CELEX: 62006CJ0265
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Tavaroiden vapaa liikkuvuus
EY 28 ja EY 30 artikla
ETA-sopimuksen 11 ja 13 artikla
Tuonnin määrälliset rajoitukset
Vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet
Ajoneuvot
Värillisten kalvojen kiinnittäminen ikkunoihin

Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan sekä Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen (
EYVL 1994, L 1, s. 3
; jäljempänä ETA-sopimus) 11 ja 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on 11.3.2003 annetun asetuksen (Decreto-Lei) nro 40/2003 (Diário da República I, A-sarja, nro 59, 11.3.2003) 2 §:n 1 momentissa kieltänyt värillisten kalvojen kiinnittämisen ajoneuvojen ikkunoihin.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Yhteisön lainsäätäjä ei ole antanut lainsäädäntöä, joka koskisi ajoneuvojen ikkunoihin kiinnitettäviä värillisiä kalvoja.
Sitä vastoin on olemassa yhteisön lainsäädäntöä, joka koskee ajoneuvoihin alun perin eli ennen niiden käyttöönottoa asennettujen turvalasien hyväksyntää ja erityisesti lasien väriä. Tähän lainsäädäntöön kuuluu turvalaseista ja lasimateriaaleista moottoriajoneuvoissa ja niiden perävaunuissa 31.3.1992 annettu neuvoston direktiivi 92/22/ETY (
EYVL L 129, s. 11
), sellaisena kuin se on muutettuna 30.10.2001 annetulla komission direktiivillä 2001/92/EY (
EYVL L 291, s. 24
; jäljempänä direktiivi 92/22).
Direktiivin 2001/92 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa ja liitteessä II B viitataan Yhdistyneiden Kansakuntien Euroopan talouskomission sääntöön nro 43, jonka otsikkona on ”Yhdenmukaiset vaatimukset turvalasimateriaaleille ja niiden asentamiselle ajoneuvoihin” (E/ECE/324-E/ECE/TRANS/505/Rev.1/Add 42/Rev.2; jäljempänä sääntö nro 43).
Tämän säännön 4 artiklassa säädetään, että tuulilasien tavanomaisen valonläpäisevyyden on oltava vähintään 75 prosenttia. Kuljettajan etunäkökentässä olevien muiden turvalasien kuin tuulilasin osalta kyseisen läpäisevyyden on oltava vähintään 70 prosenttia. Kuljettajan takanäkökentässä olevien turvalasien valonläpäisevyys voi olla alle 70 prosenttia, jos ajoneuvossa on kaksi ulkoista taustapeiliä.
Kansallinen lainsäädäntö
Asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Värillisten kalvojen kiinnittäminen henkilöajoneuvojen ja tavarakuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen laseihin on kiellettyä lukuun ottamatta laissa säädettyjä tarroja ja tavarakuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen sivupintojen läpinäkymättömiä, heijastamattomia kalvoja.”
Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Komissio lähetti Portugalin tasavallalle 1.4.2004 virallisen huomautuksen, jossa se totesi, että kyseinen jäsenvaltio ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan, ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan sekä teknisiä standardeja ja määräyksiä koskevien tietojen toimittamisessa noudatettavasta menettelystä 22.6.1998 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 98/34/EY (
EYVL L 204, s. 37
) 8 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa kieltänyt värillisten kalvojen kiinnittämisen henkilöajoneuvojen ja tavarakuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen ikkunoihin lukuun ottamatta laissa säädettyjä tarroja ja tavarakuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen sivupintojen läpinäkymättömiä, heijastamattomia kalvoja ja koska se ei toimittanut kyseisen asetuksen tekstiä komissiolle, silloin kuin sitä oltiin laatimassa.
Portugalin tasavalta vastasi tähän viralliseen huomautukseen 28.6.2004 päivätyllä kirjeellä.
Koska tämä vastaus ei vakuuttanut komissiota, se lähetti Portugalin tasavallalle 22.12.2004 perustellun lausunnon, jossa se kehotti kyseistä jäsenvaltiota noudattamaan tätä lausuntoa kahden kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta.
