CELEX: 62009CJ0031
Direktiiv 2004/83/EÜ
Miinimumnõuded, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad pagulasseisundi saamiseks vastama
Palestiina päritolu kodakondsuseta isik, kes ei ole palunud abi või kaitset Palestiina pagulasi Lähis-Idas toetavalt ÜRO abiorganisatsioonilt (UNRWA)
Pagulasseisundi taotlemine
Rahuldamata jätmine põhjusel, et Genfis 28. juulil 1951 allkirjastatud pagulasseisundi konventsiooni artikli 1 jaotise A tingimused ei ole täidetud
Niisuguse kodakondsuseta isiku õigus pagulasseisundi tunnustamisele direktiivi 2004/83 artikli 12 lõike 1 punkti a teise lause alusel

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide
kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku
staatus, ja antava kaitse sisu kohta (ELT L 304, lk 12; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96; edaspidi „direktiiv”) artikli 12 lõike 1
punkti a tõlgendamist.
See taotlus esitati Palestiina päritolu kodakondsuseta isiku N. Bolboli ja Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal’i (immigratsiooni-
ja kodakondsusamet; edaspidi „BAH”) vahelises kohtuvaidluses N. Bolboli esitatud pagulasseisundi taotluse rahuldamata jätmise
üle BAH poolt.

Õiguslik raamistik

Rahvusvaheline õigus
Pagulasseisundi konventsioon
Genfis 28. juulil 1951 allkirjastatud pagulasseisundi konventsioon (
Recueil des traités des Nations Unies
, 189. kd, lk 150, nr 2545 (1954)) jõustus 22. aprillil 1954. Seda on täiendatud 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundi
protokolliga, mis jõustus 4. oktoobril 1967 (edaspidi „Genfi konventsioon”).
Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise A lõike 2 esimese lõigu kohaselt kohaldatakse mõistet „pagulane” isiku suhtes, kes „põhjendatult
kartes tagakiusamist rassi, usu, rahvuse, sotsiaalsesse gruppi kuulumise või poliitiliste veendumuste pärast viibib väljaspool
kodakondsusjärgset riiki ega suuda või kartuse tõttu ei taha saada sellelt riigilt kaitset, või kes viibib kodakondsusetuna
väljaspool oma endist asukohariiki ega suuda või kartuse tõttu ei taha sinna tagasi pöörduda”.
Genfi konventsiooni artikli 1 jaotis D sätestab:
„Konventsiooni ei kohaldata isikule, keda kaitseb või abistab ÜRO asutus või allasutus, välja arvatud pagulaste ülemkomissar.
[Mõiste „pagulaste ülemkomissar” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „Pagulaste Ülemvolinik”.]
Kui kaitse või abi on mingil põhjusel lakanud ning isiku seisundit ei ole sellekohastele ÜRO Peaassamblee resolutsioonidele
tuginedes määratletud, on tal
ipso facto
õigus saada selle konventsiooniga ettenähtud soodustusi.”
ÜRO Palestiina lepituskomisjon
Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Palestiina lepituskomisjon (UNCCP) loodi ÜRO Peaassamblee 11. detsembri 1948. aasta resolutsiooniga
nr 194 (III). Selle resolutsiooni lõike 11 kohaselt ÜRO Peaassamblee:
„
Otsustab,
et pagulastel, kes seda soovivad, tuleb nii kiiresti kui võimalik lubada koju tagasi pöörduda ja elada rahus oma naabritega,
ja et neile, kes otsustavad mitte koju tagasi pöörduda, tuleb maksta hüvitisi kompensatsioonina nende vara eest, ja kaduma
läinud või kahjustatud vara eest, kui niisuguse kadumise või kahjustamise peavad vastavalt rahvusvahelise õiguse või õigluse
põhimõtetele heastama selle eest vastutavad valitsused või ametiasutused.
