CELEX: 62009CJ0152
Gemensam jordbrukspolitik
Integrerat administrations- och kontrollsystem för vissa stödsystem
Systemet med samlat gårdsstöd
Förordning (EG) nr 1782/2003
Beräkning av stödrättigheter
Artikel 40.5
Jordbrukare som omfattas av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk under referensperioden
Artikel 59.3
Regionalt genomförande av systemet med samlat gårdsstöd
Artikel 61
Olika enhetsvärden för hektar permanent betesmark och för varje annan stödberättigande hektar

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 40.5 i rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003
om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande
av vissa stödsystem för jordbrukare och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001,
(EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001
(EUT L 270, s. 1, och – rättelse – EUT L 94, 2004, s. 70), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 319/2006 av den
20 februari 2006 (EUT L 58, s. 32) (nedan kallad förordning nr 1782/2003).
Begäran har framställts i ett mål mellan André Grootes och Amt für Landwirtschaft Parchim (byrå för organisationen av lantbruket
i Parchim) avseende vilken ställning en jordlott (nedan kallad den omtvistade arealen) ska tillmätas, nämligen huruvida denna
ska anses utgöra åkermark eller permanent betesmark vid beräkning av stödrättigheter.

Tillämpliga bestämmelser

Unionslagstiftningen
Förordning nr 1782/2003
Inom ramen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken antog Europeiska unionens råd förordning nr 1782/2003 om upprättande
av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och för vissa stödsystem för jordbrukare.
Genom förordning nr 1782/2003 infördes bland annat ett inkomststöd för jordbrukare. Detta system betecknas i artikel 1 andra
strecksatsen i samma förordning som ”systemet med samlat gårdsstöd”. Bestämmelserna avseende detta system återfinns i avdelning
III i förordningen.
Artikel 34.2 första stycket i förordning nr 1782/2003 har följande lydelse:
”Jordbrukare skall ansöka om anslutning till systemet med samlat gårdsstöd vid en tidpunkt som skall fastställas av medlemsstaterna,
men senast den 15 maj.”
I artikel 37.1 i förordning nr 1782/2003 föreskrivs följande:
”Referensbeloppet skall vara genomsnittet under tre år av de sammanlagda belopp som beviljats en jordbrukare enligt de stödsystem
som anges i bilaga VI, beräknat och justerat i enlighet med bilaga VII, för varje kalenderår av den referensperiod som anges
i artikel 38.
…”
Enligt artikel 38 i förordning nr 1782/2003 ska referensperioden omfatta kalenderåren 2000, 2001 och 2002.
I artikel 40 i förordning nr 1782/2003, som har rubriken ”Särskilda svårigheter”, föreskrivs följande:
”1. Genom undantag från artikel 37 skall en jordbrukare vars produktion under referensperioden påverkades negativt genom force
majeure eller exceptionella omständigheter som inträffade före eller under referensperioden ha rätt att begära att referensbeloppet
beräknas på grundval av det eller de kalenderår under referensperioden som inte påverkades av force majeure eller exceptionella
omständigheter.
2. Om hela referensperioden påverkades av force majeure eller exceptionella omständigheter skall medlemsstaten beräkna referensbeloppet
på grundval av perioden 1997–1999 eller, när det gäller sockerbetor, sockerrör och cikoria, på grundval av det regleringsår
som närmast föregår den representativa period som valts enligt punkt K i bilaga VII. I detta fall skall punkt 1 gälla på motsvarande
sätt.
3. Fall av force majeure eller exceptionella omständigheter skall av den berörda jordbrukaren anmälas skriftligt till den
behöriga myndigheten, tillsammans med för myndigheten tillfredsställande bevis, inom den tid som fastställs av varje medlemsstat.
4. Som fall av force majeure eller exceptionella omständigheter kan den behöriga myndigheten t.ex. godkänna att
a)       jordbrukaren avlider,
b)       jordbrukaren under en längre tid inte är arbetsför,
c)       en allvarlig naturkatastrof inträffar som i väsentlig grad påverkar jordbruksföretagets jordbruksareal,
d)       jordbruksföretagets djurstallar förstörs genom olyckshändelse,
e)       en epizooti berör hela jordbrukarens djurbesättning eller en del av denna.
