CELEX: 61986CJ0039
Forbud mod forskelsbehandling
adgang til universitetsuddannelse
uddannelsesstøtte

1 Ved kendelse af 19 . november 1985, indgaaet til Domstolen den 12 . februar 1986, har Verwaltungsgericht Hannover i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal, der navnlig vedroerer fortolkningen af EOEF-Traktatens artikel 7 og af artikel 7 i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under et soegsmaal, der er indbragt af Lair, sagsoegeren i hovedsagen ( herefter benaevnt "sagsoegeren "), som anfaegter et afslag fra sagsoegte i hovedsagen, Hannover' s Universitet ( herefter benaevnt "universitetet "), paa at tildele hende stoette til underhold og uddannelse med henblik paa gennemfoerelsen af hendes universitetsstudier .
3 Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren, der er fransk statsborger, fra den 1 . januar 1979 har haft bopael i Forbundsrepublikken Tyskland, hvor hun arbejdede som bankfunktionaer til 30 . juni 1981, hvorefter hun mellem 1 . juli 1981 og 30 . september 1984 i perioder dels var arbejdsloes, dels under omskoling . Indimellem havde hun ogsaa i kortvarige perioder arbejde, og hendes seneste beskaeftigelsesperiode endte den 21 . juli 1983 . Hun har fra den 1 . oktober 1984 studeret romansk og germansk litteratur ved universitetet . Det er under hovedsagen uomtvistet, at gennemfoerelsen af dette studium er erhvervskvalificerende .
4 I henhold til artikel 8 i den tyske forbundslov om uddannelsesstoette ( Bundesausbildungsfoerderungsgesetz - herefter benaevnt "uddannelsesstoetteloven "), som offentliggjort den 6 . juni 1983 ( BGBl . I, s . 645, jfr . berigtigelse s . 1680 ), med senere aendringer, ydes uddannelsesstoette, herunder stoette til universitetsuddannelser, ud over til tyske statsborgere til visse grupper udlaendinge, herunder personer, som i en periode paa i alt fem aar foer paabegyndelsen af den del af uddannelsen, hvortil der kan ydes stoette, har opholdt sig paa Forbundsrepublikkens omraade og dér haft lovlig erhvervsmaessig beskaeftigelse; for tyske statsborgere kraeves ingen forudgaaende erhvervsmaessig beskaeftigelse .
5 I henhold til uddannelsesstoettelovens §1 kan den omhandlede stoette kraeves, saafremt den uddannelsessoegende ikke har andre midler til at sikre sit underhold og finansiere sin uddannelse . Stoetten gives blandt andet til uddannelse, "der giver erhvervskompetence", og den kan oppebaeres, indtil uddannelsen er afsluttet med et bevis for fageksamen ( jfr . uddannelsesstoettelovens §7 ). Stoetten gives "til underhold og til uddannelse" og udgoer i henhold til §12 til 14a faste beloeb for forskellige grupper stoettemodtagere, hvorved der ikke sondres mellem stoette til underhold og til uddannelse . Under universitetsstudier ydes stoetten i henhold til uddannelsesstoettelovens §17 i form af et rentefrit laan, som skal afdrages fra det femte aar efter det tidspunkt, der betegner den laengste studiestoetteperiode for den uddannelse, hvorunder stoetten er ydet . I henhold til §10, stk . 3, i lov om uddannelsesstoette ydes som hovedregel ingen stoette, hvis den uddannelsessoegende er fyldt tredive aar ved begyndelsen af den stoetteberettigede uddannelsesfase .
6 Universitetet afslog sagsoegerens stoetteansoegning med den begrundelse, at hun ikke opfyldte betingelsen for stoette til udlaendinge, nemlig at den paagaeldende har udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse i Forbundsrepublikken Tyskland i mindst fem aar . Efter universitetets opfattelse kunne en udlaending nemlig kun betragtes som erhvervsaktiv i uddannelsesstoettelovens §8' s forstand i de perioder, hvorunder den paagaeldende har egentlig erhvervsmaessig beskaeftigelse og dermed har betalt skatter og sociale bidrag, som i sidste instans er forudsaetningen for, at Forbundsrepublikken Tyskland kan finansiere en social ordning som ordningen med stoette til underhold mv . under uddannelse .
