CELEX: 62003CJ0210
Směrnice 2001/37/ES
Výroba, obchodní úprava a prodej tabákových výrobků
Článek 8
Zákaz uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh
Platnost
Výklad článků 28 ES až 30 ES
Slučitelnost vnitrostátní právní úpravy obsahující stejný zákaz

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká platnosti článku 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/37/ES  ze dne
5. června 2001 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje
tabákových výrobků (Úř. věst. L 194, s. 26; Zvl. vyd. 15/06, s. 147), jakož i výkladu článků 28 ES až 30 ES a slučitelnosti
vnitrostátních právních předpisů, obsahujících zákaz uvedení tabákových výrobků pro orální užití na trh s těmito ustanoveními
a s obecnými zásadami práva Společenství.
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi společnostmi Swedish Match AB a Swedish Match UK Ltd (dále jen pro obě společnosti
„Swedish Match“) a Secretary of State for Health ve věci zákazu uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh ve Spojeném
království.

Právní rámec

Právní úprava Společenství
Článek 8a směrnice Rady 89/622/EHS ze dne 13. listopadu 1989 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících
se označování tabákových výrobků (Úř. věst. L 359, s. 1), ve znění směrnice Rady 92/41/EHS ze dne 15. května 1992 (Úř. věst.
L 158, s. 30, dále jen „směrnice 89/622“), stanoví, že členské státy zakáží uvedení na trh tabákových výrobků pro orální užití,
které jsou v čl. 2 odst. 4 této směrnice definovány jako „všechny výrobky určené k užívání ústy kromě těch, které jsou určeny
ke kouření nebo žvýkání, vyrobené zcela nebo částečně z tabáku, v prášku nebo ve formě jemnozrnných granulí nebo v jakékoli
kombinaci těchto forem – zejména nabízené v jednotlivých sáčkových porcích nebo v porézních sáčcích – nebo ve formě připomínající
potravinářský výrobek“.
(neoficiální překlad)
Jedenáctý bod odůvodnění směrnice 92/41 uvádí, že „je dokázáno, že tabákové výrobky, které neprodukují kouř, zakládají značný
rizikový faktor pro vznik rakoviny, a musejí tudíž nést zvláštní varování týkající se tohoto rizika“. Podle dvanáctého bodu
odůvodnění téže směrnice „vědečtí odborníci mají za to, že závislost získaná spotřebou tabáku zakládá riziko, které si zasluhuje
zvláštní varování na všech tabákových výrobcích“.
(neoficiální překlad)
Podle třináctého bodu odůvodnění směrnice 92/41:
„[…] nové tabákové výrobky pro orální užití objevující se na trhu některých členských států jsou obzvláště přitažlivé pro
mladé lidi a […] členské státy nejvíce postižené tímto problémem již úplně zakázaly tyto nové výrobky nebo mají v úmyslu
je zakázat“.
(neoficiální překlad)
Čtrnáctý bod odůvodnění téže směrnice uvádí:
„[…] co se týče těchto výrobků, existují rozdíly mezi správními a právními předpisy členských států a […], proto je namístě
je podřídit společným pravidlům“.
(neoficiální překlad)
Podle patnáctého bodu odůvodnění směrnice 92/41:
„[…] existuje skutečné riziko, že tyto nové výrobky pro orální užití budou užívány zejména mladými lidmi, kteří tak získají
závislost na nikotinu, pokud nebudou včas přijata omezující opatření“.
(neoficiální překlad)
Podle šestnáctého bodu odůvodnění uvedené směrnice:
„[…] v souladu se závěry studií prováděných Mezinárodní agenturou pro výzkum rakoviny, tabáky pro orální užití jsou charakteristické
obzvláště zvýšeným množstvím  karcinogenních složek; […] tyto nové výrobky způsobují zejména rakovinu ústní dutiny“.
(neoficiální překlad)
Podle sedmnáctého bodu odůvodnění téže směrnice:
„[…] zákazy uvedení těchto tabáků na trh již přijaté třemi členskými státy mají přímý dopad na vytvoření a fungování vnitřního
trhu; […] je tudíž nezbytné přistoupit ke sblížení právních a správních předpisů členských států v této oblasti, přičemž se
vychází z vysoké úrovně ochrany zdraví; […] jediným vhodným opatřením je úplný zákaz; […] tento zákaz se nicméně netýká tabákových
výrobků pro orální užití s dlouhou tradicí, které jsou nadále podřízeny ustanovením směrnice 89/622/EHS, ve znění této směrnice,
použitelným na tabákové výrobky, které neprodukují kouř“.
(neoficiální překlad)
Článek 151 odst. 1 Aktu o podmínkách přistoupení Rakouské republiky, Finské republiky a Švédského království a o úpravách
smluv, na nichž je založena Evropská unie (Úř. věst. 1994, C 241, s. 21, a Úř. věst. 1995, L 1, s. 1, dále jen „akt o přistoupení“)
stanoví:
„Akty uvedené v příloze XV tohoto aktu se vztahují na nové členské státy za podmínek stanovených v této příloze.“
Kapitola X nazvaná „Různé“ uvedené přílohy, která určuje seznam uvedený v článku 151 aktu o přistoupení, stanoví:
„a)      Zákaz v článku 8a směrnice 89/622/EHS, ve znění […], týkající se uvádění na trh výrobku definovaného v čl. 2 odst. 4 směrnice
[…] se nevztahuje na Švédské […] [království], s výjimkou zákazu uvádění tohoto výrobku na trh ve formě připomínající potravinový
výrobek.
b)      Švédské [království] učiní všechna opatření nezbytná k zajištění toho, aby se výrobek uvedený v písmenu a) neuváděl na trh
v členských státech, pro něž jsou směrnice 89/622/EHS a 92/41/EHS plně použitelné.