5. Punkterna 1, 2 och 3 i den här artikeln skall på motsvarande sätt tillämpas på jordbrukare som under referensperioden hade
åtaganden i fråga om miljövänligt jordbruk i enlighet med rådets [förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder
inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven (EGT L 215, s. 85, svensk specialutgåva, område 15,
volym 11, s. 161)] och [rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden
för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar (EGT L 160, s. 80)],
humleodlare som under samma period hade ett åtagande om röjning i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1098/98 [av den 25 maj 1998
om att införa särskilda tillfälliga åtgärder för humle (EGT L 157, s. 7)] och tobaksodlare som har deltagit i programmet för
återköp av kvoter i enlighet med [rådets förordning (EEG) nr 2075/92 av den 30 juni 1992 om den gemensamma organisationen
av marknaden för råtobak (EGT L 215, s. 70, svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s. 217)].
Om de åtgärder som avses i första stycket omfattade både referensperioden och den period som avses i punkt 2 i denna artikel skall
medlemsstaterna, enligt objektiva kriterier och på ett sådant sätt att likabehandling av jordbrukare garanteras och snedvridning
av marknaden och konkurrensen undviks, fastställa ett referensbelopp i enlighet med de närmare bestämmelser som kommissionen
skall fastställa enligt förfarandet i artikel 144.2.”
I avsnitt 1 i kapitel 5 i avdelning III i förordning nr 1782/2003, som har rubriken ”Regionalt genomförande”, föreskrivs att
medlemsstaterna har möjlighet att tillämpa systemet med samlat gårdsstöd enligt kapitlen 1–4 i denna avdelning på regional
nivå.
Enligt artikel 58.1 och 58.3 i förordning nr 1782/2003 får en medlemsstat välja att tillämpa systemet med samlat gårdsstöd
på regional nivå genom att fördela sitt nationella tak mellan olika regioner i medlemsstaten i stället för att fördela detta
tak individuellt mellan jordbrukarna i denna medlemsstat på grundval av deras respektive referensbelopp.
I artikel 59.1 och 59.3–59.4 i förordning nr 1782/2003 föreskrivs följande:
”1.      En medlemsstat får i välgrundade fall och i överensstämmelse med objektiva kriterier dela upp det totala beloppet inom det
regionala tak som fastställs enligt artikel 58 eller en del av beloppet mellan samtliga jordbrukare vars företag är belägna
i den berörda regionen, inklusive de företag som inte uppfyller det stödkriterium som avses i artikel 33.
…
3.      Vid partiell uppdelning av det totala beloppet inom det regionala taket skall jordbrukarna erhålla stödrättigheter vilkas
enhetsvärde beräknas genom att man dividerar motsvarande del inom det regionala tak som fastställs enligt artikel 58 med antalet
stödberättigande hektar, enligt artikel 44.2, fastställt på regional nivå.
Om jordbrukaren även har rätt att erhålla stödrättigheter som beräknas på den återstående delen inom det regionala taket,
skall det regionala enhetsvärdet för var och en av hans stödrättigheter med undantag av arealuttagsrättigheten som överförs
ökas med ett belopp som motsvarar referensbeloppet dividerat med antalet stödrättigheter som fastställs enligt punkt 4.
…
4.      Antalet stödrättigheter per jordbrukare skall vara lika stort som det antal hektar som han deklarerar enligt artikel 44.2
första året systemet med samlat gårdsstöd tillämpas utom i fall av force majeure och exceptionella omständigheter enligt artikel 40.4.”
Artikel 60.3 i förordning nr 1782/2003 har följande lydelse:
”Inom vad som fastställs i enlighet med punkt 2 för den berörda regionen får en jordbrukare utnyttja den möjlighet som avses
i punkt 1
…
b)       om artikel 40 och artikel 42.4 tillämpas mutatis mutandis inom det antal hektar som skall fastställas enligt objektiva kriterier
och på ett sådant sätt att likabehandling av jordbrukare kan garanteras och snedvridning av marknaden och konkurrensen undviks.”
Artikel 61 i förordning nr 1782/2003 har följande lydelse:
”Vid tillämpning av artikel 59 får medlemsstaterna också inom det regionala taket eller en del av det enligt objektiva kriterier
fastställa olika enhetsvärden för stödrättigheter som skall tilldelas de jordbrukare som avses i artikel 59.1, för hektar
gräsmark vid den tidpunkt som fastställts för arealstödsansökningarna för 2003 och för varje annan stödberättigande hektar
eller, alternativt, för hektar permanent betesmark vid den tidpunkt som fastställts för arealstödsansökningarna för 2003 och
för varje annan stödberättigande hektar.”