Perusteltuun lausuntoon 22.7.2005 päivätyllä kirjeellään antamassaan vastauksessa Portugalin tasavalta ilmoitti, että se aikoo kumota säännöksen, jossa kielletään värillisten kalvojen kiinnittäminen ajoneuvojen ikkunoihin, eli asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentin.
Se myös ilmoitti komissiolle, että parhaillaan oltiin laatimassa ehdotusta lainsäädäntöön sisällytettävistä teknisistä määräyksistä, jotka koskevat värillisten kalvojen kiinnittämistä tällaisiin ikkunoihin. Direktiivin 98/34 nojalla komissiolle ilmoitettiin joulukuussa 2005 ehdotuksesta asetukseksi, jonka on tarkoitus sisältää nämä määräykset.
Tämän ilmoituksen perusteella komissio päätti luopua väitteestä, joka koski sitä, että asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentista ei ollut ilmoitettu kyseistä säännöstä laadittaessa.
Komissio piti sitä vastoin voimassa väitteen, joka koski sitä, että kyseinen säännös ei ollut yhteensoveltuva EY 28 ja EY 30 artiklan sekä ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan kanssa, ja nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen 16.6.2006.
Kanne
Asianosaisten lausumat
Komissio katsoo, että asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentilla, jolla kielletään kaikentyyppisten värillisten kalvojen kiinnittäminen ajoneuvojen tuulilasiin ja matkustajien istuinten kohdilla oleviin ikkunoihin valon suodattamiseksi, estetään käytännössä muussa jäsenvaltiossa tai ETA-sopimuksen sopimusvaltiossa laillisesti valmistettujen ja/tai kaupan pidettyjen värillisten kalvojen kaupan pitäminen Portugalissa EY 28 ja EY 30 sekä ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan vastaisesti.
Komission mukaan mahdolliset asianomaiset eli kauppiaat tai yksityiset oikeussubjektit eivät nimittäin osta tällaisia kalvoja, koska ne tietävät, että ne eivät voi kiinnittää niitä ajoneuvojen ikkunoihin.
Komissio huomauttaa, että direktiivin 92/22 nojalla sovellettavan säännön nro 43 mukaan tuulilasin tavanomaisen valonläpäisevyyden on oltava vähintään 75 prosenttia ja muiden lasien, jotka sijaitsevat kuljettajan etunäkökentässä sen kohdan etupuolella, jota komissio kutsuu nimityksellä B-pilari, tavanomaisen valonläpäisevyyden on vastaavasti oltava vähintään 70 prosenttia. Nämä lasit voivat siis olla värillisiä, jos ne täyttävät nämä vaatimukset.
Lisäksi komissio väittää, että B-pilarin takana sijaitsevien ikkunoiden osalta ei ole säädetty minkäänlaista vähimmäisarvoa tavanomaiselle valonläpäisevyydelle, jos näillä ikkunoilla ei ole olennaista merkitystä kuljettajan näkökyvyn kannalta. Tämä merkitsee käytännössä, että ajoneuvossa voi tämän pilarin takana olla värilliset lasit, joiden tavanomainen valonläpäisevyys on hyvin heikko, edellyttäen että ajoneuvossa on kaksi ulkoista taustapeiliä.
Komissio moittii siten Portugalin tasavaltaa siitä, että se on kieltänyt kaikentyyppisten värillisten kalvojen kiinnittämisen tuulilasiin ja matkustajien istuinten kohdilla oleviin ikkunoihin henkilöajoneuvoissa ja tavarakuljetuksiin tarkoitetuissa ajoneuvoissa silloinkin, kun nämä kalvot mahdollistavat sen, että tavanomainen valonläpäisevyys saavuttaa säännössä nro 43 säädetyt vähimmäisarvot.
Komissio väittää, että koska ei ole säännöksiä lainsäädännön yhdenmukaistamisesta yhteisön tasolla, jäsenvaltiot voivat alueellaan määrittää liikenneturvallisuuden osalta asianmukaiseksi katsomansa suojelun tason ja toteuttaa yleisen turvallisuuden suojelemiseen tähtääviä toimenpiteitä. Komissio arvioi kuitenkin, että Portugalin tasavalta ei ole esittänyt seikkoja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että jonkinlaisen värillisen kalvon käyttäminen riippumatta sen väristä ja ominaisuuksista, erityisesti valonläpäisykyvystä, vaarantaisi yleisen turvallisuuden ja/tai liikenneturvallisuuden. Riidanalainen säännös ei ole tarpeellinen eikä oikeassa suhteessa tavoiteltuihin päämääriin nähden.
