CELEX: 62003TJ0349
Riigiabi
Tühistamishagi
Ümberkorraldamisabi
Otsus, millega kuulutatakse abi kokkusobivaks ühisturuga
Komisjoni suunised
Põhjendamiskohustus
Tingimuste täitmine
Miinimumiga piirduv abi

Õiguslik raamistik
1       EÜ artikkel 87 sätestab:
„1.      Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel
kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist,
ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
[...]
3. Ühisturuga kokkusobivaks võib pidada:
[...]
c)      abi teatud majandustegevuse või teatud majanduspiirkondade arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt
kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega [...]”
2       Ühenduse suuniste meretranspordile antava riigiabi kohta (EÜT 1997, C 205, lk 5) punktis 8 on sätestatud, et laevaühingutele
antava ümberkorraldamisabi suhtes kohaldab komisjon ühenduse suuniseid raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks
antava riigiabi kohta.
3       Vastavalt ühenduse suunistele raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi kohta (EÜT 1999,
C 288, lk 2, edaspidi „suunised”), mida kohaldatakse alates 9. oktoobrist 1999, määrab komisjon tingimused, millal abi võidakse
lugeda ühisturuga kokkusobivaks EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c tähenduses. Vastavalt suuniste punktile 3.2.2 on need tingimused
seotud äriühingu abikõlblikkuse, elujõulisuse taastamise, lubamatute konkurentsimoonutuste vältimise, miinimumiga piirduva
abi, abi lubamisega seotud eritingimuste ja kohustustega tagamaks, et abi ei moonutaks konkurentsi ühiste huvidega vastuolus
oleval määral, ja ümberkorraldamiskava täieliku rakendamisega.
4       Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel
liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) kohustab liikmesriike avama oma siseriiklikke
merekabotaažiturge. Selle määruse artikli 4 kohaselt, kui liikmesriik sõlmib avalike teenuste osutamise lepinguid, peab ta
seda tegema ühtki ühenduse laevaomanikku diskrimineerimata.

Hagi aluseks olevad asjaolud
1.
Asjaomased laevaühingud
5       Hageja on laevaühing, kes osutab regulaarset laevaühendust Mandri-Prantsusmaalt (Toulon ja Nice) ja Itaaliast (Savona ja Livorno)
Korsikale.
6       Société nationale maritime Corse-Méditerranée (SNCM) on laevaühing, kes osutab regulaarset laevaühendust Mandri-Prantsusmaalt
(Nice, Toulon ja Marseille) Korsikale ning Mandri-Prantsusmaalt Põhja-Aafrikasse (Tuneesia ja Alžeeria), samuti hooajalist
laevaühendust aprillist septembrini Sardiiniasse.
7       Praegu on 80% SNCM-i aktsiatest Compagnie générale maritime et financière’i (CGMF) ning 20% Société nationale des chemins
de fer’i (SNCF) käes. 100%-liselt Prantsuse riigi omandis oleva CGMF-i tegevusalaks on lubade väljastamine igasugustele merevedudele,
laevade varustamis- ja prahtimistoimingutele ja igasugusele investeerimistegevusele ning igasugusele selle tegevusalaga otseselt
või kaudselt seonduvale kaubandus- või tööstustegevusele.
8       SNCM-il on vähemusosalus Marseille’-Korsika liinil tegutsevas laevaühingus Compagnie méridionale de navigation (CMN), mida
kontrollib äriühingu Compagnie méridionale de participation’i vahendusel äriühing Stef-TFE.
2.
Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelise laevaühendusega seonduvad avalike teenuste osutamise kohustused
9       Alates 1948. aastast osutatakse Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelist regulaarset mereveoteenust avalike teenuste osutamise
kohustuste alusel.
10     Kuni 1976. aastani kehtis nende teenuste suhtes osaliselt Prantsuse õigusaktidega reguleeritud kord, mis andis kabotaažiteenuste
osutamise ainuõiguse siseriiklikku registrisse kantud laevadele. Selle korra raames maksis riik teenuseid osutavatele äriühingutele
kompensatsioonimeetmena kindlasummalist tasakaalustustoetust teenindatavate sadamate, regulaarsuse, sageduse, teenuse osutamise
võime, tasumäärade ja laevaperega seotud avalike teenuste osutamise eest.
11     1976. aastal määratles Prantsusmaa uuesti Korsika ja Prantsusmaa vaheliste avalike mereveoteenuste osutamise tingimused, lähtudes
territoriaalse järjepidevuse põhimõttest. Selle põhimõtte eesmärgiks on piirata maismaast eraldatusega kaasnevaid puudusi
ja tagada saare ühendus mandriga võimalikult sarnastel tingimustel. Kontsessioonilepingute kord kehtestati koos avaliku teenuse
raamistikku määratleva spetsifikaadiga. SNCM-iga ja CMN-iga sõlmiti 31. märtsil 1976 raamkokkulepe 25 aastaks, mille lõpptähtajaks
märgiti 31. detsember 2001.
12     Selle raamkokkuleppe alusel määras Prantsuse valitsus aastatel 1976–1982 kindlaks transporditeenuse korra.
13     30. juuli 1982. aasta seadus Korsika eristaatuse kohta andis Korsika assambleele üle territoriaalse järjepidevuse haldamise
lepingulises raamistikus Prantsuse riigiga. Hiljem andis 13. mai 1991. aasta seadus Korsika territoriaalühenduse kohta nimetatud
assambleele täieliku pädevuse saare transporditeenuse üle. Sellest ajast saadik tegeleb teenuse korraldusega Office des transports
de la Corse (Korsika transpordiamet, edaspidi „OTC”).
14     Alates 1991. aastast sõlmiti raamkokkuleppe alusel kaks viieaastast lepingut OTC ja kahe kontsessiooniäriühingu vahel. Esimene
neist lepingutest (edaspidi „1991. aasta leping”) täpsustas avaliku teenuse osutamise tingimused aastateks 1991–1996 ja teine
(edaspidi „1996. aasta leping”) aastateks 1996–2001. Nendes lepingutes oli samuti määratud kindlaks tasakaalustustoetuse maksmine,
mis arvatakse maha kehtestatud kohustuste kompensatsiooniks antavalt territoriaalse järjepidevuse dotatsioonilt. Avalike teenuste
osutamise kohustused hõlmasid sellel ajal kogu laevaühendust Korsika ja kolme Mandri-Prantsusmaa sadama, st Nice’i, Touloni
ja Marseille’ vahel.
15     Vastavalt määrusele nr 3577/92 algatas Korsika territoriaalühendus 2001. aastal pakkumismenetluse, et valida välja ettevõtja,
kellele alates 1. jaanuarist 2002 panna viieaastase kestusega lepingu raames tasu eest Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahel
avalike teenuste osutamise kohustus. Arvestades konkurentsi arengut Toulonist ja Nice’ist lähtuvate laevaühenduste osas, leidis
Korsika territoriaalühendus, et nimetatud avalike teenuste osutamise kohustustele tuleb allutada üksnes Marseille’st lähtuv
laevaühendus.
16     SNCM-i ja CMN-iga sõlmiti ühiselt nimetatud leping, kuna hageja loobus oma kandidatuuri esitamisest.
17     Vastavalt Korsika territoriaalühenduse ja OTC-ga sõlmitud „avaliku teenuse delegeerimise lepingule” (edaspidi „2002. aasta
leping”) on SNCM ja CMN volinikena kohustatud alates 1. jaanuarist 2002 tagama regulaarsete mereveoteenuste osutamise Marseille’
ja Korsika vahelisel liinil, tingimusel et täidetakse teatavaid sageduse, veomahu, sõiduplaanide ja tasumääradega (hooajalised
maksimumhinnad, kohustuslikud hinnaalandused teatud kategooria reisijatele) ning teenuse kvaliteediga seotud avalike teenuste
osutamise kohustusi. Selle lepingu kohaselt täidetakse neid kohustusi iga-aastaselt kahaneva „alushüvitissumma” eest, mille
prognoositava tulu alusel määratav suurus kuulub iga aasta lõpus täpsustamisele tulenevalt prognoositud ja tegeliku tulu vahest.
Lepingu kohaselt on maksimaalne rahaline hüvitis kogu hõlmatud ajavahemiku kohta 326,85 miljonit eurot SNCM-ile ja 128,2 miljonit
eurot CMN-ile – kokku 455,05 miljonit eurot. Muu hulgas näeb 2002. aasta leping ette, et kummagi voliniku iga-aastane lõplik
rahaline hüvitis on piiratud avalike teenuste osutamise kohustusega kaasneva käitamispuudujäägiga, arvestades mõistliku kapitalitootlikkuse
suhet kõnealuse kapitali tegeliku kasutamisega, mille tootlikkuse mõistlikuks määraks on lepingujärgselt kinnitatud 15% laevade
müügiväärtusest. 2002. aasta leping lõppeb 31. detsembril 2006, välja arvatud juhul, kui pooled jõuavad kokkuleppele see varem
lõpetada.

Haldusmenetlus
1.
1991. aasta lepingu ja 1996. aasta lepingu raames SNCM-ile avalike teenuste osutamise kohustuste hüvitamiseks eraldatud abi
18     Pärast kaebusi seoses abiga, mis anti Korsika ja Itaalia vahelise reisijateveoga tegelevale SNCM-i tütarettevõtjale Corsica
Marittima’le, edastas komisjon 22. detsembril 1998 Prantsuse Vabariigile oma otsuse avada ametlik abi uurimismenetlus EÜ asutamislepingu
artikli 93 lõike 2 alusel (nüüd EÜ artikli 88 lõige 2) (EÜT 1999, C 62, lk 9). See asi on registreeritud numbriga C-78/98.
19     Pärast uusi kaebusi seoses SNCM-ile avalike teenuste osutamise kohustuse kulude katmiseks antud abiga edastas komisjon 28. veebruaril
2001 Prantsuse Vabariigile oma otsuse algatada ametlik abi uurimismenetlus EÜ artikli 88 lõike 2 alusel (EÜT 2001, C 117,
lk 9). See asi on registreeritud numbriga C-14/01.
20     Komisjon leidis 30. oktoobri 2001. aasta otsuses 2002/149/EÜ Prantsusmaa poolt SNCM-ile makstud abi kohta (EÜT 2002, L 50,
lk 66), lõpetades menetlusi asjades C-78/98 ja C-14/01, et ajavahemikus 1991–2001 SNCM-ile 787 miljoni euro suuruses summas
antud abi hüvitamaks SNCM-i osutatud avalike teenuste kohustust Korsika ja Mandri-Prantsusmaa kolme sadama, st Nice’i, Touloni
ja Marseille’ vahel, oli vastavalt EÜ artikli 86 lõikele 2 ühisturuga kokkusobiv. Selle otsuse peale Esimese Astme Kohtusse
tühistamishagi ei esitatud.
2.
SNCM-i päästmiseks ja ümberkorraldamiseks eraldatud abi
21     Prantsuse ametivõimud teavitasid 20. detsembril 2001 komisjoni CGMF-i kassast SNCM-ile päästmisabi korras tehtud ettemaksest
summas 22,5 miljonit eurot. See abi registreeriti numbriga NN 27/2002 (endine N 849/2001), kui ta oli juba osaliselt SNCM-ile
tasutud.
22     Prantsuse Vabariik teavitas 18. veebruari 2002. aasta kirjas komisjoni SNCM-i kasuks kavatsetava ümberkorraldamisabi kavast.
Kavatsetav abi seisnes CGMF-i kaudu SNCM-i kapitali tõstmises summas 76 miljonit eurot, millega SNCM-i omakapitali tõstetaks
30 miljonilt eurolt 106 miljoni euroni. Komisjon registreeris selle abi numbriga N 118/2002.
23     EÜ artikli 88 lõike 3 kohases esialgses uurimismenetluses kiitis komisjon 17. juuli 2002. aasta otsusega K(2002) 2611 (lõplik)
heaks SNCM-ile antava päästmisabi. Oma otsuses märkis komisjon, et teavitatud abi täitis suunistes selleks ettenähtud viis
tingimust, eelkõige Prantsuse riigi kohustuse edastada ümberkorraldamiskava. Ka seda otsust Esimese Astme Kohtus ei vaidlustatud.
24     Komisjon otsustas Prantsuse Vabariigile 19. augustil 2002 saadetud kirjas, olles esialgse uurimise tulemusel märkinud, et
teavitatud ümberkorraldamisabi tekitas kahtlusi selle kokkusobivuses ühisturuga, avada EÜ artikli 88 lõike 2 alusel ametliku
uurimismenetluse vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad
EÜ asutamislepingu artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1, ELT eriväljaanne 08/01, lk 339; edaspidi „ametliku uurimismenetluse
algatamise otsus”), artikli 4 lõikele 4 ja artiklile 6. Teavitatud abi registreeriti numbriga C-58/2002.
25     Prantsuse ametiasutused edastasid 8. oktoobri 2002. aasta kirjaga, mis saadeti koos lisadega 15. oktoobril 2002, komisjonile
oma märkused ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse kohta.
26     Ametliku uurimismenetluse algatamise otsus koos kokkuvõttega avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas 11. detsembril 2002 (EÜT
C 308, lk 29). Huvitatud isikuid kutsuti esitama oma märkused teavitatud abikava kohta kuu aja jooksul pärast avaldamist.
27     Hageja esitas 8. jaanuari 2003. aasta kirjas komisjonile oma kirjalikud märkused ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse
kohta. Komisjonile esitasid märkusi veel ka Stef-TFE ja erinevad territoriaalsed ühendused. Komisjon edastas kõik saadud märkused
Prantsuse Vabariigile, et viimane saaks neid kommenteerida.
28     Hageja taotlusel korraldas komisjon 4. veebruaril 2003 kohtumise hagejaga, mille käigus viimane edastas komisjonile täiendavaid
dokumente.
29     10. veebruari 2003. aasta kirjas edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma argumendid, millega soovisid tõendada,
et abikava järgis suuniseid, ning personali ja palkade arengut, vaheproduktide haldamist ja SNCM-i hinnapoliitikat puudutavate
uute kohustuste kirjelduse.
30     13. veebruari 2003. aasta kirjas edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma kommentaarid hageja ja Stef-TFE märkuste
kohta.
31     21. veebruari 2003. aasta kirjas vastasid Prantsuse ametiasutused komisjoni 10. veebruari 2003. aasta kirjaga esitatud täiendavatele
küsimustele.
32     27. mai 2003. aasta faksiga edastasid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma kommentaarid hageja 4. veebruaril 2003 komisjonile
edastatud dokumentide kohta, mille komisjon oli 21. veebruari 2003. aasta kirjaga Prantsuse ametiasutustele edasi saatnud.
33     9. juulil 2003 võttis komisjon vastu otsuse 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada Société nationale maritime
Corse-Méditerranée’ (SNCM) ümberkorraldamiseks (ELT 2004, L 61, lk 13), mille peale ongi esitatud käesolev tühistamishagi
(edaspidi „vaidlustatud otsus”). [Siin ja edaspidi on vaidlustatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
34     Vaidlustatud otsuse resolutiivosas on sätestatud:
„Artikkel 1
Ümberkorraldamisabi, mida Prantsusmaa kavatseb [SNCM-ile] eraldada, on kokkusobiv ühisturuga artiklites 2–5 toodud tingimuste
järgimisel.
Artikkel 2
Alates käesoleva otsuse teavitamisest kuni 31. detsembrini 2006 ei tohi SNCM omandada uusi laevu ega sõlmida uute või renoveeritud
laevade peale ehitus-, tellimis- või prahtimislepinguid.
SNCM võib käesoleva otsuse teavitamisest kuni 31. detsembrini 2006 kasutada üksnes neid ühtteist laeva, mis juba on SNCM-i
omanduses: Napoléon Bonaparte, Danielle Casanova, Île de Beauté, Corse, Liamone, Aliso, Méditerranée, Pascal Paoli, Paglia
Orba, Monte Cinto ja Monte d’Oro.
Kui SNCM peab temast sõltumatutel põhjustel mõne oma laeva välja vahetama enne 31. detsembrit 2006, võib komisjon anda selleks
loa Prantsusmaa esitatud põhjalikult argumenteeritud teatise alusel.
Artikkel 3
SNCM grupp võõrandab igasuguse otsese või kaudse osaluse järgmistes äriühingutes:
–       Amadeus France,
–       Compagnie Corse Méditerranée,
–       Société civile immobilière Schuman,
–       Société méditerranéenne d’investissements et de participations,
–       Someca.
Société méditerranéenne d’investissements et de participations’is osaluse võõrandamise asemel võib SNCM selle äriühingu ainsa
aktiva Southern Trader’i müüa ja selle tütarettevõtja sulgeda.
Võõrandamised võivad toimuda Prantsuse ametiasutuste valikul kas avalikul müügipakkumisel või kutsudes eelneva kuulutuse teel
huvi üles näitama, andes vastamiseks vähemalt kaks kuud aega.
Prantsusmaa edastab komisjonile tõendid kõigi nende võõrandamiste kohta. SNCM-ile tehtud pakkumiste nõrkust ei või tuua ettekäändeks
võõrandamistest loobumiseks. Kui pakkumisi ei esitata ja kui Prantsusmaa suudab tõendada, et võeti kõik vajalikud avalikustamismeetmed,
loetakse esimeses lõigus toodud tingimus täidetuks.
Artikkel 4
Kõigi Korsikale suunduvate liinide osas hoidub SNCM alates käesoleva otsuse teatavaks tegemisest kuni 31. detsembrini 2006
igasugusest hinnapoliitikast avaldatud hindade osas, mille eesmärk on pakkuda konkurentidest madalamaid hindasid võrdväärsete
sihtpunktide ja teenuste eest samadel kuupäevadel.
Komisjon jätab endale õiguse algatada uurimismenetlus igasuguse käesoleva otsuse tingimuste ja eelkõige esimeses lõigus toodud
tingimuse tuvastatud rikkumise kohta.
Esimeses lõigus toodud tingimus on täidetud, kui SNCM-i avaldatud kõige madalamad hinnad on kõrgemad tema konkurentide kõige
madalamatest soodushindadest võrdväärsete sihtpunktide ja teenuste eest.
Esimeses lõigus toodud tingimus ei kohaldu enam, kui nimetatud konkurentide hinnad tõusevad kõrgemale võrdlusaastal 1996 kehtinud
SNCM-i hindadest, mida inflatsiooniga korrigeeritakse.
Prantsusmaa edastab komisjonile igal aastal enne 30. juunit kõik vajalikud andmed tõendamaks, et see tingimus on eelneval
majandusaastal kõigi Korsikale minevate või Korsikalt tulevate ülesõitude osas täidetud.
Artikkel 5
Vastavalt Prantsuse ametiasutuste ümberkorraldamiskavas võetud kohustustele piiratakse iga-aastast laevade edasi-tagasi sõitude
arvu erinevate Korsika laevaühenduste vahel kuni 31. detsembrini 2006 käesoleva otsuse tabelis 3 toodud ülempiiriga, välja
arvatud erakordsetel ja SNCM-ist sõltumatutel põhjustel, mis tingivad teatavate edasi-tagasi sõitude üleviimise teistesse
sadamatesse, ja välja arvatud ettevõtjal lasuvate avaliku teenuse osutamise kohustuste muutmise korral.
Artikkel 6
Prantsusmaa võib SNCM-i kapitali tõsta esmase maksega 66 miljoni euro võrra alates käesoleva otsuse teavitamisest.
Ümberkorraldamisperioodi lõpuni, st 31. detsembrini 2006, võib komisjon Prantsuse ametiasutuste taotluse korral anda loa hilisemaks
teiseks makseks SNCM-ile, mis vastab järelejäänud 10 miljoni euro ja artiklis 3 nõutud ja selles artiklis toodud tingimustel
võõrandamiste tulu erinevusele.
Sellise otsuse võib vastu võtta vaid siis, kui artiklis 3 nõutud toimingud on tehtud, kui võõrandamiste tulu ei ületa 10 miljonit
eurot ja kui artiklites 2, 4 ja 5 esitatud tingimused on täidetud, ilma et see piiraks komisjoni pädevust algatada vajaduse
korral ametlik uurimismenetlus mõne nende tingimuste täitmatajätmise korral. Kui neid tingimusi ei täideta, siis teist poolt
abist ei anta.
Artikkel 7
Prantsusmaa teavitab komisjoni kuue kuu jooksul käesoleva otsuse teavaks tegemisest meetmetest, mida ta on käesoleva otsuse
täitmiseks võtnud.
[...]”

Menetlus ja poolte nõuded
35     Hageja esitas Esimese Astme Kohtu kantseleisse 13. oktoobril 2003 saabunud avaldusega käesoleva hagi.
36     Prantsusmaa taotles 3. veebruaril 2004 kohtukantseleisse esitatud avaldusega luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
37     SNCM taotles 26. veebruaril 2004 kohtukantseleisse esitatud avaldusega luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
38     10. märtsi 2004. aasta määrusega anti Prantsuse Vabariigile luba menetlusse astuda.
39     30. märtsi 2004. aasta määrusega anti SNCM-ile luba menetlusse astuda.
40     Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda) avada suulise menetluse ja menetlust korraldavate
meetmete raames palus pooltel vastata kirjalikele küsimustele. Pooled täitsid need nõuded ette nähtud tähtaja jooksul.
41     Oma vastustes teavitasid pooled Esimese Astme Kohut asjaolust, et komisjon võttis 8. septembril 2004 vastu otsuse K(2004)
3359 lõplik (edaspidi „8. septembri 2004. aasta otsus”), millega vaidlustatud otsust muudeti. Esimese Astme Kohtu täiendava
kirjaliku küsimuse peale võtsid pooled seisukoha selle otsuse mõjust käesolevale hagile.
42     Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele 18. novembri 2004. aasta kohtuistungil.
43     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       mõista kohtukulud välja komisjonilt.
44     Komisjon, keda toetavad menetlusse astujad Prantsuse Vabariik ja SNCM, palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud välja hagejalt.

Õiguslik käsitlus
45     Käesoleva tühistamishagi toetuseks esitab hageja kaks väidet. Esimene väide puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud
otsus ei ole piisavalt põhjendatud. Teine väide puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c, määruse nr 659/1999 ja suuniste rikkumist,
kuna vaidlustatud otsuses on faktivead ja ilmsed kaalutlusvead.
46     Kõigepealt tuleb siiski uurida 8. septembri 2004. aasta otsuse võimalikku mõju käesolevale hagile.
1.
Esialgne märkus 8. septembri 2004. aasta otsuse mõjust käesolevale hagile
47     Tuleb märkida, et vastavalt 8. septembri 2004. aasta otsusele muutis komisjon vaidlustatud otsust, et lubada, nagu tuleneb
selle uue otsuse teisest põhjendusest, SNCM-il ühest küljest asendada vaidlustatud otsuse artiklis 2 sisalduvas, ümberkorraldamise
käigus SNCM-il kasutada lubatud laevade nimekirjas laev Asco laevaga Aliso, ja teisest küljest, arvestades laeva Asco müügiga
kaasnenud raskusi, anda luba kas laeva Asco või laeva Aliso müügiks.
48     Siiski tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt tuleb EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames ühenduse õigusakti
seaduslikkust hinnata õigusakti vastuvõtmise ajal esinenud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid ilmas pidades (Esimese Astme
Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-371/94 ja T‑394/94: British Airways jt
v.
komisjon, EKL 1998, lk II-2405, punkt 81).
49     Lisaks ei ilmne 8. septembri 2004. aasta otsusest, et selle mõjul kaotaksid teatavad hageja käesoleva hagi toetuseks esitatud
väited ning argumendid oma eesmärgi. Vastuses Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele ei väitnud ei hageja ega komisjon
sellise mõju olemasolu.
