CELEX: 62005CJ0279
Lauksaimniecība
Tirgu kopīgā organizācija
Siers
Regulas (EEK) Nr. 3665/87 16.-18. pants
Diferencētas eksporta kompensācijas
Reeksports, kas no importētājvalsts veikts praktiski nekavējoties
Ļaunprātīgas rīcības pierādījums
Nepamatotu maksājumu atgūšana
Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrā daļa
Turpināts vai vairākkārtējs pārkāpums

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87,
ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības
produktiem (OV L 351, 1. lpp.), 16.–18. pantu un Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK,
Euratom
) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību (OV L 312, 1. lpp.) 3. panta 1. punkta otro daļu.
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar tiesvedību, ko
Vonk Dairy Products BV
uzsāka pret
Productschap Zuivel
(profesionāla piena nozares apvienība) par prasītājas pamata lietā saņemtās diferencētas eksporta kompensācijas atcelšanu
un atgūšanu, palielinot šo kompensāciju par 15 %.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Regula Nr. 3665/87
Regulas Nr. 3665/87 1. pants paredz:
“Neietekmējot atkāpes, kas paredzētas Kopienas noteikumos īpašiem produktiem, šajā regulā ir sīki izstrādāti vispārīgie noteikumi,
kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu, turpmāk tekstā – “kompensācijas”, kas paredzētas:
[..]
–        Regulas (EEK) Nr. 804/68 17. pantā (piens un piena produkti),
[..].” [Neoficiāls tulkojums]
Šīs pašas regulas 4.–6. pants paredz:
“4. pants
1.      Neietekmējot 5. un 16. pantu, kompensācijas maksājums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegts pierādījums, ka produkti, uz ko
attiecas pieņemtā eksporta deklarācija, ir izvesti no Kopienas muitas teritorijas nemainītā stāvoklī 60 dienu laikā pēc tādas
pieņemšanas.
[..]
5. pants
1.      Papildus nosacījumam, ka produkts ir atstājis Kopienas muitas teritoriju, diferencētas vai nediferencētas kompensācijas samaksa
ir atkarīga no tā, vai produkts [..] divpadsmit mēnešu laikā pēc eksporta deklarācijas pieņemšanas ir importēts uz trešo valsti
vai attiecīgajā gadījumā uz noteiktu trešo valsti:
a) ja pastāv nopietnas šaubas par produkta patieso galamērķi [..]
[..]
Pirmajā punktā minētajos gadījumos ir piemērojami 17. panta 3. punkta un 18. panta noteikumi.
Tāpat kompetenti dalībvalstu dienesti var pieprasīt iesniegt papildu pierādījumus, lai pierādītu, ka attiecīgais produktus
nemainītā stāvoklī tik tiešām ir nokļuvis importētājvalsts tirgū.
[..]
Ja pastāv nopietnas šaubas attiecībā uz produkta patieso galamērķi, Komisija var lūgt dalībvalstīm piemērot 1. punkta noteikumus.
[..]
6. pants
Ja produkts, uz ko attiecas pieņemtā eksporta deklarācija, pirms to izved no Kopienas, šķērso tādu Kopienas dalībvalstu teritoriju,
kas nav tās dalībvalsts teritorija, kurā šī deklarācija tika pieņemta, tad ar likumīgi apstiprinātu T 5 kontrolkopijas oriģinālu,
kas ir minēts Regulas (EEK) Nr. 2823/87 1. pantā, ir jāiesniedz pierādījums, ka produkts ir izvests no Kopienas muitas teritorijas.
[..]” [Neoficiāls tulkojums]
Regulas Nr. 3665/87 16. un 17. punkts nosaka:
“16. pants
1.      Ja kompensācijas likme ir diferencēta atkarībā no galamērķa, kompensāciju maksā atbilstoši papildu nosacījumiem, kas noteikti
17. un 18. pantā.
[..]
17. pants
1.      Produkts divpadsmit mēnešu laikā pēc eksporta deklarācijas pieņemšanas ir nemainītā stāvoklī jāimportē uz trešo valsti vai
vienu no trešajām valstīm, kur ir paredzēta kompensācija;
[..].
3.      Produkts ir uzskatāms par importētu, ja veiktas visas muitas formalitātes, lai produktu nodotu patēriņam trešajā valstī.”