7 Sagsoegeren anfaegtede afgoerelsen ad retslig vej, og den nationale domstol fandt det uklart, om sagsoegeren kan kraeve stoette i henhold til uddannelsesstoettelovens §8 sammenholdt med EOEF-Traktatens artikler 48 og 49 og artikel 7 i forordning nr . 1612/68, samt - i benaegtende fald - om afslaget paa denne stoette udgoer en overtraedelse af forbudet mod forskelsbehandling som fastslaaet i EOEF-Traktatens artikel 7, stk . 1 .
8 Den nationale domstol har paa denne baggrund forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal :
"1 ) Skal faellesskabsretten fortolkes saaledes, at en statsborger fra en medlemsstat i Det Europaeiske Faellesskab, der er rejst ind i en anden medlemsstat som arbejdstager og dér har opgivet sin beskaeftigelse for at paabegynde en erhvervskvalificerende hoejere uddannelse ( i den konkrete sag et universitetsstudium i romansk og germansk litteratur og sprog ), i denne forbindelse har krav paa uddannelsesstoette paa samme vilkaar som statens egne borgere, dvs . som en social ydelse efter et egnetheds - og trangskriterium?
2 ) Strider det mod forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 7, at der i en medlemsstat tildeles uddannelsesstoette til indenlandske statsborgere udelukkende efter et egnetheds - og trangskriterium i forbindelse med gennemfoerelse af en erhvervskvalificerende uddannelse, mens statsborgere fra andre medlemsstater herudover skal opfylde den betingelse, at de foer paabegyndelsen af uddannelsen har haft beskaeftigelse i medlemsstaten i mindst fem aar?"
9 Vedroerende de relevante retsforskrifter, de faktiske omstaendigheder i hovedsagen samt de for Domstolen afgivne indlaeg henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
10 Der skal foerst tages stilling til den nationale domstols andet spoergsmaal, hvormed det generelt oenskes fastslaaet, om en studerende alene qua sin egenskab af statsborger i en anden medlemsstat er berettiget til en stoette som den her omhandlede .
Fortolkningen af EOEF-Traktatens artikel 7 ( andet spoergsmaal )
11 Med dette spoergsmaal oenskes det i det vaesentlige fastslaaet, om EOEF-Traktatens artikel 7, stk . 1, finder anvendelse paa en stoette til underhold og uddannelse, som en medlemsstat tildeler sine egne statsborgere med henblik paa gennemfoerelse af et universitetsstudium .
12 Det skal indledningsvis bemaerkes, at Domstolen i dom af 13 . februar 1985 ( Gravier, 293/83, Sml . s . 606 ) har fastslaaet dels, at en forskellig behandling paa grundlag af nationalitet maa betragtes som en forskelsbehandling, der er forbudt ved EOEF-Traktatens artikel 7, naar den forekommer paa et omraade, der omfattes af Traktaten, dels, at vilkaarene for adgang til faglig uddannelse henhoerer under Traktatens anvendelsesomraade . I dom af 2 . februar 1988 ( Blaizot, 24/86, Sml . s . 379 ) har Domstolen fastslaaet, at universitetsuddannelserne generelt opfylder betingelserne for at kunne betragtes som faglig uddannelse i EOEF-Traktatens forstand .
13 I de naevnte domme behoevede Domstolen imidlertid ikke at tage stilling til, om en statsborger fra en anden medlemsstat, som paabegynder en saadan uddannelse, har krav paa en stoette, som staten yder sine egne statsborgere .
14 Det fremgaar af den naevnte dom af 13 . februar 1985, at kun saafremt en saadan stoette har til formaal at daekke indskrivningsgebyrer eller andre gebyrer, navnlig studieafgifter, hvis betaling er en betingelse for at faa adgang til undervisningen, maa stoetten betragtes som en af betingelserne for adgangen til den faglige uddannelse og dermed henhoere under EOEF-Traktatens anvendelsesomraade, hvorfor det principielle forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i EOEF-Traktatens artikel 7 finder anvendelse .