50     Neis tingimustes tuleb sedastada, et 8. septembri 2004. aasta otsusel ei ole mingit mõju vaidlustatud otsuse peale esitatud
käesolevale tühistamishagile.
2.
Esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud
51     Käesoleva väitega väidab hageja, et vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud selles osas, mis käsitleb kõnealuse abimeetme
olemust ja üht osa abist kui hüvitist avalike teenuste osutamise kohustuse eest, ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse
tinginud kahtluste kõrvaldamist, elujõulisuse taastamisele antud hinnangut, ümberkorraldamise osas tehtud oletuste realistlikkust
ning mittestrateegiliste osaluste kindlaksmääramist.

Esialgsed märkused väite ulatuse kohta
52     Tuleb meenutada, et kohtupraktika kohaselt on EÜ artikli 253 rikkumist puudutav väide erinev sellest väitest, mis puudutab
ilmset kaalutlusviga. Kui esimene, millega peetakse silmas põhjenduste puudumist või nende ebapiisavust, kuulub EÜ artikli 230
tähenduses olulise menetlusnormi rikkumise alla ja on avalikku korda puudutav küsimus, mille peab tõstatama ühenduse kohus
ise; siis teine, mis puudutab teatava otsuse sisulist seaduslikkust, kuulub sama EÜ artikli 230 tähenduses asutamislepingu
rakendusnormi rikkumise alla ning ühenduse kohus võib seda hinnata vaid siis, kui hageja sellele on viidanud. Põhjendamiskohustuse
küsimus on seega erinev sellest, kas põhjendus on ka sisuliselt põhjendatud (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas
C‑367/95 P: komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 67; 22. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-17/99: Prantsusmaa
v.
komisjon, EKL 2001, lk I-2481, punkt 35, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑159/01: Madalmaad
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-4461, punkt 65; Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-158/99: Thermenhotel
Stoiser Franz jt
v.
komisjon, EKL 2004, lk II-1, punkt 97).
53     Käesolevas asjas tuleb sedastada, nagu tuleneb otseselt ka selle väite pealkirjast hagiavalduses („Oluliste menetlusnormide
rikkumine: põhjenduste puudumine”) ja selle arendustest eelkõige hagiavalduse punktides 17, 18 ja 43, kus viidatakse vastavalt
oluliste menetlusnormide rikkumisele, EÜ artikliga 253 seonduvale kohtupraktikale ja vajadusele tühistada vaidlustatud otsus
selle „välise seaduslikkusega” seoses, ning hageja esitatud hagiavalduse kokkuvõtte kolmandast ja neljandast lõigust, milles
viidatakse eespool viidatud punktide „põhjenduste puudumisele”, väidab hageja oma esimeses väites üksnes seda, et vaidlustatud
otsus on mõnes aspektis ebapiisavalt põhjendatud, millega rikutakse EÜ artiklit 253.
54     Tuleb märkida, et poolte vahel ei ole vaidlust käesoleva väite selliselt määratletud ulatuses. Tuleb märkida, et vastusena
komisjoni ja Prantsuse Vabariigi märkustele selles küsimuses meenutas hageja oma repliigi punktis 3, et selle väitega heidab
ta komisjonile ette põhjendamise „puudumist” või põhjendamiskohustuse „rikkumist”.
55     Lisaks tuleneb hagiavaldusest, et põhjendamiskohustuse ja ilmse kaalutlusvea erinevus on hagejale teada, kuna esimeses väites
kahtleb ta vaidlustatud otsuse piisavas põhjendatuses, teises väites (pealkirjaga „EÜ asutamislepingu ja selle rakendussätete
rikkumine: olulised faktivead ja ilmsed kaalutlusvead”), mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 ja suuniste rikkumist, väidab
ta, et vaidlustatud otsuses on ilmsed kaalutlusvead. Sama eristamine on ka hagiavalduse kokkuvõttes, mille kolmandas lõigus
hageja märgib, et „hagiavaldusega taotletakse vaidlustatud otsuse tühistamist kahel põhjusel – põhjenduste puudumine ja sisulised
ning ilmsed kaalutlusvead”. Samuti kinnitas hageja pärast komisjoni ja Prantsuse Vabariigi märkustega tutvumist oma repliigis
uuesti, et ta vaidlustab ühest küljest põhjendamiskohustuse rikkumise ja teisest küljest ilmsed kaalutlusvead.
56     Neis tingimustes tuleb hageja esimest käesoleva hagi toetuseks esitatud väidet mõista nii, et see puudutab üksnes EÜ artikli 253
rikkumist, kuna vaidlustatud otsus on teatavates punktides ebapiisavalt põhjendatud, arvestades, et hageja etteheited vaidlustatud
otsuse sisulise põhjendatuse osas on esitatud teise väite raames.
57     Tuleb siiski sedastada, nagu komisjon Prantsuse Vabariigi toetusel õigesti märgib, et mitme hageja esimese väite raames esitatud
etteheidete ja argumentidiga soovitakse tõendada mitte vaidlustatud otsuse ebapiisavat põhjendust, vaid pigem selle ekslikkust.
Tehes seda vaidlustatud otsuse põhjendust vaidlustades, vaidlustab hageja tegelikult selle otsuse sisulise põhjendatuse.
58     Nagu Euroopa Kohus juba varem on leidnud, ei saa Esimese Astme Kohus põhjendamiskohustuse täitmise kontrollimisel hinnata
komisjoni poolt oma otsuse õigustamiseks esitatud põhjenduste sisulist seaduslikkust (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus
Prantsusmaa
v.
komisjon, punkt 38).
59     Sellest tuleneb, et põhjenduste puudumisele või nende ebapiisavusele tugineva väite raames on vaidlustatud otsuse sisulist
põhjendatust vaidlustavad etteheited ja argumendid mittemõjuvad ning asjassepuutumatud (vt siinkohal eespool punktis 52 viidatud
kohtuotsus Thermenhotel Stoiser Franz jt
v.
komisjon, punkt 97; Esimese Astme Kohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T‑305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94,
T-318/94, T-325/94, T-328/94, T‑329/94 ja T-335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt
v.
komisjon, EKL 1999, lk II-931, punkt 389; 28. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T-86/95: Compagnie générale maritime
jt
v.
komisjon, EKL 2002, lk II-1011, punkt 425, ja 30. septembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-191/98, T-212/98–T‑214/98:
Atlantic Container Line jt
v.
komisjon, EKL 2003, lk II-3275, punktid 1175 ja 1176).
60     Kuna hageja kinnitas otseselt, et esimene väide puudutas üksnes põhjenduse puudumist ja kuna hagiavalduse ülesehitusest tuleneb,
et see hageja on teadlik põhjenduse puudumise ja põhjenduse ekslikkuse erinevustest, ei ole Esimese Astme Kohtu ülesandeks
ümber hinnata käesoleva väite raames esitatud etteheiteid, millega tegelikult vaidlustatakse vaidlustatud otsuse sisulist
põhjendatust. Selline kaalutlus on seda põhjendatum olukorras, kus, nagu käesolevas asjas, hageja esitab teise väite, mis
puudutab ilmseid kaalutlusvigu ja mille raames mõni nendest etteheidetest esitatakse uuesti, et vaidlustatud otsuse sisulist
põhjendatust vaidlustada.
61     Sellest lähtuvalt tuleb käesoleva väite raames uurida üksnes seda, kas vaidlustatud otsus on õiguslikult piisavalt põhjendatud.
Selle väite raames esitatud hageja etteheited ja argumendid, millega tegelikult vaidlustatakse nimetatud otsuse sisuline põhjendatus,
tuleb tagasi lükata kui asjassepuutumatud.

Vaidlustatud otsuse põhjendust puudutavad etteheited
Esialgsed märkused
62     Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõltub põhjendamiskohustuse ulatus asjaomase õigusakti iseloomust
ja tema vastuvõtmise kontekstist. Põhjendused peavad selgelt ja ühemõtteliselt väljendama institutsiooni kaalutlusi nii, et
ühest küljest saavad huvitatud isikud aru võetud meetme põhjendustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on
sisuliselt põhjendatud, ja teisest küljest saaks ühenduse kohus kontrollida meetme seaduslikkust (eespool punktis 52 viidatud
kohtuotsus komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 63; Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-228/99 ja T-233/99:
Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, EKL 2003, lk II-435, punkt 278, ja 14. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-109/01: Fleuren Compost
v.
komisjon, EKL 2003, lk II-127, punkt 119).
63     Ei ole nõutud, et põhjenduses oleks toodud kõik asjassepuutuvad faktilised ja õiguslikud asjaolud, kuna kontrollides akti
põhjenduse vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb lisaks akti sõnastusele arvestada akti konteksti ja kõiki asjassepuutuvaid
õigusnorme (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa
v.
komisjon, punkt 36; Esimese Astme Kohtu 15. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97,
T-600/97–T-607/97, T-1/98, T-3/98–T-6/98 ja T-23/98: Alzetta jt
v.
komisjon, EKL 2000, lk II-2319, punkt 175, ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, punkt 279).
64     Komisjon ei pea nimelt seisukohta võtma kõigi huvitatud isikute esitatud argumentide osas, vaid ta võib piirduda otsuse seisukohalt
olulise tähtsusega asjaolude ja õiguslike kaalutluste esitamisega (Esimese Astme Kohtu 8. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas
T-459/93: Siemens
v.
komisjon, EKL 1995, lk II-1675, punkt 31 ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, punkt 280). Euroopa Kohus leidis niisiis, et komisjonil ei olnud kohustust võtta seisukohta asjaolude suhtes, mis
olid ilmselgelt asjakohatud, tähtsusetud või selgelt teisejärgulised (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus komisjon
v.
Sytraval et Brink’s France, punkt 64).
65     Abimeetme kvalifitseerimise puhul nõuab põhjendamiskohustus, et oleks näidatud, miks komisjon leiab, et asjaomane meede kuulub
EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse (eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, punkt 281).
66     Ümberkorraldamiseks antava riigiabi vastavuse osas EÜ artikli 87 lõike 3 punktile c tuleneb kohtupraktikast, et põhjendamiskohustus
on täidetud, kui komisjoni otsuses esitatakse selgitused, miks ta leiab, et abi on õigustatud suunistes esitatud tingimusi
arvestades, nimelt ümberkorraldamiskava olemasolu, pikaajalise elujõulisuse piisav tõendamine ning abi proportsionaalsus,
pidades silmas abisaaja panust (vt selle kohta eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa
v.
komisjon, punkt 37 ja Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas T-214/95: Vlaamse Gewest
v.
komisjon, EKL 1998, lk II-717, punkt 102; vt seoses teiste riigiabi valdkonna ühenduse suunistega eespool punktis 62 viidatud
kohtuotsus Fleuren Compost
v.
komisjon, punkt 125).
67     Neid põhimõtteid silmas pidades tuleb uurida, kas vaidlustatud otsus on käesolevas asjas piisavalt põhjendatud.
Asjaomase meetme olemus ja üks osa abist kui hüvitis avaliku teenuse eest
68     Hageja väidab, et vaidlustatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud osas, mis puudutab avaliku teenuse osutamise kohustuse eest
makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramist. Ta märgib, et komisjon ei teavitanud teda selleks kasutatud eksperdi
arvamusest, et vaidlustatud otsus ei selgita, miks võeti arvesse laeva Liamone väärtuse vähenemise dotatsiooni, kuigi see
laev ei olnud vajalik avaliku teenuse volituste täitmiseks, ja et avalike teenuste osutamise kohustuse täitmise hüvitise tegelikku
osa tervest abisummast ei ole otsuse põhjal võimalik kindlaks määrata.
69     Kohe alguses tuleb esile tuua, et vaidlustatud otsuse 259. põhjenduses leidis komisjon, et sõltumatult vajadusest analüüsida
abi ümberkorraldamisabina, oli see osa abist, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest ajavahemikus 1991–2001
makstud hüvitise ebapiisavale määrale, kokkusobiv ühisturuga vastavalt EÜ artikli 86 lõikele 2.
70     Järelikult selleks, et määrata kindlaks, kuivõrd avaliku teenuse osutamise kohustuse eest makstav hüvitis oli liiga väike,
arvutas komisjon vaidlustatud otsuse 256. ja 257. põhjenduses SNCM-i kahjumi suuruse ajavahemikus 1991–2001 kõigil avalike
teenuste osutamise kohustusega hõlmatud Korsika liinidel. Ta selgitab siinkohal, et ajavahemiku 1991–1999 osas tugines ta
tulemusele enne Korsika transporditeenustelt makstud makse, nagu kinnitab otsuse 2002/149 raames kasutatud ekspertarvamus,
mida vähendab laevadelt saadud lisandväärtus, samas kui nimetatud arvamusega hõlmamata ajavahemikuks 2000–2001 arvutas tulemuse
ta ise, lähtuvalt otsuses 2002/149 järgitud lähenemisest, enne Korsika transporditeenustelt makstud makse, lahutades teavitatud
ümberkorraldamiskuludest juba loetud vahendid ümberkorraldamiseks, arvestades, et nendel kahel aastal ei toimunud mingit laevandusvahendide
võõrandamist. Võimalikku kahjumi osas aastal 2002 liinil Marseille’-Korsika märgib komisjon, et seda kahjumit ei saa arvesse
võtta „arvestades asjaolu, et alates 1. jaanuarist 2002 määratleti Marseille’st lähtuva Korsika transporditeenuse ekspluatatsioonikulud
ja tasumäärad ametiasutuste ja SNCM-i vahel lepinguliselt, erinevalt 1991. ja 1996. aasta lepingust”.
71     Selle põhjal järeldab komisjon vaidlustatud otsuse 258. põhjenduses, et sellel ajavahemikul müüdud laevadest saadud lisandväärtuse
ja ümberkorraldamiskulude korrigeeritud summa kogu ajavahemikuks 1991–2001 ulatub 53,48 miljoni euroni. Komisjoni arvutuste
kokkuvõte on esitatud vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevas tabelis 11.
72     Siiski leidis komisjon vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses, et kuna Prantsuse ametiasutused teavitasid teda suuremast, 76 miljoni
euroni küündivast ümberkorraldamisabi summast, ja kuna selle alusel algatati EÜ artikli 88 lõike 2 kohane ametlik uurimismenetlus,
tuleb asjaomast abi hinnata tervikuna kui ümberkorraldamisabi. See hinnang sisaldub vaidlustatud otsuse 261.–367. põhjenduses
73     Neis tingimustes tuleb hageja etteheide, et vaidlustatud otsus ei ole EÜ artikli 86 lõike 2 tingimuste täitmise osas õiguslikult
piisavalt põhjendatud, selle asjakohatuse tõttu tagasi lükata. Niivõrd kui komisjon leidis, et 76 miljoni euro suurust abi,
sh ka 53,48 miljoni euro suurust avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisava määra osa, tuleb vaidlustatud
otsuse 261.–367. põhjenduses esitatud hinnangu raames hinnata tervikuna kui ümberkorraldamisabi, ei saa põhjenduse puudumine
kui selline seoses hüvitise ebapiisava määra kooskõlasusest EÜ artikli 86 lõikega 2 kaasa tuua vaidlustatud otsuse tühistamist,
kuna kõnealust otsust on põhjendatud neis punktides, mis käsitlevad abi hindamist ümberkorraldamisabina.
74     Seevastu tuleb hinnata hageja etteheidet vaidlustatud otsuse ebapiisava põhjenduse kohta seoses avalike teenuste osutamise
kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramisega. Vaidlustatud otsuse 327. põhjenduses leidis komisjon
suunistest lähtuvalt miinimumiga piirduvat abi hinnates, et abi osa, mis vastas nimetatud hüvitise ebapiisavale määrale, oli
vajalik SNCM-i ümberkorraldamiseks. Selles osas võib võimalik põhjenduse puudumine seoses avalike teenuste osutamise kohustuse
eest makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramisega mõjutada abi hindamist ümberkorraldamisabina.
75     Sellega seoses tuleb siiski sedastada, et vaidlustatud otsuse 256.–260. põhjenduses esinev selgitus, millest ilmnevad nii
kriteeriumid, mida komisjon arvestas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisava summa kindlaksmääramisel,
kui ka sellel otstarbel tehtud arvutus, võimaldavad huvitatud isikutel aru saada võetud meetme õigustustest, et oma õigusi
kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on sisuliselt põhjendatud, ning teisest küljest saaks ühenduse kohtunik teostada oma seaduslikkuse
järelevalvet.
76     Ükski hageja esitatud argumentidest ja etteheidetest ei sea seda järeldust kahtluse alla.
77     Esiteks märgib Esimese Astme Kohus komisjoni ekspertarvamuse hagejale edastamata jätmise osas, et see väide ei ole asjakohane
võimaliku põhjendamiskohustuse rikkumise kindlakstegemisel. Isegi kui tõendataks, et seda arvamust ei edastatud, ei kujutaks
see endast vaidlustatud otsuse põhjenduse puudumist või ebapiisavat põhjendust. Hageja võiks selle väitega maksimaalselt viidata
sellele, et rikuti tema õigust tutvuda toimikuga, mis ei omaks mõju põhjendamiskohustusele, vaid hoopis kaitseõigustele. Siiski
tuleb sedastada, ilma et seda oleks vaidlustatud, et hageja ei ole viidanud kaitseõiguste rikkumisele. Selline väide ei käsitle
oluliste menetlusnormide rikkumist ja seega ei saa ühenduse kohus seda ka omal algatusel tõstatada (vt Esimese Astme Kohtu
8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T‑78/00: JFE Engineering
v.
komisjon, EKL 2004, lk II-2501, punkt 425 ja viidatud kohtupraktika).
78     Kuna hageja väidab, et ta ei saanud aru põhjendustest, mis viisid komisjoni avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava
hüvitise ebapiisava summa kinnitamiseni, piisab, kui sedastada, et komisjoni põhjendus selles küsimuses esineb selgelt ja
otseselt vaidlustatud otsuse 256.–258. põhjenduses, nagu eespool ka märgiti.
79     Mis puudutab väidetavat asjaolu, et komisjon ei saanud tugineda aastate 2000 ja 2001 osas viidatud ekspertarvamusele ja asjaolu,
et komisjoni kasutatud esialgsed aastaaruanded nende kahe aasta kohta erinesid lõplikest ja avaldatud aastaaruannetest, siis
on siin tegu etteheitega, mis käsitleb komisjoni meetodi sisulist põhjendatust ja ei ole seega asjakohane käesoleva väite
raames, mis puudutab vaid põhjenduste ebapiisavust.
80     Mis puudutab põhjenduse puudumist seoses laeva Liamone väärtuse vähenemise dotatsiooni arvesse võtmisega, kuigi see laev ei
olnud vajalik avaliku teenuse volituste täitmiseks, tuleb sedastada, et see väide põhineb vaidlustatud otsuse ebaõigel tõlgendamisel.
Vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevast tabelist 11 tuleneb selgelt, et vastupidiselt hageja väitele ei võtnud komisjon
seda dotatsiooni avalike teenuste eest makstava hüvitise ebapiisava summa arvutamisel arvesse. Sellele väärtuse vähenemisele
vastav summa 14,771 miljonit eurot on lahutatud avalike teenuste alase tegevusega kaasnevast kahjumist, mitte ei ole sellele
liidetud. Vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele tunnistas hageja otseselt, et ta oli vaidlustatud otsuse seda punkti ekslikult
tõlgendanud. Seetõttu ei saa komisjonile ette heita seda, et ta ei motiveerinud põhjendust, mis tema otsuses ei esine.
81     Nagu komisjon oma kirjalikes märkustes selgitab, võeti Liamone väärtuse vähenemise summa arvesse hoopis ümberkorraldamiskava
kulude hulgas, millele antud hinnang sisaldub vaidlustatud otsuse 261.–367. põhjenduses, sest selle laeva väärtuse erakordne
vähenemine oli kirjutatud juba ka ümberkorraldamiskavasse, nagu ilmneb eelkõige vaidlustatud otsuse 126., 144., 302. ja 330. põhjendusest.
82     Repliigis ja kohtuistungil märkis hageja, et käesoleva etteheitega soovis ta tegelikult rõhutada komisjoni tegevuse vastuolulisust,
leides ühest küljest, et Liamone oli enne 2002. aastat vajalik avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks, ja teisest
küljest tunnistades, et selle laeva väärtuse vähenemiseks makstud dotatsiooni ei arvestata avalike teenuste osutamise kohustusega
seonduvate mittehüvitatud ülekulude arvutamisest. Hageja sõnul oli komisjon eksinud Liamone väärtuse vähenemist ümberkorraldamiskava
kulude hulka arvates, kuna see laev ei olnud avalike teenuste osutamiseks üldse vajalik.
83     Siiski tuleb sedastada, et nende hagiavalduses algselt formuleeritud etteheite ulatust muutvate väidetega soovitakse seada
kahtluse alla vaidlustatud otsuse hinnangu sisulist põhjendatust ja et seetõttu tuleb nad tagasi lükata kui käesoleva väite
juures asjakohatud.
84     Mis puudutab kolmandaks väidetavat võimatust määrata kindlaks tervest abisummast reaalne osa avalike teenuste osutamise kohustuse
eest, piisab, kui märkida, et vastupidiselt hageja väitele märkis komisjon otse vaidlustatud otsuse 258. põhjenduses ja 257. põhjenduses
esinevas tabelis 11, et see osa on 53,48 miljonit eurot, olles eelnevalt vaidlustatud otsuse 256. ja 257. põhjenduses esitanud
selle summani viinud arvutuse.
85     Kuna hageja heidab selle raames komisjonile ette, et ta ei olnud põhjendanud avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava
hüvitise „piisavat taset” ega kontrollinud avalike teenuste osutamise kohustusega seonduvate ülekulude võimalikku ülemäärast
olemust, eelkõige põhjust, miks 50% SNCM-i kahjumist tekkis aastatel 2000 ja 2001, tuleb sedastada, et selle etteheitega soovib
hageja kahtluse alla seada komisjoni arvutust hüvitise ebapiisava määra kohta osas, mis tugineb SNCM-i kahjumi summale. Kuna
sellise etteheitega tahetakse vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust selles punktis kahtluse alla seada, on see etteheide
käesoleva väite raames asjakohatu.
86     Niivõrd kui seda väidet võib mõista etteheitena komisjonile, et ta põhjendas selles punktis vaidlustatud otsust ebapiisavalt,
tuleb märkida, et hageja ei esitanud sellist etteheidet haldusmenetluse käigus ei oma märkustes ametliku uurimismenetluse
algatamise otsuse kohta ega ka 4. veebruari 2003. aasta kohtumisel, nii et komisjonile ei saa ette heita, et ta sellele vaidlustatud
otsuses ei vastanud.
87     Igal juhul tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuses on õiguslikult piisavalt esitatud nii need põhjused, miks komisjoni arvates
SNCM-i kahjum võimaldab kindlaks määrata avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisavat määra, kui
ka selle kahjumi tekkepõhjuseid.
88     Mis puudutab neid põhjuseid, miks SNCM-i kahjum võimaldab kindlaks määrata avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud
hüvitise ebapiisavat määra, tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses  mainis komisjon, et ta järgis selle summa
kindlaksmääramisel „sama lähenemist ja samu põhjendusi, mis otsuses 2002/149”, mis võeti vastu pärast menetlust, milles hageja
osales huvitatud isikuna ja mis puudutas samale äriühingule antud abi samu avalike teenuste osutamise kohustusi käsitlevate
kokkulepete raames suhteliselt sama perioodi eest (1996. aasta leping kehtis kuni 2001. aastani).
89     Arvestades neis tingimustes vaidlustatud otsuses otsest viidet otsusele 2002/149 ja arvestades asjaolu, et viimati mainitud
otsus puudutab hagejale hästi teada olevat konteksti, tuleb tunnistada, et otsusega 2002/149 võib täiendada vaidlustatud otsuse
põhjendusi avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramise küsimuses (vt selle
kohta Euroopa Kohtu 22. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-42/01: Portugal
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-6079, punktid 69 ja 70 ning Esimese Astme Kohtu 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T-213/00:
CMA CGM jt
v.
komisjon, EKL 2003, lk II-913, punkt 217).