Teeb
[UNCCP‑le] ülesandeks hõlbustada pagulaste repatrieerimist, ümberasumist ning majanduslikku ja sotsiaalsest taastumist ning
neile hüvitiste maksmist, tehes tihedat koostööd Palestiina pagulaste ÜRO abiorganisatsiooni direktoriga ning viimase kaudu
ÜRO asjakohaste organite ja institutsioonidega.” [Siin ja edaspidi on osundatud ÜRO dokumente tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Palestiina pagulasi Lähis-Idas toetav ÜRO abiorganisatsioon (edaspidi „UNRWA”)
UNRWA loodi ÜRO Peaassamblee 8. detsembri 1949. aasta resolutsiooniga nr 302 (IV). UNRWA volitusi uuendatakse pidevalt; tema
praegused volitused lõpevad 30. juunil 2011. Organisatsiooni tegevuspiirkond hõlmab Liibanoni, Süüria Araabia Vabariiki, Jordaaniat,
Jordani Läänekallast (sealhulgas Ida-Jeruusalemma) ja Gaza sektorit.
Vastavalt resolutsiooni nr 302 (IV) lõikele 20, ÜRO Peaassamblee:
„
Annab
[UNRWA‑le] juhendid koostööks [UNCCP‑ga], et mõlemad saaksid oma ülesandeid täita parimal võimalikul moel, eelkõige osas,
mis puudutab 11. detsembri 1948. aasta Peaassambleel vastu võetud resolutsiooni 194 (III) lõiget 11”.
Vastavalt ÜRO peaassamblee 4. juuli 1967. aasta resolutsiooni nr 2252 (ES-V) lõikele 6, ÜRO Peaassamblee:
„Kiidab
heaks […] [UNRWA] Ülemvoliniku jõupingutused kõikvõimaliku kiireloomulise ja ajutise humanitaarabi andmisel kõikidele muudele
kõnealuse piirkonna isikutele, kes on praegu ümber asustatud ja kellel on hiljutise vaenutegevuse tõttu tungivalt vaja kohest
abi.”
ÜRO Peaassamblee 5. detsembri 2008. aasta resolutsiooni nr 63/91 lõigete 1–3 kohaselt ÜRO Peaassamblee:
„1.
Märgib kahetsusega,
et ÜRO Peaassamblee resolutsiooni 194 (III) lõikes 11 ette nähtud pagulaste repatrieerimist ja neile hüvitise maksmist ei
ole veel toimunud, ning seetõttu on Palestiina pagulaste olukord endiselt tõsist muret tekitav ning nad vajavad oma põhivajaduste
rahuldamiseks jätkuvalt abi tervishoiu, hariduse ja elatusvahendite vallas.
2.
Märgib samuti kahetsusega
, et [UNCCP] ei ole leidnud viisi resolutsiooni 194 (III) lõike 11 tulemuslikuks rakendamiseks, ning kordab [UNCCP‑le] esitatud
palvet jätkata sellesuunalisi jõupingutusi ning anda Peaassambleele selle kohta aru, nii nagu see on asjakohane, kuid hiljemalt
1. septembril 2009.
3.
Kinnitab
vajadust jätkata [UNRWA] tööd ja seda, kui oluline on [UNRWA] tegevusvabadus ja tema panus Palestiina pagulaste heaolusse
ja inimarengusse ning piirkonna stabiilsusesse, senikaua kui Paletina pagulaste küsimus ei ole saanud õiglast lahendust.”
ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Amet
ÜRO Peaassamblee 14. detsembri 1950 aasta resolutsiooni nr 428 (V) ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti põhikirja kohta lisa lõike 7
punkti c kohaselt ei laiene ÜRO Ülemvoliniku põhikirjaline pädevus „isikutele, kes saavad jätkuvalt abi või kaitset ÜRO muudelt
organitelt või institutsioonidelt”.

Liidu õigusnormid
Direktiivi põhjendused 2 ja 3 sätestavad:
„2.      Oma erakorralisel istungil Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 otsustas Euroopa Ülemkogu püüelda sellise Euroopa ühise varjupaigasüsteemi
loomise poole, mis põhineb Genfi konventsiooni […] täielikul kohaldamisel, millega kinnitatakse mittetagasisaatmise põhimõtet
ja tagatakse, et kedagi ei sunnita naasma tagakiusajate küüsi.