[…]“
Směrnice 2001/37 byla přijata na základě článků 95 ES a 133 ES a jejím předmětem je přepracování směrnice 89/622 a směrnice
Rady 90/239/EHS ze dne 17. května 1990 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se maximálního
obsahu dehtu v cigaretách (Úř. věst. L 137, s. 36).
Podle dvacátého osmého bodu odůvodnění směrnice 2001/37:
„Směrnice 89/622/EHS zakázala v členských státech prodej určitých typů tabáku pro orální užití. Článek 151 aktu o přistoupení
[…] povoluje Švédskému království v tomto ohledu odchylku od ustanovení uvedené směrnice.“
Článek 2 směrnice 2001/37 nazvaný „Definice“ stanoví:
„Pro účely této směrnice:
1)      ‚tabákovými výrobky‘ se rozumějí výrobky určené ke kouření, šňupání, sání nebo žvýkání, pokud jsou vyrobeny, byť částečně,
z tabáku, ať už geneticky upraveného, nebo neupraveného;
[…]
4)      ‚tabákem pro orální užití‘ se rozumí všechny výrobky určené k užívání ústy kromě těch, které jsou určeny ke kouření nebo žvýkání,
vyrobené zcela nebo částečně z tabáku, v prášku nebo ve formě jemnozrnných granulí nebo v jakékoli kombinaci těchto forem
– zejména nabízený v jednotlivých sáčkových porcích nebo v porézních sáčcích – nebo ve formě připomínající potravinářský výrobek;
[…]“
Podle čl. 5 odst. 4 téže směrnice:
„Tabákové výrobky pro orální užití v případě, že je jejich prodej [uvádění na trh] povolen[o] podle článku 8, a tabákové výrobky,
které neprodukují kouř, musí nést následující varování:
,Tento tabákový výrobek může škodit Vašemu zdraví a je návykový.‛
[…]“
Článek 8 směrnice 2001/37 nazvaný „Tabák pro orální užití“ stanoví:
„Aniž je dotčen článek 151 aktu o přistoupení […], zakáží členské státy uvedení tabákových výrobků pro orální užití na trh.“
Podle ustanovení čl. 13 odst. 1 uvedené směrnice:
„Členské státy nesmějí z důvodů, které se vztahují k omezení obsahu dehtu, nikotinu nebo oxidu uhelnatého v cigaretách, ke
zdravotním varováním a jiným označením nebo jiným požadavkům této směrnice, zakázat nebo omezit dovoz, prodej nebo spotřebu
tabákových výrobků, které jsou v souladu s touto směrnici, s výjimkou opatření přijatých pro účely ověření údajů poskytnutých
podle článku 4.“
Článek 15 téže směrnice zejména stanoví, že směrnice 89/622/EHS se zrušuje a že odkazy na tuto směrnici se považují za odkazy
na směrnici 2001/37.

Vnitrostátní právní úprava
Ve Spojeném království byl zákaz stanovený v článku 8a směrnice 89/622 proveden do vnitrostátního práva Tobacco for Oral Use
(Safety) Regulations 1992 [(bezpečnostní) nařízení z roku 1992 týkající se tabáku pro orální užití, dále jen „nařízení z roku
1992“].

Spor v původním řízení a předběžné otázky
Společnost Swedish Match si ve Spojeném království přála uvádět na trh „snus“, jemně drcený nebo řezaný tabák prodávaný volně
nebo v malých porcovaných sáčcích a určený ke spotřebě umístěním mezi dáseň a ret.
Společnost Swedish Match dne 18. března 2002 napsala UK Department of Health (ministerstvo zdravotnictví Spojeného království),
aby vysvětlila důvody, na základě kterých má za to, že zákaz uvedení tabákových výrobků pro orální užití na trh stanovený
nařízeními z roku 1992 je protiprávní. V odpovědi ze dne 24. dubna 2002 ministerstvo uvedlo, že zákaz považuje za legální.
Společnost Swedish Match podala dne 8. května 2002 návrh na soudní přezkum, tvrdíc, že zákaz porušuje různá ustanovení práva
Společenství. High Court of Justice (England and Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) se rozhodl přerušit
řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)      Musejí být články 28 ES až 30 ES, použité způsobem slučitelným s obecnými zásadami proporcionality a zákazu diskriminace a
se základními právy (zejména s vlastnickým právem), vykládány v tom smyslu, že vylučují, aby vnitrostátní právní předpisy
mohly komukoliv zakázat prodávat, nabízet nebo přijímat k prodeji, prezentovat nebo uchovávat za účelem prodeje výrobky tvořené
zcela nebo částečně z tabáku, v prášku nebo ve formě jemnozrnných granulí nebo v jakékoli kombinaci těchto forem nebo ve formě
připomínající potravinářský výrobek a určené k užívání ústy, kromě těch, které jsou určeny ke kouření nebo žvýkání?
2)      Je článek 8 směrnice 2001/37/ES zcela nebo částečně neplatný:
a)      z důvodu porušení zásady zákazu diskriminace,
b)      z důvodu porušení článku 28 ES nebo článku 29 ES,
c)      z důvodu porušení zásady proporcionality,
d)      z důvodu nenáležitosti článku 95 ES nebo článku 133 ES jako právního základu,
e)      z důvodu porušení čl. 95 odst. 3 ES,
f)      z důvodu zneužití pravomoci, pokud jde o účel aktu,
g)      z důvodu porušení článku 253 ES nebo povinnosti uvést odůvodnění,
h)      z důvodu porušení základního práva, kterým je vlastnické právo?
