitoimipaikalle.
Toiseksi komissio vetoaa tullausarvon määrittämistä koskevien yhteisön sääntöjen keskeiseen tavoitteeseen, eli tavoitteeseen
luoda tasapuolinen, yhtenäinen ja neutraali tullausarvojärjestelmä, jossa ei käytetä mielivaltaisia tai kuvitteellisia tullausarvoja.
Komission mukaan tämän tavoitteen toteuttaminen ei mitenkään edellytä, että ostajan myyjän kanssa tekemän rahoitussopimuksen
nojalla maksamat korot on ilmoitettava nimenomaisesti tai erikseen tullitoimipaikalle. Vilpin vaara vältetään nimittäin jo
sillä, että tulli-ilmoituksen tekijä kirjaa itselleen tiedot maksetuista koroista erikseen; tämän tulee tietenkin pystyä aina
esittämään näyttöä siitä, että edellytykset sille, että korkoja ei ole luettava tullausarvoon, täyttyvät.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on syytä todeta, että ostajan tekemän, yhteisön alueelle maahan tuotujen tavaroiden ostoon liittyvän rahoitussopimuksen
nojalla maksetut korot eivät periaatteessa kuulu kyseisten tavaroiden tullausarvoon. Asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan 1 kohdasta
nimittäin seuraa, että maahan tuotujen tavaroiden tullausarvo on kyseisten tavaroiden kauppa-arvo, eli hinta, joka näistä
tavaroista on tosiasiallisesti maksettu tai on maksettava
8 artiklassa tarkoitettujen tarkistusten jälkeen. Vaikka viimeksi mainitussa artiklassa luetellaankin useita eriä, jotka on lisättävä maahan tuotujen tavaroiden hintaan,
kuten provisiot ja välityspalkkiot tai rojaltit ja lisenssimaksut, siinä ei mainita lainkaan rahoitussopimuksen nojalla maksettavia
tai maksettuja korkoja. Koska 8 artiklassa mainittujen erien luettelo on ─ kuten kyseisen artiklan 3 kohdasta käy ilmi ─ tyhjentävä
(ks. tältä osin em. asia Thierschmidt, tuomion 18 kohta), tällaisia korkoja ei näin ollen voida lisätä maahan tuotujen tavaroiden
hintaan niiden tullausarvon määrittämiseksi.
Vaikka asetus N:o 1495/80, jonka komissio on antanut asetuksen N:o 1224/80 tiettyjen säännösten täytäntöön panemiseksi, vahvistaakin
periaatteessa tämän päätelmän, korkojen jättäminen tullausarvon ulkopuolelle edellyttää kuitenkin käytännössä tiettyjen edellytysten
täyttymistä, kuten erityisesti ─ tuon asetuksen 3 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan ─ sen vaatimuksen täyttymistä, että
korkokulut on
erotettu maahan tuoduista tavaroista maksetusta tai maksettavasta hinnasta. Koska tätä edellytystä ei määritellä muutoin tuossa artiklassa,
kansallinen tuomioistuin pohtii tuon erottamisen muotoa ja luonnetta sekä sitä, missä asiakirjassa se on tehtävä. Niinpä kansallisen
tuomioistuimen toimittamista tiedoista käy ilmi, että se pohtii erityisesti sitä, edellyttääkö kyseinen vaatimus erillistä
mainintaa koroista tavaroiden ostohintaa koskevassa laskussa tai jopa tullausarvoilmoituksessa, vai tuleeko tullitoimipaikan
tyytyä summaariseen ilmoitukseen, jolloin tuo erottaminen voi tarvittaessa ilmetä mistä tahansa tulli-ilmoituksen tekijän
hallussa olevasta asiakirjasta.
Asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohdan olemassa olevien kieliversioiden sanamuodosta ei saada tältä osin yksiselitteistä
vastausta Bundesfinanzhofin esittämään ensimmäiseen kysymykseen. Kun tämän säännöksen saksan- (
getrennt ausgewiesen sind) ja tanskankielisessä (
saerskilt angivet) toisinnossa viitataan erilliseen mainintaan korosta ─ mistä voidaan mahdollisesti päätellä, että on olemassa velvollisuus
mainita kyseiset korot tullausarvoilmoituksessa tai siihen liitetyssä laskussa ─ kyseisen säännöksen espanjan- (”se distingan”),
kreikan- (
διακρινεται), englannin- (
are distinguished), ranskan- (
sont distincts), italian- (
siano distinti), hollannin- (
onderscheiden zijn) ja portugalinkieliset (
sejam distintos) toisinnot vaikuttavat neutraalimmilta sekä kyseessä olevan erottamisen muodon että sen asiakirjan osalta, jossa erottaminen
on tehtävä. Joka tapauksessa niissä ei mitenkään viitata mahdolliseen erilliseen
mainintaan koroista niissä asiakirjoissa, jotka tulli-ilmoituksen tekijä esittää tullitoimipaikalle.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut muun muassa asiassa C-296/95, EMU Tabac ym., 2.4.1998 antamassaan
tuomiossa (Kok. 1998, s. I-1605, 36 kohta) ja asiassa C-257/00, Givane ym., 9.1.2003 antamassaan tuomiossa (Kok. 2003, s. I-345,
39 kohta), yhteisön tekstin kaikilla kieliversioilla on periaatteessa sama arvo, joka ei voi vaihdella sen mukaan, mikä on
kyseessä olevaa kieltä puhuvan väestön määrä näissä jäsenvaltioissa.
Yhteisön oikeuden tulkinnan yhtenäisyyden säilyttämiseksi on näin ollen tärkeää, että erikielisten versioiden poiketessa toisistaan
kyseessä olevaa määräystä tai säännöstä tulkitaan sen säädöksen systematiikan ja tarkoituksen mukaan, jonka osa säännös tai
määräys on (ks. vastaavasti mm. asia C-236/97, Codan, tuomio 17.12.1998, Kok. 1998, s. I-8679, 26 kohta; asia C-420/98, W.
N., tuomio 13.4.2000, Kok. 2000, s. I-2847, 21 kohta ja em. asia Givane ym., tuomion 40 kohta).
Lisäksi kuten kansallinen tuomioistuin on perustellusti todennut, yhteisöjen tuomioistuimella, jolle on esitetty esillä olevassa
asiassa kyseessä olevien asetusten tulkintaa koskevia ennakkoratkaisupyyntöjä, on jo useaan kertaan ollut tilaisuus lausua
sekä kyseisten asetusten tarkoituksesta että sen riidanalaisen
erottamista koskevan edellytyksen ulottuvuudesta, joka sisältyy myös näiden asetusten muihin säännöksiin (ks. mm. tämän tuomion 19 kohdassa
mainitut tuomiot).
Kuten jo sen nimestä seuraa, ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevan säännöksen sisältävän asetuksen tarkoituksena
on panna täytäntöön tietyt asetuksen N:o 1224/80 säännökset, jonka tavoitteena on sen kuudennessa perustelukappaleessa todetun
mukaisesti edistää maailmanlaajuista kauppaa luomalla tasapuolinen, yhtenäinen ja neutraali tullausarvojärjestelmä, jossa
ei käytetä mielivaltaisia eikä kuvitteellisia tullausarvoja. Asetuksen N:o 1224/80 saman perustelukappaleen mukaan tämä tavoite
on yleensä toteutettava ottamalla tullausarvon määritysperustaksi maahan tuotujen tavaroiden kauppa-arvo, joka on saman asetuksen
3 ja 8 artiklassa määritelty näistä tavaroista tosiasiallisesti maksetuksi tai maksettavaksi hinnaksi, pois lukien kaikki
muut kustannukset kuin kyseisessä 8 artiklassa nimenomaisesti mainitut kustannukset.
Tästä seuraa, että korot ─ joita ei, kuten tämän tuomion 29 kohdassa on todettu, mainita asetuksen N:o 1224/80  8 artiklassa
─ eivät kuulu maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoon, eikä niiden tämän vuoksi tarvitse esiintyä tullausarvoilmoituksessa.
