CELEX: 62008CJ0058
Regula (EK) Nr. 717/2007
Viesabonēšana publiskajos mobilo telefonsakaru tīklos Kopienā
Spēkā esamība
Juridiskais pamats
EKL 95. pants
Samērīguma un subsidiaritātes principi

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 27. jūnija Regulas (EK) Nr. 717/2007
par viesabonēšanu publiskajos mobilo telefonsakaru tīklos Kopienā un grozījumiem Direktīvā 2002/21/EK (OV L 171, 32. lpp.)
spēkā esamību.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībās starp
Vodafone Ltd
,
Telefónica O2 Europe plc
,
T‑Mobile International AG
, kā arī
Orange Personal Communications Services Ltd
– publisko mobilo telefonsakaru tīklu operatoriem, kuri darbojas Apvienotajā Karalistē, Eiropas Savienībā un citos starptautiskos
tirgos, – un
Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
(uzņēmējdarbības, uzņēmumu un normatīvo reformu valsts sekretārs) par Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes
pieņemtajiem Regulas Nr. 717/2007 piemērošanas noteikumiem.

Atbilstošās tiesību normas

Reglamentējošie noteikumi attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem
2002. gadā Kopienu likumdevējs, pamatodamies uz EKL 95. pantu, pieņēma reglamentējošos noteikumus attiecībā uz elektronisko
komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (turpmāk tekstā – “reglamentējošie noteikumi”), lai visiem pārraides tīkliem un ar tiem
saistītajiem pakalpojumiem piemērotu vienus reglamentējošos noteikumus, kuru starpā papildus speciālajām direktīvām it īpaši
ietilpst Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 7. marta Direktīva 2002/21/EK par kopējiem reglamentējošiem noteikumiem
attiecībā uz elektronisko komunikāciju tīkliem un pakalpojumiem (pamatdirektīva) (OV L 108, 33. lpp.). Ar šo regulējumu tiek
izveidots mehānisms, kas valstu regulējošajām iestādēm (turpmāk tekstā – “VRI”) gadījumos, kad attiecīgajā tirgū nav faktiskas
konkurences, ļauj
ex ante
paredzēt regulējošus pienākumus elektronisko sakaru nozares uzņēmumiem, kuri, veicot attiecīgā tirgus analīzi, tikuši atzīti
par ietekmīgiem tirgū.

Lēmums 2002/627/EK
Ar Komisijas 2002. gada 29. jūlija Lēmumu 2002/627/EK, ar ko izveido elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu Eiropas reglamentējošo
iestāžu grupu (OV L 200, 38. lpp.), tika izveidota elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu VRI konsultējošā grupa. Šīs grupas
(turpmāk tekstā – “ERIG”) uzdevums atbilstoši minētā lēmuma 3. panta 1. punktam tostarp ir konsultēt Eiropas Kopienu Komisiju
un palīdzēt tai elektronisko sakaru tīklu un pakalpojumu iekšējā tirgus konsolidācijā.

Regula Nr. 717/2007
Pēc publiskas konsultēšanās ar ieinteresētajām personām Komisija 2006. gada 12. jūlijā prezentēja politikas izvēles ietekmes
novērtējumu attiecībā uz Komisijas priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par viesabonēšanu publiskajos mobilo
sakaru tīklos Kopienā (SEC(2006) 925, turpmāk tekstā – “ietekmes novērtējums”). Šis novērtējums bija pamatā Priekšlikumam
Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par viesabonēšanu publiskajos mobilo telefonsakaru tīklos Kopienā un grozījumiem Direktīvā 2002/21
(COM(2006) 382, galīgā redakcija; turpmāk tekstā – “priekšlikums regulai”), kas tika iesniegts tajā pašā dienā un kā rezultātā
tika pieņemta Regula Nr. 717/2007, pamatojoties uz EKL 95. pantu.
Šajā regulā sauszemes mobilo telefonsakaru operatoriem ir paredzēti maksimālie cenas ierobežojumi par viesabonēšanas pakalpojumu
sniegšanu balss zvaniem starp dalībvalstīm mazumtirdzniecības un vairumtirdzniecības līmenī (turpmāk tekstā – “viesabonēšanas
pakalpojumi Kopienā”).
Viesabonēšanas pakalpojumu darbība
Viesabonēšanas pakalpojumu darbību, it īpaši saistībā ar Regulas Nr. 717/2007 2. pantā ietvertajām definīcijām, var aprakstīt
šādi.
Mobilo telefonsakaru operatoru piedāvāto viesabonēšanas pakalpojumu būtība ir piedāvāt pakalpojumu sniegšanas turpināšanos
tādiem klientiem, kuri apmeklē ārvalstis, ļaujot saņemt vai veikt zvanus citu dalībvalstu tīklos.
Lai varētu sniegt viesabonēšanas pakalpojumus, vietējā sakaru tīkla operators noslēdz īpašus vairumtirdzniecības līgumus ar
citu dalībvalstu sakaru tīklu operatoriem. Tās dalībvalsts, kuru apmeklē vietējā sakaru tīkla abonents, sakaru tīkla operators,
ar kuru vietējā sakaru tīkla operators ir noslēdzis minēto līgumu, sniedz savienojumu abonentam. Apmeklētā sakaru tīkla un
vietējā sakaru tīkla sniegtais pakalpojums veido “viesabonēšanas vairumtirdzniecības pakalpojumu”.
Vietējais pakalpojumu sniedzējs ir uzņēmums, kas viesabonentam sniedz sauszemes publiskos mobilo telefonsakaru pakalpojumus
vai nu savā tīklā, vai kā mobilo telefonsakaru virtuālā tīkla operators vai kā mobilo balss telefonsakaru pakalpojumu tālākpārdevējs.
Šāda pakalpojumu sniedzēja viesabonentiem sniegtie pakalpojumi ir “viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumi”.
Viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumi ir daļa no vienošanās vai līguma par mobilajiem telefonsakariem, kuru noslēdzis
abonents ar vietējo pakalpojumu sniedzēju un par kuriem maksa tiek noteikta kā par šajā vienošanās vai līgumā paredzētajiem
pakalpojumiem. Tādēļ viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumu nosacījumi ir atkarīgi no noslēgtās vienošanās vai līguma
noteikumiem, kā arī no iespējamajām saistībām, kuras vietējam pakalpojumu sniedzējam ir uzlikusi VRI, kuras pakļautībā tas
atrodas.
Regulas Nr. 717/2007 saturs
Attiecībā uz cenām par viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumiem, kuras jāmaksā publisko mobilo telefonsakaru tīklu
lietotājiem, Regulas Nr. 717/2007 preambulas pirmajā apsvērumā ir noteikts, ka “augstās cenas [..] ir izraisījušas [VRI],
patērētāju un Kopienas iestāžu bažas. Pārmērīgi augstas mazumtirdzniecības cenas izraisa gan augstie vairumtirdzniecības tarifi,
kurus uzliek ārzemju sakaru tīklu operatori, gan daudzos gadījumos augstais mazumtirdzniecības uzcenojums, kuru uzliek klienta
paša sakaru tīkla operators. Vairumtirdzniecības tarifu pazeminājumi bieži nenonāk līdz mazumtirdzniecības klientam. Lai gan
daži operatori nesen ir ieviesuši tarifu plānus, kas klientiem piedāvā izdevīgākus nosacījumus un zemākas cenas, fakti joprojām
liecina, ka izmaksu un cenu attiecība nav tāda, kas būtu dominējošā pilnīgas konkurences apstākļos”.
No Regulas Nr. 717/2007 ceturtā apsvēruma izriet, ka šī regula attiecībā uz Kopienas mēroga viesabonēšanu papildina reglamentējošos
noteikumus, kuros VRI nav paredzēti pietiekami mehānismi, lai tās efektīvi un izlēmīgi rīkotos attiecībā uz viesabonēšanas
tarifu noteikšanu Kopienā.
Pēdējā minētā sakarā šīs regulas sestajā apsvērumā ir precizēts, ka:
“[..] darbs, ko [VRI] (gan individuāli, gan grupā [ERIG]) uzņēmušās, analizējot starptautiska mēroga viesabonēšanas vairumtirdzniecības
valsts tirgus, ir parādījis, ka [VRI] vēl nav bijis iespējams efektīvi vērsties pret Kopienas mēroga viesabonēšanas vairumtirdzniecības
augstajiem tarifiem, jo ir grūti noteikt uzņēmumus ar būtisku ietekmi tirgū, ņemot vērā starptautiskās viesabonēšanas īpašos
apstākļus, tajā skaitā tās pārrobežu raksturu.”
Saskaņā ar Regulas Nr. 717/2007 astoto un devīto apsvērumu:
“(8)      Turklāt [VRI], kuras ir atbildīgas par to teritorijā dzīvojošo mobilo sakaru lietotāju interešu aizsardzību un veicināšanu,
nespēj kontrolēt citā dalībvalstī esošu sakaru tīklu viesoperatoru rīcību, no kā šie klienti ir atkarīgi, izmantojot starptautiskās
viesabonēšanas pakalpojumus. Šis šķērslis mazinātu arī to dalībvalstu piemēroto pasākumu efektivitāti, kas balstīti uz atlikušo
kompetenci pieņemt patērētāju aizsardzības noteikumus.
(9)      Tādējādi dalībvalstīm jāveic pasākumi, lai risinātu jautājumu par starptautiskās viesabonēšanas tarifu līmeni, bet mehānisms,
saskaņā ar kuru [VRI] tika uzticēta
ex ante
regulējošās intervences funkcija, kas noteikta ar [..] reglamentējošiem noteikumiem [..], nav izrādījies pietiekams, lai
šīm iestādēm ļautu izšķiroši rīkoties klientu interesēs šajā specifiskajā nozarē.”
No minētās regulas divpadsmitā un trīspadsmitā apsvēruma izriet, ka regulā ir ņemtas vērā viesabonēšanas tirgu specifiskās
īpašības, kas pamato ārkārtas pasākumus, kuri pārsniedz reglamentējošajos noteikumos paredzētos mehānismus.
Attiecībā uz Regulas Nr. 717/2007 mērķiem tās četrpadsmitajā apsvērumā ir noteikts, ka “regulējošās saistības būtu jāpiemēro
gan mazumtirdzniecības, gan vairumtirdzniecības līmenī, lai aizsargātu viesabonēšanas klientu intereses, jo pieredze liecina,
ka Kopienas mēroga viesabonēšanas pakalpojumu vairumtirdzniecības tarifu samazināšana var neatspoguļoties viesabonēšanas mazumtirdzniecības
cenu samazinājumā, ja nav to veicinošu faktoru. Savukārt rīcība, kas vērsta uz mazumtirdzniecības cenu līmeņa samazināšanu,
nevēršoties pret vairumtirdzniecības izmaksām, kas saistītas ar šo pakalpojumu nodrošināšanu, varētu izraisīt risku izjaukt
Kopienas mēroga viesabonēšanas tirgus pienācīgu funkcionēšanu”.
Atbilstoši minētās regulas sešpadsmitajam apsvērumam regulā ir paredzēta “kopēja pieeja, lai nodrošinātu, ka sauszemes publisko
mobilo telefonsakaru tīklu lietotājiem, ceļojot Kopienas teritorijā, nebūtu jāmaksā pārmērīgas cenas par Kopienas mēroga viesabonēšanas
pakalpojumiem, veicot vai saņemot balss zvanus [..]. Ņemot vērā apskatāmo pakalpojumu pārrobežu raksturu, šī kopējā pieeja
ir nepieciešama, lai mobilo sakaru operatori var darboties atbilstīgi vienotam saskaņotam tiesiskajam regulējumam, kas balstīts
uz objektīvi noteiktiem kritērijiem”.
