CELEX: 62001CJ0502
Social trygghet
Fri rörlighet för arbetstagare
EG-fördraget
Rådets förordning (EEG) nr 1408/71
Förmåner avsedda att täcka risken för vårdbehov
Inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter med stöd av vårdförsäkringen till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person

Sozialgericht Hannover och Sozialgericht Aachen har, genom beslut av den 12 december 2001 och av den 18 januari 2002 som inkom
till domstolens kansli den 27 december 2001 (C-502/01) respektive den 4 februari 2002 (C-31/02), i enlighet med artikel 234
EG ställt frågor angående tolkningen av bestämmelser i EG‑fördraget och i sekundärrätten i fråga om den fria rörligheten för
unionsmedborgare. Frågorna rör i synnerhet rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen
för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade
lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996 (EGT L 28, 1997, s. 1) (nedan kallad förordning nr
1408/71).
Frågorna har uppkommit i tvister mellan dels Silke Gaumain‑Cerri och Kaufmännische Krankenkasse–Pflegekasse (sjukförsäkringskassan,
nedan kallad KKH), dels Maria Barth och Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz angående nämnda organs vägran att inbetala
pensionsförsäkringsavgifter till förmån för dessa personer. Silke Gaumain‑Cerri och Maria Barth anser att de i egenskap av
tredje män som assisterar vårdbehövande personer som enligt den tyska socialförsäkringen skyddas mot risken för vårdbehov
(nedan kallad vårdförsäkringen) har rätt till denna förmån.
Den nationella lagstiftningen
Vårdförsäkringen trädde i kraft i Tyskland den 1 januari 1995 genom Pflegeversicherungsgesetz (lag om socialförsäkring mot
risken för vårdbehov), vilken utgör bok XI i Sozialgesetzbuch (den tyska lagsamlingen avseende sociala trygghetslagar, nedan
kallad SGB). Den är avsedd att täcka kostnader för de försäkrades vårdbehov, varmed avses ett permanent behov av att i stor
utsträckning ta andra personers hjälp i anspråk för att utföra vardagsgöromål (kroppshygien, intagande av föda, förflyttning,
underhåll av den egna bostaden och så vidare).
Samtliga personer som är frivilligt eller obligatoriskt anslutna till ett sjukförsäkringssystem skall betala avgifter till
vårdförsäkringssystemet.
Vårdförsäkringen ger först och främst rätt till förmåner som är avsedda att täcka de kostnader som uppstår för vård som utförs
i hemmet av tredje man. Dessa förmåner, som kallas hemvårdsförmåner och vars omfattning beror på den berördes vårdbehov, kan
på begäran av förmånstagaren utges antingen i form av vård, utförd av godkända organ, eller i form av ett månatligt bidrag,
kallat vårdbidrag, vilket gör det möjligt för förmånstagaren att välja den form av hjälp han anser vara mest lämplig.
Genom vårdförsäkringen ges den försäkrade även rätt till ersättning för kostnader för vård på servicehem eller annan vårdinrättning,
bidrag för att under semesterperioder kunna ha en vikarie för tredje man, som vanligtvis ägnar sig åt honom, bidrag och ersättningar
för att täcka olika kostnader som föranleds av hans vårdbehov, såsom inköp och installation av särskild utrustning eller ombyggnad
av bostaden.
Om vissa villkor är uppfyllda ersätts slutligen genom vårdförsäkringen avgifter för ålders-, invaliditets- och olycksfallsförsäkringar
för tredje man, som assisterar den försäkrade.
Det är rätten till ersättning för avgifter för åldersförsäkring som avses i de båda tvisterna i målen vid de nationella domstolarna.
Målen vid de nationella domstolarna och tolkningsfrågorna
Den tyska medborgaren Silke Gaumain-Cerri och hennes make, som är fransk medborgare, bor i Frankrike. Makarna, som är gränsarbetare,
arbetar deltid i ett företag i Tyskland. Som sådana är de anslutna till den tyska vårdförsäkringen. Deras hemmavarande son
är handikappad och erhåller, såsom förmånstagare till sina föräldrar, förmåner enligt denna försäkring, bland annat vårdbidrag.