90     Otsuse 2002/149 87.–105. põhjendustes märgib komisjon, tuginedes oma eksperdi järeldustele aastate 1991–1999 kohta, et selliselt
kindlaksmääratud kahjumi summa väljendas mõistlikult avalike teenuste osutamise kohustuse kulusid. Seda kahjumit silmas pidades,
vaatamata 1991. ja 1996. aasta lepinguga ette nähtud hüvitiste tasumisele, leidis komisjon selles otsuses, et ülekompenseerimist
ei esinenud.
91     Seoses SNCM-i kahjumi olemasolu põhjustega tuleb märkida, et nii vaidlustatud otsuses (281., 282. ja 326. põhjendus) kui ka
otsuses 2002/149 (123. põhjendus), millele viidatakse vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses, märkis komisjon, et ei 1991. aasta
lepingus ega 1996. aasta lepingus sätestatud rahaline kompensatsioon ei olnud piisav kõigi avalike teenuste osutamise kohustuse
kulude katteks, eelkõige kuna need olid suhteliselt sõltumatud tuludest. Vaidlustatud otsuse 282. põhjenduses märkis komisjon
samuti, et hageja turuletulek 1996. aastal mõjutas SNCM-i tulemusi negatiivselt.
92     Sellest tuleneb, et hageja etteheited vaidlustatud otsuses avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstud hüvitise ebapiisava
määra põhjendatuse kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.
Kahtlused, mis tingisid ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse
93     Hageja leiab, et vaidlustatud otsuses ei ole esitatud õiguslikult piisavalt põhjusi, miks komisjon jättis kõrvale kahtlused,
mis olid tingitud ametliku uurimismenetluse algatamise otsusest SNCM-i kahjumi ja tema avalike teenuste osutamise kohustuste
vahelise seosega, SNCM-i laevade ostupoliitika mõjuga tema kasumiaruandele, SNCM-i tootlikkuse tõstmiseks mõeldud meetmetega
ja vaheproduktide vähendamiseks mõeldud meetmetega ning SNCM-i tulevase hinnapoliitikaga.
94     Et hinnata, kas komisjon on vaidlustatud otsust selles küsimuses õiguslikult piisavalt põhjendanud, tuleb kindlaks määrata
ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses komisjoni esitatud kahtluste ulatus, et seejärel kontrollida, mis ulatuses vaidlustatud
otsuses esitatakse põhjused, miks sellised kahtlused võisid esile kerkida.
95     Esiteks tuleb SNCM-i kahjumi ja tema avalike teenuste osutamise kohustuse vahelise seose osas sedastada, et ametliku uurimismenetluse
algatamise otsuses avaldas komisjon kahtlust selles, kas SNCM-i elujõulisust on võimalik taastada, kuna ümberkorraldamiskavas
esitatud analüütilised andmed ei võimaldanud kindlaks määrata SNCM-i viimase paari aasta pideva kahjumi põhjuseid. Komisjon
leidis, et ta pidi kontrollima, kas ümberkorraldamisabi ei kasutatud mitte varasema käitamiskahjumi hüvitamiseks ning kas
sellega kaasnev ümberkorraldamiskava ei pannud ettevõtjat mitte olukorda, kus ta vabaneks käitamistoetustest. Sellega seoses
rõhutas komisjon ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses ühest küljest, et ümberkorraldamiskava ei märkinud, kuidas SNCM
kavatses vähendada oma kahjumit liinidel, mis olid avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud, ja teisest küljest, et
see kava pidi tagama selle ettevõtja elujõulisuse ka olukorras, kus SNCM-iga pärast 2006. aastat ei sõlmitaks lepingut avalike
teenuste osutamise kohustuse täitmiseks Marseille’-Korsika liinil
96     Sellest tuleneb, et komisjoni kahtlused SNCM-i kahjumi ja avalike teenuste osutamise kohustuse seose osas hõlmavad kahte erinevat
aspekti: ühest küljest abi vastavust avalike teenuste osutamise kohustuse kuludele aastatel 1991–2001, kuna abi peab võimaldama
ettevõtjal katta eelneva kahjumi, mis tekkis üksnes avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisel 1991. ja 1996. aasta lepingu
raames, ja teisest küljest abi osa elujõulisuse taastamisel ajavahemikus 2002–2006, kuna abi peab võimaldama ettevõtjal vähendada
tulevikus kahjumit liinidel, mis ei ole või mis tulevikus enam ei ole avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud.
97     Esiteks, seoses abi vastavusega avalike teenuste osutamise kohustuse kuludele aastatel 1991–2001, piisab mainimisest, et juba
eespool leiti, et põhjus, miks SNCM-i varasemat kahjumit Korsika liinidel ajavahemikus, mil need olid avalike teenuste osutamise
kohustusega hõlmatud, võib lugeda vastavaks SNCM-i ülekuludega, mis kaasnesid nende kohustuste täitmisega, oli õiguslikult
piisavalt motiveeritud nii vaidlustatud otsuses, eelkõige selle 256., 257., 281. ja 282. põhjenduses, kui ka seal viidatud
otsuses 2002/149.
98     Sellega seoses tuleb täheldada, et hageja etteheited vaidlustatud otsuse 281. ja 282. põhjenduse selgituste kohta, milles
ta väitab, et 2002. aasta lepingu eesmärgiks ei olnud kahjumit hüvitada ja et ühe konkurendi turuletulek 1996. aastal tuleneb
ühenduse liberaliseerimisest, käsitlevad tegelikult komisjoni järelduste sisulist põhjendatust ja mitte nende põhjendust.
Seetõttu tuleb need etteheited kui asjakohatud tagasi lükata.
99     Mis puudutab kahjumit, mis võis tekkida 2002. aasta lepinguga sätestatud avalike teenuste osutamise kohustuse raames, siis
on vaidlustatud otsus õiguslikult piisavalt põhjendatud selle otsuse 256. põhjenduses, milles komisjon täpsustab, et seda
kahjumit ei saa arvesse võtta, kuivõrd kompensatsioon määrati kindlaks lepingulisel teel.
100   Teiseks tuleb sedastada seoses abi osaga elujõulisuse taastamisel aastatel 2002–2006, et vaidlustatud otsuse 263.–282. põhjenduses
analüüsis komisjon vastupidiselt hageja väitele põhjuseid, mis SNCM-i raskustesse viisid ja arvutas välja kohustustega kaasnenud
kulud. Nimelt uuris komisjon 270.–273. põhjenduses SNCM-i uute laevade ostupoliitika mõistlikkust. Seejärel esitas komisjon
299.–303. põhjenduses põhjused, miks ümberkorraldamiskava peaks võimaldama SNCM-i elujõulisust taastada nii 2006. aastaks
kui ka pärast seda tähtaega. Sellega seoses tuleb märkida, et komisjon esitas vaidlustatud otsuse 142.–152. põhjenduses üksikasjalikult,
millised oleksid oodatavad finantstulemused „vahepealse stsenaariumi” kohaselt nii ajavahemikuks 2002–2006 kui ka pärast 2006.
aastat. Täiendavalt märkis komisjon vaidlustatud otsuse 315. põhjenduses, et SNCM müüs oma tervendamise käigus neli laeva.
Lisaks sellele ja vastupidiselt hageja väitele tõstis komisjon esile ja kirjeldas vaidlustatud otsuse 111. ja 113. põhjenduses
Prantsuse ametiasutuste poolt pärast ametliku uurimismenetluse algatamise otsust pakutud täiendavaid kohustusi, et vähendada
personalikulusid ja vaheproduktide kulusid. Vaidlustatud otsuse 114. põhjenduses märkis komisjon, et need kohustused, nagu
ka laevastiku vähendamine, võimaldasid ajavahemikus 2001–2002 viia ülalpidamiskulud 29,6 miljonilt eurolt 23 miljonile eurole.
101   Sellest tuleneb, et kõigi nende põhjendustega esitas komisjon õiguslikult piisavalt põhjusi, miks SNCM on võimeline ümberkorraldamiskava
raames vähendama tulevikus oma kahjumit liinidel, mis ei ole või mis tulevikus enam ei ole avalike teenuste osutamise kohustusega
hõlmatud.
102   Ükski hageja esitatud argumentidest ei sea seda järeldust kahtluse alla.
103   Mis puudutab kõigepealt etteheiteid, milles viidatakse vaidlustatud otsuse põhjenduste kokkusobimatusele, sedastades, et vaheproduktide
kokkuhoiukava on ebapiisav (279. põhjendus) või et 2002. aasta majandustulemused ei ole vastupidiselt ümberkorraldamiskava
prognoosidele positiivsed (280. põhjendus), tuleb sedastada, et need etteheited puudutavad vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust
nendes küsimustes, mitte aga selle põhjendust, ja seega tuleb nad kui asjakohatud tagasi lükata.
104   Mis puudutab seejärel väidet, et vaidlustatud otsuse 258.–260. põhjenduses ei ilmne põhjused, miks abi tuleb hinnata suuniste
vaatepunktist, siis piisab märkimisest, et see väide on ekslik, kuna vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses märgitakse, et abist
teavitati kui ümberkorraldamisabist ja et see ületab avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavat
määra; 326. põhjenduses märgitakse, et ümberkorraldamiskava võib hõlmata samal ajal nii ümberkorraldamiskavas ette nähtud
erinevate toimingute kulud kui ka ettevõtja puudujäägi, mis tekkis avalike teenuste osutamise kohustuse lepingute täitmisest
kuni 2001. aasta lõpuni.
105   Mis puudutab lõpuks Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsusest kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium
Magdeburg (EKL 2003, lk I‑7747) tuletatud väiteid, tuleb täheldada, et kuna see kohtuotsus on tehtud pärast vaidlustatud otsust,
ei olnud komisjonil järelikult kohustust esitada põhjuseid, miks selles kohtuotsuses esitatud tingimused on täidetud, nagu
hageja isegi tunnistab.
106   Teiseks, seoses SNCM-i laevade ostupoliitika mõjuga tema kasumiaruandele, piisab märkimisest, et hageja taotleb etteheitega,
milles ta vaidlustab vaidlustatud otsuse 271. põhjenduses esineva järelduse, mille kohaselt SNCM ei olnud märgatavalt üleinvesteerinud
viimaste aastate jooksul oma laevastiku uuendamisse, kahtluse alla seada komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse selles küsimuses
ja selleks kasutatud meetodi, heites komisjonile ette eelkõige seda, et ta ei võtnud arvesse teatavaid tema arvates asjakohaseid
tegureid ja et ta piirdus puhtalt bilansianalüüsiga. Selline etteheide on käesoleva väite raames asjakohatu.
107   Igal juhul tuleb märkida, nagu eespool on tehtud, et vaidlustatud otsuse 269.–273. põhjenduses on õiguslikult piisavalt esitatud
põhjused, miks SNCM-i laevade ostupoliitika ei viinud ülemäärase üleinvesteerimiseni.
108   Kolmandaks tuleb seoses SNCM-i tootlikkuse tõstmise meetmetega ja vahepealse tarbimise vähendamise konkreetsete meetmete puudumisega
uuesti märkida, et hageja etteheited selles küsimuses puudutavad komisjoni hinnangu sisulist põhjendatust. Nende etteheidetega
vaidleb hageja vastu sellele, et antud küsimuses võisid tekkida kahtlused, kuna komisjon sedastas vaidlustatud otsuse 279.
ja 280. põhjenduses, et „ostame soodsamalt” kava on ebapiisav ja et 2002. aasta majandusnäitajad on negatiivsed. Sellised
etteheited on käesoleva väite raames asjakohatud.
109   Igal juhul tuleb meenutada, et nagu juba eelnevalt märgitud, oli vaidlustatud otsust selles osas piisavalt põhjendatud selle
113., 114. ja 279. põhjenduses.
110   Lõpuks, mis puudutab neljandaks SNCM-i tulevast hinnapoliitikat, tuleb uuesti sedastada, et hageja vaidlustab tegelikult komisjoni
hinnangute sisulise põhjendatuse. Hageja väidab sisuliselt, et komisjon ei hinnanud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist
korrektselt SNCM-i hinnapoliitikat ja et tal ei olnud vajalikke andmeid selle poliitika hindamiseks 2003. aastal. Sellised
etteheited on käesoleva väite raames asjakohatud ja tuleb seega tagasi lükata.
111   Kuna hageja etteheiteid võib tõlgendada etteheitena komisjonile, et komisjon ei vastanud vaidlustatud otsuses konkreetselt
tema väidetele SNCM-i piletite müügihinna kohta enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, tuleb märkida, et komisjoni näitas
359. põhjenduses otseselt, et Prantsuse Vabariigi argumendid selles küsimuses 119.–123. ja 191.–203. põhjenduses võimaldavad
need väited tagasi lükata.
112   Eelnevast tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid kahtluste kohta, mis tingisid ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse,
tuleb tervikuna tagasi lükata.
Elujõulisuse taastamise hinnang
113   Hageja hinnangul ei ole vaidlustatud otsus elujõulisuse taastamise osas õiguslikult piisavalt põhjendatud, kuna komisjon ei
esita põhjuseid, miks ta nõustus erandina suuniste põhimõttest arvesse võtma väliseid tegureid, nagu Magribi turu kasv, Nice’i
transporditeenuse areng ja oletus, et 2002. aasta lepingut pärast 2006. aastat enam ei uuendata.
114   Sellega seoses tuleb meenutada, et suuniste punkti 32 kohaselt peab „[e]lujõulisuse paranemine […] tulenema peamiselt ümberkorraldamiskavas
sisalduvatest sisemistest meetmetest ja võib välistel teguritel, nagu hindade ja nõudluse erinevus, mida äriühing ise eriti
mõjutada ei saa, põhineda ainult sellisel juhul, kui turu arengu kohta tehtud oletused on üldtunnustatud”.
115   Mis puudutab esiteks käesolevas asjas Magribi turu kasvu, tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuse 300. põhjenduses märkis
komisjon, et ümberkorraldamismeetmete mõju ei sõltu turu arengust, „välja arvatud teenuste hulga suurenemine Magribi, mis
vastab eriti turupositsiooni taastamisele, mis SNCM-il oli 1990. aastate keskel”. Vaidlustatud otsuse 66.–81. põhjenduses
märkis komisjon ümberkorraldamiskava raames esitatud turuülevaate põhjal, et kõnealune turg pidi arvestatavalt kasvama. Suuniste
punkti 32 silmas pidades pidi hageja hästi aru saama vaidlustatud otsuse 300. põhjenduses esinenud komisjoni järelduse aluseks
olevast põhjusest.
116   Tuleb ka sedastada, et samad järeldused turuosa suurenemise kohta Magribi esinesid otseselt ka ametliku uurimismeneltuse algatamise
otsuses. Kuigi hageja väitis oma 8. jaanuari 2003. aasta kirjalikes märkustes selle menetluse algatamise osas, et SNCM-i taotletud
eesmärk turuosade suurusest oli siseriiklikke äriühingute tugevat konkurentsi silmas pidades auahne ja ilmutas seda, et SNCM-i
kaubandusimago Põhja-Aafrikas oli negatiivne, siis ei seadnud ta kordagi kahtluse alla turuülevaates esitatud oletust arvestatavast
kasvust. Peale selle, et see suhtumine kinnitab tõsiasja, et selle turu suurenemise oletus oli suuniste tähenduses üldtunnustatud,
õigustab see ka asjaolu, et komisjon ei põhjendanud vaidlustatud otsuse seda osa põhjalikumalt hageja vastuväite puudumise
tõttu.
117   Mis puudutab teiseks Nice’i-Korsika liini säilitamist, siis tugineb hageja etteheide vaidlustatud otsuse ebaõigele tõlgendamisele.
Vastupidiselt hageja väitele ei nõustu komisjon vaidlustatud otsuses selle liini säilitamisega turu arengu tõttu, vaid pigem
302. põhjenduses märgitud põhjustel, mille kohaselt selle liini kaal väheneb ja Liamone väärtuse oodatav vähenemine kergendab
naasmist positiivsete majandustulemuste juurde. Lisaks tuleb märkida, et komisjon väljendas 283. põhjenduses oma soovi vältida
hageja faktilise monopoli teket Korsika liinidel. Isegi kui vaidlustatud otsuse 316. põhjenduses, millele hageja ei viita,
toob komisjon välja tugeva turukasvutendentsi tervel Genova ja Touloni lahel, ei tee komisjon seda selleks, et õigustada SNCM-i
säilitamist Nice’i liinil, tuginedes välisele tegurile, vaid pigem vastupidi, et rõhutada konkurentidele antud kompensatsioonimeetmete
olulisust, mis seisneb eelkõige osalises lahkumises Touloni-Korsika liinilt ja Nice’i-Korsika liini edasi-tagasi sõitude vähendamises.
Seetõttu komisjon ei olnud kohustatud põhjendama seisukohta, mida ta ei ole võtnud.
118   Mis puudutab väidetavat põhjenduse puudumist küsimuses, et arvesse võeti üksnes kaks varianti – Nice’i-Korsika liini säilitamine
või sellest loobumine –, siis tuleb sedastada, et vastupidiselt sellele, mida ta oma repliigis väidab, ei pakkunud hageja
oma 8. jaanuari 2003. aasta märkustes ametliku uurimismenetluse algatamise kohta välja ühtegi teist varianti, vaid väitis
sisuliselt üksnes seda, et SNCM ei olnud võimeline sellel liinil kapitalitasuvust saavutama. Neis tingimustes ei pidanud komisjon
põhjendama vaidlustatud otsust teiste variantide arvesse võtmata jätmise osas.
119   Mis puudutab kolmandaks oletust 2002. aasta lepingu võimaliku uuendamata jätmise kohta pärast 2006. aastat, siis piisab, kui
sedastada, et vaidlustatud otsuse 303. põhjenduses on seda küsimust piisavalt selgitatud, kuivõrd komisjon märgib seal pikaajalise
elujõulisuse osas, et „kava rakendamine peab ettevõtjal võimaldama tõhusalt konkurentsis toime tulla, kui lepinguid uuendatakse”.
Lisaks märgitakse vaidlustatud otsuse 149. põhjenduses, et „[o]n oluline teada, milline on ettevõtja konkurentsivõime 2006.
aastal käesoleva avalike teenuste delegeerimise lepingu lõppedes ja kui eluvõimeline ettevõtja on”, sama korratakse ka 310. põhjenduses.
120   Kuna hageja väidab, et on vastuoluline lugeda enneaegseks oletust lepingu uuendamata jätmisest, hinnates samal ajal pikaajalist
elujõulisust, tuleb sedastada, et see etteheide, mis puudutab vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust, on käesoleva väite
raames asjakohatu.
121   Sellest tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid elujõulisuse taastamise põhjenduste kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.
Ümberkorraldamise oletuste realistlik olemus
122   Hageja väitab, et komisjon piirdus ümberkorraldamise oletuste realistliku olemuse osas üksnes suuniste taasesitamisega ja
näitas vaidlustatud otsuse 306. põhjenduses üksnes seda, et Prantsuse ametiasutuste esitatud turuülevaade oli „heaks aluseks
ettevõtja arengustsenaariumitele”.
123   Siiski ilmneb selgelt vaidlustatud otsuse 139.–141. põhjendusest, et komisjon esitas selles otsuses põhjused, miks kolm finantsarengu
stsenaariumit, st turuülevaates esitatud optimistlik ja pessimistlik ning ümberkorraldamiskavas esitatud vahepealne stsenaarium,
mis on kohustuslikud vastavalt suuniste punktile 33, kujutavad endast „head alust” ettevõtja arengu hindamiseks. Optimistliku
ja pessimisliku stsenaariumiga seoses esitab komisjon oma põhjused 139. põhjenduses, enne kui ta järeldab, et need oletused
„näivad esitavat olukorda, mis võimalikke arenguid üsna hästi esindavad”. Komisjon lisab 140. põhjenduses, et pessimistliku
stsenaariumi kohaselt saab neid tulemusi parandada, kui SNCM lihtsalt kohandab oma pakkumist vastavalt hooajalisele nõudmisele.
Muu hulgas, olles tabelis 6 võrrelnud peamiste finantsnäitajate arenguid nende kolme stsenaariumi alusel, sedastas komisjon
vaidlustatud otsuse 141. põhjenduses, et „need simulatsioonid näitavad, et SNCM peaks saavutama kapitalitasuvuse kõigi nende
kolme stsenaariumi korral”.
124   Ülejäänud osas lähevad hageja etteheited segi nendega, mis puudutavad elujõulisuse taastamist. Suuniste punkti 32 kohaselt
peab ümberkorraldamiskava selleks, et hinnata, kas see kava võimaldab elujõulisuse taastamist, põhinema tulevaste tegevuseeldustega
seotud realistlikel oletustel.
125   Sellega seoses tuleneb vaidlustatud otsuse 142.–148. põhjendusest, et elujõulisuse taastamise hindamiseks esitatud vahepealse
stsenaariumiga seotud areng tehti kindlaks järgmiste küsimuste uurimisel: Magribi ümbersuunamine, Nice’i-Korsika liin, Marseille’-Korsika
liin ja SNCM võlg. Lisaks ilmneb 149.–152. põhjendusest, et turuülevaade uuris ka oletust, et avalike teenuste osutamise lepingut
pärast 2006. aastat ei uuendata. Tuleb sedastada, et kõiki neid küsimusi käsitletakse eraldi 300.–304. põhjenduses ja nagu
tuleneb elujõulisuse taastamist puudutanud etteheidete uurimisest, on neis põhjendustes piisavalt motiveeritud, miks komisjon
leiab, et ümberkorraldamiskava võib tagada sellise elujõulisuse taastamise ka siis, kui SNCM ei täida oma avalike teenuste
osutamise kohustusi.
126   Mis puudutab argumenti laevastiku võimsusest 2004. aastal, pärast seda, kui hageja ostis uue laeva, tuleb meenutada, et komisjonil
ei ole kohustust vastata kõigile haldusmenetluse käigus esitatud faktilistele või õiguslikele väidetele. Ja vastupidiselt
hageja väidetele ei tulene 8. jaanuari 2003. aasta kirjalikest märkustest ega vaidlustatud otsuse 169.–174. põhjendusest,
milles võetakse kokku 4. veebruari 2003. aasta kohtumisel hageja esitatud argumendid, ilma et hageja oleks neid põhjendusi
vaidlustanud, et hageja oleks nimelt komisjoni tähelepanu sellele küsimusele juhtinud.
127   Mis puudutab asjaolu, et komisjon võttis teistes otsustes seisukoha laevaühingutele antava abi kohta pärast ümberkorraldamiskava
raames abisaaja ettevõtja finantsarengu üksikasjalikku analüüsi nii tema likviidsuse kui ka võime põhjal saada kasumit ning
rahastamisvõime põhjal (nt komisjoni 8. mai 2001. aasta otsus 2002/15/EÜ riigiabi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada
äriühingule Bretagne Angleterre Irlande (BAI või Brittany Ferries) (EÜT 2002, L 12, lk 33)), siis piisab, kui sedastada, et
selle otsuse, millele vaidlustatud otsuses sealse põhjenduse toetuseks ei viidata, põhjendatuse aste ei saa kuidagi tõendada,
kuigi see on vastu võetud samas valdkonnas, et vaidlustatud otsus on ebapiisavalt põhjendatud ja igal juhul ei saa seada kahtluse
alla eelnevat järeldust, mille kohaselt vaidlustatud otsuse 300.–304. põhjendusest ilmneb, et vaidlustatud otsus on elujõulisuse
taastamise küsimuses õiguslikult piisavalt põhjendatud.