15 Med dette forbehold maa det fastslaas, at paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin er en stoette, der tildeles studerende til underhold og uddannelse, principielt ikke omfattet af EOEF-Traktatens anvendelsesomraade, konkret Traktatens artikel 7 . Stoetten henhoerer nemlig dels under uddannelsespolitikken, der ikke som saadan er underlagt faellesskabsinstitutionernes kompetence ( jfr . den foernaevnte dom af 13 . februar 1985 ), dels under socialpolitikken, der er omfattet af medlemsstaternes kompetence i det omfang, EOEF-Traktaten ikke indeholder saerlige bestemmelser derom ( jfr . dom af 9 . juli 1987, Tyskland m.fl . mod Kommissionen, de forenede sager 281, 283 til 285 og 287/85 - indvandrerpolitik - Sml . s . 3203 ).
16 Det andet spoergsmaal maa foelgelig besvares med, at EOEF-Traktatens artikel 7, stk . 1, paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin kun finder anvendelse paa en stoette til underhold og uddannelse, som en medlemsstat tildeler indenlandske statsborgere med henblik paa gennemfoerelse af et universitetsstudium, saafremt stoetten skal daekke indskrivningsgebyr eller andre udgifter, herunder navnlig studieafgifter, hvis betaling er en betingelse for at faa adgang til uddannelsen .
Fortolkningen af artikel 7 i forordning nr . 1612/68 ( foerste spoergsmaal )
17 Det foerste spoergsmaal, som vedroerer fortolkningen af artikel 7 i forordning nr . 1612/68, indeholder tre saerskilte underspoergsmaal, nemlig,
- om stoette, der ydes til underhold og uddannelse med henblik paa gennemfoerelse af et erhvervskvalificerende universitetsstudium, er en "social fordel" som omhandlet i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68,
- om en statsborger i en anden medlemsstat, der har indledt et universitetsstudium i opholdsstaten efter at have udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse dér, fortsat skal betragtes som "arbejdstager", saaledes at vedkommende i denne egenskab kan stoette ret paa artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, og
- om en opholdsmedlemsstat kan goere retten til at nyde de "samme sociale fordele", jfr . artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, betinget af, at den paagaeldende forinden har udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse af i det mindste en vis varighed i denne medlemsstat .
Begrebet social fordel
18 Med henblik paa bestemmelsen af begrebet social fordel i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 bemaerkes foerst, at forordningen tilsigter at gennemfoere de maal, som EOEF-Traktatens artikler 48 og 49 har fastsat vedroerende arbejdskraftens frie bevaegelighed . Omraadet henhoerer under den frie bevaegelighed for personer, jfr . EOEF-Traktatens artikel 3, litra c ), som er en af de grundlaeggende rettigheder, som vaernes ved Traktaten .
19 En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, har, naar han har gjort brug af denne grundlaeggende ret, i henhold til artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 "samme sociale ... fordele som indenlandske arbejdstagere" i opholdsstaten .
20 Ud over den retsstilling, der konkret naevnes i den omhandlede forordnings artikel 7, stk . 1 - nemlig retten til at blive behandlet paa lige fod med indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses - og arbejdsvilkaar, navnlig for saa vidt angaar genoptagelse af beskaeftigelse i faget efter arbejdsloeshed samt genansaettelse - omfatter de "sociale fordele" alle fordele i oevrigt, hvorved den vandrende arbejdstager, som det anfoeres i den naevnte forordnings tredje betragtning, sikres mulighed for at forbedre sine leve - og arbejdsvilkaar og herved opnaa en bedre social stilling .
21 Domstolen har herom udtalt, at det fremgaar af en samlet vurdering af bestemmelserne i forordning nr . 1612/68 samt af formaalet med denne, at de rettigheder, der i henhold til forordningen skal udstraekkes til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater, omfatter alle rettigheder, det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade, og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet ( domme af 27 . marts 1985, Hoeckx, 249/83, Sml . s . 972, og Scrivner, 122/84, Sml . s . 1027 ).
22 Det foelger af det anfoerte, at en arbejdstager med statsborgerskab i en anden medlemsstat, der har gjort brug af sin ret til fri bevaegelighed, i denne egenskab paa lige fod med indenlandske arbejdstagere er berettiget til enhver social fordel, hvorved indenlandske arbejdstagere kan forbedre deres faglige kvalifikationer og deres sociale stilling .