Det är föräldrarna själva som i egenskap av tredje män och utan ersättning assisterar den vårdbehövande i hemmet. Det aktuella
vårdförsäkringsorganet, sjukförsäkringskassan KKH, har vägrat att inbetala pensionsförsäkringsavgifter för Silke Gaumain‑Cerri
och hennes make med anledning av deras insats som assistenter åt en vårdbehövande person, med motiveringen att de inte bor
i Tyskland. Det framgår av de relevanta bestämmelserna i SGB att makarna, med hänsyn till att verksamheten inte är yrkesmässig
och att de saknar bostad i landet, varken har någon skyldighet eller rätt att ansluta sig till den lagstadgade pensionsförsäkringen.
Eftersom deras verksamhet är oavlönad, är de inte att betrakta som arbetstagare och därför kan de inte åberopa bestämmelserna
i förordning nr 1408/71.
Maria Barth, som är tysk medborgare, bor i Belgien nära den tyska gränsen och arbetar som personlig assistent åt en pensionerad
tjänsteman i Tyskland. Den sistnämnde betalar henne en lön på ungefär 400 euro i månaden. Enligt de relevanta bestämmelserna
i SGB räknas inte heller Maria Barths assistans som yrkesverksamhet. Maria Barth utövar heller inget annat yrke. Den vårdbehövande
person hon assisterar erhåller sina vårdförmåner från två organ, Landesamt für Besoldung und Versorgung Nordrhein‑Westfalen,
ett socialförsäkringsorgan som tecknar grundförsäkringar för pensionerade tjänstemän, och PAX Familienfürsorge Krankenversicherung
(nedan kallat PAX), ett försäkringsorgan som tecknar privata tilläggsförsäkringar som är obligatoriska och vars villkor enligt
lag är likvärdiga med dem som tillämpas på grundförsäkringen. Av liknande skäl som dem som anfördes mot Silke Gaumain-Cerri,
det vill säga bristen på bosättning i Tyskland, stoppade Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz inbetalningen av de avgifter
som PAX och Landesamt hittills hade ombesörjt och som gav Maria Barth rätt till framtida pension.
Silke Gaumain-Cerri och Maria Barth har väckt talan vid Sozialgericht Hannover respektive Sozialgericht Aachen mot de beslut
som gått dem emot och gjort gällande att de i egenskap av assistenter åt vårdbehövande personer har rätt till ersättning för
pensionsförsäkringsavgifter med stöd av vårdförsäkringen.
Sozialgericht Hannover har mot denna bakgrund beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till
domstolen:
”1)
Omfattar begreppen förmåner vid sjukdom och förmåner vid ålderdom i den mening som avses i artikel 1 i förordning nr 1408/71
förmåner som en försäkringsgivare lämnar till en annan försäkringsgivare, när den försäkrade därigenom endast erhåller en
abstrakt och indirekt förmån (en sjukförsäkringskassas inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en oavlönad
vårdgivare) och, om så är fallet, på vilka villkor?
2)
Följer det av ett primär- eller sekundärrättsligt diskrimineringsförbud att de förmåner som beskrivs i [fråga 1] skall beviljas
utan hänsyn till huruvida den verksamhet som ligger till grund för dessa utövas i Tyskland eller i en annan medlemsstat samt
till var den försäkrade eller den person som omedelbart gynnas av förmånen har sitt hemvist?”
Även Sozialgericht Aachen har beslutat att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Är bestämmelserna i … förordning nr 1408/71 … även tillämpliga på det tyska vårdförsäkringssystemet när skyddet avseende risken
för vårdbehov, enligt bestämmelserna i 23 § jämförd med 110 § i Sozialgezetsbuch (den tyska lagsamlingen avseende sociala
trygghetslagar) – soziale Pflegeversicherung (social vårdförsäkring) – (SGB XI) (i förekommande fall delvis) är beroende av
att en privat vårdförsäkring har tecknats?