128   Niivõrd kui hageja heidab komisjonile ette, et viimane tugines oma järelduste toetuseks elujõulisuse taastamise kohta üksnes
Prantsuse ametiasutuste esitatud arvulistele oletustele, mis olevat lisaks ka käesolevaks ajaks faktiliselt ümber lükatud,
siis tuleb sedastada, et kuna sellise etteheitega taotletakse komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse kahtluse alla seadmist
selles punktis, on see etteheide käesoleva väite raames asjakohatu. Olukord on eelkõige nii seoses argumendiga, milles viidatakse
abisaaja likviidsuse hinnangu väidetavale puudumisele või hageja poolt uue laeva ostmisega kaasnenud laevastiku võimsuse kasvu
väidetavale mittearvestamisele.
129   Sellest tuleneb, et hageja argumendid ümberkorraldamise oletuste realistliku olemuse kohta tuleb tervikuna tagasi lükata.
Mittestrateegilise osaluse kindlaksmääramine
130   Hageja hinnangul ei ole vaidlustatud otsus õiguslikult piisavalt põhjendatud selles osas, miks SNCM-i osalus CMN-is kujutab
strateegilist osalust, mida seetõttu ei tule võõrandada.
131   Siiski ilmneb vaidlustatud otsuse 348.–354. põhjendusest, et komisjon esitas nimetatud otsuses vastusena hageja ja Stef-TFE
haldusmenetluse käigus esitatud argumentidele üksikasjalikud põhjendused, miks ta leidis, et nimetatud osalus oli oluline
ja miks seda ei peaks võõrandama. Komisjon märkis eelkõige vaidlustatud otsuse 349.–351. põhjenduses, et need kaks ettevõtjat
osalesid avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisel, et need kaks ettevõtjat olid Korsika transporditeenuse osas välja
arendanud sünergia, mis läks kaugemale 2002. aasta aasta lepingus ettenähtust ja et CMN-i ja SNCM-i laevastik täiendasid teineteist.
Ilmselgelt kujutasid sellised andmed vaidlustatud otsuses nimetatud küsimuses piisavat põhjendust.
132   Mis puudutab väidet, et SNCM-i osade väärtust CMN-is ei võetud arvesse, ja kuigi vaidlustatud otsuse 174. põhjendusest ilmneb,
et see väide esitati 4. veebruari 2003. aasta kohtumise käigus, tuleb siiski meenutada, et komisjonil ei ole kohustust vastata
kõigile menetluse käigus esitatud faktilistele või õiguslikele väidetele. Tuleb sedastada, et vaidlustatud otsus on 348.–354. põhjenduses
piisavalt põhjendatud küsimuses osaluse kohta CMN-is. Lisaks tuleb täheldada, et hageja võis aru saada komisjoni põhjendustest
selles küsimuses, kuna vaidlustatud otsuse 256. põhjendusest ilmneb selgelt, et komisjon leidis, et realiseerimata lisandväärtust
ei saa arvesse võtta SNCM-i vahendite taseme kindlaksmääramiseks.
133   Ülejäänud osas, milles hageja soovib oma argumentidega kirjeldada väidetavat vastuolulisust vaidlustatud otsuse põhjendustes
selles punktis, taotletakse komisjoni hinnangu sisulise põhjendatuse kahtluse alla seadmist. Järelikult tuleb need argumendid
käesoleva väite raames kui asjakohatud tagasi lükata.
134   Sellest tuleneb, et hageja etteheited ja argumendid mittestrateegilise osaluse kindlaksmääramisest tuleb tervikuna tagasi
lükata.

Järeldus esimese väite kohta
135   Kõigist eelnevatest kaalutlustest tuleneb, et esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, tuleb tagasi lükata, kuna
vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud.
3.
Teine väide, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c, määruse nr 659/1999 ja suuniste rikkumist, kuna vaidlustatud otsuses
on faktilised vead ja ilmsed kaalutlusvead
136   Käesoleva väitega väidab hageja, et vaidlustatud otsuses on faktilised vead ja ilmsed kaalutlusvead seoses ühe abi osa avalike
teenuste osutamise kohustuse hüvitise hindamisega, põhjuste analüüsiga, mis viisid SNCM-i rahalistesse raskustesse, suuniste
järgimisega ja komisjoni kehtestatud tingimuste vajalikkusega.

Esialgne märkus seoses Esimese Astme Kohtu kontrolliga
137   Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c kohaldamisel on komisjonil lai kaalutlusõigus, mille
kasutamine tähendab keerulisi majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mis tuleb teostada ühenduse kontekstis (Euroopa Kohtu
24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 310/85: Deufil
v.
komisjon, EKL 1987, lk 901, punkt 18 ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-372/97: Itaalia
v.
komisjon, EKL 2004, lk I-3679, punkt 83).
138   Selle kaalutlusõiguse kohtulik kontroll piirdub seega menetlus- ja põhjendamisnormide järgimise, faktide sisulise õigsuse
ja õigusnormi rikkumise puudumise, samuti ilmse hindamisvea ja võimu kuritarvitamise puudumise kontrollimisega (Euroopa Kohtu
13. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑409/00: Hispaania
v.
komisjon, EKL 2003, lk I-1487, punkt 93 ja eespool punktis 137 viidatud kohtuotsus Itaalia
v.
komisjon, punkt 83; Esimese Astme Kohtu 5. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T-149/95: Ducros
v.
komisjon, EKL 1997, lk II-2031, punkt 63; 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-123/97: Salomon
v.
komisjon, EKL 1997, lk II-2925, punkt 47; 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-110/97: Kneissl Dachstein
v.
komisjon, EKL 1999, lk II-2881, punkt 46, ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, punkti 282). Eelkõige ei saa Esimese Astme Kohus asendada otsuse autori analüüsi oma majandusliku analüüsiga (eespool
punktis 48 viidatud kohtuotsus British Airways jt
v.
komisjon, punkt 79).
139   Vastavalt kohtupraktikale on komisjon piiratud tema enda riigiabi järelevalve valdkonna juhiste ja teatistega selles osas,
kus need ei erine asutamislepingu sätetest ja liikmesriigid nõustuvad nendega (eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Hispaania
v
. komisjon, punkt 95; Esimese Astme Kohtu 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-198/01: Technische Glaswerke Ilmenau
v.
komisjon, EKL 2004, lk II-2717, punkt 149, ja 18. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑176/01: Ferriere Nord
v.
komisjon, EKL 2004, lk II-3931, punkt 134).
140   Kohtupraktikast ilmneb, et kui komisjon hindab konkreetset abi tema enda varem vastu võetud suuniste valguses, siis ei saa
järeldada, et komisjon ületab oma kaalutlusõiguse piire, loobudes seal kaalutlusõiguse kasutamisest. Ühest küljest säilitab
ta oma õiguse tühistada või muuta neid suuniseid, kui olukord seda nõuab. Teisest küljest käsitlevad need suunised piiritletud
sektorit ja nende aluseks on soov järgida tema enda kindlaks määratud poliitikat (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Vlaamse
Gewest
v.
komisjon, punkt 89).
141   Selles raamistikus peab Esimese Astme Kohus kontrollima, kas nõuded, mille komisjon endale ise kehtestas, nagu suunistes mainitud,
on täidetud (Esimese Astme Kohtu 30. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas T-35/99: Keller ja Keller Meccanica
v.
komisjon, EKL 2002, lk II-261, punkt 77 ja eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Ducros
v.
komisjon, punktid 61 ja 62).
142   Muu hulgas tuleb meenutada, et EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi raames tuleb ühenduse õigusakti seaduslikkust
hinnata sõltuvalt akti vastuvõtmise hetkel eksisteerinud faktilistest ja õiguslikest asjaoludest. Eelkõige võib komisjoni
keerukaid hinnanguid uurida üksnes neid asjaolusid silmas pidades, mis talle hinnangute tegemise ajal teada olid (eespool
punktis 138 viidatud kohtuotsus Salomon
v.
komisjon, punkt 48 ja eespool punktis 138 viidatud Kneissl Dachstein
v.
komisjon, punkt 47).
143   Lõpuks ei saa üksnes kinnitus, et üks või teine abi lubamise tingimustest ei ole täidetud, vaidluse alla seada lubava otsuse
enda seaduslikkust. Üldiselt ei saa ühenduse õigusakti seaduslikkus sõltuda võimalikest võimalustest seda eirata ega tagasiulatuvatest
kaalutlustest selle tõhususe astme kohta (eespool punktis 48 viidatud kohtuotsus British Airways jt
v.
komisjon, punkt 291 ja eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus Salomon
v.
komisjon, punkt 49).
144   Eespool mainitud põhimõtteid silmas pidades tuleb järgnevalt hinnata hageja etteheiteid ja argumente.

Vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust puudutavad etteheited
145   Niivõrd kui käesolev väide puudutab määruse nr 659/1999 rikkumist, tuleb see kohe alguses tagasi lükata kui asjakohatu. Nimetatud
määrust, milles kehtestatakse menetlusnormid riigiabi hindamiseks, ei saa kuidagi olla rikutud komisjonile ette heidetud väidetavate
faktiliste vigade ja ilmsete kaalutlusvigadega, ja seda enam, et vaidlustatud otsus võeti vastu pärast EÜ artikli 88 lõikes 2
ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamist. Tuleb samuti sedastada, et hageja ei ole esitanud ühtegi argumenti tõendamaks,
et vaidlustatud otsus rikub määrust nr 659/1999, ega täpsusta, milliseid määruse sätteid selle otsusega rikutakse.
146   Seetõttu tuleb uurida käesolevat väidet üksnes osas, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c ja suuniste rikkumist.
Abi ühe osa kui avalike teenuste osutamise kohustuse hüvitise hindamine
147   Hageja väidab, et komisjon hindas ekslikult abi seda osa, mis vastas hüvitise ebapiisavale määrale avalike teenuste osutamise
kohustuse eest, kuna ühest küljest võttis ta arvesse Liamone väärtuse vähenemise, kuigi see laev ei olnud seotud avalike teenuste
osutamise kohustuse täitmisega, ja teisest küljest ei võtnud ta arvesse nende kohustuste täitmisega seotud laevastiku võimalikku
lisandväärtust. Lisaks toob hageja välja kahjumi arvestatava suurenemise 2000. ja 2001. aastate vahel.
148   Käesolevad etteheited tuleb asjakohatutena tagasi lükata osas, milles nendega soovitakse tõendada, et vaidlustatud otsuses
on toimunud ekslik hinnang abi kokkusobivusest EÜ artikli 86 lõikega 2, kuna komisjon leidis vaidlustatud otsuse 260. põhjenduses,
et ümberkorraldamisabiks tuleb lugeda tervet asjaomast 76 miljoni euro suurust abi, sh abi seda osa, mis vastas avalike teenuste
osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale.
149   Seevastu tuleb neid etteheited uurida aga osas, millega vaidlustatakse komisjoni poolt avalike teenuste osutamise kohustuse
eest makstava hüvitise ebapiisava määra kindlaksmääramist.
150   Esiteks tuleb seoses Liamone väärtuse vähenemisega sedastada, et hageja etteheide tugineb vaidlustatud otsuse ekslikul tõlgendamisel.
Vastupidiselt hageja väidetele ei võtnud komisjon abi selle osa, mis vastas avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava
hüvitise ebapiisavale määrale, arvutamisel arvesse dotatsiooni selle väärtuse vähenemise eest, vaid vastupidi, nagu ilmneb
selgelt vaidlustatud otsuse 257. põhjenduses esinevast tabelist 11, ta lahutas selle dotatsiooni summa oma arvutustest. Esimese
Astme Kohtu küsimuse peale kohtuistungil nõustus hageja otseselt, et ta oli vaidlustatud otsust selles punktis ekslikult tõlgendanud.
151   Sellest tuleneb, et 53,48 miljoni euro suurune summa, mille komisjon luges SNCM-i Korsika liinil ajavahemikus 1991–2001 avalike
teenuste osutamise kohustuse mittehüvitatud kulude hulka, ei võta arvesse Liamone väärtuse vähenemist.
152   Teiseks sedastab hageja avalike teenuste osutamise kohustusega seotud laevastiku lisandväärtuse osas, et 31. detsembril 2001
avalike teenuste osutamise kohustusega seotud viie laeva müügiväärtus ületab 22,2 miljoni euro võrra nende raamatupidamislikku
netoväärtust. Hageja sõnul oleks seega tulnud Korsika liinil ajavahemikus 1991–2001 tekkinud kahjumist, mis komisjoni sõnul
vastab avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale, lahutada selle lisandväärtuse summa.
153   Sellega seoses tuleb kõigepealt sedastada, ilma et seda oleks vaidlustatud, et väidetav varjatud lisandväärtus ei olnud kirjutatud
SNCM-i 2000. aasta ega 2001. aasta raamatupidamisekspertite kinnitatud aastaaruandesse. Nagu komisjon väidab, ilma et hageja
sellele vastu vaidleks, nagu viimane ka kohtuistungil kinnitas, et raamatupidamise üldpõhimõtete, eelkõige konservatiivsuspõhimõtte
kohaldamisest tuleneb, et ettevõtjal ei ole põhimõtteliselt õigust oma bilansis esineva vara väärtust uuesti hinnata põhjusel,
et selle müügiväärtus ületas selle raamatupidamisliku väärtuse. Vastupidi, ettevõtja peab nende põhimõtete alusel teatavaks
võtma väärtuse oodatava vähenemise, kui vara müügiväärtus on madalam tema raamatupidamislikust väärtusest.
154   Hageja väidab tõepoolest üldiselt teiste etteheidete raames, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel komisjoni valduses
olevad esialgsed aastaaruanded erinesid ekspertide kinnitatud lõplikest aastaaruannetest, mis tehti kättesaadavaks pärast
selle otsuse vastuvõtmist. Siiski tuleb sedastada, et hageja ei esita ühtegi tõendit, mis võiks seda väidet kinnitada, ja
et ta ei näita kordagi, kuidas esialgsed aastaaruanded erinesid kinnitatud lõplikest aastaaruannetest.
155   Seejärel ja eelkõige tuleb märkida, et komisjon märkis vaidlustatud otsuse 272. põhjenduses, et enne 2002. aastat avalike
teenuste osutamise kohustusega seotud viiest laevast kaks olid hüpoteegiga koormatud ja kolme ülejäänud laeva osas ei olnud
ettevõtja leidnud ühtegi panka, kes neid nõustuks hüpoteegi tagatiseks võtma. Sellega seoses märkis komisjon järgmist: „Ettevõtja
võlgade hulk ja rahakäibe nõrkus, mida allpool üksikasjalikumalt kirjeldatakse ja mis vaevu võimaldab olemasoleva võlakohustusegagi
hakkama saada, ei ole just sellised, mille põhjal eraõigusliku krediidiandjana ja turutingimustes tegutsev pank pakuks SNCM-ile
täiendavat laenu. Sellise võlausaldaja risk, et SNCM ei täida oma kohustust laenu tagasi maksta, on tegelikult väga oluline,
arvestades tema poolt välja käidud rahalisi vahendeid. Sarnased raskused ei võimalda SNCM-il kasutada võimalikke
lease-back
tehinguid oma võlgade vähendamiseks. Komisjoni kogemus laevade või õhusõidukite tõhusa arestimise osas näitab, et see on
praktikas raskelt teostatav, kuna nimetatud vara kasutatakse riiklike või piirkondlike huvidega transporditeenusteks.” Tuleb
sedastada, et kuigi hageja need seisukohad vaidlustab, ei esita ta käesolevate etteheidete raames ühtegi konkreetset tõendit
nende kahtluse alla seadmiseks.
156   Niivõrd kui hageja väidab, et SNCM oleks pidanud saama väidetava lisandväärtuse, et saada täiendavat omatulu ja vähendada
sedasi avalike teenuste osutamise kohustusest tulenevat kahjumit, tuleb see väide tagasi lükata, kuna see tähendaks just nimelt
nende laevade müümist, mida SNCM kasutab avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks.
157   Neis tingimustes ei ilmne, et komisjon oleks teinud ilmse kaalutlusvea, kui ta jättis avalike teenuste osutamise kohustusega
seotud laevade kaudse lisandväärtuse välja avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisava määra arvutustest.
158   Vastupidiselt hageja väitele ei ilmne sellest mingit vastuolu, võrreldes otsuses 2002/149 järgitud metoodikaga. Nagu selle
otsuse 102. põhjendusest ilmneb, võttis komisjon seal arvesse avalike teenuste osutamise kohustuse täitmisega kaasnenud kahjusummade
korrigeerimiseks üksnes 1991–1999 toimunud kolme laeva võõrandamisel tegelikult tekkinud lisandväärtuse summat. Seevastu ei
tulene aga sellest otsusest, nagu oleks komisjon arvesse võtnud ka selliste laevade, mida tegelikult ei võõrandatud, varjatud
lisandväärtust. Isegi kui komisjon pidi otsuses 2002/149 korrigeerima SNCM-i raamatupidamistulemusi Korsika liinil, andes
talle raamatupidamisliku lisandväärtuse, mis ei kajastunud selle liini kohta käival real, kuna see oli kantud teisele reale,
siis on käesolev olukord hoopis erinev, kus hageja heidab komisjonile ette, et ta ei korrigeerinud SNCM-i raamatupidamist,
võttes arvesse aastaaruandesse kandmata potentsiaalsed lisandväärtused.
159   Mis puudutab hageja kirjeldatud asjaolu, et vastupidiselt oli komisjon ümberkorraldamiskulude kindlaks määramiseks arvesse
võtnud Liamone väärtuse vähenemist, siis piisab sedastamisest, et selline asjaolu, nagu märgiti ülal, tuleneb raamatupidamisreeglite
rangest kohaldamisest, mida hageja ei ole vaidlustanud.
160   Kolmandaks piisab seoses SNCM-i väidetava arvestatava kahjumi suurenemisega 2000. ja 2001. aasta vahel mainimisest, et kaugel
sellest, et seada kahtluse alla vaidlustatud otsuse 256. põhjenduses esitatud järeldust, et SNCM-il olid arvestatavad puudujäägid
1991.–2001. aastal kõigil avalike teenuste osutamise kohustusega hõlmatud Korsika liinidel, see asjaolu paikapidamise eeldusel
pigem kinnitab seda järeldust ja ei saa seega kuidagi kahtluse alla seada vaidlustatud otsuse analüüsi abi osas, mis vastas
avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstavale ebapiisavale hüvitisele.
161   Seetõttu tuleb hageja etteheited ja argumendid seoses avalike teenuste osutamise kohustuse makstava hüvitise ebapiisava määra
kindlaksmääramisega tervikuna tagasi lükata.
SNCM-i rahalised raskused tinginud põhjuste analüüs
162   Hageja väidab sisuliselt, et SNCM-i raskused tulenevad mitte avalike teenuste osutamise kohustusega kaasnevatest piirangutest,
vaid tema ülevõimsusega pakkumisest, mille põhjustas uutesse laevadesse liigse investeerimise poliitika.
163   Sellega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt suuniste punktile 33 tuleb „[ü]mberkorraldamiskavas […] kirjeldada
raskusteni viinud asjaolusid, andes sellega aluse soovitatud meetmete asjakohasuse hindamiseks”.
164   Sellest tuleneb, nagu komisjon õigusega on väitnud, et SNCM-i raskuste põhjuste analüüs vaidlustatud otsuse 263.–281. põhjenduses,
milles uuritakse eelkõige SNCM-i laevaostupoliitikat, töötasude kogusumma kaalu, vaheostude kaalu ja avalike teenuste osutamise
kohustuste piirangute kaalu, ei ole iseenesest nõutud, vaid on vajalik üksnes selleks, et kontrollida pakutud meetmete sobivust
nende raskuste leevendamiseks ja seega ka asjaomase ettevõtja elujõulisuse taastamise tagamiseks.
165   Seetõttu suudavad käesolevas asjas hageja etteheited seoses SNCM-i ülevõimsusega pakkumisega tõendada vaidlustatud otsuse
puudusi üksnes siis, kui nad tõendavad, et vaidlustatud otsuses ette nähtud meetmed on komisjoni selles küsimuses tõstatatud
kahtluste leevendamiseks sobimatud.
166   Sellega seoses tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses, olles esiteks 333. põhjenduses märkinud, et „ümberkorraldamiskavas
ette nähtud laevastiku vähendamine peab […] olema tasakaalus SNCM-i varasemate aastate laevaostupoliitikaga”, leidis komisjon
336.–339. põhjenduses, et oli sobiv, tuvastamata SNCM-i ülevõimsusega pakkumist või seda mõõtmata, panna SNCM-ile väljaspool
ümberkorraldamiskavas võetud kohustust võõrandada neli laeva, nagu ilmneb 97.–101. ja 315. põhjendusest, kolm täiendavat tingimust
tema võimsuse vähendamiseks, milleks on SNCM-i laevastiku vähendamine nelja laeva võõrandamise järel eksisteeriva arvuni,
SNCM-i keelamine teatava aja jooksul oma laevastikku uuendada ja Korsikale suunduvate edasi-tagasi sõitude aastase arvu piiramine.
Vastavalt suuniste punktidele 35 ja 36 väljendavad need tingimused komisjoni muret, mida kirjeldatakse vaidlustatud otsuse
311.–317. põhjenduses, leevendada abi kahjulikke tagajärgi konkurentidele, piirates SNCM-i kohalolekut oma ajaloolisel turul
Korsika liinil.
167   Tuleb sedastada, et kuigi hageja väidab käesolevaga, et SNCM-i pakkumine oli ülemäärane, ei selgita ta siiki, kuidas Prantsuse
ametivõimude poolt endale võetud kohustus nelja laeva võõrandamisest ja komisjoni poolt kehtestatud eespool nimetatud täiendavad
tingimused ei ole sobivad leevendama väidetavat ülevõimsust.
168   Neis tingimustes tuleb leida, et hageja etteheited selles küsimuses on asjakohatud.
169   Igal juhul näib, et need etteheited on põhjendamata.
170   Esiteks tuleb tagasi lükata väide, nagu oleks komisjon leidnud vaidlustatud otsuse 271. põhjenduses, et SNCM ei olnud viimastel
aastatel eriti üleinvesteerinud oma laevastiku uuendamisse, tuginedes laevade netopõhivarasse kandmise arengule, mitte aga
SNCM-i pakutava võimsuse arengule kohtade arvuga seoses.
171   Tegelikult ei olnud komisjon laevade netopõhivarasse kandmise arengu hindamisel soovinud kindlaks teha SNCM-i pakkumise ülevõimsust,
vaid pigem, nagu ilmeb selgelt vaidlustatud otsuse 270. põhjendusest ja menetluse algatamise otsuse punktist III 2, uurida
ettevõtja ostuotsuste ratsionaalsust, et veenduda, et varasem kahjum ei tulenenud muudest teguritest kui avalike teenuste
osutamise kohustuse kaal aastatel 1991–2001. Olles niisiis uurinud SNCM-i laevade netopõhivarasse kandmist ja tuvastanud,
et SNCM ei olnud eriti üleinvesteerinud, uuris komisjon vaidlustatud otsuse 272. põhjenduses SNCM-i võlgasid seoses nimetatud
laevade ostmisega.
172   Sellest tuleneb, et hageja etteheide tugineb vaidlustatud otsuse ebaõigele tõlgendamisele.
173   Igal juhul tuleb sedastada, et hageja esitatud andmed laevade võimsuse kohta kohtade arvu järgi lähevad vastuollu tema väitega,
kuna sellest ilmneb selgelt, millele hageja ka vastu ei ole vaielnud, et see võimsus vähenes, arvestades nelja laeva müümist
pärast kolme teise laeva renoveerimist ja ostmist. Sellega seoses tuleb asjakohatuna kõrvale lükata hageja väide, nagu oleks
nende kolme uue laeva keskmine võimsus kohtade arvu järgi olnud iseenesest suurem kui varasemal laevastikul, kuna see väidetav
keskmine võimsus on puhtalt teoreetiline info, mis ei vasta kuidagi SNCM-i laevade tegelikule võimsusele.
