CELEX: 62002CJ0056
Tavaroiden vapaa liikkuvuus
Kolmansien maiden kanssa käytävä kauppa
Palautustavaroita koskeva järjestelmä
Asetuksen N:o2913/92187artikla
Alun perin sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen jälleenvietyjen jalostettujen tuotteiden jälleentuonti
Lain mukaan kannettavien tuontitullien laskeminen
Jälleentuotuihin tuotteisiin sisältyvää sisäisen jalostusmenettelyn osuuden arvoa koskeva todistustaakka

Tuomion perustelut
1 Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 22.1.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 22.2.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 187 artiklan toisen kohdan tulkinnasta.
2 Tämä kysymys on esitetty IHW Rebmann GmbH:n (jäljempänä Rebmann) ja Hauptzollamt Weidenin välisessä asiassa, joka koskee palautustavaroina yhteisöön jälleentuoduista jalostetuista tuotteista kannettavien tullien määrää.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3 Kyseessä on tullikoodeksin 114 artiklassa tarkoitettu sisäinen jalostusmenettely, kun yhteisön tullialueella yksi tai useampi jalostustoiminto kohdistetaan yhteisön tullialueelta jälleenvietäviksi tarkoitettuihin muihin kuin yhteisötavaroihin. Jalostustoimintojen kohteina olleita tuotteita kutsutaan jalostetuiksi tuotteiksi.
4 Henkilön, joka haluaa suorittaa jalostustoimintoja, on haettava tähän lupa. Tulliviranomaiset vahvistavat määräajan, jonka päättyessä henkilön on täytynyt jälleenviedä jalostetut tuotteet. Luvanhaltija voi myös osoittaa jalostetuille tuotteille uuden tulliselvitysmuodon ja luovuttaa ne vapaaseen liikkeeseen yhteisössä maksamalla tullin maahantuoduista ja sisäiseen jalostusmenettelyyn asetetuista tavaroista.
5 Yhteisön tullialueelta vietyjä yhteisötavaroita, jotka halutaan jälleentuoda yhteisöön, kutsutaan palautustavaroiksi. Tullikoodeksin 185 ja 186 artiklan mukaan ne voidaan jälleentuoda kolmen vuoden kuluessa ilman tuontitulleja.
6 Tullikoodeksin 187 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan myös jalostettuihin tuotteisiin, jotka on alun perin viety tai jälleenviety sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen, voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää, ja ne voidaan jälleentuoda ilman tuontitulleja. Vapautus koskee kuitenkin ainoastaan yhteisössä toteutettua sisäistä jalostusmenettelyä vastaavaa osaa tuotteen arvosta, kun taas tämän tuotteen valmistukseen käytettyjä tuontitavaroita vastaavasta osasta on maksettava tuontitullit. Kyseisen 187 artiklan toisessa kohdassa säädetään tältä osin seuraavaa:
"Lain mukaan kannettavien tuontitullien määrä on laskettava sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettavien sääntöjen mukaisesti ja siten, että päivää, jona jalostetut tuotteet on jälleenviety, pidetään päivänä, jona ne on luovutettu vapaaseen liikkeeseen."
7 Tullikoodeksin 62 artiklan 1 kohdan mukaan tavaroiden asettamisesta tullimenettelyyn on tehtävä kirjallinen ilmoitus, jonka on sisällettävä kaikki tiedot, jotka tarvitaan tätä tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi. Kyseisen 62 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ilmoitukseen on liitettävä kaikki asiakirjat, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi.
8 Joidenkin säännösten mukaan tulliviranomaiset kuitenkin osallistuvat tietyllä tapaa niiden päätöksenteossa tarvittavien tietojen hankkimiseen. Tietyistä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 (EYVL L 253, s. 1; jäljempänä soveltamisasetus) 2 artiklassa säädetään yleisesti, että "jos päätöstä pyytävä henkilö ei voi toimittaa kaikkia päätöksentekoon tarvittavia asiakirjoja ja tietoja, tulliviranomaisten on toimitettava saatavissaan olevat asiakirjat ja tiedot".