[Neoficiāls tulkojums]
Šīs pašas regulas 18. pantā sniegts izsmeļošs uzskaitījums visiem dokumentārajiem pierādījumiem, kas eksportētājiem ir jāiesniedz,
lai pierādītu, ka attiecībā uz produktu ir veiktas visas ar tā nodošanu patēriņam saistītās muitas formalitātes. Starp šajā
normā norādītajiem pierādījumiem minēta transportēšanas dokumenta kopija.
Laikā, kad norisinājās pamata lietas fakti, minētais 18. pants tika vairākas reizes grozīts, taču šie grozījumi pamata lietas
izspriešanu neietekmē.
Regulas Nr. 3665/87 23. pants nosaka:
“1.      Ja avansā samaksātā summa ir lielāka nekā tā, kas faktiski maksājama par attiecīgo eksporta darījumu vai par līdzvērtīgu eksporta
darījumu, eksportētājs atlīdzina starpību starp šīm divām summām, kas tiek palielināta par 15 %.
[..]” [Neoficiāls tulkojums]
Regula Nr. 2988/95
Regulas Nr. 2988/95 1. pants paredz:
“1.      Eiropas Kopienu finansiālo interešu aizsardzībai ar šo tiek pieņemti vispārīgi noteikumi par vienveida pārbaudēm un administratīviem
pasākumiem un sodiem, kas saistīti ar Kopienu tiesību pārkāpumiem.
2.      “Pārkāpums” nozīmē Kopienu tiesību normas pārkāpumu, ko rada kāda saimnieciskās darbības subjekta rīcība vai nolaidība, kas
kaitē vai varētu kaitēt Kopienu budžetam vai to pārvaldītiem budžetiem, mazinot vai zaudējot ienākumus no Kopienu vārdā tieši
izveidotajiem pašu resursiem vai veicot nepamatotus izdevumus.”
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkts nosaka:
“Lietas noilguma termiņš ir četri gadi no 1. panta 1. punktā minētā pārkāpuma izdarīšanas brīža. Nozaru noteikumos tomēr var
paredzēt īsāku laiku, kas nevar būt mazāks par trim gadiem.
Ja pārkāpums ir nepārtraukts [turpināts] vai vairākkārtējs [atkārtots], noilguma termiņš sākas dienā, kad pārkāpums beidzies.
Vairākgadu programmās noilguma termiņš visos gadījumos ir līdz programmas pilnīgai pabeigšanai.
[..]”

Valsts tiesiskais regulējums
1962. gada 5. jūlija Likuma, kas nosaka regulējumu preču importa un eksporta jomā (
Wet houdende een regeling op het gebied van de invoer en de uitvoer van goederen
,
Stb
. 1962, Nr. 295), kas grozīts ar 1992. gada 4. jūnija likumu (
Stb
. 1992, Nr. 422), 9. pants nosaka:
“1.      Kompetentais ministrs var atcelt ikvienu atļauju, kompensāciju, subsīdiju vai atbrīvojumu, ja tiek atklāts, ka tā iegūšanai
sniegtā informācija ir neprecīza vai nepilnīga tādā mērā, ka gadījumā, ja pieteikuma izvērtēšanas brīdī būtu bijuši zināmi
patiesie apstākļi, par pieteikumu pieņemtais lēmums būtu bijis atšķirīgs.
2.      Līdzīgi var atcelt ikvienu subsīdiju vai atbrīvojumu, kas ir piešķirts, izpildot Eiropas Kopienu institūcijas pieņemtos noteikumus,
ja no šādas institūcijas pieņemtas piemērojamas tiesību normas izriet, ka saņēmējam uz to nav bijis tiesību.”
Atbilstoši 1981. gada 9. marta Noteikumu par lauksaimniecības produktu importu un eksportu (
Regeling in- en uitvoer landbouwgoederen
,
Stcrt
. 1981, Nr. 50) 1., 85. un 118. pantam, kā arī I pielikumam, normām, kas ir pieņemtas saskaņā ar šī sprieduma iepriekšējā
punktā minētā likuma 11. pantu,
Productschap Zuivel
ir tiesīga piešķirt un atcelt kompensācijas, ko piemēro attiecībā uz sieru.