2)
Utgör de avgifter som vårdförsäkringsorganen i enlighet med bestämmelserna i 44 § SGB XI jämförd med 3 § första meningen punkt
1 a och 166.2 § i Sozialgesetzbuch – Gesetzliche Rentenversicherung (lagstadgad pensionsförsäkring) – (SGB VI) måste erlägga
till pensionsförsäkringssystemet för personer som på ett icke yrkesmässigt sätt assisterar vårdbehövande personer ’förmåner
vid sjukdom’ i den mening som avses i artikel 4.1 a i … förordning nr 1408/71? Om denna fråga skall besvaras jakande, kan
i så fall en sådan förmån utges till personer som, alltmedan de assisterar en vårdbehövande person i det land där det behöriga
vårdförsäkringsorganet är beläget, bor i en annan medlemsstat?
3)
Skall de som assisterar vårdbehövande personer i den mening som avses i 19 § SGB XI betraktas som arbetstagare i den mening
som avses i artikel 39 EG? Om denna fråga skall besvaras jakande, är det i så fall otillåtet att vägra att ’inbetala pensionsförsäkringsavgifter’
till förmån för dessa personer med motiveringen att de varken är bosatta eller har sin vanliga vistelseort i den berörda staten?
Tolkningsfrågorna
Upptagande till sakprövning
Den tyska regeringen har anfört att de frågor som Sozialgericht Aachen har ställt saknar relevans. Den anser att Maria Barth
hade rätt till ersättning för sina avgifter till den lagstadgade pensionsförsäkringen enligt den nationella lagstiftningen,
eftersom hon utför sitt arbete som assistent i Tyskland. Maria Barths bosättningsort saknar betydelse, varför hennes talan
borde ha bifallits.
Domstolen har upprepade gånger erinrat om att förfarandet i artikel 234 EG utgör ett medel för samarbete mellan domstolen
och de nationella domstolarna. Detta samarbete gör det möjligt för domstolen att ge de nationella domstolarna de gemenskapsrättsliga
tolkningskriterier som är nödvändiga för att de skall kunna döma i saken. Däremot ankommer det inte på domstolen att tolka
medlemsstatens egna lagar utan det är, förutom i undantagsfall, den nationella domstol vid vilken tvisten har anhängiggjorts
som ensam har direkt kännedom om omständigheterna i målet, som har ansvar för det rättsliga avgörandet och som är bäst lämpad
att mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i målet bedöma såväl om ett förhandsavgörande är nödvändigt för att döma
i saken som relevansen av de frågor som ställs till domstolen (se bland annat domen av den 14 februari 1980 i målet Damiani,
REG 1980, s. 273, punkt 5). Det framgår inte i förevarande fall att de frågor som Socialgericht Aachen har ställt är av den
karaktären att de skall undantas från prövning.
Prövning i sak
De två nationella domstolarna har genom sina frågor lagt tonvikten på två punkter.
De nationella domstolarna vill för det första veta om den förmån som vårdförsäkringsorganet utger när det inbetalar sociala
pensionsförsäkringsavgifter för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet, under de omständigheter som är
aktuella i målen vid de nationella domstolarna, utgör en förmån vid sjukdom eller en förmån vid ålderdom i den mening som
avses i förordning nr 1408/71. Sozialgericht Aachen vill i synnerhet veta om svaret på frågan påverkas av att denna förmån
utges av ett privaträttsligt organ som inträtt i enlighet med de villkor som föreskrivs för PAX med avseende på den person
som Maria Barth assisterar (Sozialgericht Hannovers och Sozialgericht Aachens första fråga och den första delen av Sozialgericht
Aachens andra fråga).