3)      Za okolností, kdy:
–        vnitrostátní opatření provádějící článek 8a směrnice 89/622/EHS bylo přijato v roce 1992,
–        uvedené vnitrostátní opatření bylo přijato za použití pravomoci ve vnitrostátním právu, která nezávisí na existenci povinnosti
provést směrnici,
–        je zrušena směrnice 89/622/EHS (ve znění aktu o přistoupení […]) a je nahrazena směrnicí 2001/37/ES, jejíž článek 8 opakuje
článek 8a směrnice 89/622/EHS,
–        článek 8 směrnice 2001/37/ES je neplatný z důvodu jedné ze zásad  uvedených ve druhé otázce pod písmeny a), c) nebo h),
musejí být tyto zásady vykládány tak, že také zakazují dotčené vnitrostátní  opatření?“

K návrhům směřujícím k předložení vyjádření v odpověď na stanovisko generálního advokáta nebo podpůrně ke znovuotevření ústní
části řízení
Podáním došlým kanceláři Soudního dvora dne 4. října 2004 společnost Swedish Match požádala Soudní dvůr, aby:
–        povolil předložení písemných vyjádření v návaznost na stanovisko generálního advokáta;
–        nebo podpůrně nařídil znovuotevření ústní části řízení podle článku 61 jednacího řádu.
Společnost Swedish Match si přeje se vyjádřit k návrhům generálního advokáta týkajícím se případného zachování účinků směrnice
2001/37 pro případ, že ji Soudní dvůr prohlásí za neplatnou.
V tomto ohledu je namístě připomenout, že statut Soudního dvora a jednací řád Soudního dvora neumožňují účastníkům řízení
předložit vyjádření v odpověď na stanovisko generálního advokáta (viz usnesení ze dne 4. února 2000, Emesa Sugar, C-17/98,
Recueil, s. I-665, bod 2). Návrh směřující k předložení písemných vyjádření v odpověď na stanovisko generálního advokáta se
tudíž zamítá.
Soudní dvůr mimoto může, bez návrhu nebo na návrh generálního advokáta nebo účastníků řízení, nařídit znovuotevření ústní
části řízení v souladu s článkem 61 svého jednacího řádu, pokud má za to, že je věc nedostatečně objasněna nebo že musí být
rozhodnuta na základě argumentu, který nebyl mezi účastníky řízení projednán (viz rozsudky ze dne 19. února 2002, Wouters
a další, C-309/99, Recueil, s. I-1577, bod 42, a ze dne 29. dubna 2004, Parlament v. Ripa di Meana a další, C-470/00 P, dosud
nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 33). Nicméně v projednávaném případě má Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta
za to, že má k dispozici všechny nezbytné poznatky, aby odpověděl na položené otázky. V důsledku toho je třeba návrh na znovuotevření
ústní části řízení zamítnout.

K předběžným otázkám

Ke druhé otázce
Svou druhou otázkou, kterou je třeba prozkoumat nejprve, se předkládající soud táže, zda článek 8 směrnice 2001/37 je zcela
nebo částečně neplatný z důvodu porušení ustanovení Smlouvy o ES nebo obecných zásad práva Společenství nebo z důvodu zneužití
pravomoci, pokud jde o účel aktu.
Co se týče volby článků 95 ES a 133 ES jako právního základu
Předmětem otázky je určit, zda článek 95 ES představuje náležitý právní základ pro článek 8 směrnice 2001/37, a pokud ano,
zda je odkaz na článek 133 ES jako druhý právní základ v projednávaném případě nezbytný nebo možný.
Článek 95 odst. 1 ES stanoví, že Rada přijímá opatření ke sbližování ustanovení právních a správních předpisů členských států,
jejichž účelem je vytvoření a fungování vnitřního trhu.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že ačkoli pouhé konstatování odlišností mezi vnitrostátními právními úpravami nestačí
k odůvodnění odkazu na článek 95 ES (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 5. října 2000, Německo v. Parlament a Rada, C-376/98,
Recueil, s. I-8419, bod 84), jinak je tomu v případě rozporů mezi právními a správními předpisy členských států, které mohou
být na překážku základním svobodám, a mohou tudíž mít přímý dopad na fungování vnitřního trhu [viz v tomto smyslu výše uvedený
rozsudek Německo v. Parlament a Rada, bod 95, a rozsudek ze dne 10. prosince 2002, British American Tobacco (Investments)
a Imperial Tobacco, C-491/01, Recueil, s. I-11453, bod 60].
Z judikatury Soudního dvora rovněž vyplývá, že ačkoliv je odkaz na článek 95 ES jako na právní základ možný za účelem předejití
budoucím překážkám obchodu vyplývajícím z nestejnorodého vývoje vnitrostátních právních úprav, výskyt takovýchto překážek
musí být pravděpodobný a předmětem dotčeného opatření musí být prevence těchto překážek [viz v tomto smyslu rozsudek ze dne
13. července 1995, Španělsko v. Rada, C-350/92, Recueil, s. I-1985, bod 35; výše uvedený rozsudek Německo v. Parlament a Rada,
bod 86; rozsudek ze dne 9. října 2001, Nizozemsko v. Parlament a Rada C-377/98, Recueil, s. I-7079, bod 15, jakož i výše uvedený
rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 61].
Soudní dvůr krom toho rozhodl, že jsou-li podmínky pro odkaz na článek 95 ES jakožto na právní základ splněny, zákonodárci
Společenství nelze bránit, aby se o tento právní základ opíral z důvodu, že ochrana veřejného zdraví je rozhodující při volbách
řešení, které je třeba učinit [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 62].
Krom toho je namístě podotknout, že čl. 152 odst. 1 první pododstavec ES stanoví, že při vymezení a provádění všech politik
a činností Společenství je zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví a čl. 95 odst. 3 ES výslovně vyžaduje, aby byla
při prováděné harmonizaci zaručena vysoká úroveň ochrany zdraví lidí [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments)
a Imperial Tobacco, bod 62].