Regulā Nr. 717/2007 paredzētajai regulatīvajai pieejai, kā tas paredzēts tās deviņpadsmitajā apsvērumā, “būtu jānodrošina,
ka Kopienas mēroga viesabonēšanas mazumtirdzniecības cenās pieņemamāk nekā līdz šim atspoguļotos attiecīgās izmaksas, kas
saistītas ar pakalpojuma sniegšanu”.
Šajā sakarā atbilstoši minētās regulas trīsdesmit astotajam apsvērumam, ņemot vērā to, ka šos mērķus “nevar drošā, saskaņotā,
savlaicīgā veidā pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, un to, ka tādēļ minētos mērķus var labāk sasniegt Kopienas
līmenī, Kopiena var pieņemt pasākumus saskaņā ar [EK] Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu”.
Par Regulas Nr. 717/2007 priekšmetu tās 1. panta 1. punktā ir noteikts šādi:
“Ar šo regulu ievieš kopēju pieeju, [..] tādējādi veicinot iekšējā tirgus vienmērīgu darbību, vienlaikus nodrošinot augsta
līmeņa patērētāju aizsardzību, saglabājot konkurenci mobilo sakaru operatoru starpā un stimulus jauninājumu veikšanai un patērētāju
izvēlei. [..]”
Atbilstoši Regulas Nr. 717/2007 2. panta 2. punkta a) apakšpunktam par “Eiropas tarifu” ir uzskatāms “jebkurš tarifs, kas
nepārsniedz maksimālo cenu, kura paredzēta 4. pantā, un ko vietējais mobilo sakaru operators var noteikt par regulēto viesabonēšanas
zvanu nodrošināšanu saskaņā ar minēto pantu”.
Minētās regulas 3. panta 1. punktā ir noteikts maksimālais vidējais vairumtirdzniecības tarifs, ko apmeklētā sakaru tīkla
operators var piemērot viesabonenta vietējā sakaru tīkla operatoram par regulēta viesabonēšanas zvana nodrošināšanu, kurš
uzsākts šajā apmeklētajā tīklā. Šis tarifs, kurā ietilpst savienojuma uzsākšanas, tranzīta un savienojuma pabeigšanas izmaksas,
sākotnēji tiek noteikts EUR 0,30 par minūti, pēc tam, sākot no 2008. gada 30. augusta, – EUR 0,28 par minūti un kopš 2009. gada
30. augusta – EUR 0,26 par minūti.
Attiecībā uz mazumtirdzniecības cenām Regulas Nr. 717/2007 4. panta 1. un 2. punktā vietējie sakaru operatori to viesabonentiem
par regulēta viesabonēšanas zvana nodrošināšanu drīkst piemērot Eiropas tarifu, kas nepārsniedz EUR 0,49 par minūti par jebkuru
veikto zvanu un EUR 0,24 par minūti par jebkuru saņemto zvanu. Maksimālo cenu samazina līdz EUR 0,46 un EUR 0,43 par veiktajiem
zvaniem un EUR 0,22 un EUR 0,19 par saņemtajiem zvaniem attiecīgi no 2008. gada 30. augusta un 2009. gada 30. augusta. Atbilstoši
minētā panta 3. punktam visiem pašreizējiem viesabonentiem līdz 2007. gada 30. jūlijam ir jādod iespēja izvēlēties šo tarifu
vai jebkuru citu viesabonēšanas tarifu un divu mēnešu laikā jāpaziņo šī izvēle vietējam mobilo sakaru operatoram.
Minētās regulas 6. pantā vietējo sakaru tīklu operatoriem ir paredzēti informēšanas un pārskatāmības pienākumi attiecībā uz
mazumtirdzniecības cenām, ko tie piemēro visiem saviem viesabonentiem.
Saistība starp Regulu Nr. 717/2007 un reglamentējošajiem noteikumiem ir regulēta šīs regulas 1. panta 3. punktā un 10. pantā.
1. panta 3. punkts ir šāds:
“Šī regula ir īpašs pasākums pamatdirektīvas 1. panta 5. punkta nozīmē.”
Atbilstoši Regulas Nr. 717/2007 10. pantam:
“Direktīvas 2002/21/EK (pamatdirektīva) 1. pantam pievieno šādu punktu:
“5.      Šī direktīva un īpašās direktīvas neskar nevienu īpašu pasākumu, kas pieņemts starptautiskās viesabonēšanas regulēšanai mobilajos
telefonsakaru tīklos Kopienā.””
Turklāt Regulas Nr. 717/2007 11. panta 1. punktā ir paredzēts, ka Komisija pārskata šīs regulas darbību un ziņo Eiropas Parlamentam
un Eiropas Savienības Padomei ne vēlāk kā 2008. gada 30. decembrī. Atbilstoši tās 13. pantam šī regula zaudē spēku 2010. gada
30. jūnijā.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
Prasītājas pamata lietā ir cēlušas prasību
High Court of Justice
(
England & Wales
),
Queen’s Bench Division
(
Administrative Court
) par 2007. gada noteikumiem par mobilo sakaru viesabonēšanu (
Mobile Roaming Regulations 2007)
, ar ko atsevišķu Regulas Nr. 717/2007 normu iedarbība tiek attiecināta uz Apvienoto Karalisti. Pamatā tās apstrīd šīs regulas
spēkā esamību trīs apsvērumu dēļ, proti, minētās regulas juridiskā pamata nepiemērotību, kā arī samērīguma un subsidiaritātes
principu pārkāpumus šīs regulas ietvaros.
Atbildētāja pamata lietā,
Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform
, uzskata, ka prasītāju pamata lietā un
GSM Association
izvirzītie argumenti ir nepieņemami un ka strīds par regulas spēkā esamību nav pamatots.
