CELEX: 62002TJ0389
Tisztviselők
Kártérítési kereset

A felperes által állítólag elszenvedett fizikai, erkölcsi, szakmai és vagyoni kár megtérítése iránti kérelem tárgyában előterjesztett
kereset.
Határozat:
Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja. A felek maguk viselik saját költségeiket.
Összefoglaló
1.
Tisztviselők – Kereset – Előzetes igazgatási panasz – Kérelmet elutasító, határidőn belül nem vitatott hallgatólagos határozat
– Későbbi kifejezett határozat – Megerősítő aktus – Jogvesztés
(Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
2.
Tisztviselők – Kereset – Kártérítési kereset – A kártérítési kérelmet elutasító pert megelőző határozat megsemmisítése iránti
kérelem – A kártérítési kérelemhez képest önálló jelleget nem mutató kérelem
(Személyzeti szabályzat, 90. és 91. cikk)
3.
Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – Feltételek – Az adminisztráció kötelességszegése – Kár – Okozati
összefüggés – Együttes feltételek
4.
Tisztviselők – Az intézmények szerződésen kívüli felelőssége – A személyzeti szabályzat rendszere alapján járó átalány-kártérítés
– Az általános jogon alapuló kiegészítő kártérítési kérelem – Megengedhetőség – Feltételek
(Személyzeti szabályzat, 73. cikk)
5.
Tisztviselők – Szociális biztonság – Balesetbiztosítás és foglalkozási megbetegedésekre vonatkozó biztosítás – Rokkantság
– Fogalom – Normális, aktív életvitelre való képtelenség – Érzelmi fogyatékosság – Bennfoglaltság
(Személyzeti szabályzat, 73. cikk)
6.
Eljárás – Keresetlevél – Alaki követelmények – A felhozott jogalapok rövid ismertetése
(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §)
7.
Tisztviselők – Kereset – Jogalapok – Hatáskörrel való visszaélés – Fogalom
1.     A kérelmet elutasító olyan kifejezett határozat, amelyet a hallgatólagos elutasító határozattal szembeni jogorvoslatra nyitva
álló határidő letelte után hoztak meg, csak akkor minősülhet jogorvoslattal megtámadható, sérelmet okozó jogi aktusnak, ha
az a kérelmező helyzetének az új jogi és ténybeli elemek szempontjából történő felülvizsgálatát tartalmazza. A kérelmet elutasító
olyan kifejezett határozat, amely a hallgatólagos elutasítás időpontjában fennálló jogi vagy ténybeli helyzethez képest nem
tartalmaz semmilyen új elemet, tisztán megerősítő jellegű jogi aktus, amely nem alkalmas sérelem okozására, következésképpen
nem nyithatja meg újra a peres jogorvoslatra rendelkezésre álló határidőt.
(lásd a 49. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑108/99. sz., Reggimenti kontra Parlament ügyben 1999. december 7‑én hozott végzésének (EBHT‑KSZ 1999.,
I‑A‑243. és II‑1205. o.) 35. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑338/00. és T‑376/00. sz., Morello kontra Bizottság egyesített ügyekben
2002. december 12‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑301. és II‑1457. o.) 34. és 35. pontja.
2.     Valamely intézménynek a kártérítési kérelmet elutasító határozata szerves részét képezi az előzetes igazgatási eljárásnak,
amely megelőzi az Elsőfokú Bírósághoz benyújtott, felelősség megállapítása iránti keresetet, következésképpen a tisztviselő
által megfogalmazott megsemmisítés iránti kereseti kérelem a felelősség megállapítása iránti kereseti kérelemhez képest nem
vizsgálható önállóan. Ugyanis az intézmény által a pert megelőző szakaszban képviselt álláspontot tartalmazó jogi aktus kizárólag
azt a célt szolgálja, hogy lehetővé tegye az állítólagosan kárt szenvedett fél számára, hogy kártérítési kérelemmel az Elsőfokú
Bírósághoz forduljon.
(lásd az 56. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑90/95. sz., Gill kontra Bizottság ügyben 1997. december 18‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
I‑A‑471. és II‑1231. o.) 45. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑77/99. sz., Ojha kontra Bizottság ügyben 2001. március 6‑án hozott
ítéletének (EBHT‑KSZ 2001., I‑A‑61. és II‑293. o.) 68. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑209/99. sz., Hoyer kontra Bizottság ügyben
2002. december 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑243. és II‑1211. o.) 32. pontja.