Z výše uvedeného vyplývá, že existují-li překážky obchodu, nebo je-li pravděpodobné, že tyto překážky vyvstanou v budoucnosti
z důvodu, že členské státy přijaly nebo právě přijímají ve vztahu k výrobku nebo kategorii výrobků rozdílná opatření takového
rázu, že zajišťují různou úroveň ochrany, a tím zabraňují dotčenému výrobku nebo výrobkům ve volném pohybu ve Společenství,
článek 95 ES opravňuje zákonodárce Společenství, aby zasáhl tak, že přijme vhodná opatření jednak v souladu s odstavcem 3
uvedeného článku a jednak v souladu s právními zásadami uvedenými ve Smlouvě nebo v judikatuře, zejména se zásadou proporcionality.
V závislosti na okolnostech mohou tato vhodná opatření spočívat v uložení povinnosti všem členským státům, aby schválily uvádění
dotyčného výrobku nebo výrobků na trh, v určení některých podmínek pro tuto schvalovací povinnost nebo i v dočasném či definitivním
zákazu uvádění některého výrobku nebo výrobků na trh [viz v kontextu směrnice Rady 92/59/EHS ze dne 29. června 1992 o všeobecné
bezpečnosti výrobků (Úř. věst. L 228, s. 24), rozsudek ze dne 9. srpna 1994, Německo v. Rada, C-359/92, Recueil, s. I-3681,
body 4 a 33].
Ve světle těchto zásad je třeba ověřit, zda jsou podmínky pro odkaz na článek 95 ES jako na právní základ splněny v případě
článku 8 směrnice 2001/37.
Úvodem je třeba zdůraznit, že uvedený článek 8 pouze přebírá ustanovení článku 8a směrnice 89/622, podle kterého členské státy
zakáží uvedení tabákových výrobků pro orální užití na trh.  Tyto výrobky jsou definovány ve směrnici 2001/37, jakož i ve směrnici
89/622 jako „všechny výrobky určené k užívání ústy kromě těch, které jsou určeny ke kouření nebo žvýkání, vyrobené zcela nebo
částečně z tabáku, v prášku nebo ve formě jemnozrnných granulí nebo v jakékoli kombinaci těchto forem – zejména nabízen[é]
v jednotlivých sáčkových porcích nebo v porézních sáčcích – nebo ve formě připomínající potravinářský výrobek“.
Je nesporné, že pro všechny tyto výrobky, jak je uvedeno ve čtrnáctém bodě odůvodnění směrnice 92/41, existovaly v okamžiku
přijetí této směrnice rozdíly mezi právními a správními předpisy členských států. Dva z členských států již totiž zakázaly
uvádění takových výrobků na trh a třetí stát přijal ustanovení, která, ačkoliv ještě nevstoupila v platnost, měla stejný předmět.
Podle jejich autorů byla určena k zastavení šíření spotřeby výrobků škodlivých pro zdraví, které byly na trhu členských států
nové a byly považovány za obzvláště přitažlivé pro mladé lidi.
Jelikož je trh tabákových výrobků trhem, kde je obchod mezi členskými státy relativně značného rozsahu [viz výše uvedený rozsudek
British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 64], tato opatření zakazující jejich uvádění na trh přispěla
k nestejnorodému vývoji tohoto trhu, a byla tak s to bránit volnému pohybu zboží.
Mimoto bylo s ohledem na rostoucí uvědomění společnosti o škodlivosti spotřeby tabákových výrobků pro zdraví pravděpodobné,
že překážky volnému pohybu těchto výrobků vyvstanou z toho důvodu, že členské státy přijmou nová pravidla odrážející tento
vývoj, jejichž cílem bude účinněji odrazovat od spotřeby těchto výrobků [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments)
a Imperial Tobacco, bod 67].
Článek 8 směrnice 2001/37 byl přijat v kontextu, který se vzhledem k překážkám volnému pohybu zboží existujícím na trhu tabákových
výrobků z důvodu nestejnorodého vývoje podmínek uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh v různých členských státech
nelišil od kontextu, který existoval při přijetí článku 8a směrnice 89/622. Je třeba dodat, že akt o přistoupení nemůže mít
žádný vliv na posouzení tohoto kontextu. Tento akt totiž nejenže vyňal Švédské království z působnosti uvedeného článku 8a,
ale také vyžadoval, aby tento členský stát přijal všechna nezbytná opatření k zajištění toho, že tabákové výrobky k orálnímu
užití nebudou uvedeny na trh v jiných členských státech.
Zásah zákonodárce Společenství založený na článku 95 ES byl tudíž, co se týče tabákových výrobků pro orální užití, odůvodněný.
Z předcházejícího vyplývá, že zakazující opatření obsažené v článku 8 směrnice 2001/37 mohlo být přijato na základě článku
95 ES. Dále bude třeba prozkoumat, zda přijetí tohoto opatření bylo provedeno v souladu s čl. 95 odst. 3 ES a s právními zásadami
uvedenými v otázkách položených předkládajícím soudem.
Co se týče otázky, zda odkaz na článek 133 ES jako na druhý právní základ uvedeného článku 8 byl v projednávané věci v původním
řízení nezbytný nebo možný. Stačí připomenout, že ve výše uvedeném rozsudku British American Tobacco (Investments) a Imperial
Tobacco, měl Soudní dvůr v bodě 97 za to, že článek 95 ES tvoří jediný náležitý právní základ směrnice 2001/37 a že tato směrnice
nesprávně zmiňuje rovněž článek 133 ES.