174   Mis puudutab väidet, et see kohtade vähenemine ei ole proportsionaalne SNCM-i liiklustiheduse alanemisega ja ilmneb seda enamgi,
arvestades SNCM-i käibe väidetavat vähenemist, avalike teenuste osutamise kohustuse kaalu vähenemist ja hageja osutatavate
ülesõitude arvu tõusu, siis tuleb meenutada, et see väide on asjakohatu, kuna komisjon pidas just nimelt nendel põhjustel
vajalikuks vähendada SNCM-i pakutavat võimsust erinevate tingimuste kehtestamisega, ilma et ta oleks tuvastanud SNCM-i pakkumise
ülevõimsust või selle suurust täpselt määratlenud. Tuleb uuesti sedastada, et kuigi hageja heidab komisjonile ette, et too
ei tuvastanud SNCM-i pakkumise ülevõimsust, ei vaidlusta ta siiski komisjoni selleks vastu võetud konkurentide kompensatsioonimeetmeid.
175   Igal juhul ei saa hageja väita, et ta on tõendanud SNCM-i pakkumise ülevõimsust, viidates üksnes asjaolule, et Marseille’-Bastia
liinil tegutseval laeval Pascal Paoli on pakutav kohtade arv kõrgem kui 2002. aasta lepingus ette nähti. Nimetatud lepingu
I lisast ilmneb selgelt, et selles nähakse ette minimaalne kohtade arv, et tagada minimaalset ehk baasteenust. Lisaks märkis
komisjon, ilma et sellele oleks vastu väidetud, et Pascal Paoli kajutite arv oli võrdne avalike teenuste osutamise kohustustega.
176   Mis puudutab teiseks väidet, et SNCM-i kahjum tõusis aastatel 2000 ja 2001 ehk just neil aastatel, kui jõudis kohale laev
Liamone ja telliti laev Danielle Casanova, siis piisab, kui märkida, et hageja ei esita ühtegi konkreetset tõendit põhjusliku
seose olemasolust nende asjaolude ning SNCM-i kahjumi suurenemise vahel.
177   Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb kõik etteheited SNCM-i raskuste põhjuste analüüsi kohta tagasi lükata.
Suuniste järgimine
178   Hageja väidab, et komisjon tegi faktivigu ja ilmseid kaalutlusvigu seoses suunistes sätestatud tingimuste järgimisega, mis
puudutab abisaajast ettevõtja raskustes olevaks äriühinguks lugemist, elujõulisuse taastamist, lubamatute konkurentsimoonutuste
vältimist ja miinimumiga piirduvat abi.
179   Esialgu tuleb rõhutada, et nende etteheidetega piirdub hageja üksnes viitamisega sellele, et komisjon rikkus suuniste tingimusi
nimetatud neljas punktis, ilma et ta oleks viidanud nende suuniste ebaseaduslikkusele EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c alusel.
180   Neis tingimustes piirdub käesolevate etteheidete uurimine kontrolliga, kas komisjon järgis tema enda suuniste tingimusi ega
saa ulatuda nende tingimuste seaduslikkuse kontrollini EÜ asutamislepingu alusel. Kuna hageja ei esitanud selles osas argumente,
ei ole selline küsimus väidete hulgas, mida Esimese Astme Kohus võib või peab omal algatusel kontrollima. (vt eelkõige eespool
punktis 52 viidatud kohtuotsus komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 67).
181   Selle esialgse tähelepaneku kontekstis tuleb hinnata hageja etteheiteid ja argumente selle kohta, et vaidlustatud otsuses
rikutakse suuniseid.
–       SNCM-i kui raskustes oleva äriühingu staatus
182   Hageja heidab komisjonile sisuliselt ette seda, et ta lugas SNCM-i raskustes olevaks ettevõtjaks tema vähenevat aktsiakapitali
silmas pidades, tuginedes SNCM-i vara raamatupidamislikule netoväärtusele, arvestamata võimalust osa vara käibevarasse kanda.
183   Tuleb meenutada, et kuigi ühenduses puudub raskustes oleva äriühingu mõiste, leiab komisjon suuniste punktis 4, et äriühing
on raskustes „siis, kui see ei suuda kas oma või omanikelt/osanikelt/aktsionäridelt või krediidiandjatelt saadud vahenditega
peatada kahjumit, mis ametivõimude sekkumiseta viiks lühema või keskmise ajavahemiku jooksul peaaegu kindlasti äriühingu tegevuse
lõpetamiseni”.
184   Suuniste punkti 5 alapunkti a kohaselt leiab komisjon, et „[ä]riühingut loetakse igal juhul, olenemata selle suurusest käesolevate
suuniste tähenduses, raskustes olevaks […], kui on tegemist piiratud vastutusega äriühinguga, kes on kaotanud üle poole oma
osa- või aktsiakapitalist ja üle veerandi sellest kapitalist viimase 12 kuu jooksul”. Komisjon märgib lisaks suuniste punktis 6:
„Raskustes oleva äriühingu tavatunnused on suurenev kahjum, vähenev käive, kasvav laoseis, ülevõimsus, kahanev rahakäive,
kasvav võlg, suurenevad intressinõuded ning vähenev või puuduv varade puhasväärtus. […] Igal juhul on raskustes olev äriühing
abikõlblik ainult siis, kui on kindlaks tehtud, et seda ei saa saneerida omavahenditega või omanikelt/osanikelt/aktsionäridelt
või krediidiandjatelt saadavate vahenditega.”
185   Sellest tuleneb, et kuigi äriühingut peetakse suuniste järgi „igal juhul” raskustes olevaks, kui oluline osa tema aktsiakapitalist
on kadunud, siis ei ole mingeid takistusi, et äriühing näitaks teiste tõenditega, nagu ülal loetletud, et ta on suuniste tähenduses
finantsraskustes, isegi kui ta ei ole kaotanud olulist osa oma aktsiakapitalist.
186   Käesolevas asjas leidis komisjon, et SNCM täitis nii suuniste punkti 5 alapunktis a kui ka punktis 6 esitatud tingimuse. Olles
seega vaidlustatud otsuse 291. põhjenduses leidnud, et SNCM oli kaotanud enam kui poole oma aktsiakapitalist, millest üle
veerandi viimase aasta jooksul, märkis komisjon vaidlustatud otsuse 292.–294. põhjenduses, et ka teised asjaolud näitavad,
et SNCM on suuniste tähenduses raskustes olev äriühing. Sellega seoses tõi komisjon välja kahju suurenemise, käibe vähenemise,
võla kasvamise, rahaliste kohustuste suurenemise, arvestades äriühingu suurust, finantseerimisvajadusi ja netopõhivara omavahendite
nõrgenemise, ning rahakäibe nõrgenemise. Seejärel märkis komisjon vaidlustatud otsuse 295. põhjenduses, et Prantsuse ametiasutused
kinnitasid talle, et pangad keeldusid SNCM-ile tema võlgade tõttu raha laenamast, kuigi SNCM oli teinud ettepaneku anda tagatiseks
oma viimased hüpoteekide ja muude sarnaste servituutidega koormamata laevad.
187   Tuleb sedastada, et kuigi hageja vaidleb käesolevate etteheidetega vastu sellele, et suuniste punkti 5 alapunkti a tingimus
on täidetud, ei vaidlusta ta siiski vaidlustatud otsuse viimati mainitud järeldusi.
188   Lisaks vihjab hageja esiteks, et SNCM-i 2002. aasta bilansiaruannet ei olnud audiitorid kinnitanud. Siiski ei ole seda väidet
ühegi konkreetse tõendiga kinnitatud.
189   Niivõrd kui hageja heidab selle etteheitega komisjonile ette ka seda, et viimane tugines vaidlustatud otsuse vastuvõtmise
hetkel esialgsetele aastaaruannetele, mis on asjaolu, mida ei vaidlustata ja mida mainitakse vaidlustatud otsuse 17. ja 293. põhjenduses,
tuleb sedastada, et hageja ei esita ühtegi tõendit selle kohta, nagu oleks lõplik aastaaruanne erinenud esialgsest aastaaruandest.
190   Seega tuleb juba algusest peale tagasi lükata ilmselgelt alusetud väited SNCM-i aastaaruande kohta.
191   Seejärel tuleb eelkõige seoses vaidlustatud otsuse 293. ja 294. põhjenduses esitatud asjaoludega märkida, et hageja vaidlustab
üksnes komisjoni analüüsi SNCM-i rahakäibe kohta. Tuleb tunnistada, et teised vaidlustatud otsuses mainitud asjaolud, eelkõige
kahjumi ja võla ulatus, on piisavad tõendamaks, et SNCM on raskustes olev äriühing. Hageja vaidlustas tõepoolest oma märkustes
menetlusse astujate seisukohtade peale esimest korda SNCM-i võla ulatuse, ent ta ei märkinud siiski, kuidas väidetav viga
muudaks komisjoni analüüsi SNCM-i kui raskustes oleva äriühingu kohta. Hageja rõhutas mitmel korral tungivalt oma kirjalikes
avaldustes SNCM-i võlgade arvestatavat kasvamist aastatel 2000–2001, mis oli tingitud väidetavast üleinvesteerimisest laevadesse.
192   Neid asjaolusid ei saa igal juhul kahtluse alla seada ainuüksi hageja poolt esimest korda alles vasturepliigis esitatud asjaolu,
et SNCM tegeles hinnasõjaga. Tegelikult ei ole selline käitumine sugugi kokkusobimatu rahaliste raskustega. Vastupidiselt
kinnitab asjaolu, et SNCM lasi oma hinnad väga alla, isegi allapoole omamaksumust, et ta on raskustes äriühing, kuna selline
käitumine võib kaasa tuua kahjumi. Samuti ei saa vaidlustatud otsuse seaduslikkuse kontrolli juures arvesse võtta hageja poolt
samuti vasturepliigis märgitud asjaolu, et SNCM võttis 2003. aastal tööle uue peadirektori, kuna see sündmus toimus pärast
vaidlustatud otsuse vastuvõtmist.
193   Mis puudutab lõpuks väidet, et vastupidiselt komisjoni järeldusele vaidlustatud otsuse 295. põhjenduses oli osa laevu võimalik
käibevarasse kanda ja kasutada tagatistena pankades, tuleb sedastada, et seda ei tõenda ükski konkreetne asjaolu. Lisaks märgib
hageja menetlusse astujate seisukohtade peale esitatud märkustes, et vastavalt SNCM-i menetlusse astujate seisukohtadele sai
see ettevõtja 2001. aasta lõpul 22,5 miljonit eurot krediiti ja et tal oli olnud võimalik saada 2002. aastal lühiajalist krediiti
40 miljonit eurot. Siiski selgitas SNCM vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele, et nimetatud „krediit” viitas tegelikkuses
olemasolevale krediidilimiidile, mis oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel täiesti ammendatud. Tuleb sedastada, et hageja
ei vaielnud sellele selgitusele vastu ning et seda selgitust kinnitab ka vaidlustatud otsuse 272. põhjendus, milles komisjon
märgib, et SNCM-i võlgasid ja tema rahakäibe nõrkust silmas pidades ei oleks ükski eraõigusliku krediidiandjana ning turutingimustes
tegutsev pank valmis SNCM-ile pakkuma täiendavat laenu. Igal juhul ei sea asjaolu, et SNCM sai või oleks saanud 2002. aastal
pangakrediiti, kahtluse alla tõsiasja, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel tuvastas komisjon, et pangad keeldusid SNCM-ile
igasuguse uue laenu andmisest. Neis tingimustes tuleb tõendatuks lugeda vaidlustatud otsuse 295. põhjenduses tehtud järeldus,
mis esineb sisuliselt ka sama otsuse 272. põhjenduses.
194   Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse 293. ja 294. põhjenduses märgitud asjaoludega on õiguslikult piisavalt tõendatud,
et SNCM on suuniste tähenduses raskustes olev äriühing.
195   Seetõttu on asjakohatud hageja etteheited, et vaidlustada komisjoni järeldusi SNCM-i aktsiakapitali kadumise kohta.
196   Igal juhul tuleb sellega seoses märkida, et kuigi hageja heidab komisjonile ette, et ta alahindas SNCM-i vara, kui ta kasutas
rangelt raamatupidamislikku lähenemist, mis põhines vara netoväärtusel, jättes arvestamata nende müügiväärtuse, sest osa neist
võis käibevarasse kanda, siis ei selgita hageja siiski, kuidas selle vara müügiväärtuse arvestamine võiks viia vaidlustatud
otsusest oluliselt erineva järelduseni, st vastupidiselt järeldatule ei kaotanud SNCM poolt oma aktsiakapitalist ja üle veerandi
sellest viimase aasta jooksul. Hageja tunnistab vastupidiselt oma märkustes menetlusse astuja seisukohtade osas, et viimase
11 kuu jooksul kadus veerand aktsiakapitalist. Ning nagu juba ülal märgiti, siis kuigi hageja kinnitab, et osa laevu sai kanda
käibevarasse ning neid võis kasutada tagatisena pankades, ei esita ta mingeid arve ega konkreetseid tõendeid oma väite toetuseks,
välja arvatud SNCM-i enda esitatud tõendid, mis, nagu juba ülal punktis 193 märgiti, ei lähe vastuollu vaidlustatud otsuse
analüüsiga selles küsimuses.
197   Sellest tuleneb, et hageja etteheited SNCM-i aktsiakapitali kadumise kohta on asjakohatud ja faktiliselt puudulikud.
198   Neil põhjustel tuleb hageja etteheited ja argumendid seoses SNCM-i kui raskustes oleva äriühingu staatusega tagasi lükata.
–       Elujõulisuse taastamine
199   Hageja heidab komisjonile ette, et ta ei olnud ette näinud vahepealset lahendust riigiabi andmisel SNCM-i tegevuse jätkamise
ning riigabi andmata jätmisel selle ettevõtja kadumise vahel.
200   Tuleb sedastada, et need etteheited lähtuvad vaidlustatud otsuse ebaõigest tõlgendamisest. Nagu komisjoni on õigesti väitnud,
ei sisaldanud vaidlustatud otsus ühtegi hageja esitatud äärmuslikku lahendust, vaid valis vastavalt hageja kaitstavale teesile
vahepealse lahenduse.
201   Seega tuleb rõhutada, et vaidlustatud otsuse 300.–302. põhjenduse kohaselt piirdus SNCM oma elujõulisuse taastamiseks ühest
küljest oma tegevuse ümbersuunamisega Magribi, arvestades selle turu kasvuperspektiive, ja teisest küljest loobus tegevusest,
mis pärast ümberkorraldamist jääks struktuurselt kahjumisse, eelkõige Corsica Marittima tagatav Itaalia ja Korsika vaheline
transpordiühendus.
202   Lisaks kehtestas komisjon vaidlustatud otsuse 315.–317. põhjenduses lubamatute konkurentsimoonutuste vältimiseks SNCM-ile
kohustuse mitte üksnes sulgeda Itaalia-Korsika liin, vaid ka loobuda peaaegu täielikult Toulon-Korsika liinist, piirata iga-aastaseid
edasi-tagasi sõite alates 2003. aastast eelkõige Nice’i-Korsika liinil ning müüa neli laeva. Lisaks pidas komisjon vajalikuks,
et vältida SNCM-i ülemäärase likviidse vara kasutamist agressiivseks tegevuseks, mis võib kaasa tuua turumoonutusi, keelata
SNCM-il finantseerida uusi investeeringuid, v.a Magribi ümbersuunamise kulud, isegi selleks, et olemasolevaid laevu asendada.
203   Et säilitada ühist huvi, pani komisjon SNCM-ile vaidlustatud otsuse 331.–367. põhjenduses kohustuseks rea meetmeid, mille
eesmärgiks oli piirata tema võimsust ja takistada tal võtmast agressiivset hinnapoliitikat. Sellel eesmärgil kehtestas komisjon
lisaks eespool mainitud meetmetele sõitude vähendamiseks ja investeerimiseks SNCM-i laevastiku piiramise laevade arvuga, mis
eksisteerib pärast nelja laeva võõrandamist, mittestrateegiliste osade võõrandamise ja keelu käituda kui „hinnaliider” – neid
tingimusi korratakse ka vaidlustatud otsuse artiklites 2–5.
204   Sellest tuleneb seega, et vastupidiselt SNCM-i lubamisele jätkata oma olemasolevat tegevust koos asjaomase riigiabi andmisega,
võttis komisjon vastu otsuse, milles kohustati SNCM-i selle abi saamiseks oluliselt muutma ühte osa oma tegevusest. Neis tingimustes
tuleb hageja etteheited selle küsimuse osas tagasi lükata.
205   Niivõrd kui hageja soovib käesolevate etteheidetega elujõulisuse taastamise hinnangu üldise kriitika varjus vaidlustada konkreetsemalt
SNCM-i kohaloleku säilitamist Nice’i-Korsika liinil, kus hageja ise samuti tegutseb SNCM-i otsese konkurendina, tuleb sedastada,
et kuigi hageja näib hagiavalduses komisjonile ette heitvat seda, et ta ei kohustanud SNCM-i Nice’i-Korsika liinil turult
täiesti lahkuma, siis väidab ta üksikasjalikumalt oma repliigis, et komisjon oleks pidanud SNCM-i kohustama vähendama oma
tegevust sellel liinil.
206   Niivõrd kui hageja kritiseerib esiteks vaidlustatud otsust selles, et komisjon oleks pidanud SNCM-i kohustama vähendama oma
kohalolekut Nice’i-Korsika liinil, piisab mainimisest, et selline kriitika lähtub vaidlustatud otsuse ebaõigest tõlgendamisest,
kuna, nagu ka eelnevast tuleneb, komisjon kohustas SNCM-i just selliseid meetmeid võtma, et vähendada oma tegevust sellel
liinil, piirates SNCM-i edasi-tagasi sõitude arvu. Sellega seoses ei ole tähtsust , et komisjoni kehtestatud kohustust tuleb
tõlgendada kui iga-aastaste ühenduste arvu vähendamist, mitte aga kui liiklustiheduse vähendamist, kuna igal juhul tuleneb
sellest SNCM-i tegevuse piiramine Nice’ist. Seega on hageja etteheide selles punktis faktiliselt puudulik.
207   Niivõrd kui hageja kritiseerib teiseks vaidlustatud otsust selles, et komisjon oleks pidanud SNCM-i kohustama täielikult loobuma
Nice’i-Korsika liinist, tuleb meenutada, et komisjon selgitas sellega seoses vaidlustatud otsuse 302. põhjenduses, et kuigi
ühest küljest jääb Nice’ist lähtuv tegevus ebakindlaks, siis väheneb selle tähtsus tulevikus ning Liamone väärtuse oodatav
vähenemine 2001. aastal kergendab sellel liinil uuesti kasumisse jõudmist, ja teisest küljest on kasvõi vähenenud kohalolek
Nice’ist lähtuvatel liinidel vajalik ettevõtja positsiooni tarvis tervel turul. Lisaks märkis komisjon vaidlustatud otsuse
338. põhjenduses, et kuigi ta ei kehtestanud eespool mainitutest rangemaid meetmeid võimsuse osas, siis selle põhjuseks on
eelkõige väljavaated liikluse tihenemiseks Korsika suunal ning oht tekitada tema otsese konkurendi kasuks monopoolne olukord
Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelistel liinidel.
208   Tuleb sedastada esiteks, et hageja ei vaidle vastu vaidlustatud otsuse 302. põhjenduses esinevale motiivile, et Nice’ist lähtuva
tegevuse tähtsus väheneb ning Liamone väärtuse oodatav vähenemine 2001. aastal kergendab sellel liinil uuesti kasumisse tulemist.
209   Teiseks seoses põhjendusega, mis viitab SNCM-i positsioonile tervel turul, piirdub hageja seda tegelikult vaidlustamata üksnes
kinnitamisega, et ta ei saa sellest aru. On ilmne, et komisjon nõustus selle põhjusega, et SNCM-i kohalolek Nice’i-Korsika
liinil oli vajalik, et vähendada tema sõltuvust ajalooliselt tema teenindada olnud Marseille’-Korsika liinist, mis oli avalike
teenuste osutamise kohustusele allutatud. See tuleneb vaidlustatud otsuse 302. põhjendusest, milles selgitatakse, et tegevuse
ümbersuunamine Magribi aitab kaasa ettevõtja sõltuvuse vähendamisele ajalooliselt tema teenindada olnud nimetatud liinist.
Sellega seoses ja vastupidiselt hageja väitele on SNCM Marseille’s haavatav, kuna 2002. aasta leping lõpeb 2006. aastal ning
tal ei ole sellel liinil mingit ainuõigust. Tuleb sedastada, et hageja loobus osalemisest pakkumismenetluses 2002. aasta lepingu
sõlmimiseks. Lisaks ei saa hageja mõistlikult vaidlustada SNCM-i vajadust oma pakkumist mitmekülgsemaks muuta, kuna ta teenindab
nelja liini Korsikale. SNCM selgitas selles osas, ilma et hageja oleks talle vastu vaielnud, et kuna oluline osa ülesõitudest
toimub Marseille’st Nice’i suunas (või vastupidi), oleks loobumisel Nice’ist automaatselt negatiivseid tagajärgi Marseille’le.
Samuti, nagu ilmneb vaidlustatud otsuse 205. põhjendusest, mida hageja ei ole vaidlustanud, rõhutasid Prantsuse ametiasutused
Nice’i ja Marseille’ liinide üksteise täiendamist ning SNCM-i vajadust tasakaalustatud pakkumise järele, arvestades hageja
kohalolu neljas vaidlusaluses mandrisadamas.
210   Mis puudutab menetlusse astujate seisukohtade peale esitatud märkustes esinevat etteheidet, et mittekapitalitasuvate liinide
säilitamist õigustab neid täiendavate liinide kasumitootlikkus, siis on tegu kahe tõendamata väitega. Ühest küljest ei ole
hageja allpool üksikasjalikult esitatud põhjustel kuidagi tõendanud, et Nice’i liin ei ole kapitalitasuv. Teisest küljest
tuleb Marseille’ liini osas sedastada, vastupidiselt hageja väitele, et mitte üksnes ei ole võimalik tuletada tema kapitalitasuvust
väidetavast monopolist sellel liinil, kuna SNCM-il ei olnud mingit ainuõigust selle liini teenindamiseks, vaid hageja ignoreerib
ka seda, et 2002. aasta lepingu ainsaks eesmärgiks on hüvitada avalike teenuste osutamise kohustuse kulud sellel liinil, andmata
SNCM-ile mingit tagatist tulu kohta. Lisaks tuleb sedastada, et kui hageja väide oleks ka täpne, oleks siiski raske mõista,
miks hageja valis teenindamiseks Nice’i liini ja loobus Marseille’ liinist.
211   Kolmandaks tuleb meenutada seoses komisjoni välja toodud ohuga monopoli tekke kohta Nice’i liinil, et Esimese Astme Kohus
on juba leidnud, et komisjon võis oma laia kaalutlusõigust kohaldades õigustatult leida, et ühe ettevõtja kohalolek oli vajalik
asjaomastel turgudel tugevdatud oligopolistliku struktuuri tekkimise vältimiseks (eespool punktis 138 viidatud kohtuotsus
Kneissl Dachstein
v.
komisjon, punkt 97).
212   Käesolevas asjas tuleb sedastada, et vaidlemata vastu, et hageja on Nice’i-Korsika liinil praegu ainsaks SNCM-i konkurendiks,
nii et SNCM-i loobumine sellest liinist annaks talle seal monopoli, väidab hageja üksnes, et Moby Lines ja teised Itaalia
ettevõtjad võiksid sellel liinil tegevust alustada. Siiski tuleb märkida, et Moby Lines ega ka ükski teine hageja märgitud
ettevõtja ei ole hetkel tegev Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelistel liinidel. Lisaks ei esita hageja ainsatki tõendit kinnitamaks
oma väidet, et laevaühingutel oleks kavatsus nimetatud liinil tegutsema asuda. Neis tingimustes ei sea hageja väited selles
küsimuses kahtluse alla komisjoni järeldusi hageja kasuks monopoli tekkimise ohust Nice’i-Korsika liinil.
