CELEX: 62002TJ0198
Henkilöstö
Kurinpitojärjestelmä
Viraltapano eläkeoikeuksia menettämättä
Perustelut
Puolustautumisoikeudet
Oikeasuhteisuus
Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 7 artiklassa säädettyjen määräaikojen noudattamatta jättäminen
Henkilöstösääntöjen 12 artiklan ensimmäinen kohta

1.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Asianomaista henkilöä vastaan kansallisessa tuomioistuimessa aloitettu rikosasia – Nimittävän
viranomaisen oikeus nojautua rikosasioita käsittelevän tuomioistuimen lainvoimaisessa tuomiossa esitettyihin tosiseikkoja
koskeviin toteamuksiin
(Henkilöstösääntöjen 88 artiklan 5 kohta)
2.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Seuraamus – Suhteellisuusperiaatteen käsite – Nimittävän viranomaisen harkintavalta –
Tuomioistuinvalvonnan rajat
(Henkilöstösääntöjen 86–89 artikla)
3.
Henkilöstö – Oikeudet ja velvollisuudet – Asemaan kohdistuvan arvonannon kunnioittamisen laajuus
(Henkilöstösääntöjen 12 artiklan 1 kohta)
4.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitoseuraamuksen riippumattomuus rikosoikeudellisesta seuraamuksesta
5.
Henkilöstö – Virkamiehelle vastainen päätös – Kurinpitoseuraamus – Perusteluvelvollisuuden laajuus
(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan 2 kohta)
6.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Puolustautumisoikeuksien loukkaamisen seuraukset
(Henkilöstösääntöjen liite IX)
7.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Seuraamus – Raskauttavat seikat – Asianomaisen henkilön tahdosta riippumattomat seikat,
jotka eivät ole raskauttavia seikkoja
(Henkilöstösääntöjen liite IX)
8.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Menettely kurinpitolautakunnassa – Liitteessä IX olevassa 7 artiklassa vahvistetut määräajat
– Määräajat, jotka eivät ole ehdottomia – Noudattamatta jättäminen – Seuraukset
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX oleva 7 kohta)
9.
Henkilöstö – Sopimussuhteen ulkopuolinen toimielinten vastuu – Vastuun syntymisen edellytykset – Hallinnon tekemä virhe –
Vahinko – Syy-yhteys
1.     Osoittaakseen niiden tosiseikkojen paikkansapitävyyden, joiden vuoksi nimittävä viranomainen määrää virkamiehelle kurinpitoseuraamuksen,
nimittävällä viranomaisella on oikeus nojautua rikosasiassa annetussa lainvoimaisessa tuomiossa esitettyihin tosiseikkoja
koskeviin toteamuksiin.
(ks. 42 ja 43 kohta)
Viittaukset: asia 228/83, F v. komissio, 29.1.1985 (Kok. 1985, s. 275, 34 kohta); asia T-12/94, Daffix v. komissio, 18.12.1997
(Kok. H. 1997, s. I‑A‑453 ja II‑1197, 64 kohta); asia T‑23/00, A v. komissio, 21.11.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑263 ja II‑1211,
37 kohta) ja asia T‑277/01, Stevens v. komissio, 5.12.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑253 ja II‑1273, 76 kohta).
2.     Kun suhteellisuusperiaatetta sovelletaan kurinpitoasioissa, on otettava huomioon kaksi näkökohtaa. Ensinnäkin asianmukaisen
seuraamuksen valinta kuuluu nimittävälle viranomaiselle sen jälkeen kun virkamiehen syyksi luetut seikat on näytetty toteen
ja yhteisöjen tuomioistuin voi puuttua nimittävän viranomaisen tekemään kurinpitoseuraamuksen valintaan ainoastaan, jos määrätty
seuraamus on suhteeton virkamiehen syyksi luettuihin seikkoihin nähden.
Toiseksi nimittävä viranomainen arvioi seuraamusta määrittäessään kaikkia yksittäistapaukseen liittyviä konkreettisia seikkoja
ja sille ominaisia olosuhteita. Henkilöstösääntöjen 86–89 artiklassa ei säädetä kiinteää suhdetta niissä säädettyjen kurinpitoseuraamusten
ja niiden erilaisten laiminlyöntien välillä, joihin virkamiehet ovat syyllistyneet, eikä niissä myöskään täsmennetä, millä
tavoin raskauttavat tai lieventävät olosuhteet on otettava huomioon seuraamusta määritettäessä.