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
No 1988. līdz 1994. gadam prasītāja pamata lietā uz Amerikas Savienotajām Valstīm katru gadu eksportēja 300 itāļu siera “pecorino”
partijas, kas kopumā veidoja 2100 partijas.
Attiecībā uz šo eksportu prasītāja pamata lietā no atbildētājas pamata lietā saņēma diferencētas kompensācijas, kas tika piešķirtas,
pamatojoties uz Regulu Nr. 3665/87, un kas kļuva galīgas pēc garantiju atcelšanas, kas tika veikta, atbildētājai pamata lietā
saņemot dokumentus, kuri pierāda, ka minētās partijas tika laistas brīvā apgrozībā Amerikas Savienotajās Valstīs.
Minēto kompensāciju norādītajam sieram summa eksportam uz Amerikas Savienotajām Valstīm bija lielāka nekā eksportam uz Kanādu.
No Tiesas rīcībā nodotajiem dokumentiem izriet, ka pirmo izmeklēšanu saistībā ar pamata lietā izskatāmā siera eksportu veica
Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij
(Lauksaimniecības, dabas un zvejniecības ministrija)
Algemene Inspectiedienst
(Vispārējais inspekciju dienests, turpmāk tekstā – “
AID
”).
Tā kā šī izmeklēšana parādīja prasītājas pamata lietā izdarītos pārkāpumus,
AID
lūdza Ņujorkas
US Customs
(Amerikas Savienoto Valstu Muitas dienests) par minēto eksportu laikposmā no 1988. līdz 1994. gadam uzsākt administratīvu
izmeklēšanu.
Šī otrā izmeklēšana parādīja, ka minētajā laikposmā 75 siera partijas (kas atbilst aptuveni 1,47 miljoniem kilogramu) gandrīz
nekavējoties tika reeksportētas uz Kanādu, ko veica
Orlando Food Corporation
, prasītājas pamata lietā starpniece Amerikas Savienotajās Valstīs, saņēmējai vairākumā gadījumu esot
National Cheese & Food Company
– Ontario dibinātam uzņēmumam. Tāpat šī izmeklēšana parādīja, ka prasītājas loma neaprobežojās ar attiecīgā siera partiju
eksportu uz Amerikas Savienotajām Valstīm, jo tā bija informēta par pārsūtīšanu uz Kanādu un bija arī iesaistīta minēto partiju
pārdošanā šajā valstī. Turklāt starp prasītāju pamata lietā un (uzņēmumu)
National Cheese & Food Company
šajā sakarā tika veikta sarakste.
Šīs otrās izmeklēšanas rezultātā Rūrmondas [
Roermond
] (Nīderlande)
Officier van Justitie
(prokurors) pret prasītāju pamata lietā un tās pārstāvjiem uzsāka izmeklēšanu par nelikumībām dokumentos, pieņemot, ka pieteikumi
diferencēto kompensāciju saņemšanai ietver nelikumības, jo kā galamērķis patēriņam tajos ir minētas Amerikas Savienotās Valstis,
lai gan dažas siera partijas tika nosūtītas uz Kanādu un šajā valstī pārdotas. Pirmās izmeklēšanas rezultātus
AID
ierakstīja 1997. gada 5. marta protokolā.
Ar 1997. gada 18. septembra vēstuli atbildētāja pamata lietā prasītājai pamata lietā paziņoja, ka tā [atbildētāja] ir saņēmusi
šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto protokolu, kura kopija bija pievienota šai vēstulei.
Ar 2001. gada 18. aprīļa lēmumu atbildētāja pamata lietā atcēla savus lēmumus piešķirt kompensāciju attiecībā uz 75 strīdīgajām
preču partijām un pieprasīja atlīdzināt naudas summu NLG 2 795 841,72 apmērā, kura atbilst starpībai starp Amerikas Savienotajām
Valstīm, no vienas puses, un Kanādai, no otras puses, piemērojamām diferencētajām kompensācijām un ir palielināta par 15 %.