3.      Genfi konventsioon […] sätesta[b] pagulaste kaitse alase rahvusvahelise õiguskorra nurgakivi.”
Vastavalt direktiivi põhjenduse 6 sõnastusele:
„Käesoleva direktiivi põhieesmärk on ühelt poolt tagada, et liikmesriigid kohaldavad ühiseid kriteeriume isikute tuvastamiseks,
kellel on tõeline vajadus rahvusvahelise kaitse järele, ja teiselt poolt tagada, et neile isikutele on kõigis liikmesriikides
kättesaadav hüvitiste minimaalne tase.”
Direktiivi põhjenduse 10 kohaselt:
„Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid.
Eelkõige püütakse käesoleva direktiiviga tagada varjupaigataotlejate ja nendega kaasas olevate pereliikmete inimväärikuse
ja varjupaigaõiguse austamine.”
Direktiivi põhjendused 16 ja 17 on sõnastatud järgmiselt:
„16.      Tuleks sätestada pagulasseisundi määratlemise ja sisu miinimumnõuded, millest liikmesriikide pädevad siseriiklikud asutused
juhinduksid Genfi konventsiooni kohaldamisel.
17.      On vaja kehtestada ühised kriteeriumid varjupaigataotlejate tunnustamiseks pagulastena Genfi konventsiooni artikli 1 tähenduses.”
Direktiivi artikli 2 punktides c–e tuleb selle direktiivi kohaldamisel lähtuda järgmistest määratlustest:
„c)
pagulane
– kolmanda riigi kodanik, kes põhjendatud kartuse tõttu rassilise, usulise, rahvusel, poliitilistel vaadetel või teatavasse
sotsiaalsesse gruppi kuulumisel põhineva tagakiusamise eest viibib väljaspool kodakondsuse riiki ja ei saa või kõnealuse kartuse
tõttu ei taha anda ennast nimetatud riigi kaitse alla, või kodakondsuseta isik, kes samadel põhjustel, nagu eespool nimetatud,
väljaspool varasema alalise elukoha riiki viibides ei saa või kõnealuse kartuse tõttu ei taha sinna tagasi pöörduda, ja kelle
suhtes ei kohaldata artiklit 12;
d)
pagulasseisund
– kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku tunnustamine pagulasena liikmesriigi poolt;
e)
täiendava kaitse nõuetele vastav isik
– kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes ei kvalifitseeru pagulaseks, kuid kellega seoses on ilmnenud põhjendatud
alus arvata, et asjaomane isik seisaks oma päritoluriiki või kodakondsuseta isiku puhul varasema alalise elukoha riiki tagasipöördumisel
silmitsi reaalse ohuga kannatada tõsist kahju vastavalt artiklile 15 ja kelle suhtes ei kohaldata artikli 17 lõikeid 1 ja
2, ning kes ei saa või kõnealuse ohu tõttu ei taha anda ennast nimetatud riigi kaitse alla”.
Direktiivi artiklid 13 ja 18 sätestavad, et liikmesriigid annavad pagulasseisundi või täiendava kaitse seisundi kolmanda riigi
kodanikule, kelle puhul on täidetud vastavalt selle direktiivi II ja III või II ja V peatükis sätestatud nõuded.
Direktiivi III peatükis, mis puudutab pagulaseks kvalifitseerumise tingimusi, oleva artikli 12 „Erandid” lõike 1 punkt a sätestab:
„Kolmanda riigi kodanikku või kodakondsuseta isikut ei tunnistata pagulaseks, kui:
a)      ta jääb Genfi konventsiooni artikli 1 D reguleerimisalasse, mis on seotud muude ÜRO organite või agentuuride kui ÜRO Pagulaste
Ülem[voliniku] kaitse või abiga. Kui kõnealune kaitse või abi on mingil põhjusel lakanud, ilma et isikute positsioon oleks
kooskõlas ÜRO Peaassamblee asjaomaste resolutsioonidega lõplikult paika pandud, on neil isikutel
ipso facto
õigus käesolevast direktiivist tulenevatele hüvitistele. [Täpsustatud tõlge].”
Direktiivi artikli 13 kohaselt:
„Liikmesriigid annavad pagulasseisundi kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule, kes vastab II ja III peatüki
kohaselt pagulase nõuetele.”
Direktiivi VII peatükis „Rahvusvahelise kaitse sisu” oleva artikli 21 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid austavad mittetagasisaatmise põhimõtet kooskõlas oma rahvusvaheliste kohustustega.”