Iesniedzējtiesa pieņēma prasītāju pamata lietā celto prasību un nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus
jautājumus:
“1)      Vai Regula (EK) Nr. 717/2007 ir pilnīgi vai daļēji spēkā neesoša tādēļ, ka EKL 95. pants nav atbilstošs juridiskais pamats?
2)      Vai Regulas (EK) Nr. 717/2007 4. pants (kopā ar 2. panta [2. punkta] a) apakšpunktu un 6. panta 3. punktu tiktāl, ciktāl tie
attiecas uz Eiropas tarifu un ar to saistītajiem pienākumiem) ir spēkā neesošs tādēļ, ka viesabonēšanas [pakalpojumu] mazumtirdzniecības
cenas maksimālā apmēra noteikšana neatbilst samērīguma un/vai subsidiaritātes principam?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
Pastāvīgajā judikatūrā ir ticis atzīts, ka EKL 95. panta 1. punktā paredzēto pasākumu mērķim ir jābūt iekšējā tirgus izveides
un darbības nosacījumu uzlabošanai (2002. gada 10. decembra spriedums lietā C‑491/01
British American Tobacco (Investments)
un
Imperial Tobacco
,
Recueil
, I‑11453. lpp., 60. punkts, kā arī 2006. gada 2. maija spriedums lietā C‑217/04 Apvienotā Karaliste/Parlaments un Padome,
Krājums, I‑3771. lpp., 42. punkts). Lai arī vienkārša valstu tiesisko regulējumu atšķirību un abstrakta apdraudējuma pamatbrīvībām
vai abstrakta konkurences izkropļojumu konstatācija nav pietiekams pamats EKL 95. panta kā juridiskā pamata izvēlei, Kopienu
likumdevējs to var izvēlēties īpaši gadījumos, kad pastāv tādas atšķirības valstu tiesisko regulējumu starpā, kuras var kavēt
pamatbrīvību īstenošanu un tādējādi tiešā veidā ietekmēt iekšējā tirgus darbību (2006. gada 12. decembra spriedums lietā C‑380/03
Vācija/Parlaments un Padome, Krājums, I‑11573. lpp., 37. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra) vai radīt būtiskus konkurences
izkropļojumus (2000. gada 5. oktobra spriedums lietā C‑376/98 Vācija/Parlaments un Padome,
Recueil
, I‑8419. lpp., 84. un 106. punkts).
Šo normu var izmantot arī, lai novērstu šādu šķēršļu tirdzniecībai rašanos, kas rastos atšķirīgas dalībvalstu tiesiskā regulējuma
attīstības dēļ. Tomēr iespējai, ka šādi šķēršļi radīsies, ir jābūt ticamai un minētā pasākuma mērķim ir jābūt saistītam ar
to novēršanu (iepriekš minētais 2006. gada 12. decembra spriedums lietā Vācija/Parlaments un Padome, 38. punkts un tajā minētā
judikatūra, kā arī 2009. gada 10. februāra spriedums lietā C‑301/06 Īrija/Parlaments un Padome, Krājums, I‑593. lpp., 64. punkts;
šajā ziņā skat. arī iepriekš minēto spriedumu lietā Apvienotā Karaliste/Parlaments un Padome, 60.–64. punkts).
Ja ar tiesību aktu, kura pamatā ir EKL 95. pants, jau ir novērsti visi šķēršļi tirdzniecībai jomā, ko ar šo aktu saskaņo,
Kopienu likumdevējam nevar liegt iespēju šo aktu pielāgot apstākļu izmaiņām vai jaunām zināšanām, ņemot vērā viņa uzdevumu
uzraudzīt vispārējo Līgumā paredzēto interešu aizsardzību (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
British American Tobacco (Investments)
un
Imperial Tobacco
, 77. un 78. punkts).
Šajā sakarā Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā Apvienotā Karaliste/Parlaments un Padome 43. punktā ir atzinusi, ka ar frāzi
“pasākumi, lai tuvinātu [..] aktus”, kas minēta EKL 95. pantā, Līguma autori atkarībā no saskaņojamās nozares vispārējā konteksta
un konkrētajiem apstākļiem ir vēlējušies Kopienu likumdevējam piešķirt rīcības brīvību attiecībā uz to, kāda aktu tuvināšanas
tehnika ir vispiemērotākā vēlamā rezultāta sasniegšanai, it īpaši nozarēs, kurām piemīt tehniski sarežģītas īpašības.
Turklāt, tā kā nosacījumi EKL 95. panta kā juridiskā pamata izmantošanai ir izpildīti, Kopienu likumdevējam nevar liegt izmantot
šo juridisko pamatu tāpēc, ka patērētāju aizsardzībai ir izšķirošā nozīme, izdarot izvēli (saistībā ar sabiedrības veselības
aizsardzību skat. iepriekš minēto 2000. gada 5. oktobra spriedumu lietā Vācija/Parlaments un Padome, 88. punkts; spriedumu
lietā
British American Tobacco (Investments)
un
Imperial Tobacco
, 62. punkts, kā arī 2005. gada 12. jūlija spriedumu apvienotajās lietās C‑154/04 un C‑155/04
Alliance for Natural Health
u.c., Krājums, I‑6451. lpp., 30. punkts).
Pārbaudot, vai ir izpildīti nosacījumi, lai EKL 95. pantu izmantotu kā Regulas Nr. 717/2007 juridisko pamatu, ir jāņem vērā
visi iepriekš izklāstītie apsvērumi.
Atbilstoši Regulas Nr. 717/2007 1. pantam, kā arī tās sešpadsmitajam un trīsdesmit astotajam apsvērumam ar to ievieš kopēju
pieeju, lai nodrošinātu, ka publisko mobilo telefonsakaru tīklu lietotājiem nebūtu jāmaksā pārmērīgas cenas par Kopienas mēroga
viesabonēšanas pakalpojumiem un lai mobilo sakaru operatori var darboties atbilstīgi vienotam saskaņotam tiesiskajam regulējumam,
kas balstīts uz objektīvi noteiktiem kritērijiem. Tādējādi tā paredz veicināt iekšējā tirgus saskaņotu darbību, lai nodrošinātu
patērētāju augsta līmeņa aizsardzību un vienlaicīgi saglabātu konkurenci starp mobilo sakaru tīklu operatoriem.
