CELEX: 62003CJ0287
Tagállami kötelezettségszegés
Szolgáltatásnyújtás szabadsága
Törzsvásárlói programok
Bizonyítási teher

1       Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri, hogy a Bíróság állapítsa meg, hogy a Belga Királyság – mivel a vállalkozások
közötti, határon átnyúló szolgáltatásnyújtás során alkalmazott törzsvásárlói program előfeltételeként hátrányos megkülönböztetést
előidéző és aránytalan módon alkalmazta a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételeket egyrészről
a fogyasztó által szerzett áruk és szolgáltatások tekintetében, másrészről egy törzsvásárlói program keretében ingyenesen
vagy csökkentett áron hozzáférhető áruk vagy szolgáltatások tekintetében – nem teljesítette az EK 49. cikkből eredő kötelezettségeit.

A nemzeti jogszabály
2       A piaci gyakorlatról, a fogyasztók tájékoztatásról és a fogyasztóvédelemről szóló, 1991. július 14‑i belga törvény (
Moniteur belge,
1991. augusztus 29.) 54. cikke megtilt „minden, az eladó által a fogyasztónak tett kapcsolt ajánlatot”. E rendelkezés értelmében
kapcsolt ajánlatnak minősül „az áru, a szolgáltatás vagy minden egyéb előny vagy az ezekhez való hozzájutás jogcímének ingyenes
vagy ellenérték fejében történő megszerzése, […] amely más, akár azonos áruk vagy szolgáltatások megszerzéséhez kötődik”.
A fogyasztót célzó kapcsolt ajánlat abban az esetben is tiltott, ha „különböző, de szándékegységben eljáró eladóktól származik”.
3       A belga törvény 57. cikke rendelkezik az e tilalom alóli kivételekről, és meghatározza a fogyasztó számára ingyenesen jutatott,
valamely elsődlegesáruhoz vagy elsődlegesszolgáltatáshoz kapcsolt előnyöket. E rendelkezés (1)-től (3)-ig terjedő bekezdései
rendelkeznek azon kivételekről, amelyekre a piaci szereplő csak akkor hivatkozhat, ha a Ministère des Affaires économiques
(gazdasági minisztérium) a fenti törvény 59. cikkének megfelelően előzetesen nyilvántartásba vette őket. Ezek a kivételek
vonatkoznak a jelentős mennyiségű áru vásárlása vagy szolgáltatás igénybevétele esetén jutatott árengedményekre ((1) bekezdés),
olyan előnyökre, mint a csekély értékű ábrák, matricák és képek valamint engedélyezett tombolákon vagy sorsolásos játékokban
való nyerési esélyt biztosító jegyek ((2) bekezdés) és a készpénz-visszatérítésre ((3) bekezdés).
4       A törvény 57. cikkének (4) bekezdése rendelkezik a kapcsolt ajánlatok tilalma alóli kivételről, amely szerint piaci szereplő
nyilvántartásba vétel nélkül is folytathat ilyen tevékenységet. E rendelkezés a következőképpen szól:
„A vállalkozás szintén ajánlhat ingyenesen az elsődleges áruhoz vagy elsődleges szolgáltatáshoz kapcsolt kedvezményeket:
[…]
4. utalványok, amelyek bizonyos mennyiségű áru vásárlása vagy szolgáltatás igénybevétele esetén jogosultságot biztosítanak
hasonló áru vagy szolgáltatás ingyenes vagy csökkentett ellenérték fejében történő megszerzésére, amennyiben a kedvezmény
ugyanattól az eladótól származik, és nem haladja meg az eredeti áru vagy szolgáltatás értékének egyharmadát.
[…]”
5       Az e szabályozásnak nem megfelelő utalványokra vonatkozó ingyenes ajánlattétel jogellenesnek minősül. Az ilyen ajánlat – a
Ministère des Affaires économiques, az érdekelt piaci szereplő vagy fogyasztóvédelmi magánegyesületek kérelmére – a kereskedelmi
bíróságok által hozott, a jogsértés abbahagyására kötelező végzés iránti kérelem tárgya lehet.