Förordning (EG) nr 795/2004
I artikel 16 i kommissionens förordning (EG) nr 795/2004 av den 21 april 2004 om tillämpningsföreskrifter för det system med
samlat gårdsstöd som föreskrivs i förordning nr 1782/2003 (EUT L 141, s. 1), i dess lydelse enligt kommissionens förordning
(EG) nr 1974/2004 av den 29 oktober 2004 (EUT L 345, s. 85) (nedan kallad förordning nr 795/2004), föreskrivs följande:
”1.       I de fall som avses i artikel 40.5 i förordning (EG) nr 1782/2003 där åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk enligt
den artikeln upphör att gälla efter den sista dagen för inlämnande av ansökan om samlat gårdsstöd det första tillämpningsåret,
skall medlemsstaten under detta första år fastställa referensbelopp för samtliga berörda jordbrukare i enlighet med artikel 40.1–3
eller artikel 40.5 andra stycket i den förordningen, förutsatt att eventuellt dubbelt stöd i samband med dessa åtaganden kan
uteslutas.
…
2.       I det fall som avses i artikel 40.5 andra stycket i förordning (EG) nr 1782/2003 skall jordbrukaren få stödrättigheter som
beräknas genom att ett referensbelopp som fastställs av medlemsstaten i enlighet med objektiva kriterier och på ett sådant
sätt att likabehandling av jordbrukare kan garanteras och snedvridning av marknaden och konkurrensen undviks, divideras med
ett antal hektar som inte överstiger det antal hektar som deklareras under det första året systemet med samlat gårdsstöd tillämpas.
3.      Artikel 40 i förordning (EG) nr 1782/2003 skall gälla på grundval av vart och ett av de direktstöd som avses i bilaga VI till
den förordningen.”
Avsnitt 1 i kapitel 6 i förordning nr 795/2004 har rubriken ”Regionalt genomförande”.
Artikel 38 i förordning nr 795/2004 ingår i det ovannämnda avsnittet. I artikel 38.1–38.3 anges ett antal föreskrifter för
tillämpningen av artikel 59.1 och 59.2 i förordning nr 1782/2003.
I artikel 38.4 i förordning nr 795/2004 föreskrivs följande:
”Artikel 40 i förordning (EG) nr 1782/2003 och artikel 16 i den här förordningen skall gälla i tillämpliga delar.”

Den nationella lagstiftningen
Enligt 2 § punkt 1 lagen om genomförande av systemet med samlat gårdsstöd (Betriebsprämiendurchführungsgesetz, BGBl. 2006
I, s. 1298, nedan kallad BetrPrämDurchfG) beviljades samlat gårdsstöd på regional nivå från och med den 1 januari 2005 enligt
de villkor som uppställs i denna lag respektive i förordningen om genomförande av systemet med samlat gårdsstöd.
I 5 § punkt 1 BetrPrämDurchfG föreskrivs att referensbeloppet för det samlade gårdsstödet, med tillämpning av artikel 59.1
och 59.3 i förordning nr 1782/2003, för varje jordbrukare består av ett belopp som är specifikt för jordbruksföretaget och
ett belopp som grundar sig på arealen.
Det belopp som är specifikt för jordbruksföretaget beräknas på grundval av tidigare direktstöd, som anges i 5 § punkt 2 första
stycket BetrPrämDurchfG, till vilket ska läggas mjölkbidrag och de ytterligare betalningarna till mjölkbidragen.
Det belopp som grundar sig på arealen beräknas genom att den återstående delen inom det regionala taket divideras med antalet
stödberättigande hektar.
I 5§ punkt 3 BetrPrämDurchfG föreskrivs härvid följande:
”Det belopp som grundar sig på arealen beräknas för räkenskapsåret 2005 enligt följande:
1.       Summan av de individuella belopp som definierats i punkt 2 för varje region ska subtraheras från varje motsvarande regionalt
tak enligt definitionen i 4 § punkt 1.