9 Soveltamisasetuksen 611 artiklassa, joka kuuluu sisäistä jalostusta koskevan luvun suspensiojärjestelmään sovellettavia säännöksiä koskevan jakson hallinnollista yhteistyötä koskevaan alajaksoon, säädetään tiedotuslomakkeesta, jota kutsutaan INF 1 -lomakkeeksi. Kyseisen 611 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaan tätä lomaketta käytetään "luovutettaessa jalostettuja tuotteita tai samassa tilassa olevia tavaroita vapaaseen liikkeeseen muussa tullitoimipaikassa kuin menettelyn päättävässä toimipaikassa".
10 Soveltamisasetuksen 613 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Edellä 611 artiklan 2 kohdan b alakohdan mukaisesti pyydettäessä jalostettujen tuotteiden tai samassa tilassa olevien tavaroiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen kokonaan tai osittain on ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten pyydettävä vahvistusmerkinnällään varustetulla INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan:
- lomakkeen 9 kohdan a alakohdassa koodeksin 121 artiklan tai 128 artiklan 4 kohdan mukaisesti kannettavien tuontitullien määrä,
- lomakkeen 9 kohdan b alakohdassa 589 artiklan mukaisesti kannettavien hyvityskorkojen määrä,
- vapaaseen liikkeeseen luovutettujen jalostettujen tuotteiden valmistuksessa käytettyjen tuontitavaroiden paljous, yhdistetyn nimikkeistön koodi ja alkuperä.
- -
5. Valvovan toimipaikan, jolle INF 1 -lomake lähetetään, on merkittävä pyydetyt tiedot mainitun lomakkeen 8, 9 ja 10 kohtaan, varustettava lomake vahvistusmerkinnällään, säilytettävä jäljennös ja palautettava alkuperäiskappale. Näitä tietoja ei kuitenkaan tarvitse antaa toimipaikan arkistojen säilytykselle säädetyn määräajan päätyttyä."
11 INF 1 -lomake, jonka malli esitetään soveltamisasetuksen liitteessä 82, sisältää useita eri kohtia. Siinä on muun muassa seuraavat kohdat:
- 8 kohta, jonka otsikkona on "Kauppapoliittisten erityistoimenpiteiden soveltamiseksi tarpeelliset tekijät"
- 9 kohta, joka jakautuu neljään, kirjaimin a-d merkittyyn sarakkeeseen, joista kolme ensimmäistä on varattu tulleja, vaikutukseltaan vastaavia veroja ja muita maksuja koskevien määrien ilmoittamiseen ja viimeinen sitä valuuttaa varten, jona nämä määrät on ilmaistu.
- 10 kohta, jossa on mahdollista ilmoittaa, onko yhteisen kauppapolitiikan erityistoimenpiteitä syytä soveltaa.
12 Soveltamisasetuksen palautustavaroita koskevan 848 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
"1. Palautustavaroina on sallittava tuoda
- toisaalta tavarat, joiden vapaaseen liikkeeseen luovutusta koskevan ilmoituksen tueksi esitetään:
a) joko tulliviranomaisten viejälle antama vienti-ilmoituksen kappale taikka kyseisten viranomaisten oikeaksi todistama jäljennös tästä asiakirjasta
b) tai 850 artiklassa säädetty tiedotuslomake.
Edellä a ja b alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja ei vaadita, jos jälleentuontitoimipaikan tulliviranomaiset voivat käytettävissään olevista tai asianomaiselta mahdollisesti vaatimistaan todisteista todeta, että vapaaseen liikkeeseen ilmoitetut tavarat on aikaisemmin viety yhteisön tullialueen ulkopuolelle ja että ne maasta vietäessä täyttivät ne edellytykset, jotka vaaditaan niiden tuontiin palautustavaroina,
- -
3. Jos jälleentuontitoimipaikan tulliviranomaiset pitävät sitä tarpeellisena, ne voivat pyytää asianomaista toimittamaan niille lisätodisteita erityisesti palautustavaroiden tunnistamista varten."