Tā kā atbildētāja pamata lietā sūdzību, ko prasītāja pamata lietā iesniedza par šo lēmumu, noraidīja kā nepamatotu, prasītāja
pamata lietā cēla prasību iesniedzējtiesā. Lai pamatotu savu prasītu, tā norāda, ka ir izpildījusi visus nosacījumus, ko diferencētu
kompensāciju saņemšanai saistībā ar attiecīgajām siera partijām izvirza Regulas Nr. 3665/87 4. pants, 17. panta 3. punkts
un 18. pants, un ka turpmākais dažu no šīm partijām reeksports uz Kanādu šo kompensāciju piešķiršanu nekādā vaidā neietekmē.
Šajā sakarā tā atsaucas uz 2000. gada 14. decembra spriedumu lietā C‑110/99
Emsland-Stärke
(
Recueil
, I‑11569. lpp.) un uzskata, ka atbildētāja pamata lietā nav pierādījusi prasītājas pamata lietā ļaunprātīgu rīcību minētā
sprieduma izpratnē. Tādējādi prasītāja pamata lietā uzskata, ka pamata lietā apskatāmās kompensācijas tai netika izmaksātas
nepamatoti un pēc tam, kad tā bija iesniegusi importēšanas un nodošanas patēriņam Amerikas Savienotajās Valstīs pierādījumus,
tās kļuva galīgas.
Prasītāja pamata lietā arī norāda, ka pārkāpums, kas tai tiek pārmests, nav nedz turpināts, nedz atkārtots, jo vairākums uz
Amerikas Savienotajām Valstīm eksportēto partiju netika reeksportētas, un no tā secina, ka noilguma termiņš netika pārtraukts.
Izmeklēšana attiecoties uz nelikumībām dokumentos un nevis uz kompensāciju atcelšanu vai atmaksas pieprasījumu. Turklāt minēto
izmeklēšanu esot veikusi nevis atbildētāja pamata lietā, bet gan citas iestādes, no kā izrietot, ka to nevar uzskatīt par
noilgumu pārtraucošu aktu. Prasītāja pamata lietā piebilst, ka nedz 1997. gada 5. marta protokolā, nedz arī atbildētājas pamata
lietā 1997. gada 18. septembra vēstulē darbības, uz kurām attiecas aizdomas, nav precizētas.
Visbeidzot, prasītāja pamata lietā uzskata, ka savu lēmumu palielināt atmaksājamo summu par 15 % atbildētāja pamata lietā
nevarēja pamatot ar Regulu Nr. 3665/87, jo diferencēta kompensācija tika noteikta vienīgi politisku iemeslu dēļ.
Atbildētāja pamata lietā prasību uzskata par nepamatotu. Tā norāda, ka diferencētu kompensāciju samaksai ir būtiski, lai attiecīgie
produkti faktiski nonāktu to galamērķa tirgū. Atbildētāja pamata lietā no tā secina, ka tas, ka noteikts attiecīgā siera daudzums
tika reeksportēts uz Kanādu, ir pamats pamata lietā izskatāmo diferencēto kompensāciju atmaksai. Pamatojoties uz 1993. gada
31. marta spriedumu lietā C‑27/92
Möllmann-Fleisch
(
Recueil
, I‑1701. lpp.), tā uzskata, ka attiecībā uz diferencētu kompensāciju piešķiršanu Regulas Nr. 3665/87 izpratnē importa dokumenti
ir tikai pierādījumi, kurus ir iespējams atspēkot. Tādējādi tā uzskata, ka minētās kompensācijas tikušas izmaksātas nepamatoti.
Attiecībā uz noilgumu atbildētāja pamata lietā norāda, ka 2001. gada 18. aprīļa lēmums, ar ko tā pieprasīja atmaksu, Regulā
Nr. 2988/95 paredzēto termiņu ir pārtraucis. Faktiski minētā termiņa gaita pirms pēdējā eksporta darījuma, kas atbilstoši
eksporta deklarācijai noticis 1994. gada 28. septembrī, neesot bijusi sākusies. Turpmāk noilguma termiņš esot ticis pārtraukts
1997. gada jūlijā šajā laikā izmeklēšanas ietvaros veiktās kratīšanas dēļ, kā arī 1997. gada 18. septembrī, prasītājai pamata
lietā nosūtot 1997. gada 5. marta protokolu.
