CELEX: 62009CJ0075
Määrus (EMÜ) nr 2913/92
Ühenduse tolliseadustik
Artikli 221 lõiked 3 ja 4
Tollivõla tollivormistusjärgne sissenõudmine
Aegumine
Toiming, mille alusel võib algatada kriminaalmenetluse

Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik
(EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega
(EÜ) nr 2700/2000 (EÜT L 311, lk 17; ELT eriväljaanne 02/10, lk 239) (edaspidi „tolliseadustik”) artikli 221 lõigete 3 ja 4
tõlgendamist.
Nimetatud taotlus esitati äriühingu Agra Srl (edaspidi „Agra”) ja Agenzia Dogane
–
Ufficio delle Dogane di Alessandria (toll
–
Aleksandria tolliasutus, edaspidi „Ufficio delle Dogane”) vahelises kohtuvaidluses tollivõla tollivormistusjärgse sissenõudmise
üle.

Õiguslik raamistik

Liidu õigus
Komisjoni 4. juuni 2002. aasta määruse (EÜ) nr 954/2002, millega avatakse ajavahemikuks 1. juulist 2003 kuni 30. juunini 2004
KN‑i rubriiki 0202 kuuluva külmutatud veiseliha ja KN‑i rubriiki 0206 29 91 alla kuuluvate toodete tariifikvoot ning sätestatakse
selle haldamine (EÜT L 147, lk 8), artikli 9 lõige 4 sätestab:
„Liikmesriigid kontrollivad, et taotlejad poleks üksteisega seotud komisjoni [2. juuli 1993. aasta] määruse (EMÜ) nr 2454/93
[millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92, (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3)]
artikli 143 tähenduses, kui lõikes 2 viidatud importimise või eksportimise tõendamisel on kaks või enam taotlejat näidanud,
et neil on ühesugune postiaadress, või kui kaks või enam taotlejat on taotluse esitamise ajal registreeritud käibemaksukohustuslastena
ühel ja samal postiaadressil, või kui liikmesriikidel on tõsine alus kahtlustada, et taotlejad on omavahel seotud. Kui selle
tulemusel tehakse kindlaks, et taotlejad on seotud, siis lükatakse kõik kõnealused taotlused tagasi. [Mitteametlik tõlge.]
[…]”
Tolliseadustiku artikli 221 lõiked 3 ja 4 näevad ette:
„3.      Võlgnikule ei teatata tollimaksu summat pärast seda, kui tollivõla tekkimise kuupäevast on möödunud kolm aastat. See ajavahemik
katkestatakse artikli 243 kohase kaebuse esitamise hetkest kaebuse menetlemise ajaks.
4.      Kui tollivõlg on tekkinud sellise toimingu tagajärjel, mis selle tegemise ajal oleks võinud kaasa tuua kriminaalmenetluse,
võib kehtivate õigusaktidega ettenähtud tingimustel teatada võlgnikule summa pärast lõikes 3 nimetatud kolmeaastase ajavahemiku
lõppemist.”