Nicméně tento nesprávný odkaz na článek 133 ES jako na druhý právní základ uvedené směrnice sám o sobě nezpůsobuje neplatnost
této směrnice [výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, bod 98]. Tato chyba v právních
východiscích aktu Společenství je totiž pouhou formální vadou, pokud neměla dopad na postup směřující k přijetí tohoto aktu
(viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 27. září 1988, Komise v. Rada, 165/87, Recueil, s. 5545, bod 19; ze dne 9. září 2004,
Španělsko a Finsko v. Parlament a Rada, C‑184/02 a C-223/02, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 44). Přitom Soudní
dvůr rovněž rozhodl v bodě 111 výše uvedeného rozsudku British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, že odkaz
na dvojí právní základ tvořený články 95 ES a 133 ES neměl dopad na postup směřující k přijetí směrnice, a tato směrnice z důvodu
této skutečnosti není neplatná.
Z toho vyplývá, že článek 8 směrnice 2001/37 není neplatný z důvodu nedostatku náležitého právního základu.
Co se týče čl. 95 odst. 3 ES a zásady proporcionality
Článek 95 odst. 3 ES stanoví, že Komise, Parlament i Rada budou vycházet z vysoké úrovně ochrany zdraví lidí a přihlédnou
přitom zejména k novému vývoji založenému na vědeckých poznatcích.
Mimoto je třeba připomenout, že zásada proporcionality, která je součástí obecných zásad práva Společenství, vyžaduje, aby
prostředky zavedené předpisem Společenství byly způsobilé k uskutečnění sledovaného cíle a nepřekračovaly meze toho, co je
k dosažení tohoto cíle nezbytné (viz zejména rozsudky ze dne 18. listopadu 1987, Maizena, 137/85, Recueil, s. 4587, bod 15;
ze dne 7. prosince 1993, ADM Ölmühlen, C-339/92, Recueil, s. I-6473, bod 15, a ze dne 11. července 2002, Käserei Champignon
Hofmeister, C-210/00, Recueil, s. I-6453, bod 59).
Co se týče soudního přezkumu podmínek uvedených v předchozím bodě, je namístě přiznat zákonodárci Společenství široký prostor
pro uvážení v takové oblasti, o jakou se jedná v projednávaném případě, která zahrnuje rozhodnutí politické, ekonomické a
sociální povahy a ve které je zákonodárce Společenství povolán k učinění komplexních posouzení. Legalita opatření vydaného
v této oblasti může být dotčena pouze jeho zjevně nevhodným charakterem ve vztahu k cíli, který příslušné orgány sledují [viz
v tomto smyslu rozsudky ze dne 12. listopadu 1996, Spojené království v. Rada, C-84/94, Recueil, s. I-5755, bod 58; ze dne
13. května 1997, Německo v. Parlament a Rada, C-233/94, Recueil, s. I-2405, body 55 a 56; ze dne 5. května 1998, National
Farmers’ Union a další, C‑157/96, Recueil, s. I-2211, bod 61, jakož i výše uvedený rozsudek British American Tobacco (Investments)
a Imperial Tobacco, bod 123].
Pokud jde o článek 8a vložený do směrnice 89/622 směrnicí 92/41, z bodů odůvodnění směrnice 92/41 vyplývá, že opatření zakazující
uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh bylo jediným, které se jevilo jako vhodné pro vypořádání se se skutečným
rizikem, že by tyto nové výrobky byly užívány mladými lidmi, kteří by takto získali závislost na nikotinu, jelikož uvedené
výrobky způsobují zejména rakovinu ústní dutiny.
Swedish Match v podstatě tvrdí, že vzhledem ke stavu vědeckých poznatků, které měl zákonodárce Společenství k dispozici v roce
2001 při přijetí článku 8 směrnice 2001/37 a o které se ostatně opíral při změně pravidel týkajících se varování uvedeného
v čl. 5 odst. 4 uvedené směrnice, bylo zachování zákazu uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh nevhodné ve vztahu
ke sledovanému cíli a nezohledňovalo vývoj uvedených vědeckých poznatků.
V tomto ohledu je třeba odpovědět, že ačkoli snad někteří odborníci již v roce 1999 zpochybňovali tvrzení, podle kterého,
jak je řečeno v šestnáctém bodu odůvodnění směrnice 92/41, „tyto nové výrobky způsobují zejména rakovinu ústní dutiny“, veškeré
kontroverze v tomto bodě nebyly nicméně při přijetí směrnice 2001/37 odstraněny. Krom toho, ačkoli část vědecké obce připouštěla,
že tabákové výrobky pro orální užití mohou být užívány jako výrobky nahrazující cigaretu, další část zpochybňovala opodstatněnost
zaujetí takovéhoto stanoviska. Z této situace musí být dovozeno, že vědecké poznatky, které mohl mít zákonodárce Společenství
k dispozici v roce 2001 neumožňovaly dojít k závěru, že spotřeba dotčených výrobků nepředstavuje nebezpečí pro zdraví lidí.
Mimoto tabákové výrobky pro orální užití obsahují jako všechny ostatní tabákové výrobky nikotin, který způsobuje závislost
a jehož toxicita není zpochybňována.
Přitom nebylo při přijetí směrnice 2001/37 prokázáno, že by škodlivé účinky uvedených výrobků byly v tomto ohledu menší než
škodlivé účinky jiných tabákových výrobků. Kromě toho bylo průkazné, že představují vážné riziko pro zdraví, což zákonodárce
Společenství musel vzít na zřetel.
Za těchto podmínek nelze tvrdit, že zákaz, který vyplývá z článku 8 směrnice 2001/37, byl v rozporu s ustanovením čl. 95 odst.
3 ES stanoven bez ohledu na vývoj vědeckých poznatků.
Krom toho žádný z prvků pro posouzení předložených Soudnímu dvoru neumožňuje usoudit, že tabákové výrobky pro orální užití
nebyly na trhu členských států, tak jak existoval v době přijetí směrnice 92/41, novými výrobky.