Šajā kontekstā
College van Beroep voor het bedrijfsleven
[Apelācijas tiesa tirdzniecības un rūpniecības jautājumos] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus
jautājumus:
“1)      Vai Regulas (EEK) Nr. 3665/87 16.–18. pants, tādi, kādi tie bija piemērojami lietas apstākļu iestāšanās laikā, ir jāinterpretē
tā, ka, ja pēc importa dokumentu pieņemšanas ir galīgi izmaksātas diferencētas kompensācijas, sakarā ar vēlāk atklātu produktu
reeksportu šo kompensāciju izmaksu par nepamatotu var uzskatīt tikai tad, ja ir konstatēta eksportētāja ļaunprātīga rīcība?
2)      Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, kādi kritēriji ir jāpiemēro, lai noteiktu, kādos apstākļos produktu reeksports
padara izmaksātas diferencētas kompensācijas par nepamatotām?
3)      Kādi kritēriji ļauj noteikt, vai ir noticis turpināts vai atkārtots pārkāpums Regulas (EK,
Euratom
) Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē? Precīzāk, [..] vai pārkāpums ir turpināts vai atkārtots, ja tas attiecas
uz visai nelielu kopējo darījumu, [kas ir veikti] noteiktā laikposmā, daļu un darījumi, kuros ir atklāts pārkāpums, vienmēr
ir attiekušies uz dažādām [produktu] partijām?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Ar pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai, atceļot un atgūstot diferencētas kompensācijas, kas, pamatojoties uz
Regulu Nr. 3665/87, tikušas izmaksātas galīgi, lai varētu konstatēt, ka minētās kompensācijas nav pamatotas, ir jāiesniedz
pierādījums par eksportētāja ļaunprātīgu rīcību.
Vispirms ir jāatzīmē, ka diferencētu kompensāciju piešķiršana ir pakļauta Regulā Nr. 3665/87 paredzēto nosacījumu kopumam,
kuri ir noteikti tās 4.–6. pantā, no vienas puses, un 16.–18. pantā, no otras puses. No Tiesas rīcībā esošajiem dokumentiem
izriet, ka prasītāja pamata lietā formāli atbilda visiem minētajā regulā paredzētajiem nosacījumiem, no kā izriet, ka attiecīgās
kompensācijas tai tika izmaksātas galīgi. No iesniedzējtiesas lēmuma īpaši izriet, ka atbildētāja pamata lietā nav izmantojusi
Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta ceturtajā daļā un 18. panta 2. punktā paredzēto iespēju pirms tam, kad
attiecīgās kompensācijas kļūst galīgas, lūgt iesniegt papildu pierādījumus, lai pierādītu, ka attiecīgie produkti nemainītā
stāvoklī tiešām ir nokļuvuši importētājvalsts tirgū.
Ir svarīgi atzīmēt, ka no iesniedzējtiesas lēmuma izriet, ka lēmums pieprasīt minēto kompensāciju atmaksu pamatots nevis ar
prasītājas pamata lietā nodoto importa dokumentu nepilnīgu raksturu, bet ar apstākli, ka gandrīz nekavējoties pēc to importēšanas
uz Amerikas Savienotajām Valstīm dažas siera partijas tika reeksportētas uz citu trešo valsti.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Kopienas regulu piemērošana uz tirgus dalībnieku ļaunprātīgu rīcību neattiecas (1977. gada 11. oktobra
spriedums lietā 125/76
Cremer
,
Recueil
, 1593. lpp., 21. punkts, un iepriekš minētais spriedums lietā
Emsland-Stärke
, 51. punkts).
Regulas Nr. 3665/87 izpratnē galīgi izmaksāto diferencēto kompensāciju nepamatotā rakstura konstatēšana tādējādi gadījumā,
ja visu attiecīgo produktu daļa gandrīz nekavējoties tikusi reeksportēta uz citu trešo valsti, prasa pierādījumu eksportētāja
ļaunprātīgai rīcībai.