Yhteisöjen tuomioistuimen on siis rajoituttava tutkimaan, onko nimittävä viranomainen punninnut raskauttavia ja lieventäviä
olosuhteita suhteellisuusperiaatteen mukaisesti eikä yhteisöjen tuomioistuin voi korvata nimittävän viranomaisen tässä suhteessa
tekemiä arvoarvostelmia omillaan.
(ks. 51–54 kohta)
Viittaukset: asia 13/69, Van Eick v. komissio, 4.2.1970 (Kok. 1970, s. 3, 24 ja 25 kohta); asia 46/72, De Greef v. komissio,
30.5.1973 (Kok. 1973, s. 543, 43–46 kohta); em. asia F v. komissio, 34 kohta; asia 403/85, F v. komissio, 5.2.1987 (Kok. 1987,
s. 645, 26 kohta); asia T‑146/94, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 7.3.1996 (Kok. H. 1996, s. I‑A‑103 ja II‑329, 107
ja 108 kohta) ja asia T‑74/96, Tzoanos v. komissio, 19.3.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑129 ja II‑343, 352 kohta), joka on vahvistettu
asiassa C‑191/98 P, Tzoanos v. komissio, 18.11.1999 (Kok. 1999, s. I‑8223).
3.     Henkilöstösääntöjen 12 artiklan ensimmäisessä luetelmakohdassa asetetaan virkamiehelle velvollisuus pidättäytyä sellaisista
teoista, jotka voisivat heikentää hänen asemaansa kohdistuvaa arvonantoa. Sillä pyritään takaamaan, että yhteisöjen virkamiehet
antavat käytöksellään arvokkaan kuvan, joka vastaa sellaista erityisen asiallista ja arvokasta käyttäytymistä, jota voidaan
perustellusti odottaa kansainvälisen yhteisön henkilöstöön kuuluvalta virkamieheltä.
(ks. 55 kohta)
Viittaukset: asia T‑273/94, N v. komissio, 15.5.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑97 ja II‑289, 127 kohta).
4.     Rikosoikeudenkäynti ja kurinpitomenettely ovat toisistaan riippumattomia ja niillä on eri päämäärä. Näin ollen rikostuomioistuimen
suorittama punninta eri raskauttavista tai lieventävistä asianhaaroista ei voi sitoa nimittävää viranomaista. Lisäksi kurinpitoseuraamus
voidaan määrätä ilman, että asianomainen olisi tuomittu rikosasiassa. Näin ollen se seikka, että samoista tosiseikoista määrätään
kurinpitoseuraamus, mutta ei rikosoikeudellista seuraamusta, ei ole osoitus kurinpitoseuraamuksen suhteettomasta tai ilmeisen
virheellisestä luonteesta.
Rikosoikeudenkäynti nimittäin liittyy järjestyksen ylläpitoa koskeviin sääntöihin, jotka on laadittu koko yhteiskunnan moitteettoman
toiminnan takaamiseksi. Kurinpitomenettelyssä sen sijaan on kyse vain sellaisten sääntöjen noudattamisesta, joilla pyritään
takaamaan toimielimen moitteeton toiminta. Näillä säännöillä on niiden tarkoitusten vuoksi eri seuraamukset. Näin ollen vaikka
samalla toiminnalla voidaan rikkoa niin rikosoikeuden säännöstä kuin kurinpitosäännöstäkin, kuripitoseuraamusta arvioidaan
kurinpitojärjestelmän kannalta, eikä rikosoikeudellisen seuraamuksen kannalta. Täten valitessaan asianmukaista kurinpitoseuraamusta
kurinpitoviranomainen ei voi olla velvollinen ottamaan huomioon rikosoikeudellisia seuraamuksia, joita on määrätty samaa henkilöä
koskevassa rikosoikeudenkäynnissä.