3.     A tisztviselő által előterjesztett kártérítési kérelem keretében a Közösség felelősségének megállapítása az intézmények terhére
rótt magatartás jogellenességére, a hivatkozott kár tényleges bekövetkezésére, valamint a magatartás és a hivatkozott kár
közötti okozati összefüggésre vonatkozó feltételek együttes fennállását feltételezi; e feltételek együttes teljesülésének
bizonyítása a felperes feladata. A Közösség felelősségének megállapítására vonatkozó három feltétel konjunktív viszonyban
van egymással, ami azt jelenti, hogy a Közösség felelőssége nem áll be, ha valamelyik feltétel nem teljesül.
(lásd az 58. és 59. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének
(EBHT 1994., I‑1981. o.) 42. pontja; a Bíróság C‑257/98. P. sz., Lucaccioni kontra Bizottság ügyben 1999. szeptember 9‑én
hozott ítéletének (EBHT 1999., I‑5251. o.) 14. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑205/96. sz., Bieber kontra Parlament ügyben 1998. május 26‑án
hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑231. és II‑723. o.) 48. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑165/95. sz., Lucaccioni kontra
Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑203. és II‑627. o.) 57. pontja.
4.     A tisztviselők akkor jogosultak a személyzeti szabályzat 73. cikke alapján kapott ellátásokat kiegészítő kártérítést kérelmezni,
ha az általános jog szabályai szerint az intézmény felelős a balesetért vagy a foglalkozási megbetegedésért, és a személyzeti
szabályzat alapján járó ellátások nem elegendőek a bekövetkezett kár teljes jóvátételének biztosításához. Ezzel szemben az
átalány-kártérítés nem eredményezheti az elszenvedett kár kétszeres jóvátételét. Ebben az értelemben a két kártérítési rendszer
nem független egymástól.
(lásd a 62. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 169/83. és 136/84. sz., Leussink és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1986. október 8‑án hozott
ítéletének (EBHT 1986., 2801. o.) 10–14. pontja; a Bíróság Lucaccioni kontra Bizottság ügyben 1999. szeptember 9‑én hozott,
fent hivatkozott ítéletének 19–22. pontja.
5.     A személyzeti szabályzat 73. cikkében szereplő rokkantság fogalma átfogja a normális, aktív életvitelre való képtelenséget,
ideértve az érzelmi szférát is. Ebből következően semmi akadálya nincs annak, hogy az intézmény vagy az orvosi bizottság által
kijelölt orvos a foglalkozási megbetegedés megállapítására irányuló eljárás keretében figyelembe vegye a tisztviselő foglalkozásának
gyakorlása során bekövetkezett nem vagyoni kárát, ha ez a károsodás képtelenné teszi a tisztviselőt normális, aktív életvitelre.
(lásd a 92. pontot)
6.     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 44. cikkének 1. §‑a szerint a keresetlevélnek tartalmaznia kell a felhozott jogalapok
rövid ismertetését. Ennek az ismertetésnek kellően világosnak és pontosnak kell lennie, hogy az alperes számára lehetővé tegye
védekezésének előkészítését, az Elsőfokú Bíróság számára pedig a kereset elbírálását, adott esetben további információk nélkül
is. A keresetlevélnek ezért kifejezetten ismertetnie kell azon jogalap tartalmát, amelyre a kereseti kérelmet alapították,
oly módon, hogy annak egyszerű absztrakt megjelölése nem felel meg az eljárási szabályzatban foglalt követelményeknek.
(lásd a 120. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑102/92. sz., Viho kontra Bizottság ügyben 1995. január 12‑én hozott ítéletének (EBHT 1995.,
II‑17. o.) 68. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑352/94. sz., Mo och Domsjö kontra Bizottság ügyben 1998. május 14‑én hozott ítéletének
(EBHT 1998., II‑1989. o.] 333. pontja.
7.     A hatáskörrel való visszaélés fogalmának pontos terjedelme van, és arra a tényre utal, hogy valamely igazgatási hatóság a
hatásköreit olyan cél érdekében gyakorolta, amely eltér attól a céltól, amelyre tekintettel ezen hatáskörökkel felruházták.
Valamely határozat csak akkor valósít meg hatáskörrel való visszaélést, ha az objektív, releváns és egyező bizonyítékok alapján
olyan határozatnak tűnik, amelyet a kifejezett céloktól eltérő célok elérése érdekében hoztak meg.
(lásd a 123. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑121/01. P. sz., O’Hannrachain kontra Parlament ügyben 2003. június 5‑én hozott ítéletének (EBHT 2003.,
I‑5553. o.) 46. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑104/96. sz., Krämer kontra Bizottság ügyben 1997. június 12‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑151. és II‑463. o.) 67. pontja.