213   Ka ükski teine hageja argumentidest ei suuda kahtluse alla seada komisjoni järeldusi vajadusest säilitada SNCM-i kohalolu
Nice’i-Korsika liinil.
214   Selle liini väidetava struktuurse kahjumi osas tuleb sedastada, et hageja mitte üksnes ei kinnita oma väidet ühegi konkreetse
tõendiga, vaid tema katkematu kohalolek sellel liinil alates 1999. aastast lükkab selle väite ka ümber. Sellega seoses tuleb
esiteks märkida, et hageja võimsus üksnes kasvas, nagu ta väidab ka repliigis, milles ta toob välja Korsikale suunduvate ülesõitude
suurenemise 109% võrra 2000. ja 2004. aasta vahel. Lisaks märgib hageja oma hagiavalduses, et kaheteistkümnenda laeva tellimine
võimaldab tal tõsta pakkumist Prantsuse liinidel 70% võrra. Lisaks märkis komisjon vaidlustatud otsuse 65. ja 86. põhjenduses,
ilma et hageja oleks nendele vastu vaielnud, et Korsika liinil oli hageja poliitika olnud agressiivne suurema turuosa võitmiseks
ja et selle strateegia kohaselt esitas ta esimese paari aasta jooksul uute klientide juurdevõitmiseks ülemäärase pakkumise.
215   Ka väide, nagu kaupleks SNCM konkureerivatel liinidel kahjudega, tugineb tõendamata postulaadile. Tuleb sedastada, et asjakohane
ei ole ka hageja küsimus, miks SNCM ei näinud ette ümberkorraldamiskava juba 1992. aastal, kui sai selgeks, et kabotaaži liberaliseerimine
jõustub 1999. aastal. Kuna komisjonile esitati ümberkorraldamiskava üksnes 2002. aastal, siis pidi ta seisukoha võtma üksnes
selle kava osas. Asjaolu, et see plaan oleks võidud esitada vajaduse korral varem, on teoreetiline oletus ega saa mõjutada
vaidlustatud otsuse seaduslikkust. Igal juhul ei saa SNCM-ile ette heita, et ta üritas kohanduda oma uue konkurentsikeskkonnaga,
kasutades esiteks omavahendeid, taotlemata ümberkorraldamisabi, mille osas pole muu hulgas isegi tõendatud, et seda oleks
võinud suuniste raames talle sellel hetkel seaduslikult anda.
216   Mis puudutab SNCM-i väidetavat võimetust jätkata tegevust konkurentsi kontekstis ilma toetuseta, siis piisab, kui märkida,
et see väide on tõendamata. Sellega seoses tuleb rõhutada, et SNCM tegutseb Nice’i-Korsika liinil väljaspool igasuguseid avalike
teenuste osutamise kohustusi ning nendega kaasnevaid avalikked hüvitisi üksnes alates 2002. aastast. Lisaks märgib hageja
ise oma hagiavalduses, et SNCM tegutseb kasumiga kolme laevaga Magribi liinil, mis samuti ei ole allutatud avalike teenuste
osutamise kohustusele.
217   Mis puudutab lõpuks väidetavat ülevõimsust Korsikale suunduval turul, tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse 82.–87. ja 313. põhjenduses
järeldas komisjon Prantsuse ametiasutuste esitatud turuülevaate põhjal, et Korsikale suunduval liinil ei esine ülevõimsust.
218   Ükski hageja esitatud asjaoludest ei suuda seda järeldust kahtluse alla seada. Vastupidi, kuna hageja rõhutab ise, nagu juba
märgiti, et ta suurendas Korsikale suunduvaid vedusid 109% võrra 2000. ja 2004. aasta vahel ja et kaheteistkümnenda laeva
tellimine võimaldab tal suurendada pakkumist Prantsuse liinidel 70% võrra, siis ei ole usutav väide, nagu eksisteeriks sellel
turul ülevõimsus. Hageja ei esita muu hulgas mingeid andmeid kogupakkumise kohta. Lisaks ilmneb vaidlustatud otsuse 170. põhjendusest,
mida käesoleva hagi raames ei ole vaidlustatud, et komisjoniga 4. veebruaril 2003 toimunud kohtumise käigus märkisid hageja
esindajad, et Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vaheliste ülesõitude turul „läks hästi, aastane kasv 2000. ja 2001. aasta vahel
oli 17% ning 2001. ja 2002. aasta vahel 13%”, kinnitades seega vaidlustatud otsuse 61. põhjenduses esinevat komisjoni järeldust
Prantsuse ametiasutuste esitatud turuülevaate põhjal, et nimetatud turul esines suutlik kasv. Ühtlasi tuleb märkida, et hageja
enda repliigis esitatud arvandmete kohaselt laienes turg 2000.–2001. aastal 6,6%, 2001.–2002. aastal 8,3% ning 2002.–2003.
aastal 1%, kuigi seda viimast võib lugeda teatavaks aeglustumiseks. Sellega seoses võib nende arvandmete ja eelmiste arvandmete
vaheline märkimisväärne erinevus üksnes tekitada kahtlusi hageja väite usaldusväärsuse osas. Mis puudutab lõpuks menetlusse
astujate seisukohtadele esitatud märkustes välja toodud arvandmeid, et tõendada reisijate arvu vähenemist 2004. aastal, piisab
kui sedastada, et need andmed on mitte üksnes vaidlustatud otsusest ajaliselt hilisemad, vaid kuna need puudutavad üksnes
ühte aastat, ei saa nendega vaidluse alla seada ajavahemiku 2002–2006 kasvuprognoose.
219   Sellest tuleneb, et ükski hageja esitatud etteheidetest ei suuda tõendada, et komisjon on toime pannud ilmse kaalutlusvea,
kui ta ei kohustanud SNCM-i täielikult loobuma Nice’i-Korsika liinist.
220   Seetõttu tuleb hageja etteheited ja argumendid elujõulisuse taastamise kohta tervikuna tagasi lükata.
–       Lubamatute konkurentsimoonutuste vältimine
221   Hageja väidab, et komisjon oli ekslikult hinnanud asjaomase abi andmisest tulenevaid konkurentsimoonutusi ega uurinud põhjalikumalt
mõningaid neid moonutusi, mis tulid ilmsiks asjaomase abi hindamisel.
222   Mis puudutab esiteks asjaomase abi andmisest tulenevaid konkurentsimoonutusi, siis tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse
312. põhjenduses leidis komisjon, et kooskõlas suuniste punktiga 39 oli vajalik piirata SNCM-i kohalolekut ajalooliselt tema
teenindada olnud turul, st Korsika liinil, kus ta konkureerib ühenduse teiste ettevõtjatega, mis ei toimu aga Magribi liinidel.
Olles enne tuvastanud, et turul ei olnud ülevõimsust, tunnistas komisjon vaidlustatud otsuse 313.–317. põhjenduses, et neli
järgnevat kompensatsioonimeedet olid piisavad, et vähendada SNCM-i kohalolekut oma otseste konkurentide kasuks: Corsica Marittima
teenindatava Itaalia ja Korsika vahelise liini sulgemine, peaaegu täielik loobumine Touloni ja Korsika vahelisest liinist,
alates 2003. aastast reisijakohtade ning iga-aastaste edasi-tagasi sõitude vähendamine eelkõige Nice’i-Korsika liinil ning
nelja laeva müümine. Lisaks pidas komisjon vajalikuks keelata SNCM-il finantseerida uusi investeeringuid, välja arvatud ümberkorraldamiskavasse
sissekirjutatud tegevuse Magribi ümbersuunamisega seonduvad kulud, et vältida seda, et SNCM kasutaks ülemäärast likviidset
vara agressiivseks turgu moonutavaks tegevuseks.
223   Ilma laevade müüki või osalist loobumist Touloni liinist vaidlustamata, vaidleb hageja käesolevate etteheidetega vastu komisjoni
järeldustele turu mitteülevõimsusliku laadi, Itaalia-Korsika liini sulgemise ning edasi-tagasi sõitude piiramise osas.
224   Mis puudutab esiteks turu ülevõimsuslikkust, piisab sedastamisest, et hageja argumendid selles küsimuses lükati juba eespool
punktis 217 tagasi. Selles staadiumis hageja üksnes lisab vastusena Prantsuse Vabariigi märkusele tema enda poolt 2004. aastal
uue laeva ostmise kohta, et tema otsus laev osta võeti vastu enne SNCM-i kapitali tõstmise kava. Peale selle, kuna hageja
ei tõenda, et see ost ei oleks toimunud, kui kapitali tõstmise kava oleks teada olnud, tuleb ka sedastada, et nagu ilmneb
hageja kaebusest komisjonile 18. veebruaril 2004 SNCM-i abi kuritarvitava kasutamise peale, ei piirdunud tema Nice’i liini
võimsuse suurenemine 2004. aastal omandatud uue laevaga, vaid on sellisena eksisteerinud alates 1996. aastast, kolme kiirlaeva
ehitamise näol 1996. aastal ning kahe kiirlaeva ehitamise näol 2001. aastal, mis tema enda kinnituste kohaselt võimaldas tal
suurendada 2004. aastaks oma võimsust sellel liinil 18,17% võrra.
225   Teiseks ei ole vaidlust Itaalia-Korsika liini sulgemise osas, nagu hageja märgib, et see toimus 2002. aasta jaanuaris enne
ümberkorraldamiskava rakendamist. Selline asjaolu ei saa siiski võtta sellelt meetmelt tema konkurentidele kompensatsioonimeetmeks
olemise laadi, et vähendada SNCM-i kohalolekut sellel turul, kuna ilmnes, et sellest liinist loobumine oli ette nähtud 17. detsembril
2001 vastu võetud ümberkorraldamiskavas ja millest komisjoni teavitati 18. veebruaril 2002. Komisjon märgib õigustatult, et
iga ettevõtja peab võtma vajalikud meetmed, et piirata kahju nii temale endale kui ka konkurentsile. Isegi kui vastaks tõele
hageja väide, et ümberkorraldamiskava ei näinud ette asjaomasest liinist loobumist kui suuniste tähenduses kompensatsioonimeedet,
ei oleks sellel asjaolul tähtsust, kuna on vaieldamatu, et selline meede võib tegelikult vähendada asjaomasest abist tingitud
konkurentsimoonutusi.
226   Mis puudutab kolmandaks edasi-tagasi sõitude piiramist, näib, et hageja heidab oma etteheitega komisjonile ette tuginemist
selle meetme kehtestamiseks Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahel veetud reisijate arvule, mis esitati vaidlustatud otsuse 53. põhjenduses
esinevas tabelis 2, mitte aga tegelikult pakutud kohtade arvule.
227   Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklile 5 kohustas komisjon SNCM-i konkurentsi
kompensatsioonimeetmena vähendama iga-aastaseid edasi-tagasi sõite erinevatel Korsika liinidel „[käesoleva otsuse 104. põhjenduses
esinevas] tabelis 3 toodud ülempiiriga”. Vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklis 5 esinevat tingimust kordavas 315. põhjenduse
märkuses 113 sisalduv viide selle otsuse 53. põhjenduses esinevale tabelile 2 näib ilmselgelt olevat kirjaviga.
228   Sellest tuleneb, et vastupidiselt hageja väitele määrati Korsika suunaliste edasi-tagasi sõitude piiramine kindlaks mitte
sõltuvalt reisijate arvust, vaid sõltuvalt ülesõitude arvust. Hageja väide tugineb seega vaidlustatud otsuse ekslikule tõlgendamisele.
229   Kõigele vaatamata tuleb märkida, et kuigi komisjon märgib vaidlustatud otsuse 315. põhjenduses, et ta kohustas SNCM-i konkurentsi
kompensatsioonimeetmena vähendama reisijakohtade arvu „ja” iga-aastaste edasi-tagasi sõitude arvu alates 2003. aastast, siis
tuleneb seevastu nimetatud otsuse resolutiivosa artiklist 5 ning sellele tingimusele pühendatud 337., 363. ja 364. põhjendusest,
et abi lubamise tingimusena kohustatakse SNCM-i üksnes vähendama iga-aastaste edasi-tagasi sõitude arvu. Nagu komisjon kinnitas
kohtuistungil vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele, tuleb seetõttu leida, et vaidlustatud otsus ei pane SNCM-ile mingit
kohustust seoses tema laevade reisijakohtade arvuga.
230   Nii tuleb sedastada, et käesoleva etteheite raames ei ole hageja tõendanud ei seda, kuidas vaidlustatud otsusega kehtestatud
edasi-tagasi sõitude piirangud on ilmselgelt ebapiisavad abi andmisest tulenevate lubamatute konkurentsimoonutuste vähendamiseks,
ega ka seda, kuidas tema soovitatud meetod viiks erinevate edasi-tagasi sõitude piiranguteni, mis sobiksid paremini selliste
moonutuste vähendamiseks.
231   Sellega seoses on küll õige, nagu hageja seda väidab, et edasi-tagasi sõitude piiramine ei võrdu tingimata igal juhul reisijakohtade
vähendamisega, kuna SNCM-i laevadel ei ole kõigil sama mahutavus ja vähemalt teoorias võib nende laevade liinidele määramist
muuta, eriti kui 2002. aasta lepingus on avalike teenuste osutamise kohustuseks üksnes ette nähtud „põhimõtteline” konkreetse
laeva määramine konkreetsele liinile. Sellega seoses ei saa nõustuda kohtuistungil esitatud SNCM-i selgitusega, mille kohaselt
allakirjutanud tõlgendavad 2002. aasta lepingut nii, et sellega keelatakse laevade liinidele määramise muutmine, kuna see
on otseses vastuolus nimetatud lepingu sõnastusega. Lisaks tuleb märkida, et komisjon mainis ise vaidlustatud otsuse 29. põhjenduse
punktis c, et kiirlaevad Liamone ja Asco tegutsesid peamiselt Nice’ist lähtuvatel liinidel.
232   Siiski tuleb nõustuda, et igal juhul võib edasi-tagasi sõitude arvu piiramine kaasa aidata võimsuse vähendamisele. Sellega
seoses tuleb märkida, et hageja ei vaidle vastu komisjoni järeldusele vaidlustatud otsuse 104. põhjenduses, et vaidlustatud
otsuse resolutiivosa artiklis 5 toodud tingimuse aluseks olevas ümberkorraldamiskavas ette nähtud edasi-tagasi sõitude arvu
piiramine toob kaasa reisijakohtade arvu 28%-lise vähenemise kõigil liinidel. Hageja ei ole ka vastu vaielnud vaidlustatud
otsuse 316. põhjenduses esinevale järeldusele, et „SNCM vähendab tervel Genova lahel ja lähtekohaga Toulonist oma pakkumist
enam kui miljoni reisijakoha võrra aastaga 2001 võrreldes, st enam kui kahekordne vähendamine, oma konkurentide koheseks kasuks,
kuigi nendel liinidel on kõige tugevam turukasvutendents”.
233   Lisaks tuleb rõhutada, et vaidlustatud otsusega ette nähtud võimsuse vähendamine toimub mitte üksnes üheainsa edasi-tagasi
sõitude arvu puudutava tingimuse abil, vaid nagu ilmneb vaidlustatud otsuse 315.–317. ja 333.–358. põhjendusest ning resolutiivosa
artiklitest 2 ja 3, kõigi tingimuste abil, millega nähakse ette ka Corsica Marittima sulgemine, peaaegu täielik loobumine
Touloni liinist, nelja laeva võõrandamine, mittestrateegiliste osaluste võõrandamine, laevastiku piiramine üheteistkümne laevaga,
mis on järel pärast nelja laeva võõrandamist ning põhimõtteline nende laevade uuendamise keeld.
234   Seetõttu tuleb hageja etteheited nende punktide kohta tagasi lükata.
235   Teiseks heidab hageja seoses teatavate konkurentsimoonutuste väidetava uurimata jätmisega komisjonile ette, et ta ei kontrollinud
riigiabi aspekte, mis tulenesid erakorralisest maksuamortisatsioonist, mis võimaldab SNCM-il läbi viia Liamone väärtuse oodatava
vähenemise.
236   Esiteks tuleb sedastada, et vastupidiselt hageja väitele ei tulene Liamone väärtuse oodatav vähenemine erakorralisest maksuamortisatsioonist.
Nagu juba eespool märgiti, tuleneb tegelikult vara oodatav vähenemine raamatupidamisnormide kohaldamisest, mille järgi konservatiivsuspõhimõtte
kohaselt peab ettevõtja oma bilanssi korrigeerima, võttes teatavaks väärtuse erakorralise vähenemise, kui ta leiab, et mõne
tema vara tegelik või müügiväärtus on madalam tema raamatupidamislikust väärtusest. Vaidlustatud otsuse 144. põhjendusest
ilmneb, et SNCM viis sellise erakorralise väärtuse vähendamise läbi 2001. aastal seoses laevaga Liamone summas 14,8 miljonit
eurot.
237   Sellel erakorralisel väärtuse vähenemisel ei ole seost Prantsuse õigusega lubatud erakorralise maksuamortisatsiooniga. Komisjon
selgitab vaidlustatud otsuse 294. põhjenduse märkuses 105: „Erakorraline väärtuse vähenemine väljendab lineaarse amortisatsiooni,
mis on lahutatud bilansi varadest, ja maksuseadusega lubatud kahaneva amortisatsiooni vahet. Kui kahanevat amortisatsiooni
ei kasutata raamatupidamislikuks amortisatsiooniks, siis selle ja lineaarse amortisatsiooni erinevus kantakse kohustuste alla
(erakorraline amortisatsioon), mis Prantsuse raamatupidamises loetakse traditsiooniliselt omakapitali hulka. Perioodi lõpuks
jääb koguamortisatsioon samaks ning see süsteem võimaldab üksnes ennetada ja korraldada maksuvähendust esimeste aastate käigus.”
Käesolevas asjas tuleneb vaidlustatud otsuse 294. põhjendusest, et SNCM võttis erakorralise amortisatsiooni teatavaks rubriigi
„kattevara” all summas 60 miljonit eurot, mis ei puudutanud tingimata Liamone’t.
238   Hageja käesolev etteheide, mis tugineb ekslikule eeldusele, tuleb sellel põhjusel tagasi lükata.
239   Lisaks tuleb märkida, et nagu komisjon väidab, ilma et hageja sellele vastu vaidleks, ei saa siseriiklikes raamatupidamise
alastes õigusaktides sätestatud väärtuse erakorralise vähenemise mehhanismi, kuna sellega hõlmatakse kõik ettevõtjad, lugeda
riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
240   Mis puudutab esimest korda alles repliigis esitatud väidet, et nimetatud väärtuse vähenemine võimaldas SNCM-il abiga katta
võimaliku kahjumi, et ennetada potentsiaalset ohtu, piisab kui märkida, et hageja ei vaielnud vastu sellele, et SNCM-i 2001.
aasta aastaaruanne, milles arvestati nimetatud väärtuse vähenemisega, kinnitati nõuetekohaselt ning Esimese Astme Kohus ei
saa ilma sellekohaste tõenditeta seda kahtluse alla seada. Seega oli komisjonil õigus järeldada, tegemata ilmset kaalutlusviga,
et nimetatud väärtuse vähenemine kujutas endast SNCM-i kulu, mida asjaomane abi võiks ümberkorraldamise raames hüvitada.
241   Niivõrd kui käesolevat etteheidet tuleb mõista nii, et sellega soovitakse vaidlustada SNCM-i läbi viidud erakorralist maksuamortisatsiooni,
tuleb igal juhul sedastada, et sellise siseriikliku raamatupidamisseadusega ette nähtud süsteemiga hõlmatakse kõik ettevõtjad
ja et seda süsteemi ei saa sellisena pidada riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
242   Nimetatud põhjustel tuleb hageja etteheited ja argumendid lubamatute konkurentsimoonutuste rikkumise ennetamise kohta tagasi
lükata.
–       Miinimumiga piirduv abi
243   Hageja väidab, et lubatud abi ei piirdunud range miinimumiga, mis oli vajalik SNCM-i ümberkorraldamiseks sõltuvalt ettevõtja
vahenditest. Sellega seoses vaidlustab ta avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavat määra, sotsiaalkava
maksumust, Liamone väärtuse vähenemise summat ja ümberkorraldamiskavas ette nähtud laevade ning kinnisvara võõrandamise puhaskasumi
summat.
244   Kõigepealt tuleb meenutada, et Prantsuse ametiasutuste teatatud ümberkorraldamisabi summa on 76 miljonit eurot. Vaidlustatud
otsuse 326. põhjendusest ilmneb, et see koosneb finantsosast ning tegevusabi osast. Finantsosa vastab varasemate avalike teenuste
osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavale määrale. Vaidlustatud otsuse 256.–258. põhjenduses leidis komisjon,
et finantsosa vastas SNCM-i kahjumile avalike teenuste osutamise kohustuse täitmise tõttu kuni 2001. aastani. Tegevusabi osa
aga vastab vaidlustatud otsuse 328. põhjenduse kohaselt ümberkorraldamiskavas ette nähtud erinevatele toimingutele.
245   Vaidlustatud otsuse 256.–258. põhjenduses arvutas komisjon, et avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise
ebapiisav määr on 53,48 miljonit eurot, nagu ta meenutas ka 327. põhjenduses. Vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses märkis
komisjon, et ümberkorraldamiskulude summa on 46 miljonit eurot. Vastavalt vaidlustatud otsuse 328. põhjenduse märkusele 120
hõlmab see summa ümberkorraldamise tegevuskava (31,2 miljonit eurot) ja Liamone väärtuse vähenemist (14,8 miljonit eurot).
Siiski, kuna SNCM oleks pidanud saama ümberkorraldamiskavas ette nähtud laevade võõrandamisest 21 miljonit eurot puhastulu
(vaidlustatud otsuse 97.–99. ja 319. põhjendus), järeldas komisjon vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses, et 76 miljonit eurot
oli piisav summa, et SNCM-i elujõud lühiajaliselt taastuks, sest komisjoni leidis, et ettevõtja ei olnud võimeline leidma
teisi omavahendeid oma ümberkorraldamise finantseerimiseks.
246   Pidades siiski silmas tulusid, mis tulenevad vaidlustatud otsuse resolutiivosa artikliga 3 kehtestatud kohustusest võõrandada
mittestrateegilised osalused, mis on lisaks ümberkorraldamiskavas ette nähtud võõrandamistele, lubas komisjon, nagu ta selgitab
vaidlustatud otsuse 329., 357. ja 358. põhjenduses, asjaomase abi nimetatud otsuse resolutiivosa artikli 6 kohaselt üksnes
esmase 66 miljoni euro suuruse maksega, lükates seega edasi oma otsuse järelejääva 10 miljoni euro osas. Kui asjaomased võõrandamised
võimaldavad ettevõtjal saada enam kui 10 miljonit eurot tulu, ei saa teist osa SNCM-ile maksta. Seevastu, kui nende võõrandamistega
saadav tulu on väiksem kui 10 miljonit eurot, makstakse pärast komisjonilt loa saamist ülejäänud summa, pidades silmas nimetatud
võõrandamisest saadud tulu.
247   Nende etteheidetega miinimumiga piirduva abi laadi osas soovib hageja vaidlustada nii avalike teenuste osutamise kohustuse
eest makstava hüvitise ebapiisavat määra (finantsosa) kui ka ümberkorraldamise kulusid (tegevusabi).