13 Tullikoodeksin 15 artiklassa, joka koskee salassapitoa, säädetään seuraavaa:
"Kaikki luottamukselliset tai luottamuksellisina annetut tiedot on pidettävä salassa, eivätkä tulliviranomaiset saa paljastaa niitä ilman tiedot antaneen henkilön tai viranomaisen nimenomaista lupaa; näiden tietojen luovuttaminen on sallittua, jos tulliviranomaiset voimassa olevien, erityisesti tietosuojaa koskevien säännösten mukaan tai oikeudenkäynnin yhteydessä voivat olla siihen velvollisia taikka oikeutettuja."
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
14 Rebmann ilmoitti 13.12.1994 ja 17.3.1995 välisenä aikana 20 Tekin tasavallasta olevaa lähetystä, jotka sisälsivät yhteensä 158 uutta tietynmerkkistä ja -tyyppistä Saksasta peräisin olevaa henkilöautoa, luovutettaviksi palautustavaroina vapaaseen liikkeeseen. Se teki kulloinkin palautustavarailmoituksen ja esitti Saksan tulliviranomaisten vientimerkinnällä varustetun tavaralaskun.
15 Tulliviranomaiset kuitenkin totesivat, että henkilöautot eivät olleet kokonaan peräisin yhteisöstä, vaan ne olivat olleet sisäisen jalostuksen kohteena. Koska näihin tavaroihin sisältyvän sisäisen jalostuksen osuuden määrittelemisen mahdollistavat asiakirjat puuttuivat, tulliviranomaiset vaativat tuontitullin maksamista niiden täydestä arvosta.
16 Rebmann vastusti tätä vedoten siihen, että tulleja ei pidä laskea henkilöautoihin sisältyvästä sisäisen jalostuksen osuudesta, sillä kyse on jalostetuista tuotteista, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää. Koska Rebmann ei ollut suorittanut sisäistä jalostusta, sen käytettävissä ei kuitenkaan ollut yhteisön osuuden arvioimiseen tarvittavaa "laskenta-avainta". Se pyysi tulliviranomaisia hankkimaan tarvittavat tiedot valvovalta toimipaikalta.
17 Tulliviranomaiset eivät kuitenkaan hyväksyneet tätä vaatimusta ensinnäkään sillä perusteella, että tullikoodeksin 62 artiklan mukaan maahantuojan on esitettävä näyttö tullimenettelyn soveltamisedellytysten täyttymisestä, ja toiseksi sillä perusteella, että tämän koodeksin 187 artiklan toisen kohdan mukaan jalostettuihin tuotteisiin sisältyvien muiden kuin yhteisön tavaroiden osalta lasketaan lain mukaan kannettavien tuontitullien määrä sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettavien sääntöjen mukaisesti. Lisäksi tulliviranomaiset vetosivat siihen, että tullikoodeksin 15 artikla, joka koskee salassapitoa, esti niitä kantamasta tullia jälleentuotuihin tuotteisiin sisältyvästä sisäisen jalostuksen osuudesta ilman viejän suostumusta.
18 Rebmann väittää Bundesfinanzhofiin tekemässään kassaatiovalituksessa, että riittää, kun se esittää näyttöä siitä, että maahantuotu tuote on sisäisen jalostuksen kohteena ollut jalostettu tuote. Soveltamisasetuksen 613 artiklan mukaan on tällöin tulliviranomaisten tehtävänä määrittää kannettavien tullien määrä jalostettujen tuotteiden viejän toimittamien tietojen perusteella.
19 Bundesfinanzhof toteaa ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevassa päätöksessään pitävänsä epäselvänä sitä, miten tulliviranomaisten esille tuomia yhteisön säännöksiä olisi tulkittava ja mahdollisuutta kantaa tullia jälleentuotuihin tuotteisiin sisältyvän sisäisen jalostuksen osuudesta.