2.      Den resterande delen av det regionala taket, som erhållits efter subtraktionen enligt bestämmelserna i punkt 1, ska delas
i enlighet med artikel 59.3 första stycket i förordning (EG) nr 1782/2003 mellan de arealer som nämns i denna baserat på antal
hektar, förutsatt att det i varje region iakttas den i bilaga 2 föreskrivna kvoten mellan det belopp som grundar sig på antal
hektar som den 15 maj 2003 användes som permanent betesmark och det belopp som grundar sig på antal hektar som användes för
andra ändamål.
…”
Bilaga 2 till BetrPrämDurchfG innehåller en tabell över enhetsvärden för hektar permanent betesmark och för varje annan stödberättigande
hektar. För förbundsstaten Mecklenburg-Vorpommern föreskrivs förhållandet 0,194 för permanent betesmark och förhållandet 1
för övriga arealer.
Vid tiden för omständigheterna i målet vid den nationella domstolen föreskrevs bland annat följande i 13 § punkt 2 i förordningen
om tillämpning av systemet med samlat gårdsstöd (Betriebsprämiendurchführungsverordnung, BGBl. 2006 I, s. 2376):
”I de fall som anges i artikel 40.5 andra stycket i förordning (EG) nr 1782/2003 beräknas de individuella beloppen och de
belopp som grundar sig på arealen, för att fastställa referensbeloppet, på grundval av det kalenderår som föregick deltagandet
i åtgärder för ett miljövänligt jordbruk …”

Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Det framgår av beslutet om hänskjutande att den omtvistade arealen, som tidigare hade varit åkermark, i syfte att användas
för naturskyddsändamål omvandlades till betesmark år 1994, till följd av att ett avtal ingicks mellan Staatliches Amt für
Umwelt und Natur Lübz (statlig myndighet för miljö och natur i Lübz) och det företag som vid den tidpunkten bedrev jordbruk
på den omtvistade arealen.
År 1999 ingicks ett nytt avtal med den ovannämnda myndigheten på grundval av förordning nr 2078/92. Enligt detta skulle den
omtvistade arealen användas som permanent betesmark mellan januari 1999 och december 2003. Den 1 oktober 2002 förvärvade det
civilrättsliga bolag som André Grootes och dennes far hade bildat den omtvistade arealen. Enligt lydelsen i ett tilläggsavtal
av den 3 mars 2003 övertog detta bolag de rättigheter och skyldigheter som följde av det ovannämnda avtalet med verkan från
den 31 december 2002. Därefter drev André Grootes ensam jordbruksföretaget.
Den omtvistade arealen omvandlades till åkermark och besåddes följaktligen under våren år 2004.
André Grootes ansökte i skrivelse av den 6 maj 2005 om att den omtvistade arealen skulle anses utgöra åkermark vid beräkningen
av stödrättigheter.
Genom beslut av den 27 februari 2006 beviljade den behöriga myndigheten, nämligen Amt für Landwirtschaft Parchim, André Grootes
stödrättigheter endast på grundval av permanent betesmark.
Den 15 mars 2006 gav André Grootes in ett klagomål mot detta beslut. Klagomålet avslogs genom beslut av den 3 juli 2006 om
indragning av stödrättigheter och om avslag på klagomålet. Amt für Landwirtschaft Parchim ansåg inte att sådana omständigheter
förelåg att force majeure kunde göras gällande i fråga om den omtvistade arealen, eftersom den omständigheten att denna mark
skulle användas för betesmark enligt det statliga programmet inte utgjorde en åtgärd för ett miljövänligt jordbruk i den mening
som avses i artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 jämförd med artikel 13 i förordningen om genomförande av systemet med samlat
gårdsstöd.
André Grootes överklagade detta beslut och yrkade att Amt für Landwirtschaft Parchim skulle förpliktas att bevilja honom stödrättigheter
grundade på åkermark.
Den hänskjutande domstolen har anfört att i Tyskland ska frågan huruvida stödrättigheter för arealstöd fastställas på grundval
av basvärdet åkermark eller basvärdet betesmark, enligt artikel 61 i förordning nr 1782/2003 jämförd med 5 § tredje stycket
punkt 2 BetrPrämDurchfV, avgöras i förhållande till hur marken användes den 15 maj 2003. Vid denna tidpunkt utgjorde den omtvistade
arealen emellertid betesmark. Under dessa förhållanden kan rättigheter på grundval av åkermark beviljas endast om sådana omständigheter
inträffat som utgör force majeure i den mening som avses i artikel 40 i förordning nr1782/2003.