Portugalin tasavalta ei kiistä kanteessa esitettyjä tosiseikkoja. Sen sijaan se esittää olevansa eri mieltä eräiden tosiseikkojen tulkinnasta, merkittävyydestä ja merkityksestä.
Portugalin tasavalta väittää ensiksikin, että komissiolla ei ollut syytä nostaa kannetta sitä vastaan, koska kyseinen jäsenvaltio oli oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana ilmoittanut, että se oli muuttamassa lainsäädäntöään komission esittämään suuntaan. Komissiolle ilmoitettu muutosehdotus merkitsee Portugalin tasavallan mukaan sitä, että kyseinen jäsenvaltio on poistanut asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa tarkoitetun kiellon.
Vaikka Portugalin tasavalta myöntää, että kyseisellä säännöksellä rajoitetaan tavaroiden vapaata liikkuvuutta, se väittää seuraavaksi, että tämä säännös on joka tapauksessa perusteltu liikenneturvallisuuteen ja yleiseen turvallisuuteen liittyvien tavoitteiden takia.
Portugalin tasavalta korostaa siten, että kiellolla pyritään mahdollistamaan se, että toimivaltaiset viranomaiset näkevät nopeasti ulkopuolelta ajoneuvojen sisälle ilman, että niitä on tarpeen pysäyttää, jotta voidaan ensiksikin tarkistaa turvavyön käyttöpakon noudattaminen ja toiseksi tunnistaa mahdolliset rikolliset pyrittäessä taistelemaan rikollisuutta vastaan.
Portugalin tasavalta katsoo lopuksi, ettei ole olemassa vähemmän rajoittavia keinoja, joilla voitaisiin taata sen asettamien liikenneturvallisuuteen ja yleiseen turvallisuuteen liittyvien tavoitteiden toteuttaminen. Se huomauttaa tältä osin, että kielto kiinnittää värillisiä kalvoja kulkuneuvojen ikkunoihin ei ole täydellinen vaan osittainen, sillä sitä ei sovelleta tavarakuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen sivupintoihin eikä muihin kulkuneuvoihin kuten aluksiin.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
On syytä huomauttaa, että kun kyse on EY 226 artiklan nojalla nostetusta kanteesta, arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan otettava huomioon tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia (ks. asia
C-423/00, komissio v. Belgia, tuomio 17.1.2002, Kok. 2002, s. I-593
, 14 kohta ja asia
C-254/05, komissio v. Belgia, tuomio 7.6.2007, Kok. 2007, s. I-4269
, 39 kohta).
Käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin selvää, että perustellussa lausunnossa asetetun kahden kuukauden määräajan päättyessä Portugalin tasavalta ei ollut kumonnut asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momenttia, jossa kielletään värillisten kalvojen kiinnittäminen ajoneuvojen ikkunoihin. Sillä seikalla, että kyseinen jäsenvaltio on sittemmin ilmoittanut säädösehdotuksesta, joka ei sisällä riidanalaista säännöstä, ei ole mitään vaikutusta säännöksen olemassaolon kannalta tältä osin merkityksellisenä ajankohtana.
Näin ollen on syytä tutkia, onko kyseinen säännös, sellaisena kuin se on esitetty tämän tuomion 6 kohdassa, yhteensopiva komission tarkoittamien yhteisön oikeuden säännösten ja Euroopan talousaluetta koskevien säännösten kanssa.
On todettava, että direktiivillä 92/22 ei säännellä ajoneuvojen ikkunoihin kiinnitettäviä värillisiä kalvoja vaan ainoastaan ajoneuvoihin alun perin asennettuja laseja eli värillisiä laseja.
Koska yhteisön lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momenttia on näin ollen tarkasteltava tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien EY:n perustamissopimuksen määräysten sekä ETA-sopimuksen vastaavien määräysten valossa.