20 Bundesfinanzhof katsoo, että tullikoodeksin 187 artiklan toisessa kohdassa olevaa viittausta sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettaviin sääntöihin voidaan tulkita siten, että se ei kata vain tuontitullien laskemista koskevia sääntöjä vaan myös tullien määritystapaa koskevat menettelyt. Tämän tulkinnan mukaan jälleentuotujen jalostettujen tuotteiden luovutusta vapaaseen liikkeeseen koskevan ilmoituksen vastaanottavalla tullitoimipaikalla on soveltamisasetuksen 613 artiklan 1 kohdan nojalla velvollisuus pyytää INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan tässä säännöksessä mainitut tiedot voidakseen laskea tällä perusteella tullikoodeksin 187 artiklan toisen kohdan mukaisesti lain mukaan kannettavien tuontitullien määrän. Soveltamisasetuksen 2 artikla tukee Bundesfinanzhofin mukaan tätä tulkintaa. Se toteaa kuitenkin, että tällainen tullikoodeksin 187 artiklan toisen kohdan tulkinta saattaa olla ristiriidassa saman koodeksin salassapitoa koskevan 15 artiklan kanssa.
21 Bundesfinanzhof katsoo niin ikään, että erilainen menettely sellaisten jalostettujen tuotteiden osalta, jotka on joko välittömästi sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen taikka välissä olevan tullimenettelyn aloittamisen jälkeen luovutettu vapaaseen liikkeeseen, ja sellaisten jalostettujen tuotteiden osalta, jotka on jälleentuotuina palautustavaroina luovutettu vapaaseen liikkeeseen, ei ole oikeutettua tullioikeudelliselta kannalta. Kun ensiksi mainitussa tapauksessa tulliviranomaisten välisestä yhteistyöstä on nimenomaisesti säädetty soveltamisasetuksen 610-615 artiklassa, viimeksi mainitussa tapauksessa tämä yhteistyö ei olisi sallittua tullikoodeksin 187 artiklan suppean tulkinnan mukaan. Bundesfinanzhof huomauttaa tältä osin, että kummassakin tapauksessa sisäisen jalostusmenettelyn haltijan luottamuksellisia tietoja koskevat intressit voivat tulla loukatuiksi samalla tavalla, jos jalostusmenettelyn haltija ei itse luovuta jalostettuja tavaroita vapaaseen liikkeeseen, vaan sen tekee joku muu. Myös ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten INF 1 -lomakkeella esittämään tietopyyntöön liittyvän hallinnollisen väliintulon pitäisi olla molemmissa tapauksissa samanlainen.
22 Näissä olosuhteissa Bundesfinanzhof päätti esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
"Onko yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 187 artiklan toista kohtaa tulkittava niin, että palautustavaroiksi ilmoitettujen jalostettujen tuotteiden vapaaseen liikkeeseen luovuttamisen yhteydessä on ilmoitettava ja näytettävä toteen myös lain mukaan kannettavien tuontitullien määrän laskemiseksi tarvittavat tiedot, vai onko ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten pyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan ne tietyistä yhteisön tullikoodeksista annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 613 artiklan mukaisessa menettelyssä, sellaisena kuin se oli voimassa 30.6.2001 asti?"
Ennakkoratkaisukysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
23 Vain Rebmann ja komissio ovat esittäneet asiassa huomautuksia. Saksan hallitus on kuitenkin vastannut yhteisöjen tuomioistuimen kirjallisesti esittämiin eri kysymyksiin.
24 Rebmann väittää, että pääasian oikeudenkäynnissä kyseessä olevassa tilanteessa maahantuojalla ei ole velvollisuutta näyttää toteen lain mukaan kannettavien tuontitullien laskemiseen tarvittavia tietoja, vaan tulliviranomaiset voivat määrittää nämä tullit soveltamisasetuksen 613 artiklassa säädetyn menettelyn mukaisesti. Se vetoaa siihen, että tätä lähestymistapaa tukevat sekä tullikoodeksin 187 artiklan toisen kohdan sanamuoto sinänsä että se, ettei voida pitää asianmukaisena tullin kantamista tavaroista, joiden tietyn osan arvon tiedetään vastaavan sisäistä jalostusta.