Verwaltungsgericht Schwerin ansåg att en tolkning av tillämplig unionslagstiftning var nödvändig för att kunna avgöra det
mål som anhängiggjorts vid denna domstol. Den beslutade därför att vilandeförklara målet och att hänskjuta följande tolkningsfrågor
till domstolen med begäran om förhandsavgörande:
”1.       Anses force majeure i den mening om avses i artikel 40.5 i förordning … nr 1782/2003 med avseende på arealstöd även föreligga,
när en åtgärd för ett miljövänligt jordbruk fortfarande tillämpades den 15 maj 2003 och endast utgjorde ett bibehållande av
användningen som (permanent) betesmark, varvid användningen emellertid tills vidare (eller i vart fall ’utan dröjsmål’) ansluter
till en åtgärd på grundval av vilken marken omvandlades från åkermark till permanent betesmark?
2.      Om den första frågan besvaras jakande, anses då force majeure i den mening som avses i artikel 40.5 i förordning … nr 1782/2003
med avseende på arealstöd föreligga endast när det sker en ändring av användningen av arealen (från åkermark till betesmark)
på grund av (och just genom) deltagandet i en åtgärd för ett miljövänligt jordbruk i den mening som avses i ovannämnda bestämmelse?
3.      Krävs för att force majeure ska anses föreligga i den mening som avses i artikel 40.5 i förordning … nr 1782/2003 att den
jordbrukare som lämnade in ansökan är samma person som den som ändrade användningen, eller kan även en jordbrukare som i ett
senare skede ’tar ansvaret för’ åtgärden för ett miljövänligt jordbruk med framgång göra gällande att force majeure föreligger
i den mening som avses i denna bestämmelse?”

Prövning av tolkningsfrågorna

Den första frågan
Genom den första frågan vill den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i huruvida artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003
ska tolkas så, att när olika enhetsvärden har fastställts i den ifrågavarande medlemsstaten för hektar betesmark och för varje
annan stödberättigande hektar enligt artikel 61 i denna förordning, ska en jordbrukare som vid den referenstidpunkt som avses
i den ovannämnda artikeln omfattas av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk som ingår i en obruten följd av åtaganden
att bedriva ett miljövänligt jordbruk i syfte att omvandla åkermark till permanent betesmark, ha befogenhet att begära att
de stödrättigheter som avses i artikel 59.3 första stycket i den ovannämnda förordningen ska beräknas på grundval av det enhetsvärde
som fastställts för andra stödberättigande hektar än hektar betesmark.
Domstolen erinrar inledningsvis om att artikel 40 i förordning nr 1782/2003 innehåller ett undantag för att justera bestämmelsen
om beräkning av det referensbelopp som föreskrivs i den modell som kallas historisk och enligt vilken de jordbrukare som under
en referensperiod som omfattade kalenderåren 2000–2002 åtnjöt stöd enligt åtminstone ett av de stödsystem som anges i bilaga
VI till denna förordning har rätt till stöd beräknat på grundval av ett referensbelopp som för varje jordbrukare beräknas
utifrån det årliga genomsnittet under denna period av de sammanlagda belopp som beviljats enligt dessa stödsystem.
I synnerhet artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 innebär att det är möjligt att undvika att jordbrukare som gjort åtaganden
att bedriva ett miljövänligt jordbruk missgynnas i samband med systemet med samlat gårdsstöd på grund av att de omfattades
av sådana åtaganden under referensperioden.
Enligt artikel 61 i förordning nr 1782/2003 har medlemsstaterna möjlighet att fastställa olika enhetsvärden för hektar permanent
betesmark vid den tidpunkt som fastställts för arealstödsansökningarna för år 2003 och för varje annan stödberättigande hektar
i samband med tillämpning av systemet med samlat gårdsstöd på regional nivå.
Den hänskjutande domstolen utgår härvid från principen att artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 är tillämplig även i fråga
om den referenstidpunkt som avses i artikel 61 i den ovannämnda förordningen.
Den omständigheten att en jordlott ska användas som permanent betesmark från den referenstidpunkt som anges i artikel 61 i
förordning nr 1782/2003 kan, såsom förefaller vara fallet i fråga om den omtvistade arealen, visserligen vara en följd av
att åtaganden ingåtts för att bedriva ett miljövänligt jordbruk.