Vastavalt direktiivi artiklitele 38 ja 39 jõustus direktiiv 20. oktoobril 2004 ning see tuli siseriiklikusse õigusesse üle
võtta hiljemalt 10. oktoobril 2006.

Siseriiklikud õigusnormid
Ungari 1997. aasta seaduse nr CXXXIX varjupaigaõiguse kohta (
Magyar Közlöny
1997/112 (XII.15.), edaspidi „varjupaigaõiguse seadus”) § 3 lõige 1 sätestab:
„Pagulasküsimustes pädev asutus annab § 4 kehtestatud erandit arvestades taotluse alusel pagulasseisundi välismaalasele, kes
tõendab või esitab veenvad tõendid, et tema suhtes tuleb Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise A ja jaotise B lõike 1 punkti b
ning protokolli artikli 1 lõigete 2 ja 3 kohaselt kohaldada Genfi konventsiooni sätteid.”
Vastavalt varjupaigaõiguse seaduse § 38 lõikele 2 tuvastab pädev asutus varjupaigataotluse rahuldamata jätmise otsuses, kas
tagasisaatmise ja väljasaatmise keeld on kohaldatav.
Ungari 2007. aasta seaduse nr II kolmandate riikide kodanike sissesõidu ja riigis viibimise kohta (a harmadik országbeli állampolgárok
beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007 évi II. törvény,
Magyar Közlöny
2007/1 (I.5.)) artikli 51 lõige 1 näeb ette:
„Kolmandate riikide kodanikke ei tohi tagasi või välja saata sellise riigi territooriumile, mida ei käsitata asjaomaste isikute
jaoks turvalise päritoluriigina või turvalise kolmanda riigina, eeskätt juhul, kui nimetatud isikute puhul esineks seal tagakiusamise
oht rassi või usu, rahvuse või sotsiaalsesse gruppi kuulumise või poliitiliste veendumuste pärast; samuti ei tohi nimetatud
isikuid tagasi saata või välja saata sellisele territooriumile või sellise riigi piirile, mille puhul on tõsistel põhjustel
alust arvata, et neid kolmandate riikide kodanikke võidakse piinata või julmalt, ebainimlikult või väärikust alandavalt kohelda
või karistada.”

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et N. Bolbol lahkus oma koos abikaasaga Gaza sektorist ning sisenes Ungarisse viisa alusel 10. jaanuaril
2007. Seejärel väljastas immigratsiooniamet talle elamisloa.
N. Bolbol esitas 21. juunil 2007 BAH‑le varjupaigataotluse juhuks, kui tema elamisluba ei pikendata, põhjendades seda taotlust
ebaturvalise olukorraga, mis Gaza sektoris Fatah’ ja Hamasi vaheliste igapäevaste kokkupõrgete tõttu valitseb. N. Bolbol viites
selles taotluses Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D teisele lausele, tuginedes asjaolule, et ta on väljaspool UNRWA tegevuspiirkonda
elav palestiinlane. Tema perekonnaliikmetest oli Gaza sektorisse jäänud üksnes tema isa.
Eelotsusetaotluse kohaselt ei ole N. Bolbol palunud UNRWA‑lt kaitset ega abi. Samas väidab ta, et tal oleks olnud õigus sellisele
kaitsele ja abile, viidates selle väite põhjenduseks tema isa nõbu perekonnale väljastatud UNRWA registreerimiskaardi olemasolule.
Põhikohtuasja vastustaja seab N. Bolboli väidetavate perekonnasidemete olemasolu kahtluse alla, sest selle kohta puuduvad
dokumentaalsed tõendid. UNRWA ei olnud vaatamata asjaosalise taotlusele võimeline kinnitama N. Bolboli õigust saada registreeritud
nimetatud perekonnasidemete alusel.
Põhikohtuasja vastustaja jättis oma 14. septembri 2007. aasta otsuses N. Bolboli varjupaigataotluse rahuldamata, leides seejuures
siiski, et N. Bolbol kuulub väljasaatmise keelu kohaldamisalasse.