25 Rebmannin mukaan tullikoodeksin 15 artikla ei estä sen esittämää tulkintaa. Valvovan toimipaikan on ainoastaan ilmoitettava maksettavien tullien määrä INF 1 -lomakkeen 9 kohdassa. Tämä ilmoitus tekee tarpeettomaksi soveltamisasetuksen 613 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetyn "vapaaseen liikkeeseen luovutettujen jalostettujen tuotteiden valmistuksessa käytettyjen tuontitavaroiden paljoutta, yhdistetyn nimikkeistön koodia ja alkuperää" koskevan ilmoituksen, jota varten INF 1 -lomakkeessa ei ole varattu lainkaan tilaa. Rebmannin mukaan pelkällä ilmoituksella maksettavien tullien määrästä ei anneta jälleentuojalle sellaista tietoa, joka voisi aiheuttaa vahinkoa sisäisen jalostusmenettelyn luvanhaltijalle.
26 Komissio sitä vastoin katsoo tullikoodeksin 187 artiklan toisen kohdan sanamuodossa viitattavan selvästi ainoastaan tuontitullien laskemista koskeviin sääntöihin, joita sovelletaan sisäisessä jalostusmenettelyssä, eikä tämän laskennan perusteena olevien tietojen hankkimista koskeviin menettelyihin. Se muistuttaa, että oikeusvarmuus viranomaisten ja maksuvelvollisten välisissä suhteissa edellyttää tullioikeuden olevan muodollista ja menettelyllistä. Tämä oikeuttaa komission mukaan sen, että pääasian oikeudenkäynnissä Rebmannin on kyseisen koodeksin 62 artiklan mukaisesti näytettävä toteen paitsi se, että henkilöautot ovat palautustavaroita, myös sisäistä jalostusta vastaava osa henkilöautojen arvosta, josta ei voida kantaa jälleentuonnin yhteydessä tullia.
27 Komissio korostaa vielä, että viejän toimittamat tiedot ovat luottamuksellisia ja tullikoodeksin 15 artiklalla suojattuja.
28 Komissio täsmensi kantaansa istunnossa ja selitti, että tullioikeutta tulkittaessa on otettava huomioon myös sen taloudellinen puoli. Koska tullin tarkoituksena on suojata yhteisön tuottajia kolmansista maista tulevaa tuontia vastaan, salassapitosäännöksen noudattamista on pidettävä perusteltuna.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
29 Ensinnäkin on todettava, että tullikoodeksin 187 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jossa säädetään mahdollisuudesta jälleentuoda ilman tuontitulleja jalostettuja tuotteita, jotka on alun perin viety tai jälleenviety sisäisen jalostusmenettelyn jälkeen, ei mitenkään edellytetä, että jälleentuojana olisi sisäisen jalostusmenettelyn luvanhaltija.
30 Saman artiklan toisen kohdan, jonka mukaan "lain mukaan kannettavien tuontitullien määrä on laskettava sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettavien sääntöjen mukaisesti", on tulkittava, kuten julkisasiamies toteaa perustellusti ratkaisuehdotuksensa 41 ja 42 kohdassa, viittaavan kaikkiin sisäisessä jalostusmenettelyssä sovellettaviin sääntöihin, myös hallinnollista yhteistyötä koskeviin. Tästä seuraa, että kyseisessä säännöksessä ei edellytetä, että jalostettujen tuotteiden jälleentuoja toimittaa itse kaikissa tilanteissa kaikki tarvittavat tiedot lain mukaan kannettavien tullien laskemiseksi.