Kā it īpaši izriet no Regulas Nr. 717/2007 pirmā apsvēruma un priekšlikuma regulai paskaidrojuma raksta 1. punkta, starptautisko
viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumu cenas minētās regulas pieņemšanas laikā bija augstas un saikne starp izmaksām
un cenām nebija tāda, kurai būtu jādominē konkurences tirgū. Tādēļ pārmērīgās mazumtirdzniecības cenas, kuras izrietēja gan
no augstajiem vairumtirdzniecības tarifiem, kurus piemēroja apmeklēto sakaru tīklu ārvalstu operatori, gan daudzos gadījumos
arī augstajiem mazumtirdzniecības uzcenojumiem, kurus piemēroja paša klienta tīkla operators.
No tā arī var secināt, ka VRI, valsts pārvaldes iestādes, kā arī patērētāju aizsardzības iestādes visā Kopienā augstās mazumtirdzniecības
cenas uzskatīja par konstantu problēmu un ka centieni šo problēmu atrisināt ar pastāvošo reglamentējošo noteikumu palīdzību
nevainagojās ar cenu pazemināšanu.
Īpaši tādēļ, ka no Regulas Nr. 717/2007 pieņemšanas laikā piemērojamā tiesiskā regulējuma izrietošie reglamentējošie noteikumi,
kā tas izriet arī no regulas sestā un astotā apsvēruma, nebija pietiekams līdzeklis VRI rokās, lai veiktu efektīvus un izšķirošus
pasākumus it īpaši attiecībā uz pārmērīgajām attiecīgo pakalpojumu vairumtirdzniecības cenām, no kurām viesabonēšanas vairumtirdzniecības
tirgu īpatnību un šo pakalpojumu pārrobežu rakstura dēļ ir atkarīgas mazumtirdzniecības cenas. Šajā sakarā Kopienu likumdevējs
konstatēja, ka, pirmkārt, VRI ir grūtības identificēt tirgū ietekmīgākos uzņēmumus un, otrkārt, ka tās nav spējīgas kontrolēt
apmeklētā viesabonēšanas tīkla operatoru darbības citās dalībvalstīs, no kuriem ir atkarīgi abonenti, kolīdz tie vēlas lietot
viesabonēšanas pakalpojumus Kopienā.
Kā izriet no Regulas Nr. 717/2007 ceturtā un divpadsmitā apsvēruma, šajā sakarā Kopienu likumdevējs ir uzskatījis par nepieciešamu
papildināt un nostiprināt reglamentējošo noteikumu normas, uz konceptuāli citādas pieejas pamata pieņemot minēto regulu kā
ex ante
regulējumu, kurā ņemtas vērā viesabonēšanas tirgu individuālās īpatnības, lai labotu minēto noteikumu trūkumus. Likumdevējs
ceturtajā apsvērumā ir norādījis, ka noteikumos VRI nebija paredzēti pietiekami mehānismi, lai tās efektīvi un izlēmīgi rīkotos
attiecībā uz viesabonēšanas tarifu noteikšanu Kopienā, un tādēļ šie noteikumi nav spējuši nodrošināt šo pakalpojumu iekšējā
tirgus vienmērīgu darbību. Tas ir norādījis, ka regula ir atbilstošs instruments minētās situācijas labošanai.
Šajā pašā sakarā Regulas Nr. 717/2007 astotajā apsvērumā, kā ticis minēts arī priekšlikuma regulai paskaidrojuma raksta 1. punktā,
Kopienu likumdevējs ir atsaucies uz dalībvalstu atlikušo kompetenci pieņemt noteikumus par patērētāju aizsardzību un ir uzskatījis,
ka minētajam kontekstam raksturīgie apstākļi var mazināt dalībvalstu kompetences ietvaros veikto pasākumu efektivitāti.
Kopienu likumdevējs minētās regulas devītajā apsvērumā ir secinājis, ka dalībvalstīm ir jāveic pasākumi, kas atrisinātu ar
viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumu Kopienā augstajām cenām saistīto problēmu, ko tiesas sēdē apstiprināja arī Komisija.
No tā izriet, ka Kopienu likumdevējs bija sastapies ar situāciju, kurā šķita iespējama valsts pasākumu veikšana saistībā ar
viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumu Kopienā augsto cenu problēmas risināšanu, pieņemot noteikumus mazumtirdzniecības
cenu noteikšanai. Kā izriet no priekšlikuma regulai paskaidrojuma raksta 1. punkta un arī ietekmes novērtējuma 2.4. punkta,
šādu pasākumu rezultātā valstu tiesiskie regulējumi attīstītos viendabīgi.
Ņemot vērā šos apstākļus, Kopienu likumdevējs, rūpēdamies par konkurences saglabāšanu mobilo sakaru tīklu operatoru starpā,
kā tika norādīts šī sprieduma 38. punktā, izvēlējās rīkoties, lai novērstu pasākumus, kurus dalībvalstis, iespējams, veiktu,
izmantojot to atlikušo kompetenci patērētāju aizsardzības jomā.
Ievērojot šī sprieduma 7.–11. punktā aprakstīto viesabonēšanas tirgu darbību un ņemot vērā viesabonēšanas pakalpojumu vairumtirdzniecības
un mazumtirdzniecības cenu būtisko savstarpējo atkarību, ir jāatzīst, ka dalībvalstu tiesisko regulējumu viendabīga attīstība,
lai vienīgi samazinātu mazumtirdzniecības cenas, neietekmējot viesabonēšanas vairumtirdzniecības pakalpojumu sniegšanas izmaksas,
varētu radīt būtiskus konkurences izkropļojumus un traucēt Kopienas viesabonēšanas tirgus pareizu darbību, kā tas izriet no
Regulas Nr. 717/2007 četrpadsmitā apsvēruma. Šāda situācija pamato šī sprieduma 38. punktā minēto Kopienu likumdevēja izvirzīto
mērķi aizsargāt iekšējā tirgus pareizu darbību.