N. Bolboli varjupaigataotlus jäeti rahuldamata varjupaigaõiguse seaduse § 3 lõike 1 alusel. Rahuldamata jätmise otsuse põhjenduste
kohaselt ei kohusta Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D teine lause pagulasseisundit tingimusetult tunnustama, vaid piiritleb
nende isikute kategooria, kelle suhtes nimetatud konventsiooni sätted on kohaldatavad. See tähendab, et palestiinlastel peab
olema võimalus osaleda pagulasseisundi andmisega päädida võivas menetluses ja et tuleb kontrollida, kas isik vastab pagulase
mõistele nimetatud konventsiooni artikli 1 jaotise A tähenduses. Sama otsuse kohaselt ei saa N. Bolboli pagulasseisundit tunnustada,
kuna Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise A sätted ei ole tema suhtes kohaldatavad, sest ta ei lahkunud oma päritoluriigist
tagakiusamise tõttu rassi või usu, rahvuse või poliitiliste veendumuste pärast.
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et N. Bolbolile laieneva väljasaatmise keelu alus on varjupaigaõiguse seaduse § 38 lõige 1 ning
2007. aasta seaduse nr II sissesõidu ja riigis viibimise kohta § 51 lõige 1, põhjusel, et palestiinlaste tagasilubamine toimub
Iisraeli ametivõimude äranägemise kohaselt ning võib juhtuda, et N. Bolbolil tuleb Gaza sektoris valitseva kriitilise olukorra
tõttu taluda piinamist või ebainimlikku ja alandavat kohtlemist.
N. Bolbol palus eelotsusetaotluse esitanud kohtul muuta BAH rahuldamatajätmise otsust ning anda talle pagulasseisund Genfi
konventsiooni artikli 1 jaotise D teise lause alusel, kuna selle sätte näol on N. Bolboli arvates tegemist pagulasseisundi
tunnustamise iseseisva alusega. Ta leiab, et kui selles sättes kehtestatud tingimused on täidetud, siis on tal õigus pagulasseisundi
tunnustamisele olenemata asjaolust, kas teda saab käsitada pagulasena sama artikli jaotise A tähenduses. N. Bolboli väitel
on kõnealuse artikli 1 jaotise D ülesandeks üksnes täpsustada, et juhul, kui isik, kes on UNRWA juures registreeritud või
kellel on õigus saada seal registreeritud, viibib mis tahes põhjusel väljaspool selle organisatsiooni tegevuspiirkonda, ning
kui mõjuvatel põhjustel ei saa oodata, et asjaomane isik nimetatud piirkonda naaseks, peavad Genfi konventsiooni osalisriigid
tema pagulasseisundit automaatselt tunnustama. Arvestades asjaolu, et N. Bolbolil oleks oma isaliini pidi võimalus saada UNRWA
juures registreeritud, kuid ta elab Ungaris, ja seega väljaspool selle organisatsiooni tegevuspiirkonda, tuleb talle anda
pagulasseisund täiendava uurimiseta.
Põhikohtuasja vastustaja palub jätta kaebus rahuldamata, väites, et N. Bolboli poolt pagulasseisundi saamise eesmärgil esitatud
taotlus on põhjendamatu, sest asjaomane isik ei lahkunud oma päritoluriigist Genfi konventsiooni artikli 1 jaotises A nimetatud
põhjusel ning sama artikli jaotis D ei kujuta endast pagulasseisundi automaatse tunnustamise alust, vaid üksnes konventsiooni
isikulist kohaldamisala käsitlevat sätet. See tähendab, et palestiinlased saavad pagulasseisundi üksnes siis, kui nad vastavad
konventsiooni artikli 1 jaotise A pagulase määratlusele, see asjaolu tuleb aga kindlaks teha juhtumipõhiselt.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasjas tõstatatud õigusküsimus tuleb lahendada direktiivi artikli 12 lõike 1
punkti a alusel. Kuna põhikohtuasjas käsitletav taotlus esitati 21. juunil 2007, mil kõnealust artiklit ei oldud Ungari õiguskorda
veel üle võetud, tuleb käesolevas asjas kohaldada vahetult Liidu õiguse sätteid.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on Genfi konventsiooni artikli 1 jaotist D võimalik tõlgendada mitmel moel. ÜRO Pagulaste
Ülemvolinik andis 2002. aasta oktoobris välja juhised „Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D kohaldatavuse kohta Palestiina
pagulaste suhtes”. Paraku ei anna neist juhistest välja lugeda piisavalt selgeid ja ühemõttelisi juhtnööre, mis tagaks selle
sätte ühetaolise kohaldamise palestiinlaste suhtes. Arvestades seda, et direktiivis on viide nimetatud artikli 1 jaotisele D,
on Euroopa Kohus pädev selle sisu lahti mõtestama.