Kuten edellä mainitussa asiassa Wünsche annetun tuomion 16 kohdasta käy ilmi, tällaiset korot eivät nimittäin ole osa kyseisistä
tavaroista maksettua tai maksettavaa kauppahintaa, vaan ne ovat korvaus ostajalle tavaroiden oston yhteydessä suoritetusta
palvelusta, joka kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa muodostuu maksuajan antamisesta tälle ostajalle.
Tässä yhteydessä asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohdassa säädettyä edellytystä ei voida pitää asetukseen
N:o 1224/80 tehtynä poikkeuksena. Aivan kuten kyseisen kohdan b alakohdassa mainittua
kirjallisesti tehdyn rahoitussopimuksen olemassaoloa koskevaa edellytystä myös vaatimusta siitä, että korkojen on oltava
erotettu maahan tuoduista tavaroista maksetusta tai maksettavista hinnoista, on pidettävä muotoa koskevana edellytyksenä, jonka ansiosta
tullitoimipaikat voivat varmistua kyseisten tavaroiden todellisesta arvosta, ja siten taata se, että peritään oikeamääräinen
tulli.
Vaikka tältä osin onkin kiistatonta, että kuvitteellisten kustannusten tai sellaisten kustannusten torjunta, joihin sisältyy
peitellysti osa tavaroiden hintaa, muodostaa ─ kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy ilmi (ks. vastaavasti
mm. em. asiat Mainfrucht Obstverwertung, tuomion 34─37 kohta ja Wünsche, tuomion 20 kohta) ─ tullausarvon määrittämistä koskevan
yhteisön lainsäädännön keskeisen tavoitteen, tästä lainsäädännöstä ja kyseisestä oikeuskäytännöstä ei kuitenkaan seuraa, että
edellytys, jonka mukaan tavaroiden tullausarvon ulkopuolelle jäävien kustannusten on oltava erotettu kyseisten tavaroiden
hinnasta, merkitsee kaikissa tapauksissa sitä, että tämä erottaminen on tehtävä itse tullausarvoilmoituksessa tai siihen liitetyssä
asiakirjassa. Tämä edellytys voi täyttyä myös silloin, kun kyseessä olevat kustannukset mainitaan erikseen tulli-ilmoituksen
tekijän hallussa olevissa asiakirjoissa ja tämä ilmoittaa tullitoimipaikalle ainoastaan maahan tuotujen tavaroiden nettohinnan.
Kuten julkisasiamies huomautti ratkaisuehdotuksensa 19 kohdassa, tämä tulli-ilmoituksen tekijä voi vaadittaessa antaa tulliviranomaisille
tarpeellisia tietoja ja asiakirjoja, mihin tällä sitä paitsi on velvollisuus sekä asetuksen N:o 1224/80  10 artiklan 1 kohdan
että asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan c alakohdan nojalla. Tulliviranomaiset voivat puolestaan yksittäistapauksessa
tarkistaa sekä maksettavan koron määrän että korkoprosentin. Lisäksi yhteisön lainsäätäjä voi aina muuttaa asiassa sovellettavia
sääntöjä, jos tällaisiin tarkastuksiin kohdistuu erityisiä vaikeuksia käytännössä.
Edellä mainitussa asiassa Wünsche annettu tuomio on tältä osin erityisen kiinnostava. Vaikka tuossa tuomiossa kyseessä olleessa
asiassa kyseessä ollut ongelma koskikin enemmän kysymystä asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun
rahoitussopimuksen olemassaolosta kuin sitä, oliko tuollaisen sopimuksen nojalla maksetut korot erotettu hinnasta saman kohdan
a alakohdan mukaisesti, yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin tuon tuomion 19 kohdassa katsonut, että ei edellytetä, että myyjä
ja ostaja olisivat tehneet maahan tuotujen tavaroiden myyntisopimuksen lisäksi erityisen maksuaikaa koskevan sopimuksen. Se
katsoi kyseisen tuomion samassa kohdassa, että jos ostajalle annetun maksuajan perusteella suoritettavien korkojen määrä mainitaan
erikseen ostajalle osoitetussa laskussa ja jos ostaja ei ole reklamoinut tästä, on syytä katsoa, että ostaja tosiasiallisesti
suostuu maksamaan korkoa maksuajalta. Yhteisöjen tuomioistuin päätyi tähän päätelmään huolimatta siitä, että kyseisessä asiassa
─ kuten nyt kyseessä olevassa kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa ─ ostaja ei ollut maininnut korkojen
määrää tullausarvoilmoituksessa.