Siseriiklik õigus
8. novembri 1990. aasta seadusandliku dekreedi nr 374 tolliasutuste ümberkorraldamise ning vaidlustus‑ ja kontrollimenetluste
muutmise kohta kauba vabasse ringlusse lubamise protseduure käsitlevate 24. juuli 1979. aasta direktiivi 79/695/EMÜ ja 17. detsembri
1981. aasta direktiivi 82/57/EMÜ ning ühenduse kauba ekspordiprotseduure käsitlevate 24. veebruari 1981. aasta direktiivi 81/177/EMÜ
ja 23. aprilli 1982. aasta direktiivi 82/347/EMÜ rakendamise raames (
GURI
nr 291, 14.12.1990), artikkel 11 on sõnastatud niiviisi:
„1.      Toll võib lõplikult kindlaks määratud maksu muuta ka siis, kui asjaomane kaup on vabastatud ja antud toimingu läbiviija vabasse
käsutusse või on juba tolliterritooriumilt välja viidud. Toll teeb muudatused omal algatusel või asjaomase toimingu läbiviija
taotlusel, kui viimane esitab sellekohase vaide kolme aasta jooksul kuupäevast, mil maks lõplikult kindaks määrati; selle
tähtaja möödumisel kaotab toimingu läbiviija taotluse esitamise õiguse.
[…]
5.      Kui kas tolli omal algatusel või ühe poole taotlusel toimuva muutmismenetluse käigus ilmneb, et maksu kindlaksmääramise aluseks
olevates andmetes on ebatäpsusi, nendes esineb väljajätte või vigu, siis teeb toll vastavad parandused ja teatab asjaomasele
toimingu läbiviijale sellekohase otsuse. Kui parandus tehakse tolli omal algatusel toimunud muutmismenetluse tulemusel, peab
otsuse teatavaks tegema kolme aasta jooksul kuupäevast, mil maks lõplikult kindlaks määrati; selle tähtaja möödumisel lõpeb
õigus teha parandusi.
[…]”
Vabariigi presidendi 23. jaanuari 1973. aasta dekreedi nr 43 tolli käsitlevaid õigusnorme sisaldava konsolideeritud teksti
vastuvõtmise kohta (
GURI
nr 80, 28.3.1973, edaspidi „TULD”) artikkel 84 näeb ette:
„1.      Riigi õigus nõuda sisse tollimaks aegub viieaastase tähtaja möödumisel.
[…]
3.      Kui tollimaksu täieliku või osalise tasumata jätmise on põhjustanud õigusrikkumine, hakkab aegumistähtaeg kulgema alates kuupäevast,
mil kriminaalmenetluse tulemusel tehtud otsus või kohtuotsus muutub lõplikuks.
[…]”
29. detsembri 1990. aasta seaduse nr°428 Itaalia Vabariigi kuulumisest Euroopa ühendustesse tulenevate kohustuste täitmist
käsitlevate sätete kohta (
GURI
nr 10, 12.1.1991) artikkel 29 vähendas TULD‑i artiklis 84 ette nähtud aegumistähtaega kolme aastani.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Agra importis külmutatud kondita veiseliha (kuulub KN‑i rubriiki 0202 30 90 90) määrusega nr 954/2002 ettenähtud aastakvoodi
(II alamkvoot) raames.
Impordisertifikaadi saamiseks esitas ta imporditaotluse, milles ta kinnitas, et vastab nimetatud määruse artiklis 9 ette nähtud
tingimustele. Nende tingimuste hulgas oli ka nõue seoste puudumise kohta enne 14. juunit 2002 sarnase taotluse esitanud teiste
liikmesriikide äriühingutega.
Agras 12. veebruaril 2007 läbi viidud kontrolli käigus tuvastas Guardia di Finanza di Milano nende nõuetega seotud rikkumised.
Selle kontrolli tulemusel koostati protokoll, mille põhjal alustati esiteks kriminaalmenetlust.
Teiseks väljastas Ufficio delle Dogane samale protokollile tuginedes 28. veebruaril 2008 Agra esitatud tollideklaratsioonide
parandusotsuse, milles nõuti tollimaksu ja käibemaksu tasumist kokku 141 125,49 euro suuruses põhisummas koos sellele lisanduvate
intressidega summas 47 298,45 eurot.
See parandusotsus edastati Agrale 11. märtsil 2008.
Agra vaidlustas nimetatud otsuse Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria’s (Aleksandria maksukohus), viidates sellele,
et õigus tollideklaratsioonis parandusi teha on aegunud. Agra väitel kehtis selle õiguse suhtes kolmeaastane aegumistähtaeg,
mis hakkas kulgema tollideklaratsioonide esitamisest. Samas arvestades, et vaidlusalused deklaratsioonid esitati 13. augustil,
18. septembril ja 23. oktoobril 2002, tuleb lugeda, et neile vastavad aegumistähtajad lõppesid vastavalt 13. augustil, 18. septembril
ja 23. oktoobril 2005.
Ufficio delle Dogane viitab omakorda „aegumise peatumisele ja aegumise katkemisele”, mis on ette nähtud tolliseadustiku artiklis 221,
ning iseäranis selle artikli lõikes 4, mille kohaselt võib tollivõla täpse summa teatada ka pärast kolmeaastase ajavahemiku
lõppemist, kui toll ei ole saanud tollimaksu täpset summat kindlaks määrata toimingute tõttu, mis võiksid kaasa tuua kriminaalmenetluse.
Ufficio delle Dogane väitel tuleb seda sätet tõlgendada koos TULD‑i artikliga 84, mille kohaselt juhul, kui tollimaksu täieliku
või osalise tasumata jätmise on põhjustanud õigusrikkumine, hakkab aegumistähtaeg kulgema alates kuupäevast, mil kriminaalmenetluse
tulemusel tehtud otsus või kohtuotsus muutub lõplikuks.
Neil asjaoludel otsustas Commissione Tributaria Provinciale di Alessandria menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise
eelotsuse küsimuse:
„Kui võtta arvesse [8. novembri 1990. aasta seadusandliku dekreedi nr 374] artiklit 11, koostoimes [tolliseadustiku] artikli 221
lõigetega 3 ja 4, ning [TULD‑i] artikli 84 lõiget 3, siis kas [Ufficio] delle Dogane õigus kindlaksmääratud maksusummat muuta
aegub ja/või lõpeb siis, kui on möödunud kolm aastat tollideklaratsiooni esitamise kuupäevast, või katkeb ja/või peatub selle
tähtaja kulgemine kriminaalmenetluse ajaks, mida on alustatud kõnealuse tollimaksu summa kindlaksmääramisega seotud õigusrikkumise
tõttu?”