No iepriekš minētā izriet, ka Regulas Nr. 717/2007 mērķis ir iekšējā tirgus darbības apstākļu uzlabošana un ka to varēja pieņemt,
pamatojoties uz EKL 95. pantu.
Tādēļ uz pirmo uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka tā pārbaudē nav atklājušies apstākļi, kas varētu ietekmēt Regulas Nr. 717/2007
spēkā esamību.

Par otro jautājumu
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regulā Nr. 717/2007 nav pārkāpti samērīguma un subsidiaritātes principi,
nosakot maksimālās robežas ne tikai vidējām vairumtirdzniecības cenām par minūti, bet arī mazumtirdzniecības cenām un sakarā
ar tām paredzot informēšanas pienākumus attiecībā uz viesabonentiem.
Par samērīguma principa pārkāpumu
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka samērīguma princips, kas ir viens no Kopienu tiesību vispārējiem principiem, prasa, lai
līdzekļi, kurus pielieto, īstenojot Kopienu tiesību normu, būtu atbilstoši attiecīgā tiesiskā regulējuma leģitīmo mērķu īstenošanai
un nepārsniegtu to, kas ir nepieciešams, lai tos sasniegtu (2005. gada 6. decembra spriedums apvienotajās lietās C‑453/03,
C‑11/04, C‑12/04 un C‑194/04
ABNA
u.c., Krājums, I‑10423. lpp., 68. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
Attiecībā uz šo nosacījumu ievērošanas pārbaudi tiesā Tiesa Kopienu likumdevējam ir atzinusi plašu rīcības brīvību tam piešķirto
pilnvaru īstenošanā jomās, kurās tam ir jāizdara izvēle ar politiku, ekonomiku vai sociālām lietām saistītos jautājumos un
kurās tam ir jāveic sarežģīts novērtējums. Tādēļ runa nav par to, vai šajā jomā veiktais pasākums bija labākais vai vienīgais
iespējamais, jo tikai tā neatbilstība mērķim, ko kompetentās iestādes vēlas sasniegt, var ietekmēt šāda pasākuma likumību
(šajā ziņā skat. 2001. gada 12. jūlija spriedumu lietā C‑189/01
Jippes
u.c., Krājums, I‑5689. lpp., 82. un 83. punkts; iepriekš minētos spriedumus lietā
British American Tobacco (Investments)
un
Imperial Tobacco
, 123. punkts; apvienotajās lietās
Alliance for Natural Health
u.c., 52. punkts, kā arī 2009. gada 7. jūlija spriedumu lietā C‑558/07
S.P.C.M.
u.c., Krājums, I‑0000. lpp., 42. punkts).
Katrā ziņā, pat šādas rīcības brīvības esamības gadījumā Kopienu likumdevējam sava izvēle ir jābalsta uz objektīviem kritērijiem.
Turklāt, izvērtējot ar dažādiem iespējamiem pasākumiem saistītos ierobežojumus, ir jāpārbauda, vai ar veikto pasākumu sasniegtie
mērķi var pamatot saimnieciski negatīvas sekas, pat būtiskas sekas, kas rodas konkrētiem operatoriem (šajā ziņā skat. 2005. gada
10. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑96/03 un C‑97/03
Tempelman
un
van Schaijk
, Krājums, I‑1895. lpp., 48. punkts; 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā C‑86/03 Grieķija/Komisija, Krājums, I‑10979. lpp.,
96. punkts, kā arī 2006. gada 12. janvāra spriedumu lietā C‑504/04
Agrarproduktion Staebelow
, Krājums, I‑679. lpp., 37. punkts).
Tādēļ Tiesai, pamatojoties uz iepriekš minētajiem kritērijiem, ir jāpārbauda, vai – kā īpaši norādījušas prasītājas pamata
lietā – ar Regulu Nr. 717/2007 tiek pārkāpts samērīguma princips, jo tajā ir noteiktas maksimālās robežas ne tikai vairumtirdzniecības
cenai, bet paredzētas arī mazumtirdzniecības cenu maksimālās robežas, kā arī saistībā ar tām paredzēti informēšanas pienākumi
attiecībā uz viesabonentiem.
Šajā sakarā iepriekš ir jāatgādina, ka Komisija, pirms izstrādāt priekšlikumu regulai, veica visaptverošu izpēti, kuras rezultāts
ir apkopots šī sprieduma 5. punktā minētajā ietekmes novērtējumā. No tā izriet, ka tā ir pārbaudījusi dažādas iespējas šajā
jomā, tostarp tikai mazumtirdzniecības cenu reglamentēšanu, tikai vairumtirdzniecības cenu reglamentēšanu vai arī abu cenu
reglamentēšanu, un ka tā ir izvērtējusi šo dažādo reglamentācijas veidu ekonomisko ietekmi, kā arī dažādu tarifu struktūru
ietekmi.
Maksimālo tarifu viesabonēšanas mazumtirdzniecības pakalpojumiem noteikšanas, izmantojot Regulas Nr. 717/2007 4. panta 2. punktā
paredzēto Eiropas tarifu, mērķis cita starpā, kā tas izriet arī no šīs regulas 1. panta, kā arī četrpadsmitā un sešpadsmitā
apsvēruma, ir patērētāju aizsardzības nolūkā samazināt cenas, kuras publisko mobilo telefonsakaru tīklu lietotājiem jāmaksā
par šiem pakalpojumiem.