Neil tingimustel otsustas Fővárosi Bíróság (Budapesti kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse
küsimused:
„Kas nõukogu direktiivi 2004/83/EÜ artikli 12 lõike 1 punkti a kohaldamisel:
1.      tuleb asuda seisukohale, et isikul on ÜRO institutsiooni kaitse ja abi juba ainuüksi seetõttu, et tal on õigus sellisele abile
või kaitsele, või on vajalik, et ta oleks seda kaitset või abi ka tegelikult taotlenud?
2.      toob viibimine väljaspool institutsiooni tegevuspiirkonda, institutsiooni tegevuse lõpetamine, institutsiooni poolse kaitse
või abi võimaluse lõppemine endaga kaasa institutsiooni abi või kaitse lakkamise või võib selle kaasa tuua ka objektiivne
takistus, mille tõttu isik, kellel on õigus kaitsele või abile, ei saa seda taotleda?
3.      tingib asjaolu, et isikul on õigus tugineda direktiivile, isiku pagulasseisundi tunnustamise või tema suhtes ühe kahest direktiivi
kohaldamisalasse kuuluvast kaitsevormi (pagulasseisund ja täiendava kaitse seisund) kohaldamise vastavalt asjaomase liikmesriigi
äranägemisele, või ei too see automaatselt kaasa ühegi nimetatud [seisundi tunnustamist], vaid selle tulemuseks on üksnes
see, et [huvitatud isik kuulub] direktiivi isikulisesse kohaldamisalasse?”

Eelotsuse küsimused

Sissejuhatavad märkused
Direktiiv võeti vastu eeskätt EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunkti c alusel, mille kohaselt Euroopa Liidu Nõukogu
pidi võtma kooskõlas Genfi konventsiooniga ning teiste asjakohaste lepingutega varjupaika käsitlevad meetmed kolmandate riikide
kodanike pagulaseks tunnistamise miinimumnõuete valdkonnas.
Direktiivi põhjendustest 3, 16 ja 17 ilmneb, et Genfi konventsioon kujutab endast pagulaste kaitse alase rahvusvahelise õiguskorra
nurgakivi ning et pagulasseisundi andmise tingimusi ning seisundi sisu käsitlevad direktiivi sätted võeti vastu selleks, et
aidata liikmesriikide pädevaid siseriiklikke asutusi nimetatud konventsiooni kohaldamisel, tuginedes ühistele mõistetele ja
tingimustele (vt 2. märtsi 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑175/08, C‑176/08, C‑178/08 ja C‑179/08 Salahadin Abdulla jt,
kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 52).
Direktiivi sätteid tuleb seega tõlgendada direktiivi ülesehitust ja eesmärki arvestades ning kooskõlas Genfi konventsiooni
ja teiste EÜ artikli 63 esimese lõigu punktis 1 viidatud asjakohaste lepingutega. Lisaks tuleb direktiivi sätteid vastavalt
selle põhjendusele 10 tõlgendada põhiõigusi ning iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid austades
(eespool viidatud kohtuotsus Salahadin Abdulla jt, punktid 53 ja 54).

Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause
kohaldamisel saab isik mõnelt muult ÜRO institutsioonilt kui ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametilt kaitset või abi juba ainuüksi
seetõttu, et tal on õigus sellisele abile või kaitsele, või on vajalik, et ta oleks seda kaitset või abi ka tegelikult taotlenud.
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et eelotsusemenetluses on faktiliste asjaolude kindlakstegemine liikmesriigi kohtu ülesanne.
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 27, ei ole N. Bolbol taotlenud UNRWA‑lt abi ega kaitset.