23 Der skal herefter tages stilling til, om en stoette som den her omhandlede falder ind under begrebet social fordel, saaledes som dette er fortolket i det foregaaende . Det maa her fastslaas, at en saadan stoette, der tildeles den studerende til underhold og uddannelse, navnlig naar der er tale om arbejdstagere, er saerligt egnet til at oege den paagaeldendes faglige kvalifikationer og til at forbedre dennes sociale stilling . I oevrigt har vilkaarene for stoettens tildeling og tilbagebetaling i henhold til tysk ret sammenhaeng med den paagaeldendes oekonomiske forhold og er saaledes baseret paa sociale kriterier .
24 En saadan form for stoette er foelgelig en social fordel som omhandlet i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 .
25 Det er under sagens behandling for Domstolen gjort gaeldende, at artikel 7, stk . 2, ikke kan finde anvendelse henset til den saerlige bestemmelse i artikel 7, stk . 3, i forordning nr . 1612/68, hvorefter en EF-arbejdstager "har samme ret til paa samme vilkaar som indenlandske arbejdstagere at deltage i uddannelse i faglige uddannelsesinstitutioner, omskolings - og revalideringscentre ".
26 Hertil bemaerkes, at en uddannelsesinstitution ikke kan betragtes som en faglig uddannelsesinstitution i den naevnte bestemmelses forstand, blot fordi der paa institutionen gives en vis faglig uddannelse . Begrebet faglig uddannelsesinstitution er snaevrere og daekker udelukkende saadanne institutioner, der giver en undervisning, som enten er integreret i en erhvervsmaessig beskaeftigelse eller har snaever tilknytning hertil, f.eks . undervisning i laeretiden . Universiteter opfylder ikke disse kriterier .
27 Forordningens artikel 7, stk . 3, hjemler utvivlsomt en saerlig social fordel, men heraf foelger ikke, at en stoette, der gives til underhold og uddannelse med henblik paa gennemfoerelsen af studier ved en institution, der ikke falder ind under begrebet faglig uddannelsesinstitution i den naevnte bestemmelses forstand, ikke skulle kunne betragtes som en social fordel i forordningens artikel 7, stk . 2' s forstand .
28 Det foerste underspoergsmaal under foerste spoergsmaal skal herefter besvares saaledes, at en stoette til underhold og uddannelse, som tildeles med henblik paa gennemfoerelse af et erhvervskvalificerende universitetsstudium, er en social fordel som omhandlet i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 .
Begrebet arbejdstager
29 De tre medlemsstater, der har indgivet indlaeg, har anfoert, at en person mister den arbejdstagerstatus, som betinger de sociale fordele, naar vedkommende i opholdsstaten enten bringer den hidtidige erhvervsmaessige beskaeftigelse til ophoer, eller - i tilfaelde af arbejdsloeshed - ikke laengere soeger beskaeftigelse, fordi vedkommende agter at gennemfoere en heltidsuddannelse i opholdsstaten . Kommissionen har bestridt denne opfattelse .
30 Det skal foerst fastslaas, at hverken artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 eller EOEF-Traktatens artikler 48 og 49 efter deres ordlyd giver et klart svar paa spoergsmaalet, om en vandrende arbejdstager, der har afbrudt sin erhvervsmaessige beskaeftigelse i opholdsstaten for dér at paabegynde en erhvervskvalificerende universitetsuddannelse, fortsat skal betragtes som vandrende arbejdstager i den naevnte artikel 7' s forstand .
31 Selv om de naevnte bestemmelser ikke efter deres ordlyd giver et klart svar paa det her omhandlede spoergsmaal, indeholder faellesskabsretten imidlertid stoette for, at de rettigheder, som tilkommer vandrende arbejdstagere, ikke noedvendigvis er betinget af, at den paagaeldende er beskaeftiget, henholdsvis opretholder beskaeftigelsen .
32 For saa vidt angaar statsborgere fra en anden medlemsstat, som endnu ikke har indgaaet en arbejdsaftale i opholdsstaten, bemaerkes foerst, at disse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 48, stk . 3, litra a ) og b ), har ret til at soege faktisk tilbudte stillinger og i dette oejemed frit kan bevaege sig inden for medlemsstaternes omraade . Disse bestemmelser er gennemfoert ved afsnit I i foerste del af forordning nr . 1612/68 .