Minēto pierādījumu veido, pirmkārt, objektīvu apstākļu kopums, no kura izriet, ka, neskatoties uz formālu Kopienu regulējumā
paredzēto nosacījumu ievērošanu, šī regulējuma mērķis nav sasniegts, un, otrkārt, subjektīvs elements, ko veido vēlēšanās
gūt Kopienu regulējumā paredzēto labumu, mākslīgi radot tā saņemšanai nepieciešamos priekšnosacījumus (2005. gada 21. jūlija
spriedums lietā C‑515/03
Eichsfelder Schlachtbetrieb
, Krājums, I‑7355. lpp., 39. punkts un tajā minētā judikatūra). Šī subjektīvā elementa esamību var konstatēt, it īpaši, pierādot
vienošanos starp eksportētāju – kompensācijas saņēmēju un produkta importētāju uz trešo valsti, kas nav importētājvalsts.
Iesniedzējtiesai ir jāpārbauda, vai atbilstoši valsts tiesību noteikumiem par pierādījumiem – ciktāl tie neietekmē Kopienu
tiesību efektīvu iedarbību – pamata lietā ir izpildīti ļaunprātīgo rīcību veidojošie elementi (iepriekš minētais spriedums
lietā
Emsland-Stärke
, 54. punkts un tajā minētā judikatūra, un iepriekš minētais spriedums lietā
Eichsfelder Schlachtbetrieb
, 40. punkts).
Nīderlandes valdība šajā sakarā norāda, ka eksportētāja ļaunprātīgas rīcības pierādījums iepriekš minētā sprieduma lietā
Emsland-Stärke
izpratnē ir jāsniedz tikai gadījumā, ja ir izpildīti visi formālie kompensācijas piešķiršanas nosacījumi, kas neatbilst situācijai
pamata lietā, jo, tā kā uz Kanādu reeksportētā siera partijas netika nodotas patēriņam Amerikas Savienoto Valstu tirgū, nosacījums
par nodošanu patēriņam trešajā valstī Regulas Nr. 3665/87 17. panta 3. punkta izpratnē nav izpildīts.
Šim argumentam nevar piekrist. No vienas puses, no šī sprieduma 28. punkta izriet, ka formāli prasītāja pamata lietā ir izpildījusi
visus nosacījumus, ko Regula Nr. 3665/87 paredz pamata lietā izskatāmo diferencēto kompensāciju piešķiršanai, ieskaitot nosacījumus,
ko paredz minētās regulas 17. panta 3. punkts, no kā izriet, ka šīs kompensācijas tai tika izmaksātas galīgi un attiecīgās
dalībvalsts atbildīgie dienesti neuzskatīja par vajadzīgu atbilstoši šīs regulas 5. panta 1. punkta a) apakšpunkta ceturtajai
daļai iepriekš pieprasīt papildu pierādījumus, ka produkts faktiski un nemainītā stāvoklī nokļuvis importētājvalsts tirgū.
No otras puses, kā ir precizēts šī sprieduma 32. punktā, attiecīgā dalībvalsts var pamatoti prasīt atlīdzināt galīgi samaksātas
kompensācijas tikai tad, ja ir konstatēta eksportētāja ļaunprātīga rīcība.
Grieķijas valdība līdzīgi Nīderlandes valdībai norāda, ka apstāklis, ka pamata lietā nav izpildīts nosacījums par nodošanu
patēriņam importētājvalsts tirgū, ir pamats tam, ka nepamatoti samaksāto diferencēto kompensāciju atmaksu var prasīt, pamatojoties
uz Regulas Nr. 2988/95 noteikumiem un nepastāvot prasībai pierādīt eksportētāja ļaunprātīgu rīcību. Šim argumentam nevar piekrist,
jo, kā ir atzīmēts šī sprieduma 32. punktā, nepamatoti samaksāto diferencēto kompensāciju par darījumiem, kas tiek izskatīti
pamata lietā un attiecas uz laikposmu no 1988. līdz 1994. gadam, atmaksai ir nepieciešams pierādījums par eksportētāju ļaunprātīgu
rīcību. Attiecīgi pārkāpuma jēdziens Regulas Nr. 2988/95 1. panta izpratnē šajā sakarā nav jāņem vērā.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka, atceļot un atgūstot diferencētas kompensācijas,
kas atbilstoši Regulai Nr. 3665/87 ir izmaksātas galīgi, minēto kompensāciju nepamatotā rakstura konstatējums ir jāpamato
ar pierādījumu par eksportētāja ļaunprātīgu rīcību, kurš iesniegts atbilstoši valsts tiesību normām.