Koska viimeksi mainitut määräykset ovat lähes samanlaiset kuin perustamissopimuksen määräykset, EY 28 ja EY 30 artiklan osalta seuraavaksi esitettäviä näkemyksiä on tulkittava siten, että ne soveltuvat ETA-sopimuksen vastaaviin määräyksiin eli kyseisen sopimuksen 11 ja 13 artiklaan.
– Tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevan rajoituksen olemassaolo
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kaikkia jäsenvaltioiden säädöksiä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti, on pidettävä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä, jotka ovat EY 28 artiklan vastaisia (ks. erityisesti asia
8/74, Dassonville, tuomio 11.7.1974, Kok. 1974, s. 837
, Kok. Ep. II, s. 349, 5 kohta; asia
C-420/01, komissio v. Italia, tuomio 19.6.2003, Kok. 2003, s. I-6445
, 25 kohta ja asia C-143/06, Ludwigs-Apotheke, tuomio 8.11.2007, 25 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Käsiteltävänä olevassa asiassa Portugalin tasavalta myöntää, että asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa säädetty kielto, joka koskee värillisten kalvojen kiinnittämistä ajoneuvojen tuulilasiin ja matkustajien istuinten kohdilla oleviin ikkunoihin, rajoittaa näiden tuotteiden kaupan pitämistä Portugalissa.
On nimittäin syytä todeta, että mahdollisilla asianomaisilla eli kauppiailla tai yksityisillä oikeussubjekteilla ei käytännössä ole minkäänlaista intressiä ostaa tällaisia kalvoja, koska ne tietävät, että ne eivät saa kiinnittää niitä ajoneuvojen tuulilasiin ja matkustajien istuinten kohdilla oleviin ikkunoihin.
Ainoa poikkeus asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuun kieltoon koskee värillisten kalvojen kiinnittämistä tavarankuljetuksiin tarkoitettujen ajoneuvojen sivupintoihin ja muihin kulkuneuvoihin.
Näin ollen riidanalainen säännös vaikuttaa lähes kaikkien muissa jäsenvaltioissa tai ETA-sopimuksen sopimusvaltioissa laillisesti valmistettujen ja kaupan pidettyjen värillisten kalvojen kaupan pitämiseen Portugalissa siinä tarkoituksessa, että ne kiinnitetään ajoneuvojen ikkunoihin.
Tästä seuraa, että asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa tarkoitettu kielto on EY 28 artiklan ja ETA-sopimuksen 11 artiklan määräyksissä tarkoitettu määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide. Tämä toimenpide on ristiriidassa kyseisiin määräyksiin perustuvien velvoitteiden kanssa, ellei sitä voida objektiivisesti perustella.
– Perusteltavuus
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide voidaan perustella vain jollakin EY 30 artiklassa mainitulla yleistä etua koskevalla syyllä tai jollakin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella (ks. erityisesti asia
120/78, Rewe-Zentral, tuomio 20.2.1979, Kok. 1979, s. 649
, Kok. Ep. IV, s. 403, 8 kohta, ns. Cassis de Dijon -tapaus) sillä edellytyksellä, että tämä toimenpide on molemmissa näistä tapauksista omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan tavoitteen toteutumisen ja että sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (asia
C-14/02, ATRAL, tuomio 8.5.2003, Kok. 2003, s. I-4431
, 64 kohta; asia
C-432/03, komissio v. Portugali, tuomio 10.11.2005, Kok. 2005, s. I-9665
, 42 kohta ja em. asia komissio v. Belgia, tuomio 7.6.2007, 33 kohta).