A jogvita előzményei
6       Egy holland székhelyű vállalat panaszát követően 1999. március 31‑i felszólító levelében a Bizottság felhívta a belga kormány
figyelmét a fenti rendelkezéseknek az EK 49. cikkel való összeegyeztethetőségének a problémájára. A belga kormány 1999. június
2‑i levelével válaszolt a Bizottságnak.
7       A választ elégtelennek tartva 2000. augusztus 1‑jén a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki a Belga Királyság
részére, amelyben felszólította a tagállamot, hogy a vélemény kézbesítésétől számított két hónapos határidőn belül tegye meg
a szükséges intézkedéseket.
8       A Belga Királyság az indokolással ellátott véleményre adott 2000. október 16‑i válaszában megerősítette, hogy készen áll a
törvény módosítására, ugyanakkor célszerűbbnek tűnik számára megvárni a Bizottságnak az érintett területre vonatkozó közösségi
jogharmonizációs javaslatát.
9       Ilyen körülmények között a Bizottság benyújtotta a jelen keresetet.

A keresetről

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
10     A belga kormány arra hivatkozott, hogy a pert megelőző eljárás rendkívüli hosszára tekintettel a kereset elfogadhatatlan.
Az indokolással ellátott vélemény kibocsátása és a kereset Bírósághoz történő benyújtása között majdnem három év telt el.
Ez a késedelem nem egyeztethető össze a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvével.
11     A belga kormány azt állítja: jogosan hitte azt, hogy az indokolással ellátott véleményre adott válasza kielégítő, hiszen a
Bizottság nem jelezte ennek ellenkezőjét, és semmilyen új tény nem merült fel.
12     A Bizottság állítása szerint a belga kormánynak az indokolással ellátott véleményre adott válaszát követően a két fél hatáskörrel
rendelkező szervei állandó kapcsolatban álltak egymással. Így a Bizottság azt feltételezte, hogy a Belga Királyság tájékozódott
arról, hogy a pert megelőző eljárás során mindvégig fenntartotta álláspontját.
13     A Bizottság úgy ítéli meg, hogy ilyen körülmények között a belga hatóságok nem bizonyították, hogy a pert megelőző eljárás
rendkívüli hossza mennyiben sértette a védelmi jogaikat.
A Bíróság álláspontja
14     Emlékeztetni kell arra, hogy még ha igaz is, hogy a pert megelőző eljárás túlzott időtartama alkalmas arra, hogy a kötelezettségszegés
megállapítása iránti kereset elfogadhatatlanságának alapjául szolgáljon, az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy az ilyen
következtetés, csak abban az esetben vonható le, ha a Bizottság magatartása nehezítette az általa felhozott érvek megdöntését,
és így sértette a védelemhez való jogot, és hogy az érdekelt tagállam feladata bizonyítani az ilyen nehézség fennállását (ebben
az értelemben lásd a C‑96/89. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben 1991. május 16‑án hozott ítélet [EBHT 1991., I‑2461. o.]
15. és 16. pontját és a C‑207/97. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1999. január 21‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑275. o.]
24 és 25. pontját).
15     Meg kell állapítani, hogy a Belga Királyság nem hozott fel semmilyen érvet annak bizonyítására, hogy az indokolással ellátott
véleményre adott válasza és a kereset Bírósághoz történő benyújtása között eltelt időszak befolyásolta volna védelmi jogai
gyakorlását.
16     Ilyen körülmények között a kereset elfogadhatónak kell nyilvánítani.