Samoin yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa C-299/90, Hepp, 25.7.1991 antamassaan tuomiossa (Kok. 1991, s. I-4301, 20 kohta)
─ joka koski tilannetta, jossa tulliviranomaiset olivat sisällyttäneet maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoon maahantuojan
erillisen laskun perusteella maksaman ostoprovision, jota ei ollut mainittu tullausarvoilmoituksessa ─ että ainoastaan maahantuojan
ilmoittama nettohinta muodosti asetuksen N:o 1224/80  3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tullausarvon, ja että ostoprovisiota
ei tullut lukea tähän arvoon.
Koska sille, että maahantuojan edustajalleen maksamaa ostoprovisiota ei lueta maahan tuotujen tavaroiden tullausarvoon, on
asetettu asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 1 kohdassa sama
erottamista koskeva edellytys kuin rahoitussopimuksen nojalla maksettavien korkojen osalta, ei ole mitään syytä päätyä esillä olevassa
asiassa erilaiseen ratkaisuun kuin se, johon päädyttiin edellä mainitussa asiassa Hepp annetussa tuomiossa. Näin ollen kun
ostajan on maksettava erillisen laskun perusteella korkoa korvauksena sille tiettyjen maahan tuotujen tavaroiden maksun osalta
annetusta maksuajasta mutta ostaja mainitsee tullausarvoilmoituksessa ainoastaan kyseisten tavaroiden nettohinnan, ainoastaan
tuo nettohinta on otettava huomioon vahvistettaessa näiden tavaroiden tullausarvoa.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, että asetuksen N:o 1495/80  3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että korkokulut on esitetty erotettuna tavaran hinnasta myös silloin, jos tulliviranomaisille on tulli-ilmoituksen
vastaanottamisajankohtana esitetty ainoastaan tavaroiden nettohintaa koskeva lasku, eikä tästä laskusta tai tullausarvoilmoituksesta
käy nimenomaisesti tai epäsuorasti ilmi, että ostaja on maksanut tai että sen on maksettava kyseessä olevan maahantuontitoimen
yhteydessä korkoja myyjälle.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
Koska toinen kysymys on esitetty ainoastaan siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen annetaan kieltävä vastaus, siihen
ei ole tarpeen vastata.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 1.3.2001 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
Tavaroiden tullausarvosta annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1224/80 tiettyjen säännösten täytäntöönpanoa koskevista säännöksistä
11 päivänä kesäkuuta 1980 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1495/80, sellaisena kuin se on muutettuna 29.1.1985 annetulla
komission asetuksella N:o 220/85, 3 artiklan 2 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että korkokulut on esitetty erotettuna
tavaran hinnasta myös silloin, jos tulliviranomaisille on tulli-ilmoituksen vastaanottamisajankohtana esitetty ainoastaan
tavaroiden nettohintaa koskeva lasku, eikä tästä laskusta tai tullausarvoilmoituksesta käy nimenomaisesti tai epäsuorasti
ilmi, että ostaja on maksanut tai että sen on maksettava kyseessä olevan maahantuontitoimen yhteydessä korkoja myyjälle.
Jann
Timmermans
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 20 päivänä marraskuuta 2003.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.
NaN
–
Tässä ja jäljempänä tuomiossa esitetyt lainaukset asetuksesta N:o 1224/80 on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska
EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.
NaN
–
Suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.
NaN
–
Tässä ja jäljempänä tuomiossa esitetyt lainaukset asetuksesta N:o 1496/80 on suomennettu yhteisöjen tuomioistuimessa, koska
EYVL:ssä ei ole julkaistu suomenkielistä tekstiä.