Eftersom det inte föreskrivs några uttryckliga bestämmelser om tillämpningen av artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003, vilket
är fallet i fråga om artiklarna 59.4 och 60 i denna förordning, ska domstolen först kontrollera huruvida den ovannämnda bestämmelsen
kan tillämpas analogt i samband med artikel 61 i denna förordning.
Det är möjligt att tillämpa en bestämmelse analogt med avseende på en ekonomisk aktör när de rättsregler som gäller för denne
i hög grad är jämförbara med dem som ska tillämpas analogt och när dessa innehåller en lucka som är oförenlig med en allmän
princip i unionsrätten och denna brist kan åtgärdas genom en sådan analog tillämpning (dom av den 12 december 1985 i mål 165/84,
Krohn, REG 1985, s. 3997, punkt 14).
I förevarande mål är de ifrågavarande rättsreglerna i hög grad jämförbara, eftersom användning av arealer som permanent betesmark
vid den referenstidpunkt som anges i artikel 61 i förordning nr 1782/2003 grundar sig på samma slags åtaganden att bedriva
ett miljövänligt jordbruk som de åtaganden som avses i artikel 40.5 i denna förordning.
Vidare innehåller artikel 61 i förordning nr 1782/2003, i motsats till artikel 40.5 i den förordningen, inte några bestämmelser
om den rättsliga situationen för jordbrukare som vid den referenstidpunkt som avses i artikel 61 i den ovannämnda förordningen
omfattades av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk, varför dessa jordbrukare löper risk att missgynnas i systemet
med samlat gårdsstöd just på grund av att de gjort sådana åtaganden. Enligt rättssäkerhetsprincipen, som är en grundläggande
unionsrättslig princip, krävs att en unionsbestämmelse som avser enskilda är klar och precis så att dessa på ett otvetydigt
sätt kan få kännedom om sina rättigheter och skyldigheter och kan vidta åtgärder i enlighet därmed (se dom av den 11 juni 2009
i mål C‑170/08, Nijemeisland, REG 2009, s. I‑5127, punkt 44).
Härav följer att jordbrukare som gjort åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk enligt förordningarna nr 2078/92 och
nr 1257/1999 inte får missgynnas i ett senare infört unionsrättsligt stödsystem just på grund av att de gjort sådana åtaganden
med anledning av att de inte kunde förutse att deras beslut kunde få konsekvenser för framtida direktstöd enligt bestämmelser
som skulle komma att antas senare (se, för ett motsvarande synsätt, domen i det ovan i punkt 43 nämnda målet Nijemeisland,
punkt 45).
I förevarande mål omvandlades den omtvistade arealen till betesmark år 1994 till följd av de åtaganden att bedriva ett miljövänligt
jordbruk som övertogs av André Grootes den 3 mars 2003. Förordning nr 1782/2003 antogs emellertid den 29 september 2003.
Domstolen finner under dessa förhållanden att artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 ska tillämpas på motsvarande sätt i samband
med artikel 61 i samma förordning.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att enligt tysk rätt beräknas stödrättigheter i de fall som anges i artikel 40.5
andra stycket i förordning nr 1782/2003 på grundval av det kalenderår som föregick deltagandet i åtgärder för ett miljövänligt
jordbruk. I detta sammanhang vill den hänskjutande domstolen få klarhet i om de åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk
som gjordes efter varandra i målet vid den domstolen ska anses utgöra en helhet med avseende på denna bestämmelse jämförd
med artikel 61 i samma förordning.
Domstolen anger härvid först och främst att det inte framgår av lydelsen i artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 att de åtgärder
som avses där ska hänföra sig till en och samma avtalsförpliktelse.
Med beaktande av ändamålet för den ovannämnda bestämmelsen, nämligen att undvika att jordbrukare som gjort vissa åtaganden
att bedriva ett miljövänligt jordbruk under referensperioden missgynnas i samband med systemet med samlat gårdsstöd, saknar
det betydelse om en areal används på grundval av ett enda avtal enligt vilket jordbrukaren gjort åtaganden att bedriva ett
miljövänligt jordbruk eller om ett sådant åtagande hänför sig till flera avtal efter varandra som omfattar samma tidsperiod.