Eelotsuse küsimus

Euroopa Kohtule esitatud märkused
Käesolevas menetluses on kirjalikud märkused esitanud Agra, Itaalia, Tšehhi ja Kreeka valitsus ning Euroopa Komisjon.
Agra soovitab Euroopa Kohtul kas asuda seisukohale, et tolliseadustiku artikli 221 lõike 4 kohaldamise tingimuseks on, et
kolmeaastase aegumistähtaja jooksul ilmneb vähemalt mingi menetlusõiguslik asjaolu, või siis sedastada, et viidatud sätte
kohaldamise tingimused määratletakse siseriiklikus õiguskorras.
Agra väitel on toll haldusmenetluses kahtlemata pädev tuvastama sellise asjaolu esinemist, mis võiks kaasa tuua kriminaalmenetluse.
Sellegipoolest sunnivad õiguskindluse nõuded tolli tegutsema kolmeaastase aegumistähtaja piires.
Sellega seoses viitab Agra Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) poolt TULD‑i artiklile 84 ja tolliseadustiku artiklile 221
antud tõlgendusele, mille kohaselt peab tolli akt selleks, et kõnealuse kolmeaastase aegumistähtaja kulgemist katkestada,
olema tehtud selle tähtaja jooksul.
Kreeka valitsus leiab sisuliselt, et aegumistähtaja kulgemine peatub, kui tuvastatud tollieeskirjade rikkumise suhtes võib
alustada kriminaalmenetlust ning kui see õigusrikkumine on lõppastmes takistanud tollil täpset maksusummat kindlaks määrata.
Kreeka valitsus teeb seetõttu ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele nii, et tähtaeg ei aegu tolliseadustiku artikli 221
lõike 3 alusel, kui tollivõlg on tekkinud asjaolu tõttu, mille suhtes võib alustada kriminaalmenetlust.
Itaalia ja Tšehhi valitsus ning komisjon leiavad sisuliselt, et tolliseadustiku artikli 221 lõikega 4 ei ole vastuolus selline
regulatsioon nagu põhikohtuasjas vaidluse all olev, ning et tolliseadustiku kõnealune säte viitab siseriiklikule regulatsioonile
kõikide küsimuste osas, mis on seotud kriminaalõiguslikult karistatava teo tagajärjel tekkinud tollivõla aegumisega.
Komisjon märgib sellega seoses, et nimetatud säte ei näe ette ei aegumistähtaega ega sellise tähtaja peatumise või katkemise
aluseid. Eelkõige ei näe see säte ette aegumise peatumist võimaliku kaebemenetluse korral, erinevalt sama artikli lõikes 3
ette nähtust.
Sellegipoolest ei ole Tšehhi valitsuse ja komisjoni väitel liikmesriigi seadusandjal täielikku vabadust. Esiteks peab liikmesriikide
regulatsioon vastama võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetele. Teiseks peab aegumistähtaja kulgemise piirang olema põhjendatud
üldise huvi seisukohalt, see peab olema vajalik ning see peab olema proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus sobib kõige paremini hindama seda, kas põhikohtuasjas vaidluse all olev regulatsioon on nimetatud
põhimõtetega kooskõlas.