Ke splnění své povinnosti vycházet z vysoké úrovně ochrany zdraví v souladu s čl. 95 odst. 3 ES tak zákonodárce Společenství
mohl mít za to, aniž by překročil meze uvážení, které mu v této záležitosti přísluší, že opatření zakazující uvádění tabákových
výrobků pro orální užití na trh bylo nezbytné a že v konkrétním případě neexistovalo alternativní opatření umožňující dosáhnout
tohoto cíle stejně účinným způsobem.
Jak uvádí generální advokát v bodech 116 až 119 svého stanoviska, veškerá ostatní opatření směřující k uvalení technických
norem na výrobce za účelem snížení škodlivosti výrobku nebo k úpravě označování obalů tohoto výrobku a podmínek jeho prodeje
zejména nezletilým by totiž neměla stejný preventivní účinek pro ochranu zdraví, protože by dopustila, aby na trhu získal
pozici výrobek, který v každém případě zůstává škodlivým.
Z předcházejících úvah vyplývá, že s ohledem jak na cíl uložený zákonodárci Společenství v čl. 95 odst. 3 ES zajistit vysokou
úroveň ochrany zdraví lidí, tak na jeho povinnost dodržovat zásadu proporcionality napadené zakazující opatření nemůže být
považováno za zjevně nevhodné.
Co se týče článku 28 ES nebo článku 29 ES
Podle ustálené judikatury platí zákaz množstevních omezení, jakož i opatření s rovnocenným účinkem stanovený v článcích 28
ES a 29 ES nejen pro vnitrostátní opatření, ale rovněž pro opatření vydaná orgány Společenství (viz v tomto smyslu zejména
rozsudky ze dne 17. května 1984, Denkavit Nederland, 15/83, Recueil, s. 2171, bod 15; ze dne 9. srpna 1994, Meyhui, C-51/93,
Recueil, s. I-3879, bod 11, a ze dne 25. června 1997, Kieffer a Thill, C-114/96, Recueil, s. I-3629, bod 27).
Nicméně, jak je stanoveno v článku 30 ES, ustanovení článků 28 ES a 29 ES nevylučují zákazy nebo omezení dovozu, vývozu nebo
tranzitu odůvodněné zejména ochranou zdraví a života lidí.
Zákaz uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh stanovený v článku 8 směrnice 2001/37 zakládá jedno z omezení uvedených
v článcích 28 ES a 29 ES,  je však odůvodněný, jak je uvedeno v bodě 58 tohoto rozsudku, ochranou zdraví lidí. V žádném případě
na něj tedy nemůže být nahlíženo jako na porušení ustanovení článků 28 ES a 29 ES.
Krom toho zákaz uvádět tabákové výrobky pro orální užití na trh dalších členských států uložený Švédskému království vyplývá
z ustanovení přílohy XV kapitoly X písm. b) aktu o přistoupení, a nikoliv z ustanovení směrnice 2001/37.
Co se týče článku 253 ES
Je třeba připomenout, že odůvodnění vyžadované v článku 253 ES sice musí jasně a nedvojznačně činit patrným usuzování orgánu
Společenství, který je autorem dotčeného aktu, a to způsobem, který umožňuje dotčeným osobám seznámit se s důvody přijatého
opatření a Soudnímu dvoru provést soudní přezkum, nicméně se nevyžaduje, aby specifikovalo všechny relevantní skutkové nebo
právní poznatky (viz zejména rozsudek ze dne 29. února 1996, Komise v. Rada, C‑122/94, Recueil, s. I-881, bod 29).
Dodržování povinnosti uvést odůvodnění musí být krom toho posuzováno nejen vzhledem ke znění aktu, ale také k jeho kontextu,
jakož i k celku právních pravidel upravujících dotyčnou záležitost. Jestliže z napadeného aktu vyplývá podstata cíle sledovaného
orgánem, bylo by nadbytečné vyžadovat zvláštní odůvodnění pro každou technickou volbu, kterou orgán učinil (viz zejména rozsudek
ze dne 5. července 2001, Itálie v. Rada a Komise, C-100/99, Recueil, s. I-5217, bod 64, jakož i v tomto smyslu výše uvedený
rozsudek, Španělsko a Finsko v. Parlament a Rada, bod 79).
Body odůvodnění směrnice 92/41 jasně vysvětlují důvody, pro které muselo být opatření zakazující uvádění tabákových výrobků
pro orální užití na trh vloženo do směrnice 89/622. Konkrétně po připomenutí, že vědečtí odborníci jsou toho názoru, že všechny
tabákové výrobky způsobují rizika pro zdraví a že je dokázáno, že tabákové výrobky, které se nekouří, představují značný rizikový
faktor pro vznik rakoviny, tito autoři krom toho konstatovali, že nové tabákové výrobky pro orální užití objevující se na
trhu některých členských států jsou obzvláště přitažlivé pro mladé lidi s rizikem, že tito mladí lidé získají závislost na
nikotinu, pokud nebudou včas přijata omezující opatření. Bylo ještě uvedeno, že členské státy nejvíce postižené tímto problémem
již úplně zakázaly tyto nové výrobky nebo mají v úmyslu je zakázat.
Mimoto je třeba konstatovat, že zákaz uvedený v článku 8 směrnice 2001/37 uvádět tabákové výrobky pro orální užití na trh
se omezuje v rámci přepracování starších textů, což je jedním z předmětů uvedené směrnice, na potvrzení totožného opatření
přijatého v roce 1992. Rozdílné zacházení vyhrazené v roce 1992 těmto výrobkům ve vztahu k jiným tabákovým výrobkům, které
se nekouří, vyplynulo z okolností souvisejících zároveň s novostí výrobků, vůči kterým směřoval zákaz, na tehdejším vnitřním
trhu, s jejich přitažlivostí pro mladé lidi a s existencí vnitrostátních zakazujících předpisů v některých členských státech.