De nationella domstolarna vill för det andra veta om fördraget, i synnerhet artikel 39 EG, förordning nr 1408/71 eller andra
sekundärrättsliga bestämmelser utgör hinder för att, under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna,
vägra utge denna förmån med motiveringen att den vårdbehövande personen eller tredje man som assisterar honom inte är bosatt
i den berörda medlemsstaten, det vill säga den medlemsstat där det organ som har försäkrat den vårdbehövande personen mot
risken för vårdbehov är beläget (Sozialgericht Hannovers andra fråga, den andra delen av Sozialgericht Aachens andra fråga
och Sozialgericht Aachens tredje fråga).
Tillämpningen av förordning nr 1408/71 i fråga om inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man, som
assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella domstolarna
I dom av den 5 mars 1998 i mål C-160/96, Molenaar (REG 1998, s. I‑843), i vilken domstolen besvarade en tolkningsfråga som
uppkommit i en tvist angående en vägran att utge vårdbidrag för personer anslutna till vårdförsäkringen med motiveringen att
de inte bodde i Tyskland, påpekade domstolen följande:
”22
… [det] framgår … av handlingarna i målet att förmånerna enligt vårdförsäkringen är avsedda att främja … [vårdbehövande] personers
självständighet, särskilt på det ekonomiska planet. Närmare bestämt är systemet avsett att främja förebyggande verksamhet
och rehabilitering i stället för vård och att gynna vård i hemmet i stället för institutionsvård.
Vårdförsäkringen ger rätt till ersättning, helt eller delvis, för vissa av de kostnader som uppstår på grund av den försäkrades
vårdbehov, såsom vård som utförs i hemmet, i specialiserade hem eller inrättningar, inköp av utrustning som är nödvändig för
den försäkrade, genomförande av ombyggnadsarbeten i bostaden samt utbetalning av ett månatligt bidrag som gör det möjligt
för den försäkrade att välja vårdform, exempelvis genom att på något sätt betala för hjälp som utförs av tredje man. Genom
vårdbidragssystemet kommer dessutom tredje man ibland att omfattas av olycksfalls-, ålders- eller invaliditetsförsäkring.
Förmåner av denna typ syftar således huvudsakligen till att utgöra ett komplement till förmåner enligt sjukförsäkringen, till
vilken de för övrigt är organisatoriskt knutna, för att förbättra de … [vårdbehövandes] hälsotillstånd och livssituation.
Under dessa omständigheter skall dessa förmåner, även om de uppvisar vissa särdrag, räknas som ’förmåner vid sjukdom’ i den
mening som avses i artikel 4.1 a i förordning nr 1408/71.”
Det framgår av detta beslut att även förmåner i form av inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter för tredje man, som assisterar
en vårdbehövande person i den mening som avses i vårdförsäkringen utgör ”förmåner vid sjukdom” för den vårdbehövande i den
mening som avses i artikel 4.1 a i förordning nr 1408/71. Det finns ingen särskild omständighet i förevarande mål som ger
anledning att frångå denna bedömning.
Såsom PAX har framhållit påverkas inte det faktum att en person, som har rätt till samtliga förmåner enligt vårdförsäkringen,
omfattas av ett system som möjliggör för denne att på så bra villkor som möjligt få den vård han behöver av att tredje man
som assisterar honom personligen erhåller en sådan förmån. Förmånen i fråga utgår således från sjukförsäkringen. Detta gäller
även det egentliga vårdbidraget, när det används för att ersätta tredje man som i likhet med Maria Barth assisterar en vårdbehövande
person.
Det förhållandet att vårdförsäkringen ibland helt eller delvis tecknas med en privat försäkringsgivare med stöd av ett privaträttsligt
avtal innebär inte att förordning nr 1408/71 inte är tillämplig på denna försäkring, eftersom ingåendet av sådana avtal direkt
följer av den aktuella sociallagstiftningen. Skyldigheten i fråga följer således inte, i motsats till vad den grekiska regeringen
har anfört i det skiftliga yttrande som ingavs till domstolen, av sådana avtalsbestämmelser som avses i artikel 1 j andra
stycket i förordning nr 1408/71, på vilka nämnda förordning i princip inte är tillämplig.