Euroopa Kohtu vastus
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtul ei ole EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames õigust otsustada
siseriikliku õigusakti sätete liidu õigusele vastavuse üle. Samas on Euroopa Kohus pädev andma eelotsuse küsimuse esitanud
kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mille alusel siseriiklikul kohtul on võimalik vastavuse üle
otsustada (23. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑414/02: Spedition Ulustrans, EKL 2004, lk I‑8633, punkt 23, ja viidatud
kohtupraktika).
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et selle taotluse esitanud kohus soovib teada, kas liidu õigusega on kooskõlas sätted, mis näevad
ette, et kui tollimaksu tasumata jätmise põhjus on kriminaalõigusrikkumine, hakkab aegumistähtaeg kulgema ajast, mil kriminaalmenetluse
tulemusel tehtud otsus või kohtuotsus muutub lõplikuks.
Sellest vaatenurgast lähtudes tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas tolliseadustiku
artikli 221 lõigetega 3 ja 4 on vastuolus selline liikmesriigi regulatsioon nagu põhikohtuasjas vaidluse all olev, mille kohaselt
juhul, kui tollimaksu tasumata jätmise põhjus on kriminaalõigusrikkumine, hakkab aegumistähtaeg kulgema ajast, mil kriminaalmenetluse
tulemusel tehtud otsus või kohtuotsus muutub lõplikuks.
Kõigepealt tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kehtestab tolliseadustiku artikli 221 lõike 3 esimene
lause aegumissätte, mille kohaselt ekspordi- või imporditollimaksu summat ei teatata pärast seda, kui tollivõla tekkimise
kuupäevast on möödunud kolm aastat (vt selle kohta (23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑201/04: Molenbergnatie, EKL 2006,
lk I‑2049, punkt 39, ning 16. juuli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑124/08 ja C‑125/08: Snauwaert jt, kohtulahendite
kogumikus veel avaldamata, punkt 28).
Tolliseadustiku artikli 221 lõike 3 teine lause näeb ette, et aegumisetähtaja kulgemine peatub kõnealuse seadustiku artikli 243
kohase kaebuse esitamise hetkest kaebuse menetlemise ajaks.
Erandina käesoleva kohtuotsuse punktis 29 nimetatud aegumissättest näeb tolliseadustiku artikli 221 lõige 4 ette, et kui tollil
ei ole võimalik määrata seaduse alusel tasumisele kuuluva tollimaksu täpset summat sellise toimingu tagajärjel, mille alusel
võib algatada kriminaalmenetluse, võib tollivõlast teatada ka pärast kõnealuse tähtaja möödumist, kui kehtivad seadused seda
lubavad (vt eespool viidatud kohtuotsus Snauwaer jt, punkt 29).
Selles osas tuleb esiteks tõdeda, et tolliseadustiku artikli 221 lõige 4 ei näe ette mingit aegumistähtaega ega ka selle tähtaja
kulgemise peatumise või katkemise aluseid. Täpsemalt, erinevalt sama artikli lõikest 3 ei näe selle artikli lõige 4 ette aegumise
peatumist võimaliku kaebemenetluse ajaks.
Teiseks tuleb märkida, et piirdudes „kehtivate õigusaktidega ettenähtud tingimuste[…]” mainimisega, viitab tolliseadustiku
artikli 221 lõige 4 tollivõla aegumise korra osas liikmesriigi õigusele, juhul kui tollivõlg on tekkinud sellise toimingu
tagajärjel, mille alusel selle toimepanemise ajal oleks võinud alustada kriminaalmenetlust.
Seetõttu, kuna liidu tollieeskirjad ei sisalda sellekohaseid sätteid, siis peavad liikmesriigid ise kehtestama niisuguste
tollivõlgade aegumise korra, mille summa on jäänud kindlaks määramata kriminaalõiguslikult karistatava teo tagajärjel (vt
analoogia alusel 16. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑91/02: Hannl‑Hofstetter, EKL 2003, lk I‑12077, punktid 18–20,
ja eespool viidatud kohtuotsus Molenbergnatie, punkt 53).
Kõiki eelnenud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et tolliseadustiku artikli 221 lõikeid 3 ja 4 tuleb
tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi regulatsioon, mille kohaselt juhul, kui tollimaksu tasumata jätmise
põhjus on kriminaalõigusrikkumine, hakkab aegumistähtaeg kulgema ajast, mil kriminaalmenetluse tulemusel tehtud otsus või
kohtuotsus muutub lõplikuks.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik, muudetud Euroopa
Parlamendi ja nõukogu 16. novembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 2700/2000, artikli 221 lõikeid 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii,
et nendega ei ole vastuolus liikmesriigi regulatsioon, mille kohaselt juhul, kui tollimaksu tasumata jätmise põhjus on kriminaalõigusrikkumine,
hakkab aegumistähtaeg kulgema ajast, mil kriminaalmenetluse tulemusel tehtud otsus või kohtuotsus muutub lõplikuks.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.