33 For saa vidt angaar personer, der tidligere i opholdsstaten faktisk og reelt har udoevet loennet beskaeftigelse, saaledes som dette begreb er fastlagt i Domstolens praksis ( domme af 23 . marts 1982, Levin, 53/81, Sml . s . 1035, og af 3 . juni 1986, Kempf, 139/85, Sml . s . 1741 ), men som ikke laengere er i beskaeftigelse, bemaerkes, at ogsaa saadanne personer i henhold til en raekke faellesskabsbestemmelser betragtes som arbejdstagere .
34 I henhold til EOEF-Traktatens artikel 48, stk . 3, litra d ), anses personer, der bliver boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft ansaettelse dér, for arbejdstagere . Kommissionens forordning nr . 1651/70 af 29 . juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér ( EFT 1970 II, s . 348 ), hvorved den naevnte traktatbestemmelse er gennemfoert, sikrer under visse omstaendigheder den arbejdstager, hvis erhvervsmaessige beskaeftigelse er ophoert, samt dennes familiemedlemmer retten til varigt at blive boende paa en medlemsstats omraade . For det andet er det i medfoer af Raadets direktiv 68/360 af 15 . oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Faellesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer ( EFT 1968 II, s . 477 ) under visse omstaendigheder medlemsstaterne forbudt at tilbagekalde opholdstilladelsen for vandrende arbejdstagere udelukkende med den begrundelse, at de ikke laengere har beskaeftigelse . Endelig - for det tredje - maa en vandrende arbejdstager, der er blevet arbejdsloes, i henhold til artikel 7, stk . 1, i forordning nr . 1612/68 ikke behandles anderledes med hensyn til genoptagelse af beskaeftigelse i faget eller genansaettelse end indenlandske arbejdstagere i samme situation .
35 Det bemaerkes endvidere, at i henhold til artikel 7, stk . 3, i forordning nr . 1612/68 har vandrende arbejdstagere paa lige fod med og paa samme vilkaar som indenlandske arbejdstagere ret til at deltage i uddannelse i faglige uddannelsesinstitutioner, omskolings - og revalideringscentre . Den ret til en saerlig uddannelse, som bestaar i henhold til faellesskabsbestemmelserne, afhaenger ikke af, om deres beskaeftigelse er opretholdt .
36 Det maa herefter laegges til grund, at visse rettigheder, der beror paa vandrende arbejdstageres status som arbejdstagere, bestaar, selv om de paagaeldende ikke laengere er i beskaeftigelse .
37 For saa vidt angaar stoette i forbindelse med en universitetsuddannelse, bestaar den fornoedne sammenhaeng mellem en persons arbejdstagerstatus og en stoette til underhold og uddannelse med henblik paa gennemfoerelsen af et universitetsstudium, dog kun, hvis der er kontinuitet mellem studiet og den tidligere udoevede erhvervsmaessige beskaeftigelse i den forstand, at det paagaeldende studium har tilknyttning til en tidligere erhvervsmaessig beskaeftigelse . En saadan kontinuitet kan dog ikke kraeves, naar der er tale om en vandrende arbejdstager, der ufrivilligt er blevet arbejdsloes, og som paa grund af forholdene paa arbejdsmarkedet er noedt til at omskole sig med henblik paa beskaeftigelse i et andet fag .
38 Denne opfattelse af den frie bevaegelighed for vandrende arbejdstagere er i oevrigt i overensstemmelse med nyere tendenser paa arbejdsmarkedet, idet ubrudte beskaeftigelsesforloeb ikke er saa hyppige som foer . Det forekommer saaledes, at en erhvervsmaessig beskaeftigelse afbrydes af uddannelses -, omskolings - og efteruddannelsesperioder .
39 Det andet underspoergsmaal under foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at en statsborger i en anden medlemsstat, der i opholdsstaten efter dér at have udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse har indledt et universitetsstudium, der afsluttes med et erhvervskvalificerende eksamensbevis, fortsat skal betragtes som arbejdstager og i denne egenskab kan stoette ret paa artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, dog forudsat, at der bestaar en sammenhaeng mellem den tidligere erhvervsmaessige beskaeftigelse og det paagaeldende studium .