De nationella domstolarnas första frågor, såsom de har sammanställts i punkt 17 ovan, skall således besvaras enligt följande.
En förmån som innebär att ett försäkringsorgan som tillhandahåller vårdförsäkringar inbetalar pensionsförsäkringsavgifter
till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid
de nationella domstolarna utgör en sjukförmån för den vårdbehövande, på vilken förordning nr 1408/71 är tillämplig.
Huruvida det är tillåtet att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande
person med motiveringen att antingen tredje man eller den vårdbehövande är bosatt i en annan medlemsstat än den berörda
Domstolen skall inledningsvis pröva huruvida inbetalningen av pensionsförsäkringsavgifter för tredje man som assisterar en
vårdbehövande person, i ett fall som Silke Gaumain-Cerris, skall ske enligt lagstiftningen i den stat där den vårdbehövande
är bosatt eller enligt lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten, som i det fallet är olika stater.
I domen i det ovannämnda målet Molenaar prövade domstolen om de olika ersättningsformerna för vårdbehov skulle betraktas som
”vårdförmåner” eller ”kontantförmåner”. Enligt artiklarna 19 och 20 i förordning nr 1408/71 om sjuk- och moderskapsförsäkringar
för anställda eller egenföretagare och deras familjemedlemmar, som rör situationer där de berörda bor i en annan medlemsstat
än den behöriga medlemsstaten, till exempel gränsarbetare, kan den tillämpliga lagstiftningen skifta beroende på om det rör
sig om en ”vårdförmån” eller en ”kontantförmån”.
I domen i det ovannämnda målet Molenaar fastställde domstolen följande:
”31
Domstolen angav redan i sin dom av den 30 juni 1966 i mål 61/65, Vaassen‑Göbbels (REG 1966, s. 377, särskilt s. 400; svensk
specialutgåva, häfte 1), som avsåg rådets förordning nr 3 av den 25 september 1958 om social trygghet för migrerande arbetstagare
(EGT 30, 1958, s. 561), vilken föregick förordning nr 1408/71 och i vilken samma terminologi användes, att begreppet [vårdförmåner]
inte utesluter att en sådan förmån kan utgöra en kontant utbetalning av en institution som ansvarar för utbetalningar, bland
annat i form av betalning av eller ersättning för kostnader, och att begreppet kontantförmåner huvudsakligen omfattar förmåner
avsedda att kompensera förlorad inkomst för den sjuke arbetstagaren.
Såsom har påpekats ovan … består förmånerna enligt vårdförsäkringen till en del i betalning av eller ersättning för kostnader
som orsakas av den berördes vårdbehov, närmare bestämt för kostnader av medicinsk natur som föranleds av dennes hälsotillstånd.
Förmånerna, som är avsedda att täcka kostnader för vård av den försäkrade, såväl i hemmet som i specialiserade inrättningar,
för inköp av utrustning och genomförande av ombyggnadsarbeten, omfattas ovedersägligen av begreppet vårdförmån som avses i
artikel 19.1 a … i förordning nr 1408/71.
Trots att även vårdbidraget är avsett att täcka vissa av de kostnader som föranleds av den berördes vårdbehov, närmare bestämt
kostnader för hjälp av tredje man, och inte för att kompensera förlorad inkomst för förmånstagaren, uppvisar det likväl kännetecken
som skiljer det från vårdförmåner enligt sjukförsäkringen.