Az ügy érdeméről
A felek érvei
17     A Bizottság kijelentette, hogy a fent hivatkozott 1991. július 14‑i belga törvényben szabályozott, a „hasonlóságra” és a „kizárólagos
értékesítőre” vonatkozó feltételek a szolgáltatásnyújtás szabadsága szempontjából korlátozásokat valósítanak meg. E feltételek
alkalmazása káros, és hátrányos megkülönböztetéshez vezet, különösen a belga piacra belépni kívánó külföldi vállalkozásokkal
szemben.
18     A Bizottság úgy véli, hogy a törvény főszabály szerint ellentétes azzal, hogy valamely vállalkozás a törzsvásárlói programja
keretében kapcsolással ajánljon fel az eredetileg értékesített áruhoz vagy szolgáltatáshoz nem hasonló árut vagy szolgáltatást.
Megítélése szerint azonban a gyakorlatban visszaélnek ezzel a szabállyal, és ennek kizárólagos haszonélvezői a belgiumi székhellyel,
valamint saját értékesítési hálózattal rendelkező vállalkozások, amelyek így törzsvásárlói programjukat kiterjesztik más ágazatokra
és/vagy értékesítési körökre. A visszaélést elősegíti a belga ítélkezési gyakorlat, amely szerint a kapcsolt ajánlat akkor
felel meg a hasonlóság feltételének, ha az elsődleges áruk és/vagy elsődleges szolgáltatások és az ingyenesen vagy csökkentett
áron kínált áruk és/vagy szolgáltatások általában ugyanabban az ipari vagy kereskedelmi ágazatban kerülnek értékesítésre.
19     Az ilyen korlátozások esetleges igazolását illetően a Bizottság megállapítja, hogy pusztán az, hogy a két áru vagy szolgáltatás
ugyanabba az ipari vagy kereskedelmi ágazatba tartozik, nem biztosítja kellőképpen az áruk és szolgáltatások árának átláthatóságát.
Ugyanez vonatkozik arra a feltételre, hogy a kapcsolt áruknak és szolgáltatásoknak ugyanattól az eladótól kell származniuk.
20     A Bizottság ugyancsak megállapította, hogy a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek nem szükségesek
a fogyasztók védelmének vagy a kereskedelmi ügyletek tisztességességének biztosításához.
21     A belga kormány fenntartja, hogy a törvény és ennek alkalmazása nem tiltja, nem akadályozza, illetve nem teszi kevésbé vonzóvá
a más tagállamokban letelepedett szolgáltatásnyújtók tevékenységét.
22     A belga kormány kiemeli, hogy bármely vállalkozás, amely a Bizottság által a keresete alátámasztására felhozott tevékenységhez
hasonló, értékesítésösztönző kampányt szándékozik folytatni, ugyanolyan helyzetben van, akár Belgiumban, akár Belgiumon kívül
van a székhelye. E tekintetben a „hasonlóságra” és a „kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek értelmezése nem függ
a vállalkozás székhelyétől.
23     A kérdéses jogszabályok igazolásával kapcsolatban a belga kormány állítja, hogy a meghozott tilalmak lényegében a piac áttekinthetőségén
alapulnak. Így a hivatkozott törvény célja az, hogy a fogyasztót megóvja attól, hogy tévesen ítélje meg a valóságos árakat,
és attól, hogy a kapcsolt ajánlatok gyakorlatából adódó visszaélések áldozata legyen.
A Bíróság álláspontja
24     Mindenek előtt meg kell állapítani, hogy a pert megindító kereset rendelkezéseiből következik, hogy a kötelezettségszegés
megállapítása iránti jelen kereset nem azt állítja, hogy a hivatkozott belga törvény 57. cikkének (4) bekezdése nem felel
meg az EK 49. cikknek, hanem a belga rendelkezésben szabályozott feltételeknek a hatáskörrel rendelkező belga bíróságok általi
alkalmazására szűkíti a kérdést.
25     A tárgyalás során a Bíróság kérdésére adott válaszában a Bizottság kifejezetten megerősítette, hogy a kereset kizárólag a
valós piaci körülmények közötti tagállami jog alkalmazására vonatkozik, és nem az említett jogszabályra.
26     Ebből következik, hogy a Bíróságnak vizsgálnia kell, hogy a tagállami hatóságok, ideértve a közigazgatási szerveket és a bíróságokat,
a belga törvény 57. cikke (4) bekezdésének alkalmazása során megsértik‑e az EK 49. cikket.
27     E tekintetben mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a kötelezettségszegés
megállapítása iránti eljárásban a Bizottságot terheli annak bizonyítása, hogy a felrótt kötelezettségszegés fennáll, és a
Bizottság feladata az e kötelezettségszegés fennállásának vizsgálatához szükséges bizonyítékoknak a Bíróság előtti bemutatása,