Forudgaaende erhvervsmaessig beskaeftigelse af en vis mindste varighed som betingelse for ydelse af samme sociale fordele
40 De tre medlemsstater, som har indgivet indlaeg, har gjort gaeldende, at enhver medlemsstat med foeje kan kraeve, at en statsborger fra en anden medlemsstat, der ansoeger om stoette til underhold og uddannelse med henblik paa gennemfoerelsen af et universitetsstudium, forinden skal have udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse paa vedkommende stats territorium af i det mindste en vis varighed . Kommissionen har bestridt denne opfattelse .
41 Hertil bemaerkes, at en uddannelsessoegende med statsborgerskab i en anden medlemsstat kun kan kraeve en saadan stoette til en universitetsuddannelse i egenskab af arbejdstager, saaledes som dette begreb anvendes i EOEF-Traktatens artikel 48 og forordning nr . 1612/68 . Det fremgaar af Domstolens praksis ( jfr . domme af 19 . marts 1964, Unger, 75/63, Sml . 1954-1964, s . 471, og af 23 . marts 1982, Levin, 53/81, Sml . s . 1035 ), at dette arbejdstagerbegreb er et faellesskabsretligt begreb, og at dets indhold ikke kan fastlaegges paa grundlag af kriterier opstillet i de nationale lovgivninger .
42 Medlemsstaterne kan derfor ikke ensidigt stille den betingelse for ydelse af de fordele, der hjemles ved den omhandlede forordnings artikel 7, stk . 2, at den paagaeldende har haft en erhvervsmaessig beskaeftigelse af en vis varighed ( jfr . dom af 6 . juni 1985, Frascogna, 157/84, Sml . s . 1744 ).
43 For saa vidt som de tre omhandlede medlemsstaters argumentation hviler paa oensket om at forhindre visse tilfaelde af misbrug - som eksempel herpaa kan naevnes, at det ud fra de objektive omstaendigheder fremgaar, at en arbejdstager er indrejst i en medlemsstat alene for at blive omfattet af stoetteordningen for uddannelsessoegende efter en ganske kort erhvervsaktiv periode - bemaerkes det, at de omhandlede faellesskabsbestemmelser ikke er til hinder for, at der traeffes foranstaltninger over for saadanne misbrug .
44 Det tredje underspoergsmaal under foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at retten til at nyde de samme sociale fordele, jfr . artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, ikke af opholdsmedlemsstaten kan goeres betinget af, at den paagaeldende forinden har udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse af en vis mindste varighed i denne medlemsstat .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
45 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Danmark, Det Forenede Kongerige og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Verwaltungsgericht Hannover ved kendelse af 19 . november 1985, for ret :
1 ) Paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin finder EOEF-Traktatens artikel 7, stk . 1, kun anvendelse paa en stoette til underhold og uddannelse, som en medlemsstat tildeler indenlandske statsborgere med henblik paa gennemfoerelse af et universitetsstudium, saafremt stoetten skal daekke indskrivningsgebyr eller andre udgifter, herunder navnlig studieafgifter, hvis betaling er en betingelse for at faa adgang til uddannelsen .
2 ) En stoette til underhold og uddannelse, som tildeles med henblik paa gennemfoerelse af et erhvervskvalificerende universitetsstudium, er en social fordel som omhandlet i artikel 7, stk . 2, i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet .
3 ) En statsborger i en anden medlemsstat, der efter at have udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse i opholdsstaten har indledt et universitetsstudium dér, som afsluttes med et erhvervskvalificerende eksamensbevis, skal fortsat betragtes som arbejdstager og kan i denne egenskab stoette ret paa artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, dog forudsat, at der bestaar en sammenhaeng mellem den tidligere erhvervsmaessige beskaeftigelse og det paagaeldende studium .
4 ) Retten til at nyde de samme sociale fordele, jfr . artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, kan ikke af opholdsmedlemsstaten goeres betinget af, at den paagaeldende forinden har udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse af en vis mindste varighed i denne medlemsstat .