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa Portugalin tasavallan esittämät perustelut liittyvät yhtäältä rikollisuuden vastaiseen taisteluun yleistä turvallisuutta suojeltaessa ja toisaalta liikenneturvallisuuden alaan kuuluvaan turvavyön käyttöpakon noudattamisen valvontaan. Taistelu rikollisuutta vastaan ja liikenneturvallisuus voivat olla yleistä etua koskevia pakottavia syitä, joilla tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoittaminen voidaan perustella (ks. liikenneturvallisuuden osalta asia
C-54/05, komissio v. Suomi, tuomio 15.3.2007, Kok. 2007, s. I-2473
, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Jäsenvaltioiden on kuitenkin osoitettava, että niiden lainsäädäntö on omiaan takaamaan tällaisten tavoitteiden toteuttamisen ja että se on suhteellisuusperiaatteen mukainen (ks. tältä osin erityisesti asia C-297/05, komissio v. Alankomaat, tuomio 20.9.2007, 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Portugalin tasavalta on tältä osin esittänyt riidanalaisen toimenpiteen tueksi ainoastaan yhden seikan eli sen, että kyseisen toimenpiteen avulla voidaan välittömästi tarkastaa ajoneuvon sisätilat pelkällä ulkopuolelta tapahtuvalla havainnoinnilla.
Vaikka asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa tarkoitettu kielto tuntuukin helpottavan tällaista havainnointia ja olevan näin ollen soveltuva rikollisuuden vastaista taistelua ja liikenneturvallisuutta koskevien tavoitteiden saavuttamiseksi, ei vaikuta siltä, että se on tarpeen näiden tavoitteiden saavuttamiseksi ja että ei ole muita vähemmän rajoittavia keinoja niihin pääsemiseksi.
Kyseessä oleva silmämääräinen tarkastus on nimittäin vain yksi monista keinoista, jotka ovat toimivaltaisten viranomaisten käytössä taisteltaessa rikollisuutta ja turvavyön käyttöpakon rikkomista vastaan.
Riidanalaisen toimenpiteen väitettyä tarpeellisuutta ei ole osoitettu varsinkaan, kun Portugalin tasavalta myönsi istunnossa, että direktiivissä 92/22 säädetyissä rajoissa se sallii alueellaan sellaisten ajoneuvojen kaupan pitämisen, jotka on alun perin varustettu värillisillä laseilla. Nämä värilliset lasit voivat kyseessä olevien värillisten kalvojen tavoin kuitenkin estää kaikenlaiset ulkopuolelta tehtävät ajoneuvojen sisäosien silmämääräiset tarkastukset.
Sitä tilannetta lukuun ottamatta, että toimivaltaiset viranomaiset ovat niiden ajoneuvojen osalta, jotka on jo alun perin varustettu värillisillä laseilla, luopuneet rikollisuuden vastaisen taistelun ja liikenneturvallisuuden vahvistamisesta, on näin ollen todettava, että niillä on voitava olla käytössään muita menetelmiä rikollisten ja turvavyöpakon mahdollisten rikkojien tunnistamiseksi.
Lisäksi Portugalin tasavalta ei ole osoittanut, että kielto – sikäli kuin se koskee kaikkia värillisiä kalvoja – on tarpeen rikollisuuden vastaisen taistelun ja liikenneturvallisuuden vahvistamiseksi.
Kuten komissio istunnossa korosti, värillisiä kalvoja on laaja valikoima, joka ulottuu läpinäkyvistä kalvoista lähes läpinäkymättömiin kalvoihin. Tämä seikka, jota Portugalin tasavalta ei ole kiistänyt, merkitsee sitä, että ainakin tietyt kalvot eli ne, jotka ovat riittävän läpinäkyviä, mahdollistavat halutunlaisen ajoneuvojen sisätilojen silmämääräisen tarkastuksen.
Tästä seuraa, että tätä kieltoa on pidettävä liiallisena ja näin ollen suhteettomana tavoiteltuihin päämääriin nähden.
Edellä esitetyt näkemykset huomioon ottaen on todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan sekä ETA-sopimuksen 11 ja 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa kieltänyt värillisten kalvojen kiinnittämisen ajoneuvojen ikkunoihin.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Portugalin tasavallan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska viimeksi mainittu on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan sekä Euroopan talousalueesta 2.5.1992 tehdyn sopimuksen 11 ja 13 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on 11.3.2003 annetun asetuksen nro 40/2003 2 §:n 1 momentissa kieltänyt värillisten kalvojen kiinnittämisen ajoneuvojen ikkunoihin.

2)
Portugalin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: portugali.