31 Tätä tulkintaa tukee soveltamisasetuksen 611 artiklan 2 kohdan b alakohdan sanamuoto, jonka mukaan INF 1 -lomaketta käytetään luovutettaessa jalostettuja tuotteita vapaaseen liikkeeseen muussa tullitoimipaikassa kuin menettelyn päättävässä toimipaikassa ja jossa ei tehdä eroa sen perusteella, onko tavaranhaltija sisäisen jalostusmenettelyn luvanhaltija vai ei.
32 Tullikoodeksin 62 artikla ei ole esteenä tälle tulkinnalle. Kyseisessä säännöksessä tosin edellytetään, että tulli-ilmoituksessa annetaan kaikki tiedot, jotka tarvitaan tavaroille ilmoitettavaa tullimenettelyä koskevien säännösten soveltamiseksi. On siis lähtökohtaisesti tavaranhaltijan velvollisuus toimittaa kaikki tullin laskemiseksi tarvittavat tiedot, kun jalostetut tuotteet jälleentuodaan palautustavaroina. Kyseistä artiklaa on kuitenkin välttämättä sovellettava kaikkiin sisäistä jalostusta koskeviin säännöksiin ja siten myös hallinnollista yhteistyötä koskeviin säännöksiin.
33 On myös huomattava, että soveltamisasetuksen 2 artiklassa olevan yleisen säännöksen mukaan silloin, jos päätöstä pyytävä henkilö ei voi toimittaa kaikkia päätöksentekoon tarvittavia asiakirjoja ja tietoja, tulliviranomaisten on toimitettava saatavissaan olevat asiakirjat ja tiedot.
34 Näin ollen on katsottava, että pääasiassa kyseessä olevassa tilanteessa, jossa maahantuoja näyttää toteen, että tuodut tavarat ovat jalostettuja tuotteita, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää soveltamisasetuksen 848 artiklan mukaisesti, mutta ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja, tulliviranomaisten on noudatettava soveltamisasetuksen 611 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 613 artiklassa säädettyä hallinnollista yhteistyötä koskevaa menettelyä.
35 Tullikoodeksin 15 artikla ei estä tähän menettelyyn turvautumista. Kyseisessä säännöksessä nimittäin sallitaan tietojen luovuttaminen, "jos tulliviranomaiset voimassa olevien - - säännösten mukaan - - [ovat] siihen velvollisia taikka oikeutettuja". Juuri tästä voi olla kysymys silloin, kun valvovan toimipaikan on ilmoitettava ilmoituksen vastaanottavalle tullitoimipaikalle INF 1 -lomakkeella soveltamisasetuksen 613 artiklassa tarkoitettuja tietoja, etenkin jos sen on ilmoitettava ainoastaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.
36 Ennakkoratkaisukysymykseen on näin ollen vastattava, että tullikoodeksin 187 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että kun maahantuoja näyttää toteen, että tuodut tavarat ovat jalostettuja tuotteita, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää soveltamisasetuksen 848 artiklan mukaisesti, mutta ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja, ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten on noudatettava soveltamisasetuksen 611 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 613 artiklassa säädettyä hallinnollista yhteistyötä koskevaa menettelyä. Näiden viranomaisten on pyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
37 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 22.1.2002 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 187 artiklan toista kohtaa on tulkittava siten, että kun maahantuoja näyttää toteen, että tuodut tavarat ovat jalostettuja tuotteita, joihin voidaan soveltaa palautustavaroita koskevaa järjestelmää tietyistä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 soveltamista koskevista säännöksistä 2 päivänä heinäkuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 2454/93 848 artiklan mukaisesti, mutta ei kykene toimittamaan kaikkia lain mukaan kannettavien tullien laskemiseen tarvittavia tietoja, ilmoituksen vastaanottavien tulliviranomaisten on noudatettava asetuksen N:o 2454/93 611 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 613 artiklassa säädettyä hallinnollista yhteistyötä koskevaa menettelyä. Näiden viranomaisten on pyydettävä INF 1 -lomakkeella valvovaa toimipaikkaa ilmoittamaan lain mukaan kannettavien tullien määrä.