Turklāt it īpaši no Regulas Nr. 717/2007 deviņpadsmitā apsvēruma izriet, ka Eiropas tarifa ieviešanas rezultātā Kopienas viesabonēšanas
mazumtirdzniecības pakalpojumu cenām būtu pieņemamāk nekā līdz šim jāatspoguļo ar šo pakalpojumu sniegšanu saistītās izmaksas.
Kā izriet no šī sprieduma 39. punkta, Regulas Nr. 717/2007 pieņemšanas brīdī vidējā mazumtirdzniecības cena Kopienā par zvanu
viesabonēšanas tīklā bija augsta un attiecība starp izmaksām un cenām, nebija tāda, kādai vajadzētu dominēt konkurences tirgū.
Vidējā mazumtirdzniecības cena par zvanu viesabonēšanas tīklā tolaik bija EUR 1,15 par minūti, proti, kā izriet no ietekmes
izvērtējuma, piecas reizes augstāka par pakalpojuma sniegšanas vairumtirdzniecības izmaksām.
Regulas Nr. 717/2007 4. panta 2. punktā paredzētais Eiropas tarifa līmenis ir paredzēts ievērojami zemāks par šo vidējo cenu.
Turklāt ar to paredzētie maksimālie tarifi, kā izriet no priekšlikuma regulai paskaidrojuma raksta 3. punkta, ir pielāgoti
atbilstošajiem vairumtirdzniecības cenu maksimālajiem līmeņiem, lai rezultātā mazumtirdzniecības tarifi precīzāk atspoguļotu
pakalpojumu sniedzēju izmaksas.
Šādos apstākļos maksimālo tarifu mazumtirdzniecības cenām ieviešana ar šo normu ir uzskatāma par piemērotu pasākumu patērētāju
aizsardzībai no pārāk augstām cenām.
Attiecīgā pasākuma nepieciešamība ir apstrīdēta, norādot, ka ar minēto pasākumu ir pārsniegtas mērķa sasniegšanai nepieciešamā
robežas, ņemot vērā konkurences pastāvēšanu mazumtirdzniecības tirgos. Mazāk ierobežojoša un samērīgāka pieeja būtu bijusi
reglamentēt tikai vairumtirdzniecības cenas, tādējādi panākot mazumtirdzniecības cenu kritumu konkurences ietekmē atbilstoši
piedāvājuma un pieprasījuma noteikumiem un paredzot VRI iespēju, pamatojoties uz konkrēti definētiem reglamentētiem kritērijiem,
iejaukties gadījumos, kad minētie tirgi nedarbojas pareizi.
Šajā sakarā it īpaši no Regulas Nr. 717/2007 četrpadsmitā apsvēruma izriet, ka Kopienu likumdevējs ir vadījies pēc atziņas,
ka vairumtirdzniecības cenu samazināšana nenozīmētu mazumtirdzniecības cenu samazināšanos, ja nav konkrētu iniciatīvas pasākumu
šajā sakarā.
Priekšlikuma regulai, uz kura pamata Kopienu likumdevējs pieņēma Regulu Nr. 717/2007, paskaidrojuma rakstā Parlaments un Komisija
it īpaši norāda uz to, ka Kopienas viesabonēšanas vairumtirdzniecības pakalpojumu tirgus reglamentēšana vien negarantētu,
ka vairumtirdzniecības cenu samazināšanās ietekmētu mazumtirdzniecības cenas, ņemot vērā, ka uz operatoriem netiktu izdarīts
nekāds konkurences spiediens, lai to darītu. Pieredze esot pierādījusi, ka vairumtirdzniecības cenu samazināšana nebūt nenozīmē,
ka samazināsies arī mazumtirdzniecības cenas.
Padome šajā sakarā precizēja, ka likumdevējs ir atzinis par vajadzīgu kontrolēt mazumtirdzniecības cenas īpaši tādēļ, ka šajā
specifiskajā nozarē konkurence mazumtirdzniecības cenu jomā principā notiek mazumtirdzniecības piedāvājumu paketes līmenī
un ka lielākajai daļai patērētāju viesabonēšana ir tikai neliela šīs paketes daļa, un tādēļ tai nav izšķirošas nozīmes, nedz
izvēloties operatoru, nedz izlemjot par tā maiņu.
Iestādes, kuras iesniegušas apsvērumus Tiesai, vēl ir atsaukušās uz ietekmes novērtējumu, no kura izriet, ka viesabonēšanas
tirgu dinamika ir uzskatāma par sarežģītu un progresējošu un tādēļ pastāvot risks, ka vairumtirdzniecības cenu samazināšana
neatspoguļosies mazumtirdzniecības cenu samazinājumā. No tā arī izriet, ka tādējādi būtu ieteicams vienlaicīgi reglamentēt
arī mazumtirdzniecības cenas. Šāda riska pastāvēšanas faktu ir atzinusi arī ERIG pirms ietekmes novērtējuma notikušo publisko
konsultāciju ietvaros 2006. gada 22. martā sniegtās atbildes 3.12. punktā, ko tā sniedza īpaši tām dalībvalstīm, kuru tirgos
konkurence ir mazāk izteikta.
Turklāt ir jāatzīst, ka vairumtirdzniecības cenu reglamentēšana vien tieši un nekavējoties patērētājus neietekmētu. Tieši
pretēji – viņu tiešā veidā situāciju spētu uzlabot vienīgi mazumtirdzniecības cenu reglamentēšana.
Turklāt jānorāda – kā izriet no Regulas Nr. 717/2007 trīspadsmitā apsvēruma –, ka Kopienu likumdevējs ir atzinis, ka veiktie
pasākumi ir ārkārtas rakstura, ko attaisno viesabonēšanas tirgu specifiskās īpašības.