(ks. 57, 58 ja 98 kohta)
Viittaukset: asia T‑144/96, Y v. parlamentti, 16.7.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑405 ja II‑1153, 38 kohta).
5.     EY 253 artiklassa määrätty ja henkilöstösääntöjen 25 artiklan toisessa luetelmakohdassa toistettu perusteluvelvollisuus on
yhteisön oikeuden perusperiaate, jonka tarkoitus on mahdollistaa yhtäältä, että asianomainen henkilö voi tarkastaa, onko päätös
perusteltu, ja toisaalta tehdä mahdolliseksi tuomioistuimen suorittama valvonta.
Lisäksi toimenpiteen perusteluja on arvioitava paitsi sen sanamuodon myös sen asiayhteyden sekä kaikkien kyseessä olevaan
alaan sovellettavien oikeussääntöjen kannalta. Näin ollen päätöksen perustelut ovat riittävät, kun se on tehty kyseessä olevan
virkamiehen tiedossa olleessa asiayhteydessä, minkä perusteella virkamies voi ymmärtää häntä koskevan toimenpiteen laajuuden.
Jos nimittävän viranomaisen määräämä kurinpitoseuraamus on kurinpitoneuvoston suosittelemaa seuraamusta ankarampi, päätöksessä
on täsmennettävä tarkasti syyt, joiden vuoksi nimittävä viranomainen päätyi tekemään kyseisen neuvoston lausunnosta poikkeavan
päätöksen.
Nimittävällä viranomaisella oleva perusteluvelvollisuus edellyttää myös, että tämän viranomaisen on mainittava tosiseikat
ja oikeudelliset seikat, joista sen tekemän päätöksen lailliset perustelut riippuvat, ja syyt, joiden vuoksi se päätyi tekemään
tämän päätöksen. Tämä velvollisuus ei kuitenkaan edellytä, että kaikista tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista, jotka
asianomainen henkilö on tuonut menettelyn yhteydessä esiin, olisi neuvoteltava.
(ks. 69, 70, 95 ja 109 kohta)
Viittaukset: asia 195/80, Michel v. parlamentti, 26.11.1981 (Kok. 1981, s. 2861, 22 kohta); yhdistetyt asiat 43/82 ja 63/82,
VBVB ja VBBB v. komissio, 17.1.1984 (Kok. 1984, s. 19, 22 kohta); asia 69/83, Lux v. tilintarkastustuomioistuin, 21.6.1984
(Kok. 1984, s. 2447, 16 kohta); em. asia F v. komissio, 35 kohta; asia T‑1/90, Pérez-Mínguez Casariego v. komissio, 20.3.1991,
(Kok. 1991, s. II‑143, 73 kohta); em. asia Y v. parlamentti, 23 kohta; asia T‑203/98, Tzikis v. komissio, 17.5.2000 (Kok. H. 2000,
s. I‑A‑91 ja II‑393, 32 kohta); asia T‑51/01, Fronia v. komissio, 16.4.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑43 ja II‑187, 66 kohta)
ja asia T‑103/01, Cwik v. komissio, 26.11.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑229 ja II‑1137, 63 kohta).
6.     Puolustautumisoikeuksien yhteydessä virkamiehellä, jota vastaan on aloitettu kurinpitomenettely, on pääsääntöisesti oikeus
esittää kannanottoja nimittävän viranomaisen valitsemista asiakirjoista. Jos hänellä ei kuitenkaan ole ollut mahdollisuutta
käyttää tätä oikeutta, tämä puolustautumisoikeuksien loukkaaminen voi johtaa hänelle määrätyn seuraamuksen kumoamiseen vain
siinä tapauksessa, että menettely olisi voinut johtaa toisenlaiseen lopputulokseen, jos se olisi ollut lainmukainen.
(ks. 103 kohta)
Viittaukset: yhdistetyt asiat 209/78–215/78 ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio 29.10.1980 (Kok. 1980, s. 3125, 47 kohta);
asia C‑142/87, Belgia v. komissio, 21.3.1990 (Kok. 1990, s. I‑959, 48 kohta) ja asia C‑241/00 P, Kish Glass v. komissio, 18.10.2001
(Kok. 2001, s. I‑7759, 36 kohta).