Par otro jautājumu
Ņemot vērā, ka uz pirmo jautājumu ir sniegta apstiprinoša atbilde, uz otro jautājumu nav jāatbild.

Par trešo jautājumu
Ar savu trešo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā lūdz norādīt kritērijus, kas ļauj noteikt, vai pārkāpums ir turpināts vai atkārtots
Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē. Šis iesniedzējtiesas jautājums īpaši attiecas uz situāciju, kad
pārkāpums attiecas uz visai nelielu noteiktā laikposmā veiktu kopējo darījumu daļu un vienmēr ir saistīts ar dažādām [produktu]
partijām.
Kā būtībā norāda ģenerāladvokāte savu secinājumu 82. punktā, pārkāpums ir turpināts vai atkārtots Regulas Nr. 2988/95 3. panta
1. punkta otrās daļas izpratnē tad, ja to ir izdarījis tirgus dalībnieks, kas ekonomiskas priekšrocības gūst no tādu līdzīgu
darījumu kopuma, kuri apdraud vienu un to pašu Kopienu tiesību normu.
Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka pārkāpums, kā tas ir šajā lietā, attiecas uz visai nelielu kopējo darījumu, kas veikti noteiktā
laikposmā, daļu un ka darījumi, attiecībā uz kuriem pārkāpums ir konstatēts, vienmēr ir saistīti ar dažādām [produktu] partijām.
Faktiski, lai konstatētu turpināta vai atkārtota pārkāpuma esamību, minētie apstākļi nav noteicoši, jo citādi tas varētu pamudināt
tirgus dalībniekus mēģināt izvairīties no Regulas Nr. 2988/95 3. panta 1. punkta otrās daļas piemērošanas, savus darījumus
mākslīgi sadalot.
Iesniedzējtiesai saskaņā ar valsts tiesību noteikumiem par pierādījumiem – ciktāl tie neietekmē Kopienu tiesību iedarbību
– ir jāpārbauda, vai turpinātu vai atkārtotu pārkāpumu veidojošie elementi pamata lietā ir izpildīti.
Ņemot vērā visu iepriekš minēto, uz trešo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka pārkāpums ir turpināts vai atkārtots Regulas Nr. 2988/95
3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē tad, ja to ir izdarījis tirgus dalībnieks, kas ekonomiskas priekšrocības gūst no tādu
līdzīgu darījumu kopuma, kuri apdraud vienu un to pašu Kopienu tiesību normu. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka pārkāpums attiecas
uz noteiktā laikposmā veiktu kopējo darījumu salīdzinoši nelielu daļu un ka darījumi, attiecībā uz kuriem pārkāpums ir konstatēts,
vienmēr ir saistīti ar dažādām [produktu] partijām.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem pamata lietā šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par
tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai, izņemot tos, kuri radušies
minētajiem lietas dalībniekiem, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1)
atceļot un atgūstot diferencētas kompensācijas, kas atbilstoši Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulai (EEK) Nr. 3665/87,
ar kuru paredz kopīgus, sīki izstrādātus noteikumus, kas jāievēro, piemērojot eksporta kompensāciju sistēmu lauksaimniecības
produktiem, ir izmaksātas galīgi, minēto kompensāciju nepamatotā rakstura konstatējums ir jāpamato ar pierādījumu par eksportētāja
ļaunprātīgu rīcību, kurš iesniegts atbilstoši valsts tiesību normām;
2)
pārkāpums ir turpināts vai atkārtots Padomes 1995. gada 18. decembra Regulas (EK,
Euratom
) Nr. 2988/95 par Eiropas Kopienu finanšu interešu aizsardzību 3. panta 1. punkta otrās daļas izpratnē tad, ja to ir izdarījis
tirgus dalībnieks, kas ekonomiskas priekšrocības gūst no tādu līdzīgu darījumu kopuma, kuri apdraud vienu un to pašu Kopienu
tiesību normu. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka pārkāpums attiecas uz noteiktā laikposmā veiktu kopējo darījumu salīdzinoši
nelielu daļu un ka darījumi, attiecībā uz kuriem pārkāpums ir konstatēts, vienmēr ir saistīti ar dažādām [produktu] partijām.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.