Šādos apstākļos, it īpaši ņemot vērā Kopienu likumdevēja plašo rīcības brīvību attiecīgajā nozarē, kurā tam ir jāizdara izvēle
ar ekonomiku saistītos jautājumos un kurā tam ir jāveic sarežģīts novērtējums, var pamatoti uzskatīt, ka ar vairumtirdzniecības
tirgu reglamentēšanu vien netiktu sasniegts tāds pats rezultāts, kā ar tādu tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkojamais, kurš
attiecas gan uz vairumtirdzniecības, gan uz mazumtirdzniecības tirgiem, kas tādējādi pamato šī regulējuma nepieciešamību.
Visbeidzot, ņemot vērā nozīmīgumu, kāds EKL 95. panta 3. punkta ietvaros ir piešķirts patērētāju aizsardzības mērķim, ar izvirzīto
mērķi samērīga ir uzskatāma tāda laikā ierobežota intervence tirgū, kurā valda konkurence, kas nekavējoties ļauj nodrošināt
patērētāju aizsardzību pret pārmērīgām cenām, kā tas ir izskatāmajā lietā, pat ja tā varētu negatīvi ietekmēt atsevišķus operatorus.
Tādēļ ir jāatzīst, ka, Regulas Nr. 717/2007 4. pantā papildus vairumtirdzniecības maksimālajiem tarifiem paredzot maksimālos
mazumtirdzniecības tarifus, Kopienu likumdevējs nav pārsniedzis tam atzītās rīcības brīvības robežas. Tas pats ir attiecināms
uz minētās regulas 6. panta 3. punktā paredzēto informēšanas pienākumu, jo šī norma nostiprina mazumtirdzniecības cenu reglamentēšanas
lietderīgo iedarbību un to attaisno patērētāju aizsardzības mērķis.
No tā izriet, ka ar Regulas Nr. 717/2007 4. pantu un 6. panta 3. punktu samērīguma princips nav pārkāpts.
Par subsidiaritātes principa pārkāpumu
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka subsidiaritātes princips ir noteikts EKL 5. panta otrajā daļā un konkretizēts Līgumam pievienotajā
protokolā par subsidiaritātes principa un proporcionalitātes principa piemērošanu, saskaņā ar kuru jomās, kas nav ekskluzīvā
Kopienas kompetencē, tā rīkojas vienīgi tad, ja dalībvalstis nespēj pilnībā sasniegt paredzētās darbības mērķus un ja paredzētās
darbības apjoma vai rezultātu dēļ tos var vieglāk sasniegt Kopienas līmenī. Šī protokola 5. punktā ir paredzētas arī vadlīnijas
šo nosacījumu izpildes konstatēšanai.
Attiecībā uz leģislatīvajiem aktiem minētā protokola 6. un 7. punktā ir precizēts, ka Kopiena kā likumdevējs darbojas tikai
tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs, un ka Kopienas pasākumos būtu iespējami plašas iespējas jāparedz valstu lēmumiem atbilstīgi
pasākuma mērķim un ievērojot Līguma prasības.
Tā 3. punktā turklāt ir precizēts, ka subsidiaritātes princips neliek apšaubīt pilnvaras, ko Kopienai piešķir Līgums, kā tās
interpretē Tiesa.
Attiecībā uz EKL 95. pantu Tiesa ir atzinusi, ka subsidiaritātes princips ir piemērojams gadījumos, kad Kopienu likumdevējs
izmanto šo juridisko pamatu tiktāl, ciktāl šajā normā Kopienai nav paredzēta ekskluzīva kompetence regulēt ekonomiskās aktivitātes
iekšējā tirgū (iepriekš minētais spriedums lietā
British American Tobacco (Investments)
un
Imperial Tobacco
, 179. punkts).
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Kopienu likumdevējs, rūpēdamies par konkurences saglabāšanu mobilo sakaru tīklu operatoru starpā,
ar Regulas Nr. 717/2007 pieņemšanu izveidoja kopēju pieeju, lai īpaši veicinātu iekšējā tirgus saskaņotu darbību, kas ļauj
minētajiem operatoriem darboties atbilstoši savstarpēji atbilstošiem reglamentējošiem noteikumiem.
Kā izriet no šīs regulas četrpadsmitā apsvēruma, viesabonēšanas pakalpojumu vairumtirdzniecības un mazumtirdzniecības cenu
savstarpējā atkarība ir ļoti būtiska, kā dēļ jebkurš pasākums, lai samazinātu tikai mazumtirdzniecības cenas, neietekmējot
Kopienas viesabonēšanas vairumtirdzniecības pakalpojumu cenas, varētu traucēt Kopienas viesabonēšanas tirgus darbību. Kopienu
likumdevējs tādēļ ir izlēmis, ka viņa rīcībai ir nepieciešama kopēja pieeja kā vairumtirdzniecības cenu, tā arī mazumtirdzniecības
cenu sakarā, lai veicinātu šādu pakalpojumu iekšējā tirgus saskaņotu darbību.
No minētās savstarpējās atkarības izriet, ka Kopienu likumdevējs pamatoti varēja uzskatīt, ka tā darbībās bija jāietver arī
intervence mazumtirdzniecības cenu jomā. Tādēļ, ņemot vērā Regulā Nr. 717/2007 paredzētās kopējās pieejas iedarbību, regulas
mērķi vislabāk iespējams sasniegt Kopienas līmenī.
Tādējādi Regulas Nr. 717/2007 4. pants un 6. panta 3. punkts nav spēkā neesoši subsidiaritātes principa pārkāpuma dēļ.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz otro jautājumu ir jāatbild, ka tā pārbaudē netika atklāti apstākļi, kas varētu
ietekmēt Regulas Nr. 717/2007 4. panta un 6. panta 3. punkta spēkā esamību.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
Uzdoto jautājumu pārbaudē netika atklāti apstākļi, kas varētu ietekmēt Eiropas Parlamenta un Padomes 2007. gada 27. jūnija
Regulas (EK) Nr. 717/2007 par viesabonēšanu publiskajos mobilo telefonsakaru tīklos Kopienā un grozījumiem Direktīvā 2002/21/EK
spēkā esamību.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.