7.     Kurinpitoseuraamuksen määrääminen ankarammaksi ei voi riippua seikasta, joka on kurinpitoseuraamuksen kohteena olevan henkilön
tahdosta riippumaton ja johon tämä henkilö ei voi vaikuttaa, kuten julkisuus, jota tietyt asiakirjat ovat laajalevikkisen
lehdistön takia saaneet. Jos kurinpitoseuraamus määrätään ankarammaksi tällaisen seikan perusteella, nimittävän viranomaisen
määräämä seuraamus riippuisi siis täysin sattumanvaraisesta seikasta, ja mielivaltaisella seikalla olisi siis vaikutusta päätökseen.
(ks. 103 kohta)
8.     Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevassa 7 artiklassa asetetut määräajat eivät ole ehdottomia. Niissä asetetaan hyvän hallintotavan
sääntö, jolla pyritään välttämään niin hallinnon kuin virkamiesten edun mukaisesti kurinpitomenettelyn päätökseen saattamisessa
tapahtuvaa viivästystä, jota ei voida perustella. Tästä johtuu, että kurinpitoviranomaisilla on velvollisuus toteuttaa kurinpitomenettely
huolellisesti ja toimia siten, että jokainen menettelyn jatkamista koskeva toimenpide toteutetaan sitä edeltäneeseen toimenpiteeseen
nähden kohtuullisessa ajassa.
Näiden määräaikojen noudattamatta jättämisestä voi seurata kyseessä olevan toimielimen korvausvastuu asianosaisille mahdollisesti
aiheutuneesta vahingosta, vaikkei se yksinään vaikuta määräaikojen päättymisen jälkeen määrätyn kurinpitoseuraamuksen laillisuuteen.
Edellä mainitulla säännöksellä pyritään nimittäin rajaamaan sen jakson pituutta, jonka ajan kurinpitomenettelyn kohteena olevalla
henkilöllä ei ole varmuutta hallinnollisesta tilanteestaan. Määräajan päätyttyä toteutettu toimenpide voidaan kumota määräaikojen
ylittymisen vuoksi vain erityisissä olosuhteissa, joista aiheutuu esimerkiksi, että puolustautumisoikeuksia loukataan.
(ks. 124, 125 ja 135 kohta)
Viittaukset: em. asia Van Eick v. komissio, 3–7 kohta; em. asia F v. komissio, 30 kohta; yhdistetyt asiat 175/86 ja 209/86,
M v. neuvosto, 19.4.1988 (Kok. 1988, s. 1891, 16 kohta); asia T‑26/89, de Compte v. parlamentti, 17.10.1991, (Kok. 1991, s. II‑781,
88 kohta); asia T‑242/97, Z v. parlamentti, 4.5.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑77 ja II‑401, 40 ja 41 kohta), joka on vahvistettu
asiassa C‑270/99 P, Z v. parlamentti, 27.11.2001 (Kok. 2001, s. I‑9197); yhdistetyt asiat T‑24/98 ja T‑241/99, E v. komissio,
3.7.2001 (Kok.  H. 2001, s. I‑A‑149 ja II‑681, 52 ja 56 kohta) ja asia T‑197/00, Onidi v. komissio, 30.5.2002 (Kok. H. 2002,
s. I‑A‑69 ja II‑325, 96 kohta).
9.     Yhteisö on vastuussa vahingosta ainoastaan, jos seuraavat edellytykset täyttyvät: toimielinten moitittu toiminta on lainvastaista,
vahinko on todella syntynyt ja toiminnan ja väitetyn vahingon välillä on syy-yhteys.
(ks. 134 kohta)
Viittaukset: asia C‑136/92 P, komissio v. Brazzelli Lualdi ym., 1.6.1994 (Kok. 1994, s. I‑1981, 42 kohta); asia T‑36/93, Ojha
v. komissio, 6.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑161 ja II‑497, 130 kohta); asia T‑35/96, Rasmussen v. komissio, 18.3.1997 (Kok. H. 1997,
s. I‑A‑61 ja II‑187, 82 kohta) ja asia T‑142/95, Delvaux v. komissio, 18.12.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑477 ja II‑1247, 109
kohta).