Det är i det sistnämnda fallet däremot nödvändigt att vart och ett av de på varandra följande avtalen innehåller föreskrifter
om åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk enligt förordningarna nr 2078/92 eller nr 1257/1999 och att dessa avtal
i tiden följer på varandra utan avbrott.
Detsamma gäller i fråga om att anpassa den referenstidpunkt som avses i artikel 61 i förordning nr 1782/2003 i samband med
att artikel 40.5 i denna förordning tillämpas analogt.
Den första frågan ska därför besvaras enligt följande. Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 ska tolkas så, att när olika
enhetsvärden har fastställts i den ifrågavarande medlemsstaten för hektar betesmark och för varje annan stödberättigande hektar
enligt artikel 61 i denna förordning, ska en jordbrukare som vid den referenstidpunkt som avses i den ovannämnda artikeln
omfattas av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk enligt förordning nr 2078/92, vilket ingår i en obruten följd
av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk i syfte att omvandla åkermark till permanent betesmark, ha befogenhet att
begära att de stödrättigheter som avses i artikel 59.3 första stycket i förordning nr 1782/2003 ska beräknas på grundval av
det enhetsvärde som fastställts för andra stödberättigande hektar än hektar betesmark.

Den andra frågan
Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003
jämförd med artikel 61 i samma förordning ska tolkas så, att det krävs ett kausalsamband mellan en ändring av användningen
från åkermark till permanent betesmark och deltagande i åtgärder för ett miljövänligt jordbruk i den mening som avses i denna
bestämmelse för att det vid beräkningen av stödrättigheter ska vara tillåtet att bortse från att denna areal användes som
permanent betesmark vid den referenstidpunkt som avses i artikel 61 i den ovannämnda förordningen.
Det framgår inte av lydelsen i artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 att den undantagsbestämmelse som avses i denna bestämmelse
får göras gällande endast om de ifrågavarande jordbruksarealerna har omvandlats till permanent betesmark på grund av åtaganden
att bedriva ett miljövänligt jordbruk.
I målet vid den nationella domstolen är artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 analogt tillämplig på en situation som omfattas
av artikel 61 i samma förordning.
Såsom framgår av punkt 42 ovan grundar sig denna tillämpning på bedömningen att användningen av den ifrågavarande jordlotten
ändrades just på grund av de åtaganden som jordbrukaren gjort enligt förordningarna nr 2078/92 och nr 1257/1999.
Härav följer att även om den ifrågavarande jordlotten användes som betesmark innan jordbrukaren gjorde åtaganden att bedriva
ett miljövänligt jordbruk och oberoende av dessa åtaganden, ska även denna mark anses vara använd som betesmark med avseende
på artikel 61 i förordning nr 1782/2003.
Den andra frågan ska därför besvaras enligt följande. Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 jämförd med artikel 61 i samma
förordning ska tolkas så, att det krävs ett kausalsamband mellan ändring av användningen från åkermark till permanent betesmark
och deltagande i åtgärder för ett miljövänligt jordbruk för att det vid beräkningen av stödrättigheter ska vara tillåtet att
bortse från att denna areal användes som permanent betesmark vid den referenstidpunkt som avses i artikel 61 i den ovannämnda
förordningen.

Den tredje frågan
Den nationella domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003
jämförd med artikel 61 i samma förordning ska tolkas så, att en tillämpning av denna bestämmelse förutsätter att den jordbrukare
som ansöker om samlat gårdsstöd även var den som begärde en ändring av användningen av den ifrågavarande arealen.
Såsom framgår av lydelsen i artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 jämförd med artikel 61 i samma förordning har jordbrukare
som under referensperioden omfattades av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk rätt att begära att referensbeloppet
beräknas på grundval av det eller de kalenderår under referensperioden som inte påverkades av sådana åtaganden.
Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 innebär, när den tillämpas analogt på en situation som omfattas av artikel 61 i samma
förordning, emellertid att den referenstidpunkt som avses i den sistnämnda artikeln, men inte den referensperiod som anges
i artikel 38 i samma förordning, ska anpassas vid beräkning av referensbeloppet.
Enligt artikel 61 i förordning nr 1782/2003 har medlemsstaterna möjlighet att fastställa olika enhetsvärden för hektar permanent
betesmark och för varje annan stödberättigande hektar vid en viss tidpunkt.