de a Bizottság semmiféle vélelemre nem alapíthatja keresetét. (lásd különösen a 96/81. sz., Bizottság kontra Hollandia ügyben
1982. május 25‑én hozott ítélet [EBHT 1982., 1791. o.] 6. pontját; a C‑62/89. sz., Bizottság kontra Franciaország ügyben 1990. március
20‑án hozott ítélet [EBHT 1990., I‑925. o.] 37. pontját; a C‑300/95. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 1997. május
29‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑2649. o.] 31. pontját és a C‑217/97. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1999. szeptember
9‑én hozott ítélet [EBHT 1999., I‑5087. o.] 22. pontját).
28     Amikor valamely tagállami rendelkezés végrehajtásáról van szó, a tagállami kötelezettségszegés bizonyításához – ahogy azt
a főtanácsnok indítványának 41. és 43. pontjában kiemeli – sajátos bizonyítékok bemutatása szükséges azon bizonyítékokhoz
képest, amelyeket az olyan tagállami kötelességszegés megállapítása iránti kereset esetén szoktak figyelembe venni, amely
kizárólag a tagállami rendelkezés tartalmát érinti. Ilyen körülmények között a kötelezettségszegést csak akkor lehet megállapítani,
ha a nemzeti közigazgatásnak és/vagy a nemzeti bíróságoknak tulajdonított és az érintett tagállamnak felróható gyakorlat kellőképpen
dokumentálható és körülírható.
29     Ennek kapcsán fontos megjegyezni, hogy bár a közösségi jog követelményeivel ellentétes közigazgatási gyakorlatban megtestesülő
állami magatartás is lehet az EK 226. cikk értelmében vett kötelezettségszegés tárgya, ehhez az szükséges, hogy a közigazgatási
gyakorlat tartós és általános jelleget mutasson (lásd különösen a C‑387/99. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2004. április
29‑én hozott ítélet [EBHT 2004., I‑3773. o.] 42. pontját és a C‑494/01. sz., Bizottság kontra Írország ügyben 2005. április
26‑án hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3331. o.] 28. pontját).
30     Tehát meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy Belgiumban fennáll a Bíróság ítélkezési gyakorlata által
megkövetelt jellemzőkkel bíró közigazgatási gyakorlat. Tulajdonképpen a Bizottság kizárólag egy – törzsvásárlói programot
szervező – vállalkozás panaszára hivatkozik, a szóban forgó törvény 57. cikkének (4) bekezdése szerinti „hasonlóságra” és
„kizárólagos értékesítőre” vonatkozó feltételek „hátrányos megkülönböztetést előidéző és aránytalan” alkalmazásának további
bizonyítása nélkül.
31     Azon kérdés kapcsán, hogy – a bizonyítási teher szempontjából – Belgiumban létezik‑e a olyan ítélkezési gyakorlat, amely azt
eredményezné, hogy a fent említett törvényt összeegyeztethetetlen az EK 49. cikkel, meg kell állapítani, hogy a Bizottság
nem idézte azokat a határozatokat, amelyekből következne, hogy a tagállami bíróságok azt feltételezve alkalmazták a „hasonlóság”
és a „kizárólagos értékesítő” fogalmakat, hogy az elsődleges áruk és/vagy elsődleges szolgáltatások és az ingyenesen vagy
csökkentett áron kínált áruk és/vagy szolgáltatások általában ugyanabban a értékesítési körben kerülnek forgalmazásra, és/vagy
ugyanabba az ipari vagy kereskedelmi ágazatba tartoznak.
32     Következésképpen meg kell állapítani, hogy a Bizottság nem bizonyította, hogy a Belga Királyság nem teljesítette az EK 49. cikkből
eredő kötelezettségeit, mert a vállalkozások közötti, határon átnyúló szolgáltatásnyújtás során alkalmazott törzsvásárlói
program előfeltételeként hátrányos megkülönböztetést előidéző és aránytalan módon alkalmazta a „hasonlóságra” és a „kizárólagos
értékesítőre” vonatkozó feltételeket egyrészről a fogyasztó által szerzett áruk és szolgáltatások tekintetében, másrészről
egy törzsvásárlói program keretében ingyenesen vagy csökkentett áron hozzáférhető áruk és szolgáltatások tekintetében.
33     A Bizottság keresetét ezért el kell utasítani.

A költségekről
34     Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. Mivel a Bizottság pervesztes lett, a Belga Királyság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság a keresetet elutasítja.
2)
A Bíróság az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek viselésére.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.