För det första är utbetalningen av bidraget periodisk och inte underordnad krav på att vissa utgifter, såsom vårdutgifter,
skall ha uppkommit, och
a fortiori
inte ett intyg på att uppkomna utgifter skall företes. För det andra är vårdbidragets belopp ett schablonbelopp som är oberoende
av förmånstagarens faktiska levnadsomkostnader. För det tredje förfogar förmånstagaren över en stor frihet i fråga om att
utnyttja de belopp som han har tilldelats. Närmare bestämt kan vårdbidraget, som den tyska regeringen själv har påpekat, användas
av förmånstagaren för att ersätta en familjemedlem eller närstående som assisterar honom frivilligt.
Vårdbidraget framstår således som ett finansiellt stöd som gör det möjligt att uppnå en generell förbättring av vårdbehövande
personers levnadsstandard, genom att de merkostnader som föranleds av deras tillstånd kompenseras.
Således skall en sådan förmån som vårdbidraget anses utgöra en ’kontantförmån’ enligt sjukförsäkringen i den mening som avses
i artikel 19.1 b … i förordning nr 1408/71.”
Även inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter till förmån för tredje man, som en vårdbehövande person har anlitat som assistent
i hemmet utgör en kontantförmån enligt sjukförsäkringen. Denna förmån är kopplad till det egentliga vårdbidraget, eftersom
den utgör ett direkt komplement till vårdbidraget med avseende på ett av dess användningsområden, nämligen möjligheten att
anlita tredje man som assistent i hemmet, något som vårdbidraget avser att underlätta.
Det framgår av artikel 19.1 b och 19.2 i förordning nr 1408/71 att familjemedlemmar som bor i en annan medlemsstat än den
behöriga har rätt till kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt den lagstiftning som denna tillämpar,
i den mån de inte har rätt till sådana förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium de är bosatta.
Den behöriga tyska institutionen skall således se till att pensionsförsäkringsavgifter för tredje man, som assisterar en i
Frankrike bosatt vårdbehövande familjemedlem till en arbetstagare ansluten till den tyska sjukförsäkringen, inbetalas enligt
den tyska lagen om vårdförsäkringar, som om den vårdbehövande var bosatt i Tyskland, såvida inte personen i fråga har rätt
till en liknande förmån enligt fransk lagstiftning.
Det framgår inte av handlingarna i målet att sjukförsäkringskassan KKH i målet vid Sozialgericht Hannover har påstått att
det enligt fransk lagstiftning föreskrivs att pensionsförsäkringsavgifter skall inbetalas för Silke Gaumain-Cerri med anledning
av att hon arbetar som assistent åt sin vårdbehövande son. I avsaknad av en sådan möjlighet är det således lagstiftningen
i den behöriga medlemsstaten, i detta fall Tyskland, som under de omständigheter som har anförts ovan är tillämplig.
När det gäller den person som Maria Barth assisterar är det uppenbart att det är lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten,
som även i detta fall är Tyskland, vari den vårdbehövande personen i fråga är bosatt, som är tillämplig.
Det återstår alltså att undersöka om den behöriga institutionen kan vägra att utge en viss förmån enligt vårdförsäkringen
när den behöriga medlemsstatens lagstiftning är tillämplig, i förekommande fall inbetalning av pensionsförsäkringsavgifter
till förmån för tredje man som arbetar som assistent åt en vårdbehövande person, med motiveringen att berörda tredje man inte
bor i den behöriga medlemsstaten.
Den frågan skall under alla omständigheter besvaras nekande i fall liknande dem i målen vid de nationella domstolarna, utan
att domstolen behöver fastställa, vilket anförts i vissa av de skriftliga yttrandena i målet, huruvida de berörda tredje männen
skall betraktas som arbetstagare i den mening som avses i artikel 39 EG eller i förordning nr 1408/71.
Det är nämligen uppenbart att de tredje män som berörs i målen vid de nationella domstolarna äger det unionsmedborgarskap
som har införts genom artikel 17 EG.