Tyto okolnosti přitom zůstaly stejné v roce 2001. Jistě není sporné, že uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh
má ve Švédsku dlouhou tradici a že tyto výrobky nemohly být považovány za nové na trhu odpovídajícímu území tohoto státu při
jeho přistoupení v roce 1995. Nicméně, jelikož článek 151 aktu o přistoupení právě Švédské království vyňal z působnosti zákazu
přijatého v roce 1992, nemůže být území tohoto státu bráno v potaz pro určení trhu uvedeného v článku 8 směrnice 2001/37 a
následně pro posouzení, týkající se tohoto trhu, novosti výrobků, jejichž uvádění na trh je tam zakázáno na základě uvedeného
článku.
Jelikož směrnice 2001/37 upřesňuje ve svém dvacátém osmém bodě odůvodnění, že směrnice 89/622 zakázala v členských státech
prodej určitých typů tabáku pro orální užití a že článek 151 aktu o přistoupení povoluje Švédskému království v tomto ohledu
odchylku od ustanovení uvedené směrnice, nejeví se, že potvrzení uvedeného zákazu v článku 8 směrnice 2001/37 vyžadovalo,
aby tato směrnice specifikovala další relevantní skutkové a právní poznatky k tomu, aby vyhověla povinnosti uvést odůvodnění
vyplývající z článku 253 ES.
Z těchto úvah vyplývá, že článek 8 směrnice 2001/37 je v souladu s povinností uvést odůvodnění stanovenou v článku 253 ES.
Co se týče zásady zákazu diskriminace
Podle ustálené judikatury zásada rovného zacházení vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými
situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. září 2004, Španělsko
v. Komise, C-304/01, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, bod 31).
Ačkoliv se tabákové výrobky pro orální užití, jak jsou definovány v článku 2 směrnice 2001/37, nemusejí podstatně lišit svým
složením či dokonce svým určením od tabákových výrobků určených ke žvýkání, nenacházely se ve stejné situaci jako tabákové
výrobky určené ke žvýkání.  Tabákové výrobky pro orální užití, které jsou předmětem zákazu stanoveného v článku 8a směrnice
89/622 a převzatého v článku 8 směrnice 2001/37, byly totiž nové na trhu členských států, na které se vztahovalo toto opatření.
Tato zvláštní situace tudíž opravňovala rozdílné zacházení, aniž by bylo možno se účinně dovolávat porušení zásady zákazu
diskriminace.
Co se týče zásady svobodného výkonu podnikatelské nebo jiné výdělečné činnosti a vlastnického práva
Je namístě připomenout, že podle judikatury Soudního dvora svobodný výkon podnikatelské nebo jiné výdělečné činnosti je součástí,
stejně jako vlastnické právo, obecných zásad práva Společenství. Tyto zásady se však neprojevují jako absolutní výsady, ale
musí k nim být přihlédnuto ve vztahu k jejich funkci ve společnosti. V důsledku toho může být právo svobodně vykonávat podnikatelskou
nebo jinou výdělečnou činnost omezeno, stejně jako výkon vlastnického práva, za podmínky, že tato omezení skutečně odpovídají
sledovaným cílům obecného zájmu a nepředstavují, vzhledem k sledovanému cíli, nepřiměřený a neúnosný zásah, jímž by byla dotčena
samotná podstata takto zaručených práv (viz zejména rozsudky ze dne 11. července 1989, Schräder, 265/87, Recueil, s. 2237,
bod 15; ze dne 5. října 1994, Německo v. Rada, C-280/93, Recueil, s. I-4973, bod 78; ze dne 29. dubna 1999, Standley a další,
C-293/97, Recueil, s. I-2603, bod 54; ze dne 15. července 2004, Di Lenardo a Dilexport, C-37/02 a C-38/02, dosud nezveřejněný
ve Sbírce rozhodnutí, bod 82, jakož i výše uvedený rozsudek Španělsko a Finsko v. Parlament a Rada, bod 52).
Je pravda, že zákaz uvádět na trh tabákové výrobky pro orální užití uvedený v článku 8 směrnice 2001/37 je způsobilý omezit
svobodný výkon podnikatelské činnosti výrobců těchto výrobků, jestliže zamýšleli přistoupit k takovému uvádění na trh v geografické
oblasti dotčené uvedeným zákazem. Přesto vlastnické právo subjektů není zavedením takového opatření zpochybněno. Žádný hospodářský
subjekt si totiž nemůže nárokovat vlastnické právo na podíl na trhu, byť by i tento podíl ovládal v okamžiku, který předcházel
zavedení opatření, kterým byl uvedený trh dotčen, neboť tento podíl na trhu představuje pouze přechodnou ekonomickou pozici
vystavenou rizikům změny okolností (výše uvedený rozsudek ze dne 5. října, Německo v. Rada, bod 79). Hospodářský subjekt nemůže
ani uplatňovat nabyté právo či dokonce legitimní očekávání, že existující situace, která může být změněna rozhodnutími přijatými
orgány Společenství v rámci jejich posuzovací pravomoci, bude zachována (viz rozsudek ze dne 28. října 1982,  Faust v. Komise,
52/81, Recueil, s. 3745, bod 27).
Jak bylo uvedeno výše, směrnice 2001/37 sleduje cíl obecného zájmu, zaručujíc vysokou úroveň ochrany zdraví v rámci harmonizace
předpisů vztahujících se na uvádění tabákových výrobků na trh. Přitom se nejeví, jak bylo uvedeno v bodě 58 tohoto rozsudku,
že zakazující opatření stanovené v článku 8 uvedené směrnice je  vzhledem k tomuto cíli nevhodné. Za těchto podmínek nelze
na překážku svobodnému výkonu ekonomické činnosti, založené opatřením tohoto rázu, nahlížet ve vztahu ke sledovanému cíli
jako na nepřiměřený zásah do práva na výkon této svobody nebo do vlastnického práva.