248   Mis puudutab esiteks avalike teenuste osutamise kohustuse eest makstava hüvitise ebapiisavat määra, piisab meenutamisest,
et hageja etteheited vaidlustatud otsuse sisulise põhjendatuse kohta selles punktis lükati tagasi juba eespool punktides 149–161.
Vastu ei saa võtta ka käesolevas staadiumis täiendavalt esitatud etteheidet, mille kohaselt SNCM oli lisaks läbi viinud ülemäärase
amortiseerimise summas 22,2 miljonit eurot, mis vastas tema laevastiku varjatud lisandväärtusele, sest vara lubatud amortiseerimise
kogus tuleneb hageja poolt vaidlustamata raamatupidamisreeglitest. SNCM-i neid amortiseerimisi kajastanud aastaaruanded on
juba kinnitatud, milles vaidlust ei ole, ja Esimese Astme Kohus ei saa neid vaidlustada. Lisaks leiti eespool punktis 193,
et komisjon võis õigusega leida, et SNCM-i võlgasid ja tema rahakäibe nõrkust silmas pidades ei oleks ükski eraõigusliku krediidiandjana
ning turutingimustes tegutsev pank valmis SNCM-ile pakkuma täiendavat laenu.
249   Mis puudutab teiseks ümberkorraldamise maksumuse summat, hindab hageja esiteks tegevust puudutavate meetmete summaks mitte
31,2 miljonit eurot, vaid 17,091 miljonit eurot, tuginedes sotsiaalkava maksumusele, või 16,86 miljonit eurot, tuginedes SNCM-i
2002. aasta aastaaruandes esinevale dotatsioonisummale.
250   Siiski tuleb sedastada 17,091 miljoni euro osas, et see summa puudutab üksnes sotsiaalkava maksumust Korsikale suunduvate
liinide osas, nagu ilmneb ka vaidlustatud otsuse 257. põhjenduse tabelist 11. Kõnealune ümberkorraldamine ei puuduta aga mitte
üksnes SNCM-i tegevust Korsika suunal, vaid ettevõtja kogu tegevust, eelkõige Magribi suunduvad liinid. Mis puudutab 16,86 miljonit
eurot, siis selgitasid komisjon ja SNCM, ilma et hageja oleks neile vastu vaielnud, et kõiki ümberkorraldamisega seonduvaid
kulusid ei olnud võimalik ette näha, kuna need vastasid investeerimiskulutustele.
251   Hageja heidab ülejäänu osas komisjonile üldiselt ette, et ta ei kontrollinud sotsiaalkava tegelikku maksumust, esitamata ühtegi
teist tõendit vaidlustatud otsuses esitatud 31,2 miljoni euro suuruse summa vaidlustamiseks, tuleb lugeda tõendatuks, et see
summa vastab ümberkorraldamise tegevust puudutavate meetmetega seotud kuludele.
252   Teiseks leiab hageja, et Liamone väärtuse vähendamine ei ole õigustatud.
253   Niivõrd kui hageja viitab sellega seoses eespool teiste väidete raames juba uuritud argumentidele, tuleb need tagasi lükata,
kuna nad on identsed eespool punktides 150 ja 151 esitatutega.
254   Mis puudutab menetlusse astujate seisukohtade suhtes esitatud märkustes väidetud asjaolu, et SNCM-il ei olnud mingit kohustust
osta ülemääraselt suur kiirlaev, eriti kuna ta ise muretses 1998. aastal selliste kiirlaevade puudumise pärast, siis piisab
meenutamisest, et hageja etteheited arvestatava üleinvesteerimise puudumise vaidlustamiseks lükati tagasi eespool punktides 170–175.
Igal juhul ei suuda kiirlaeva ostmise mõistlikkust 2000. aastal kahtluse alla seada SNCM-i 1998. aastal väljendatud kahtlused
kahe uue kiirlaeva kapitalitasuvuse kohta, mille osas ta märkis, et nende laevade avalike teenuste osutamise kohustustega
liinidele määramine sõltub nende proovikasutamise positiivsetest tulemustest. Sama võib öelda ka SNCM-i presidendi märkuste
kohta 4. novembril 2004 ajakirjanduses ilmunud artiklis, millele hageja viitab. Peale selle, et taolisel artiklil ei ole arvestatavat
tõendavat jõudu, tuleb ka märkida, et kuigi SNCM-i president kahtleb, nagu hageja rõhutab, Liamone tellimise asjakohasuses,
siis ta lisab siiski – ent seda hageja ei maini –, et „sellel ajal nõudsid kliendid äriühingult kõrgematasemelist pakkumist”,
ent „täna […] peavad reisijad esiteks ja eelkõige oluliseks hindasid”, täpsustades, et Liamone’t „tervitati tema vette laskmisel
ühel häälel”.
255   Kolmandaks heidab hageja seoses ümberkorraldamiskavas ette nähtud võõrandamiste puhastulu osas komisjonile ette, et ta ei
võtnud arvesse abi miinimumiga piirdumise osas ümberkorraldamiskavas ette nähtud ja 2003. aastal ka kinnisvara võõrandamisest
saadud puhastulu.
256   Sellega seoses tuleb meenutada, et olles kõigepealt selgitanud, et ta luges ümberkorraldamise tegevust puudutavate meetmete
summa suuruseks 46 miljonit eurot, märkis komisjon vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses, et SNCM „peaks saama ümberkorraldamiskavas
ette nähtud võõrandamiste teostamise järel 21 miljonit eurot võõrandamise puhastulu”. Neis tingimustes ja pidades silmas asjaolu,
et avalike teenuste eest makstava hüvitise ebapiisav määr ajavahemikuks 1991–2001 on 53,48 miljonit eurot, järeldas komisjon
nimetatud põhjenduses, „et 76 miljoni euro suurune summa on täiesti õigustatud, et ettevõtja lühiajalist eluvõimelisust taastada”.
257   Nagu ilmneb vaidlustatud otsuse 328. põhjenduse märkusest 121, milles viidatakse nimetatud otsuse 97.–101. põhjendusele, ei
ole vaidlust selles, et vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses märgitud 21 miljoni euro suurune summa vastab nimetatud otsuse
99. põhjenduses märgitud võõrandamise puhastulule.
258   Tuleb märkida, et olles ühest küljest 97. põhjenduses meenutanud, et SNCM oli kavatsenud oma ümberkorraldamiskavas müüa 2002.
aastal neli laeva (Napoléon, Liberté, Monte Rotondo ja kiirlaev Asco), mille osas täpsustatakse, et need kõik peale kiirlaeva
Asco on müüdud, ja teisest küljest 98. põhjenduses märkinud, et nendele võõrandamisele tuleb lisada Southern Trader’i pooleliolev
võõrandamine, märkis komisjon vaidlustatud otsuse selles kohas, et „nende võõrandamiste oodatav tulu oli 40 miljonit eurot,
mis kujutab endast likviidset vara (võõrandamise puhaskasu) 21 miljoni euro suuruses summas, võttes arvesse järelejäänud tagasimakseid”.
259   Siiski tuleb sedastada, et komisjon lisas vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses:
„Samal ajal oli [SNCM] oma ümberkorraldamiskavas ette näinud tema tütarettevõtjates asuva kinnisvara (Marseille’ bürooruumid)
võõrandamise. Need võõrandati 2003. aastal 12 miljoni euro suuruse puhastulu ning 5,1 miljoni euro suuruse raamatupidamisliku
lisandväärtusega.”
260   Nii ilmneb vaidlustatud otsuse sõnastusest, et komisjon leidis, et vastavalt ümberkorraldamiskavale oli SNCM ühest küljest
laevade müügi osas ette näinud võõrandamise puhastuluks 21 miljonit eurot ja teisest küljest kinnisvara müügi osas võõrandanud
need 12 miljoni euro suuruse puhastulu eest.
261   Vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses märkis komisjon minimaalse summa kindlaksmääramiseks üksnes, et SNCM pidi saama 21 miljonit
eurot puhastulu, viitamata nimetatud otsuse 101. põhjenduses märgitud 12 miljoni euro suurusele summale kinnisvara müügi puhastulu
osas.
262   Vaidlustatud otsuse nende järelduste selgitamiseks väitis komisjon esiteks kostja vastuses, et kinnisvara võõrandamisest saadud
tulu ei muutnud tema analüüsi sisuliselt, arvestades asjaolu, et 5,1 miljoni euro suurusel lisandväärtusel oli võla vähendamisele
kõrvaline mõju, nii et tuli kõrvale jätta ülemäärase likviidse vara oht. Seda väidet kinnitasid ka Prantsuse Vabariik ja SNCM,
menetlusse astujad, oma kirjalikes avaldustes.
263   Komisjon väitis vasturepliigis seejärel samamoodi kui SNCM, et ta ei olnud võimeline teostama liitmisi, et kindlaks määrata
SNCM-i võimalikke likviidseid vahendeid, kuna vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal puudusid ühtsed arvandmed ning arusaamine,
mida need andmed täpselt väljendasid. Sellega seoses märkis komisjon, et suur hulk vaidlustatud otsusega nõutud võõrandamisi
hõlmas ümberkorraldamiskavas ette nähtud, ent vaidlustatud otsuse vastuvõtmise päevaks veel toimumata võõrandamisi, et prognoositud
võõrandamise teatav puhastulu tuli tegelikult madalamaks hinnata, arvestades SNCM-i ostja leidmise raskusi pärast vaidlustatud
otsuse vastuvõtmist, ja et Prantsuse ametiastuste esitatud arvandmed olid suures osas prognoosid. Neil põhjustel selgitas
komisjon, et hindas SNCM-i mõistlikult koguda võivat likviidset vara „suureulatuslikult”, et võtta arvesse maksimaalne osa
ümberkorraldamiskava kuludest enne ja pärast vaidlustatud otsust.
264   Ükski nendest selgitustest ei õigusta aga seda, et ei ole arvesse võetud kinnisvara võõrandamise puhastulu.
265   Esimese selgituse osas tuleb meenutada, et suuniste punkti 40 kohaselt peab toetuse suurus „rangelt piirduma ümberkorraldamiseks
vajamineva miinimumiga, pidades silmas äriühingu […] olemasolevaid rahalisi vahendeid”.
266   Sellest tuleneb, et kuna SNCM võttis endale kohustuse oma ümberkorraldamiskavas võõrandada mittehädavajalikud laevad ja kinnisvara,
peab ta, nagu komisjon tunnistas vastusena Esimese Astme Kohtu kirjalikele küsimustele, panema kogu nimetatud võõrandamisest
saadud tulu ümberkorraldamiskava rahastamisesse. Vastupidiselt SNCM-i väitele ei tähenda see kohustus, et abisaaja peab kasutama
kõik oma vahendid antava abi vähendamiseks, vaid üksnes et ta peab ettevõtja tegevuse harrastamiseks kogu mittehädavajaliku
vara abil saadud tulu ümberkorraldamise raames kasutama. Sellist abisaaja panust ümberkorraldamiskava omavahenditesse nõutakse
selleks, et tagada, et abi piirduks rangelt suuniste punkti 40 kohaselt ümberkorraldamiseks vajamineva miinimumiga, pidades
silmas äriühingu, selle osanike või seda hõlmava kontserni olemasolevaid rahalisi vahendeid.
267   Selline on ka komisjoni lähenemine vaidlustatud otsuses, kuna ühest küljest ilmneb vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses, et
abi miinimumiga piirdumise tagamiseks vähendas komisjon ümberkorraldamise tegevuskava kogumaksumust terve seal märgitud võõrandamise
puhastulu 21 miljoni euro suuruse summa ulatuses, täpsustades, et SNCM-il ei olnud võimalik leida teisi omavahendeid oma ümberkorraldamise
rahastamiseks. Teisest küljest võttis komisjon arvesse ka kohustust piirata abi summa rangelt vajaliku miinimumiga, kehtestades
käesolevas asjas perioodilise osade kaupa maksmise süsteemi, millega kaasnes hüvitamise süsteem. Vaidlustatud otsuse resolutiivosa
artikli 6 kohaselt lubas komisjon asjaomast abi üksnes 66 miljoni euro suuruses osas ning järelejäänud 10 miljoni euro suuruse
summa maksmine sõltus komisjoni sama otsuse resolutiivosa artiklis 3 kehtestatud mitme mittestrateegilise osaluse võõrandamise
kohustuse tulemustest. Tuleb sedastada, et see abi osade kaupa lubamise tehnika selgitab ka asjaolu, et komisjon kavatses
arvesse võtta kogu mittehädavajaliku vara võõrandamisest saadud tulu, kuna, nagu ta märgib vaidlustatud otsuse 341. põhjenduses,
nendest võõrandamistest saadud tulu peab „proportsionaalselt” vähendama abivajadust, et järgida nõuet, et kooskõlas suuniste
punktiga 40 piirduks abi miinimumiga.
268   Sellest tuleneb, et SNCM-ile antud abi minimaalse summa kindlaksmääramisel oli komisjonil kohustus võtta arvesse ümberkorraldamiskava
täitmiseks teostatud võõrandamistest saadud kogu tulu.
269   Sellega seoses ei ole asjakohane väide, et vaidlustatud otsuses lubatud abisumma ei võimalda SNCM-il saada ülemääraseid likviidseid
vahendeid.
270   Komisjon pidi tõepoolest kooskõlas suuniste punktiga 40 kontrollima, nagu ta on seda teinud vaidlustatud otsuse 330. põhjenduses,
et asjaomast abi ei antaks sellisel määral või sellises vormis, mis võimaldaks äriühingul ülemääraseid likviidseid vahendeid
kasutada agressiivseks turgu moonutavaks tegevuseks. Siiski ei saa asjaolu, et vaidlustatud otsuses lubatud abisumma võimaldas
sellist riski vältida, õigustada seda, et komisjon ei võtnud arvesse kinnisvara müügist saadud puhastulu, kuna selline arvessevõtmine
oleks viinud selleni, et komisjon oleks kuulutanud abi kokkusobivaks väiksemas summas või koguni kuulutanud asjaomase abi
ühisturuga kokkusobimatuks, mis igal juhul oleks veelgi rohkem võimaldanud vältida konkurentsimoonutusi.
271   Seetõttu tuleb tagasi lükata komisjoni selgitus, mis viitas kinnisvara võõrandamise puhastulu kõrvalisest mõjust SNCM-i finantsolukorrale.
272   Teise selgituse osas tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohus leidis juba ümberkorraldamisabiga seoses (eespool punktis 138
viidatud kohtuotsus Kneissl Dachstein
v.
komisjon, punkt 84), et komisjonil ei olnud kohustust hinnata ettevõtja iga konkreetse võetava meetme maksumust. Peale selle,
et täpne kuluartiklite hindamine on igal juhul juhuslik kavandatavate meetmete prognoosiva laadi tõttu, võib komisjon oma
laia kaalutlusõiguse kasutamisel piirduda üldise hinnanguga.
273   Niisiis tuleb tunnistada, et nagu käesolevas asjas, oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud laevade ja kinnisvara võõrandamise
puhastulu täpse hindamisega seotud raskuste osas komisjonil põhimõtteliselt õigus oma laia kaalutlusõigust teostades arvata
maha nimetatud tulu ligikaudne suurus.
274   Käesolevas asjas tuleb siiski sedastada kõigepealt laevade võõrandamise osas, et vaidlustatud otsuse 97. ja 98. põhjenduses
on komisjon rõhutanud, et kolm laeva neljast, mille võõrandamine oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud, nimelt Napoléon, Liberté
ja Monte Rotondo, olid juba müüdud, ainult kiirlaev Asco ei olnud ostjat leidnud, ning et Southern Trader’i võõrandamine oli
käsil. Samas, kui komisjon väidab vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses, et võõrandamiste „oodatud” puhastulu on järelejäänud
tagasimakseid maha arvestades 21 miljonit eurot, siis samas põhjenduses sedastab ta, et „laevad Monte Rotondo ja Napoléon
võõrandati aastal 2002”, samas kui „laevad Liberté ja Southern Trader võõrandati või võõrandatakse aastal 2003”, kusjuures
viimati nimetatud laeva osas on sõlmitud müügi eelleping. Lisaks väidab komisjon vaidlustatud otsuse samas põhjenduses, et
„nende nelja laeva võõrandamise puhastulu kogusummaks kujuneb arvatavasti rohkem kui 1,2 miljonit eurot”.
275   Niisiis tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse enda sõnastusest tuleneb, et selle vastuvõtmise hetkel oli komisjon teadlik mitme
laeva võõrandamise puhastulu tegelikust suurusest, kuna ta väitis, et vastupidiselt prognoositule esineb nelja laeva võõrandamise
puhul puhastulu näol lisandväärtus. Selles osas, mis puudutab aastal 2002 võõrandatud laevu Napoléon ja Monte Rotondo, tuleb
tõdeda, et nende võõrandamiste ja vaidlustatud otsuse vastuvõtmise vahel möödunud aja tõttu peaks komisjon kindlasti teadma
kõigist asjaoludest, mis võimaldavad tal nende laevade võõrandamiste täpse puhastulu kindlaks määrata. Laeva Liberté osas,
mis võõrandati aastal 2003 enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, tuleb samuti tõdeda, et võttes arvesse vajadust teha võimalikke
väikesi kohandusi müügihinda käsitlevate hilisemate kulutuste arvesse võtmiseks, peab komisjon samamoodi kindlalt teadma kõigist
asjaoludest, mis võimaldavad tal võõrandamise puhastulu välja arvutada.
276   Vastuseks Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele kinnitas komisjon lisaks, et tema teenistused oleks võinud arvutada laevade
Napoléon, Monte Rotondo ja Liberté võõrandamisest saadud lisandväärtuse 14. mail 2003 Prantsuse ametiasutuste esitatud andmete
alusel ehk siis umbes kaks kuud enne vaidlusaluse otsuse tegemist.
277   Viienda laeva ehk Southern Trader’i osas oli aga komisjoni käsutuses ainult selle võõrandamise puhastulu hinnang. Selle laeva
osas ilmneb siiski vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklist 3, et võõrandamist võis käsitleda, nagu ka SNCM on õigustatult
maininud, üksnes seoses abi teise osa maksmisega, kuna see laev oli üüritud ühele SNCM-i tütarettevõtjale, Société méditerranéenne
d’investissements et de participations’ile (edaspidi „SMIP”), mida komisjon pidas muuks kui strateegiliseks osaluseks. Samuti
näeb vaidlustatud otsuse resolutiivosa artikli 3 teine lõige ette, et selle viimase osaluse võõrandamise asemel oleks SNCM
võinud müüa selle ühingu ainsa vara, Southern Trader’i, ning selle tütarettevõtja sulgeda. Vastates Esimese Astme Kohtu sellekohasele
kirjalikule küsimusele, on komisjon kinnitanud, et Southern Trader’i võõrandamisest saadud puhastulu ei arvatud vaidlustatud
otsuse 99. põhjenduses esitatud 21 miljoni euro hulka.
278   Eelnevast järeldub, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel pidi komisjonile teada olema nende laevade võõrandamise tegelik
puhastulu, mille müük oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud ja mis olid vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajaks juba tegelikult
võõrandatud.
279   Teiseks, mis puudutab kinnisvara võõrandamise puhastulu, siis tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses on komisjon
väitnud, et „[kinnisvara] võõrandati tegelikult 2003. aastal 12 miljoni euro suuruse puhastulu ja 5,1 miljoni euro suuruse
lisandväärtuse eest”. Selle põhjenduse enda sõnastusest tuleneb, et komisjon esitas seal osutatud 12 miljoni euro suurust
summat mitte kui ligikaudset prognoosi, vaid kui tegelikult toimunud võõrandamise puhastulu täpset hinnangut.
280   Vastuseks Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele kinnitas komisjon samuti, et vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses nimetatud
12 miljoni euro suurune summa pärines 14. mail 2003 ehk siis umbes kaks kuud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist Prantsuse
ametiasutuste antud teabes.
281   Neis tingimustes ei saa ka toetada väidet, vastupidiselt komisjoni kirjalikes vastustes esitatule, et kinnisvara võõrandamise
puhastulu suurus ei olnud vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel kindlalt ja lõplikult teada.
282   Vaidlustatud otsuse sõnastusest tuleneb samuti, et otsuse vastuvõtmise hetkel pidi komisjon nii laevade kui kinnisvara osas,
mille võõrandamine oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud ja mis olid selleks hetkeks juba võõrandatud, teadma mitte ainult
nimetatud kavas sisalduvat võõrandamisest saadava puhastulu prognoosi, vaid ka võõrandamise tegelikku puhastulu.
283   Nendes tingimustes ja eelkõige EÜ artikli 87 lõikes 1 ette nähtud riigiabi keelamise põhimõtet silmas pidades ei oleks komisjon
saanud miinimumiga piirduva abi määratlemisel nende varade osas piirduda SNCM-i valduses oleva likviidse vara „suureulatusliku”
hindamisega.
284   Kuna komisjon on laevade müügi osas väitnud ümberkorraldamiskavas arvesse võetud 21 miljoni euro suuruse lisandväärtuse olemasolu
võõrandamise puhastuluna ja kinnisvara võõrandamise osas 12 miljoni euro suuruse puhastulu olemasolu, siis ei saaks komisjon
ilma ilmset kaalutlusviga tegemata arvestada vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses miinimumiga piirduva abi hindamisel üksnes
ümberkorraldamiskavas laevade võõrandamiseks ette nähtud 21 miljoni euro suurust hinnangut.
285   Seega tuleb komisjoni esitatud selgitused vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel esinenud arvuliste ebatäpsuste kohta samuti
tagasi lükata.
286   Vastuseks Esimese Astme Kohtu kirjalikele küsimustele väitis komisjon, vastavalt uuele selgitusele, mida tema kirjalikus arvamuses
ega repliigis ei esinenud, tuginedes Esimese Astme Kohtus käesoleva kohtuasja toimikus mittesisalduvatele salajastele dokumentidele,
et vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses esitatud 21 miljoni euro suurune võõrandamise puhastulu hõlmab tegelikkuses samaaegselt
vaidlustatud otsuse 97. põhjenduses nimetatud nelja laeva ja ümberkorraldamiskavas ette nähtud kinnisvara võõrandamist. Sama
selgituse esitas ka SNCM oma menetlusse astumise avalduses.
287   Ilma et selle selgituse õiguspärasust peaks komisjoni esitatud tõendite alusel kontrollima, tuleb täheldada, et väljakujunenud
kohtupraktika kohaselt peavad otsuse põhjendused sisalduma otsuses endas ning komisjoni hilisemaid selgitusi ei võeta arvesse,
välja arvatud erandlikel asjaoludel (Esimese Astme Kohtu 2. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-61/89: Dansk Pelsdyravlerforening
v.
komisjon, EKL 1992, lk II‑1931, punkt 131; 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-295/94: Buchmann
v.
komisjon, EKL 1998, lk II‑813, punkt 171, ja 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-374/94, T-375/94, T-384/94
ja T-388/94: European Night Services jt
v.
komisjon, EKL 1998, lk II‑3141, punkt 95). Siit järeldub, et otsus ise peab olema piisav ja selle põhjendustena ei või käsitleda
selliseid kirjalikke või suulisi selgitusi, mis on antud hiljem, kui asjaomase otsuse peale on juba esitatud hagi ühenduse
kohtusse (Esimese Astme Kohtu 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-16/91: Rendo jt
v.
komisjon, EKL 1996, lk II‑1827, punkt 45).
288   Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et komisjoni ja SNCM-i esitatud selgitusi, mille kohaselt kinnisvara võõrandamise puhastulu
sisaldus vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses nimetatud 21 miljoni euro suuruses puhastulus, ei esine mainitud otsuses, mida
komisjon on lisaks kinnitanud ka kohtuistungil Esimese Astme Kohtule antud vastuses.