Det kriterium som är avgörande i samband med artikel 61 i förordning nr 1782/2003 är därför användningen av de ifrågavarande
jordlotterna vid den referenstidpunkt som avses i denna artikel. Huruvida den jordbrukare som ansöker om stödrättigheter är
samma person som den jordbrukare som var innehavare av den ifrågavarande marken vid den referenstidpunkt som avses i denna
artikel saknar däremot betydelse i detta avseende.
Inga ytterligare villkor kan göras gällande i samband med en analog tillämpning av artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003
på en situation som omfattas av artikel 61 i samma förordning.
Härav följer att det i samband med en analog tillämpning av artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 på en situation som omfattas
av artikel 61 i samma förordning inte är relevant vilken jordbrukare som var innehavare av den ifrågavarande marken vid den
referenstidpunkt som anpassats enligt artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003. Det saknar på samma sätt relevans vilken jordbrukare
som gav upphov till att användningen av denna mark ändrades.
Enligt fast rättspraxis innebär principen om likabehandling och icke-diskrimineringsprincipen att lika situationer inte får
behandlas olika och att olika situationer inte får behandlas lika, såvida det inte finns sakliga skäl för en sådan behandling
(se, bland annat, dom av den 8 juli 2010 i mål C‑343/09, Afton Chemical, REU 2010, s. I‑0000, punkt 74).
I förevarande mål befann sig den jordbrukare som gjorde åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk och den jordbrukare
som endast övertog ansvaret för sådana åtaganden i samband med en överlåtelse av jordbruksarealer emellertid i en jämförbar
situation med avseende på artikel 61 i förordning nr 1782/2003 när ansökan om anslutning till systemet med samlat gårdsstöd
lämnades in.
Under dessa förhållanden skulle det uppenbart stå i strid med principen om likabehandling om dessa jordbrukare behandlades
olika och endast den jordbrukare som gjorde åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk hade rätt att göra gällande att
artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 jämförd med artikel 61 i samma förordning skulle tillämpas.
Av det ovan anförda följer att den tredje frågan ska besvaras enligt följande. Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003 jämförd
med artikel 61 i samma förordning ska tolkas så, att en tillämpning av denna bestämmelse inte förutsätter att den jordbrukare
som ansöker om samlat gårdsstöd även var den som ändrade användningen av den ifrågavarande arealen.

Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (första avdelningen) följande:
1)
Artikel 40.5 i rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för
system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare och om
ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001, (EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG)
nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001, i dess lydelse enligt rådets förordning
(EG) nr 319/2006 av den 20 februari 2006, ska tolkas så, att när olika enhetsvärden har fastställts i den ifrågavarande medlemsstaten
för hektar betesmark och för varje annan stödberättigande hektar enligt artikel 61 i denna förordning, ska en jordbrukare
som vid den referenstidpunkt som avses i den ovannämnda artikeln omfattas av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk
enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av den 30 juni 1992 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds-
och naturvårdskraven, vilket ingår i en obruten följd av åtaganden att bedriva ett miljövänligt jordbruk i syfte att omvandla
åkermark till permanent betesmark, ha befogenhet att begära att de stödrättigheter som avses i artikel 59.3 första stycket
i förordning nr 1782/2003, i dess lydelse enligt förordning nr 319/2006, ska beräknas på grundval av det enhetsvärde som fastställts
för andra stödberättigande hektar än hektar betesmark.
2)
Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003, i dess lydelse enligt förordning nr 319/2006, jämförd med artikel 61 i samma förordning,
i dess ändrade lydelse, ska tolkas så, att det krävs ett kausalsamband mellan ändring av användningen från åkermark till permanent
betesmark och deltagande i åtgärder för ett miljövänligt jordbruk för att det vid beräkningen av stödrättigheter ska vara
tillåtet att bortse från att denna areal användes som permanent betesmark vid den referenstidpunkt som avses i artikel 61
i den ovannämnda förordningen i dess ändrade lydelse.
3)
Artikel 40.5 i förordning nr 1782/2003, i dess lydelse enligt förordning nr 319/2006, jämförd med artikel 61 i samma förordning,
i dess ändrade lydelse, ska tolkas så, att en tillämpning av denna bestämmelse inte förutsätter att den jordbrukare som ansöker
om samlat gårdsstöd även var den som begärde en ändring av användningen av den ifrågavarande arealen.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: tyska.