Co se týče údajného zneužití pravomoci, pokud jde o účel aktu
Jak Soudní dvůr opakovaně rozhodl, akt je stižen zneužitím pravomoci, pokud jde o účel aktu, pouze pokud se na základě objektivních,
relevantních a shodujících se indicií prokáže, že byl přijat s výlučným nebo přinejmenším určujícím cílem dosáhnout jiného
účelu než toho, kterého se dovolává, nebo obejít postup zvláště stanovený Smlouvou pro vypořádání se s okolnostmi daného případu
(viz rozsudky ze dne 13. listopadu 1990, Fedesa a další, C-331/88, Recueil, s. I-4023, bod 24, a ze dne 22. listopadu 2001,
Nizozemsko v. Rada, C‑110/97, Recueil, s. I-8763, bod 137).
Zvláště vzhledem k výslovnému vyloučení harmonizace právních a správních předpisů členských států, které mají za cíl ochranu
a zlepšení lidského zdraví,  uvedenému v čl. 129 odst. 4 první odrážce Smlouvy o ES (nyní po změně čl. 152 odst. 4 první pododstavec
ES), Soudní dvůr rozhodl, že její jiné články nemohou být brány jako právní základ za účelem obcházení tohoto vyloučení (výše
uvedený rozsudek ze dne 5. října 2000, Německo v. Parlament a Rada, bod 79). Soudní dvůr nicméně upřesnil, že pokud se jeví,
že jsou splněny podmínky pro odkaz na čl. 95 odst. 1 ES jako na právní základ, zákonodárci Společenství nelze bránit, aby
se o tento právní základ opíral, s ohledem na to, že ochrana veřejného zdraví je rozhodující při volbách řešení, které je
třeba učinit [výše uvedené rozsudky ze dne 5. října 2000, Německo v. Parlament a Rada, bod 88, jakož i British American Tobacco
(Investments) a Imperial Tobacco, bod 190].
Přitom jednak podmínky pro odkaz na článek 95 ES v případě článku 8 směrnice 2001/37 byly splněny a jednak nebylo nijak zjištěno,
že by toto ustanovení bylo přijato s výlučným nebo přinejmenším určujícím cílem dosáhnout jiného cíle než toho, který směřuje
k vyloučení překážek obchodu spojených s nestejnorodým vývojem vnitrostátních právních předpisů týkajících se tabákových výrobků
pro orální užití.
Z předcházejících úvah vyplývá, že článek 8 směrnice 2001/37 není neplatný z důvodu zneužití pravomoci, pokud jde o účel aktu.
K odpovědi na druhou otázku jako celek
Na druhou otázku jako celek je namístě odpovědět, že zkoumání této otázky neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být
dotčena platnost článku 8 směrnice 2001/37.

K první otázce
Podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda články 28 ES a 29 ES musejí být vykládány v tom smyslu, že odporují takové
vnitrostátní právní úpravě, o jakou se jedná ve věci v původním řízení.
Je třeba připomenout, že vnitrostátní opatření v oblasti, která je předmětem  úplné harmonizace na úrovni Společenství musí
být posuzováno ve vztahu k ustanovením tohoto harmonizačního opatření, a nikoliv k ustanovením primárního práva (viz rozsudky
ze dne 12. října 1993, Vanacker a Lesage, C‑37/92, Recueil, s. I-4947, bod 9, a ze dne 13. prosince 2001, DaimlerChrysler,
C-324/99, Recueil, s. I-9897, bod 32).
Jelikož je uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh otázkou upravenou harmonizovaným způsobem na úrovni Společenství,
vnitrostátní právní úprava dotčená v původním řízení, která platným provedením právní úpravy Společenství zakazuje uvádění
těchto výrobků na trh, může tedy být posuzována pouze ve vztahu k ustanovením uvedené právní úpravy Společenství, a nikoliv
ve vztahu k ustanovením článků 28 ES a 29 ES.
S přihlédnutím k předcházejícím úvahám je třeba na první otázku odpovědět tak, že pokud vnitrostátní opatření zakazuje uvádění
tabákových výrobků pro orální užití na trh v souladu s ustanoveními článku 8 směrnice 2001/37, není nutné odděleně ověřovat,
zda je toto vnitrostátní opatření v souladu s články 28 ES a 29 ES.

Ke třetí otázce
Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda by v případě, že by článek 8 směrnice 2001/37 byl neplatný, musely být
zásady zákazu diskriminace, proporcionality a ochrany vlastnického práva vykládány tak, že brání vnitrostátnímu opatření stanovícímu
zákaz tabákových výrobků pro orální  užití.
Na tuto otázku není namístě odpovědět, neboť jak bylo uvedeno v bodě 79 tohoto rozsudku, zkoumání druhé otázky neukázalo žádnou
skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 8 směrnice 2001/37.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu
před předkládajícího soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných
vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:
1)
Zkoumání druhé otázky neukázalo žádnou skutečnost, kterou by mohla být dotčena platnost článku 8 směrnice Evropského parlamentu
a Rady 2001/37/ES ze dne 5. června 2001 o sbližování předpisů členských států týkajících se výroby, obchodní úpravy a prodeje
tabákových výrobků.
2)
Pokud vnitrostátní opatření zakazuje uvádění tabákových výrobků pro orální užití na trh v souladu s článkem 8 směrnice 2001/37,
není již namístě odděleně ověřovat, zda je toto vnitrostátní opatření v souladu s články 28 ES a 29 ES.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: angličtina.