289   Igal juhul tuleb tõdeda, et see komisjoni hilinenult esitatud selgitus on vaidlustatud otsusega vastuolus. Kuna vaidlustatud
otsuse 97. ja 98. põhjenduses mainitakse vaid SNCM-i plaanitud laevade võõrandamist, ilma et vaidlustatud otsus selles osas
oleks osundanud ühelegi kinnisvara võõrandamisele, mida esmakordselt mainitakse vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses, siis
tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses sisalduv märkus, mille kohaselt „[nende]” võõrandamiste tulemusena loodeti
saada 21 miljonit eurot, viitab kahtlemata ainult eespool olevates põhjendustes ehk siis 97. ja 98. põhjenduses sätestatud
laevade võõrandamisele. Samuti vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses sisalduv viide, mille kohaselt SNCM kavatses võõrandada
„samaaegselt” kinnisvara, mis võõrandatigi ja mille eest saadi 12 miljoni euro suurune puhastulu, kinnitab seda, et komisjon
on käsitlenud kinnisvara võõrandamise puhastulu määra laevade võõrandamise puhastulust erinevaks ja sellele lisanduvaks väärtuseks.
Lisaks tuleb täheldada, et nii vaidlustatud otsuse 328. põhjendusest kui ka 341. põhjendusest, milles viidatakse täiendavalt
täpsustamata 21 miljoni euro suurusele võõrandamise puhastulule, ei saa välja lugeda, et mainitud summas sisaldub lisaks laevade
võõrandamise puhastulule ka kinnisvara võõrandamise puhastulu.
290   Siit järeldub, et komisjoni ja SNCM-i väide, mille kohaselt vaidlustatud otsuse 328. põhjenduses miinimumiga piirduva abi
määramisel aluseks võetud 21 miljonit eurot sisaldab kinnisvara võõrandamist, tuleb tagasi lükata.
291   Igal juhul, isegi kui oletada, nagu komisjon ja SNCM väidavad, et vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses mainitud 21 miljoni
euro suurust oodatud võõrandamise puhastulu tuleb käsitleda kui kinnisvara võõrandamise puhastulu sisaldavat, ei saanud komisjon
miinimumiga piirduva abi määramisel kuidagi nimetatud otsuse 328. põhjenduses võtta arvesse üksnes 21 miljoni euro suurust
võõrandamise puhastulu.
292   Kuigi ei saa välistada, et laevade ja kinnisvara võõrandamise puhastuluks hinnati ümberkorraldamiskavas 21 miljonit eurot,
ei saa siiski tunnistada, erinevalt kohtuistungil komisjoni esitatust, nagu oleks komisjonil õigus tugineda pelgalt prognoosidele,
isegi kui need ei vasta tegelikkusele, et langetatav otsus ei viibiks. Kuna ümberkorraldamiskavas nimetatud 21 miljoni euro
suuruse võõrandamise puhastulu prognoos koostati 2001. aasta detsembris, nagu vaidlustatud otsuse 88. põhjenduse märkusest 31
selgub, oli komisjonil kohustus kohandada kõnealune prognoos SNCM-i tegeliku olukorraga, nagu see oli kõnealuse otsuse tegemise
hetkel peaaegu 19 kuud hiljem, võttes siinkohal arvesse, et suuniste kohaselt tuleb tingimata kontrollida, et abi piirduks
miinimumiga.
293   Seega, kuigi SNCM väidab õigustatult, et kuna tal oli raskusi kiirlaeva Asco võõrandamisega, oleks komisjon saanud vaidlustatud
otsust tehes arvesse võtta selle laeva osas ümberkorraldamiskavas esitatud väiksema puhastulu hinnangut, muutes seega kõnealust
hinnangut negatiivselt, on komisjon siiski vastutav võimalike positiivsete muudatuste tegemise eest, mis oleksid saanud tõsta
teistele laevadele antud hinnangut.
294   Käesolevas asjas vaidlustatud otsuse 99. ja 101. põhjendusest ilmneb siiski, et ühelt poolt on SNCM võõrandanud kolm muud
laeva, mille müümine oli ette nähtud ümberkorraldamiskavas, ja laeva Southern Trader ning et nende nelja laeva võõrandamisest
saadud puhastulu kokku oli oodatust 1,2 miljonit eurot suurem, ja teiselt poolt on SNCM võõrandanud 12 miljoni euro suuruse
puhastulu väärtuses kinnisvara, mille müümine oli ette nähtud kõnealuses kavas.
295   Tuleb tõdeda, mida SNCM ka ei vaidlusta, et üksnes kiirlaeva Asco osas negatiivsest muutusest tingitud võõrandamise puhastulu
vähenemine ei ole oma olemuselt kõike seda vabandav, et neid asjaolusid arvesse ei võetud.
296   SNCM on oma menetlusse astumise avalduses Esimese Astme Kohtule esitanud siiski nende nelja laeva osas, mille võõrandamine
oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud, selle summa, mis vastab „SNCM-i kasutuses olevatele tegelikele vahenditele”. Kuna,
nagu eespool on juba laevade Napoléon ja Monte Rotondo osas tõdetud, võõrandati kõnealused laevad aastal 2002, tuleb nende
võõrandamiste ja vaidlustatud otsuse tegemise vahelise ajavahemiku alusel sedastada, et SNCM-i esitatud summa vastab täpselt
nende laevade võõrandamise puhastulu summale. Samas, laeva Liberté osas, mis võõrandati aastal 2003 enne vaidlustatud otsuse
tegemist, tuleb samuti sedastada, arvestades vajadust teha väikseid vajalikke muudatusi, et SNCM-i menetlusse astumise avalduses
esitatud summa vastab enam-vähem kõnealust laeva puudutavale puhastulu summale, kuna peamine osa neist asjaoludest, mille
alusel kõnealune summa arvutati, oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal teada. SNCM on kohtuistungil lisaks kinnitanud, et
tema menetlusse astumise avalduses nimetatud summa on usaldusväärne.
297   Sellest SNCM-i esitatud teabest ilmneb, et kuigi kiirlaeva Asco negatiivset puhastulu võetakse arvesse, on kõnealuse nelja
laeva võõrandamise puhastulu umbes 16,5 miljonit eurot, nii et vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses mainitud kinnisvara võõrandamisest
saadud 12 miljoni euro suurust puhastulu arvesse võttes oli vaidlustatud otsuse tegemise hetkel SNCM-i kasutuses oleva puhastulu
kogusumma umbes 28,5 miljonit eurot komisjoni vaidlustatud otsuses arvesse võetud 21 miljoni euro asemel.
298   Selles osas tuleb need SNCM-i väited, millega soovitakse näidata, et vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses esitatud summaga
viidatakse võõrandamiste brutotulule, tagasi lükata, kuna need on otseselt vastuolus kõnealuse põhjenduse sõnastusega. Selle
väite osas, mille kohaselt eespool mainitud põhjenduses esitatud summa puudutab osaliselt äriühingu tegutsemiseks vältimatult
mittevajalike varade võõrandamist, piisab tõdemisest, et lisaks sellele, et nimetatud väidet ei ole muul moel tõendatud, ei
ole vaidlustatud otsuses ühtki viitavat asjaolu, mis kinnitaks selle kinnisvara võõrandamise puhastulu arvesse võtmata jätmist,
olenemata sellest, kas küsimus on vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses või 328. põhjenduses. Igal juhul tuleb märkida, et
kuigi arvestatakse neid SNCM-i esitatud arve, mis puudutavad kinnisvara võõrandamise puhastulu, ulatub kõnealuse ühingu kasutuses
olevate varade tegelik suurus, mida ühing on maininud oma menetlusse astumise avalduses, 24,9 miljonit euroni.
299   Kui komisjonile esitati kohtuistungil selles osas küsimusi, tunnistas ta lõpuks, et laevade ja kinnisvara võõrandamise puhastulu
kogusumma, mida ta oli kasutanud vaidlustatud otsuse tegemise hetkel, ületas 21 miljonit eurot.
300   Seega järeldub eelnevast, et vaidlustatud otsuses on tehtud ilmne kaalutlusviga, kui miinimumiga piirduva abi määramisel võeti
arvesse üksnes 21 miljoni euro suurune võõrandamise puhastulu, kuigi mainitud otsusest ja käesoleva menetluse käigus antud
selgitustest nähtub, et komisjonil oli võimalus tunnistada vaidlustatud otsuse tegemise hetkel tema käsutuses olnud asjaolude
pinnal, et nimetatud puhastulu oli suurem kui 21 miljonit eurot.
301   Komisjoni ja menetlusse astuja muude argumentidega ei saa seda järeldust vaidlustada.
302   Esiteks tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata komisjoni repliigis toodud väide, mille kohaselt hinnates tulevikus antava
10 miljoni euro suuruse abi teist osa vaidlustatud otsuse resolutiivosa artikli 6 alusel tuleb arvesse võtta selle kinnisvara
ja nende laevade, mille võõrandamine oli ümberkorraldamiskavas ette nähtud ja mida ei oldud vaidlustatud otsuse tegemise hetkel
veel võõrandatud, võõrandamise oodatav puhastulu.
303   Kuigi on tõsi, et vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklite 3 ja 6 kohaselt SNCM-i kinnisvara võõrandamisest saadud puhastulu
käsitletakse kui abi teist osa, ilmneb nende artiklite sõnastusest ning 357. ja 358. põhjendusest, mis on kõnealuste artiklite
vajalik tugi, et selle teise osaga üritatakse arvesse võtta ainult mittesrateegiliste osaluste võõrandamisest saadud tulu,
mida komisjon oli pidanud eelduseks sellele, et abi tunnistataks ühisturuga kokkusobivaks, ning seda võõrandamist on vaidlustatud
otsuse resolutiivosa artikli 3 lõigus 1 käsitletud ammendavana, ning need puudutavad osalusi äriühingutes Amadeus France,
Compagnie Corse Méditerranée, Société civile immobilière Schuman, SMIP ja Someca.
304   Nagu komisjon on arvukates vastustes kirjalikele küsimustele ning kohtuistungil kinnitanud, ei kuulu vaidlustatud otsuse resolutiivosa
sätetes, mis käsitlevad teise osa maksmist, mainitud kinnisvara selle vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses mainitud võõrandatava
kinnisvara hulka, mida komisjon oli arvesse võtnud miinimumiga piirduva abi määratlemisel nimetatud otsuse 328. põhjenduses.
SMIP-i kasutuses oleva laeva Southern Trader osas on komisjon kirjalikele küsimustele antud vastustes kinnitanud, et ta nõudis
vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklis 3 selle võõrandamist seetõttu, et ümberkorraldamiskava oli kõnealuse laeva müügi
osas ebaselge, mistõttu nimetatud laeva ei saa käsitleda ümberkorraldamiskavas märgitud 21 miljoni euro suuruse summa hulka
kuuluva varana.
305   Siit järeldub, et erinevalt komisjoni esitatud kirjadest, ei saa vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses nimetatud kinnisvara
võõrandamise puhastulu abi teise osa maksmisel arvesse võtta.
306   Seega ei saa komisjonile antud võimalus hinnata hiljem, kas teise osa maksmisele seatud tingimused on täidetud, kuidagi kahtluse
alla seada varem tehtud otsust selles osas, et miinimumiga piirduva abi arvutamisel ei ole arvesse võetud mittehädavajaliku
vara võõrandamisest saadud kogu puhastulu.
307   Samal põhjusel ei saa komisjon veel väita, nagu ta on kohtuistungil teinud, et abi esimese 66 miljoni euro suuruse osa kinnitamisega
on ta taganud selle, et abi on miinimumiga piirduv, kuna mittehädavaliku vara võõrandamisest saadud 21 miljonit eurot ületava
puhastulu arvesse võtmine peaks põhimõtteliselt viima selleni, et komisjon tunnistab, et Prantsusmaa ametiasutuste teatatud
abisumma ei vastanud abi miinimumiga piirduvale tingimusele ning seega ei olnud täidetud tingimused, et abi saaks EÜ artikli 87
lõike 3 punkti c kohaselt ühisturuga kokkusobivaks tunnistada.
308   Teiseks, mis puudutab komisjoni lühidalt esile toodud asjaolu, mille kohaselt avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise
ebapiisav määr on alahinnatud alates aastast 2001, tuleb vaid märkida, et komisjon on kõnealuse asjaolu miinimumiga piirduva
abi määramisel kohaselt arvesse võtnud, kuna nagu vaidlustatud otsuse 326. ja 327. põhjendusest selgub, tuli see abi osa,
mida Prantsusmaa ametiasutused olid esitanud ümberkorraldamisabina ja mille eesmärk oli „saada lõplikult lahti [1991. aasta
lepingu ja 1996. aasta lepingu] alusel makstud, asjas tähtsust omaval ajavahemikul avalike teenuste osutamisega seotud liinide
põhjustatud käitamiskulude ja sadamamaksude jaoks ebapiisavate rahaliste hüvitiste tagajärgedest”, 53,48 miljoni euro ulatuses
heaks kiita. Seega ei saanud väidetavat asjaolu teistkordselt arvesse võtta mittehädavajalike varade võõrandamisel saadud
puhastulu määramisel, mida vähendati miinimumiga piirduva abi arvutamiseks.
309   Kolmandaks, mis puudutab SNCM-i tõstatatud asjaolu, mille kohaselt vaidlustatud otsuses on lõpuks arvesse võetud ümberkorraldamiskulusid
ehk 25 miljonit eurot (46 miljonit eurot – 21 miljonit eurot) ja avalike teenuste osutamise eest makstud hüvitise ebapiisavat
määra ehk 53,48 miljonit eurot, mis võivad koos õigustada kuni 78,48 miljoni euro suurust ümberkorraldamisabi, siis piisab
tõdemisest, et Prantsusmaa ametiasutuste teavitatud abi ei puudutanud mitte 78,48 miljoni euro suurust abi, vaid abi 76 miljoni
euro suuruses summas. Esimese Astme Kohtu ülesanne ei ole siiski tühistamishagi raames teha otsust sellise abi seaduslikkuse
osas, mille summa erineb komisjoni uuritavast abist, ning kohus ei asenda komisjoni antud hinnangut oma hinnanguga (Esimese
Astme Kohtu 22. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-79/95 ja T-80/95: SNCF ja British Railways
v.
komisjon, EKL 1996, lk II‑1491, punkt 64). Lisaks tuleb märkida, et sellel erinevusel, millele SNCM on viidanud, ei ole olulist
tähtsust võrreldes selle veaga, mis on tehtud nende kasuks mittehädavajalike varade võõrandamisest saadud puhastulu määramisel.
310   Neljandaks selles osas, mis puudutab SNCM-i väidet, mille kohaselt abisumma oli täpsemal vaatlemisel vaid 22,5 miljonit eurot
ehk Prantsusmaa antud rahalise panuse ja avalike teenuste osutamise eest makstud hüvitise ebapiisava määra vaheline erinevus
ning see vastas samuti 48%-le ümberkorraldamiskuludest, mille summa oli 46 miljonit eurot, tuleb sedastada, et kõnealune väide
tugineb väärale oletusele, mille kohaselt avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisav määr ei ole EÜ artikli 87
lõikes 1 silmas peetud riigiabi. Nii on siiski vaid juhul, kui kohtuotsuses Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg
(eespool punkt 105) toodud tingimused on selle rahalise panuse osas täidetud. Esimese Astme Kohtu ülesanne ei ole siiski tühistamishagi
raames asendada komisjoni tehtud hinnanguid oma hinnangutega (eespool punktis 309 viidatud kohtuotsus SNCF ja British Railways
v.
komisjon, punkt 64).
311   See järeldus on käesolevas asjas seda enam rakendatav, et komisjon on vaidlustatud otsuses sõnaselgelt väitnud, nagu nimetatud
otsuse 260. ja 326. põhjendusest selgub, et kuigi avalike teenuste osutamise eest makstud hüvitise ebapiisavat määra võib
õigustada EÜ artikli 86 lõikega 2, tuleb kogu kõnealust 76 miljoni euro suurust abi uurida ümberkorraldamisabina, mis hõlmab
avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisavat määra, seetõttu et nimetatud abist on teatatud kui ümberkorraldamisabist
ja et eluvõimelisuse taastamine eeldab seda, et mainitud abiga võib ka sellest ebapiisavast hüvitisest maksta tekkinud võlad
tagasi.
312   Nendes tingimustes on kõnealuse abi kogusumma ehk 76 miljonit eurot umbes 76% ümberkorraldamise kogukuludest, mille summa
koos avalike teenuste osutamise eest makstava hüvitise ebapiisava määraga on 53,48 miljonit eurot ja ümberkorraldamiskuludega
46 miljonit eurot on 99,48 miljonit eurot. Lisaks, kuigi arvesse võetakse üksnes 66 miljoni euro suurune esimene osa, tuleb
tõdeda, et mainitud osa on veel umbes 66% mainitud kogukuludest.
313   Igal juhul, isegi kui oletada, et kohtuasjas Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (eespool punkt 105) toodud tingimused
on täidetud, siis asjaolu, et abi vastab sellisel juhul vähemalt 50% ümberkorraldamiskuludest, ei saa kuidagi ümber lükata
väidet, mille kohaselt kõnealune abi on siiski liiga suur, kuna ümberkorraldamiskava ellu rakendades ei võetud võõrandamiste
puhastulu tervikuna arvesse. Nagu eespool on juba sedastatud, peab ümberkorraldamisabi suuniste punkti 40 kohaselt olema määratud
summas, mis on vältimatult vajalik, kui võetakse arvesse äriühingu kasutuses olevaid varasid, mis on saadud muu hulgas selliste
varade müügist, mis ei ole äriühingu eluvõimelisuse seisukohalt hädavajalikud.
314   Lõpuks, mis puudutab Prantsuse Vabariigi kirjalikult esitatud väiteid, mille kohaselt Prantsuse ametiasutuste esitatud muude
hindamismeetodite alusel saaks põhjendada kõnealusele abile vastavat summat, siis tuleb vaid sedastada, et vaidlustatud otsuse
320.–325. põhjenduses on komisjon sõnaselgelt lükanud need meetodid tagasi, et kasutada enda pakutud alternatiivset meetodit.
315   Seega tuleb järeldada, et hageja etteheide, mille kohaselt komisjon ei ole miinimumiga piirduva abi suuruse määramisel võtnud
tervikuna arvesse mittehädavajaliku vara võõrandamisest saadud puhastulu, on põhjendatud, kuna vaidlustatud otsuses on selles
osas tehtud ilmmne kaalutlusviga.

Järeldus teise väite kohta
316   Kõigest eeltoodust järeldub, et teine väide, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c ning suuniste rikkumist selles osas,
kus vaidlustatud otsuses on faktivigu ja ilmseid kaalutlusvigu, tuleb tagasi lükata, välja arvatud etteheide miinimumiga piirduva
abi väära hindamise kohta.
317   Kuna miinimumiga piirduv abi, nagu komisjon on suuniste punktides 19 ja 20 sedastanud, on seotud EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c
sätestatud tingimustega, mille kohaselt võib abi pidada ühisturuga kokkusobivaks, juhul kui see ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi
sel määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega, millest järeldub, et vaidlustatud otsuse seaduslikkust ohustav viga puudutab
ühte EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c määratletud tingimustest, mille alusel abi võidakse tunnistada ühisturuga kokkusobivaks.
318   Niisiis tuleb tunnistada, et tingimused, millele vastavuse korral võib komisjon tunnistada kõnealuse abi ühisturuga kokkusobivaks,
ei ole käesolevas asjas täidetud. Seega on vaidlustatud otsuse seaduslikkust ohustaval veal käesolevas asjas lõpplahenduse
seisukohalt määrav tähtsus (Esimese Astme Kohtu 14. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas T-126/99: Graphischer Maschinenbau
v.
komisjon, EKL 2002, lk II‑2427, punkt 49).
319   Järelikult, kuna miinimumiga piirduva abi summa määramine on vaidlustatud otsuse üldise ülesehituse seisukohalt olulise tähtsusega
(eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Westdeutsche Landesbank Girozentrale
v.
komisjon, punkt 420) ning Esimese Astme Kohtu ülesanne ei ole tühistamishagi raames asendada komisjoni tehtud otsus oma otsusega
(eespool punktis 309 viidatud kohtuotsus SNCF ja British Railways
v.
komisjon, punkt 64), tuleb kõnealune otsus tühistada, ilma et oleks vaja uurida nende hageja esitatud etteheidete sisulist
põhjendatust, mis puudutavad vaidlustatud otsuses sätestatud tingimusi.
320   Tõesti ei saa jätta välja seda võimalust, et komisjon hindaks eelkõige kohtuotsust Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg
(eespool punkt 105) silmas piades uuesti EÜ artikli 87 lõike 1 alusel seda, kas kõnealune meede või vähemalt osa sellest on
olemuselt riigiabi, ja et ta vajadusel muudaks vaidlustatud otsuses sätestatud tingimusi selles osas, kus nimetatud tingimused
osutuvad vajalikuks riigiabina käsitletava meetme suuruse osas (vt selle kohta eespool punktis 309 viidatud kohtuotsus SNCF
ja British Railways
v.
komisjon, punkt 64).
321   Eeltoodust järeldub, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada.

Kohtukulud
322   Vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud,
kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hageja on komisjonilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimati mainitu on kohtuvaidluse
kaotanud, tuleb komisjonilt välja mõista nii tema enda kui hageja kohtukulud.
323   Vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmandale lõigule kannab menetlusse astuja SNCM ise oma kohtukulud.
324   Vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 4 esimesele lõigule kannavad menetlusse astunud liikmesriigid oma kohtukulud ise. Seega
kannab Prantsuse Vabariik ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 9. juuli 2003. aasta otsus 2004/166/EÜ abi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb eraldada Société nationale
maritime Corse-Méditerranée (SNCM) ümberkorraldamiseks.
2.
Mõista komisjonilt välja nii tema enda kui hageja kohtukulud.
3.
Prantsuse Vabariik ja SNCM kannavad ise oma kohtukulud.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. juunil 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

M. Jaeger
Sisukord
Õiguslik raamistik
Hagi aluseks olevad asjaolud
1.  Asjaomased laevaühingud
2.  Mandri-Prantsusmaa ja Korsika vahelise laevaühendusega seonduvad avalike teenuste osutamise kohustused
Haldusmenetlus
1.  1991. aasta lepingu ja 1996. aasta lepingu raames SNCM-ile avalike teenuste osutamise kohustuste hüvitamiseks eraldatud
abi
2.  SNCM-i päästmiseks ja ümberkorraldamiseks eraldatud abi
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
1.  Esialgne märkus 8. septembri 2004. aasta otsuse mõjust käesolevale hagile
2.  Esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist, kuna vaidlustatud otsus ei ole piisavalt põhjendatud
Esialgsed märkused väite ulatuse kohta
Vaidlustatud otsuse põhjendust puudutavad etteheited
Esialgsed märkused
Asjaomase meetme olemus ja üks osa abist kui hüvitis avaliku teenuse eest
Kahtlused, mis tingisid ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse
Elujõulisuse taastamise hinnang
Ümberkorraldamise oletuste realistlik olemus
Mittestrateegilise osaluse kindlaksmääramine
Järeldus esimese väite kohta
3.  Teine väide, mis puudutab EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c, määruse nr 659/1999 ja suuniste rikkumist, kuna vaidlustatud
otsuses on faktilised vead ja ilmsed kaalutlusvead
Esialgne märkus seoses Esimese Astme Kohtu kontrolliga
Vaidlustatud otsuse sisulist põhjendatust puudutavad etteheited
Abi ühe osa kui avalike teenuste osutamise kohustuse hüvitise hindamine
SNCM-i rahalised raskused tinginud põhjuste analüüs
Suuniste järgimine
–  SNCM-i kui raskustes oleva äriühingu staatus
–  Elujõulisuse taastamine
–  Lubamatute konkurentsimoonutuste vältimine
–  Miinimumiga piirduv abi
Järeldus teise väite kohta
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.