Unionsmedborgarskapet möjliggör för de medborgare i medlemsstaterna som befinner sig i samma situation att inom fördragets
tillämpningsområde och med förbehåll för de uttryckliga undantag som föreskrivs i det avseendet få samma behandling i rättsligt
hänseende (se bland annat dom av den 11 juli 2002 i mål C‑224/98, D’Hoop, REG 2002, s. I‑6191, punkt 28).
I fall liknande dem i målen vid de nationella domstolarna leder en vägran att inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån
för tredje man som assisterar en vårdbehövande person enbart av den anledningen att han inte bor i den behöriga medlemsstat
vars lagstiftning är tillämplig till att personer som befinner sig i samma situation, det vill säga personer som på ett icke
yrkesmässigt sätt i den mening som avses i den behöriga medlemsstatens lagstiftning assisterar personer som har rätt till
ersättning enligt samma lagstiftning, behandlas olika. I ett sådant sammanhang framstår nämligen inte bosättningskriteriet
för tredje man som assisterar en vårdbehövande person, med hänsyn till verksamhetens syfte, som en faktor som på ett objektivt
sätt gör att situationen skiljer sig så pass mycket att det är motiverat med en annan behandling. Bosättningskriteriet framstår
i stället som en åtskillnad i behandling på jämförbara situationer, vilket utgör sådan diskriminering som är förbjuden enligt
gemenskapsrätten.
Den andra delen av de frågor som de nationella domstolarna har ställt, såsom de har sammanställts i punkt 18 ovan, skall således
besvaras enligt följande. Beträffande de förmåner som enligt den tyska vårdförsäkringen utges under sådana omständigheter
som dem i målen vid de nationella domstolarna till en försäkrad bosatt i den behöriga medlemsstaten, eller en person bosatt
i en annan medlemsstat, och ansluten till nämnda försäkring såsom familjemedlem till en arbetstagare, utgör såväl fördraget,
i synnerhet artikel 17 EG, som förordning nr 1408/71 hinder för den behöriga institutionen att vägra inbetala pensionsförsäkringsavgifter
till förmån för en medlemsstats medborgare som i egenskap av tredje man assisterar en person som har rätt till dessa förmåner
med motiveringen att nämnda förmånstagare bor i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats den tyska och  den grekiska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden
till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målen vid de nationella domstolarna
utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på de nationella domstolarna att besluta om rättegångskostnaderna.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
– angående de frågor som genom beslut av den 12 december 2001 och av den 18 januari 2002 har ställts av Sozialgericht Hannover
respektive Sozialgericht Aachen – följande dom:
1)
En förmån som innebär att ett försäkringsorgan som tillhandahåller vårdförsäkringar inbetalar pensionsförsäkringsavgifter
till förmån för tredje man som assisterar en vårdbehövande person i hemmet under sådana omständigheter som dem i målen vid
de nationella domstolarna utgör en sjukförmån för den vårdbehövande, på vilken rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14
juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom
gemenskapen, i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 118/97 av den 2 december 1996, är tillämplig.
2)
Beträffande förmåner som enligt den tyska vårdförsäkringen utges under sådana omständigheter som dem i målen vid de nationella
domstolarna till en försäkrad bosatt i den behöriga medlemsstaten eller en person bosatt i en annan medlemsstat och ansluten
till denna försäkring såsom familjemedlem till en arbetstagare, utgör såväl fördraget, i synnerhet artikel 17 EG, som förordning
nr 1408/71 i dess ändrade och uppdaterade lydelse enligt förordning nr 118/97 hinder för den behöriga institutionen att vägra
inbetala pensionsförsäkringsavgifter till förmån för en medlemsstats medborgare som i egenskap av tredje man assisterar en
person som har rätt till dessa förmåner med motiveringen att nämnda förmånstagare bor i en annan medlemsstat än den behöriga
medlemsstaten.
Timmermans
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 8 juli 2004.
R. Grass
C.W.A. Timmermans
Justitiesekreterare
Ordförande på andra avdelningen
–
Rättegångsspråk: tyska.