Direktiivi III peatükis, mis käsitleb pagulaseks kvalifitseerumise tingimusi, oleva artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause
kohaselt ei tunnistata kolmanda riigi kodanikku või kodakondsuseta isikut pagulaseks, kui „ta jääb Genfi konventsiooni artikli 1
[jaotise] D reguleerimisalasse, mis on seotud muude ÜRO organite või agentuuride kui ÜRO Pagulaste Ülem[voliniku] kaitse või
abiga”.
Genfi konventsiooni artikli 1 jaotis D sätestab, et konventsiooni ei kohaldata „isikule, keda kaitseb või abistab” selline
ÜRO asutus või institutsioon.
On selge, et UNRWA on selline muu ÜRO asutus või institutsioon kui ÜRO pagulaste Ülemvoliniku Amet, millele viitab artikli 12
lõike 1 punkt a ja Genfi konventsiooni artikli 1 jaotis D; seejuures on Genfi konventsioon – nagu ilmneb nõukogu poolt 12. septembril
2001 komisjonile esitatud direktiivi ettepanekust (KOM(2001) 510 (lõplik)) – loodud nimelt nende palestiinlaste konkreetset
olukorda arvestades, kes saavad UNRWA abi või kaitset.
Nagu on märgitud kohtujuristi ettepaneku punktides 12 ja 13, tuleneb UNRWA koostatud konsolideeritud abikõlblikkuse ja registreerimise
juhendist („Consolidated Eligibility and Registration Instructions”, edaspidi „konsolideeritud juhend”), mille käesoleval
ajal kohaldatav versioon võeti vastu 2009. aastal, et kuigi UNRWA poolt ettenähtud „Palestiina pagulase” mõistele vastavad
need „isikud, kelle alaline elukoht oli Palestiinas ajavahemikul 1. juunist 1946 kuni 15. maini 1948 ning kes 1948. aasta
konflikti tõttu kaotasid nii oma kodu kui ka elatusvahendid” (konsolideeritud juhendi punkt III A 1), siis UNRWA abi ja kaitset
on õigustatud saama ka teatavad muud isikud. Viimati nimetatute hulgas on „registreerimata isikud, kes on ümber asustatud
1967. aastal ja sellele järgnenud ajal toimunud vaenutegevuse tõttu” (konsolideeritud juhendi punkt III.B; vt ka eelkõige
ÜRO Peaassamblee 4. juuli 1967. aasta resolutsiooni 2252 (ES‑V) lõige 6).
Neil tingimustel ei saa kohe välistada võimalust, et selline isik nagu N. Bolbol, kes ei ole UNRWA juures registreeritud,
võib siiski kuuluda Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D, ning seeläbi ka direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti a esimese
lause kohaldamisalasse.
Vastupidi seisukohale, mida kaitseb Ühendkuningriik, ei saa väidet, et 1967. aasta vaenutegevuse käigus ümber asustatud isikud
ei kuulu Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D kohaldamisalasse, põhjendada sellega, et Genfi konventsiooni artikli 1 jaotises D
ja seega ka direktiivi artikli 12 lõike 1 punktis a on silmas peetud ainult neid 1948. aasta konflikti tagajärjel tekkinud
Palestiina pagulasi, kes said UNRWA abi ja kaitset ajal, mil sõlmiti Genfi konventsiooni esialgne, 1951. aasta versioon.
Genfi konventsiooni esialgset, 1951. aasta versiooni on täiendatud 31. jaanuari 1967. aasta pagulasseisundi protokolliga;
seda just nimelt eesmärgiga teha võimalikuks kõnealuse konventsiooni evolutiivne tõlgendamine ja võtta arvesse uusi pagulaste
kategooriaid lisaks isikutele, kellest said pagulased „enne 1. jaanuari 1951 toimunud sündmuste tagajärjel”.
Seetõttu tuleb hindamaks, kas selline isik nagu N. Bolbol kuulub direktiivi artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause alla,
kontrollida – nii nagu küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus –, kas piisab tuvastamisest, et selline isik on õigustatud saama
UNRWA abi, või peab olema tõendatud, et ta on seda abi ka tegelikult taotlenud.
Genfi konventsiooni artikli 1 jaotis D, millele viitab direktiivi artikli 12 lõike 1 punkt a, piirdub sellega, et välistab
kõnealuse konventsiooni kohaldamisalast isikud, keda „kaitseb või abistab” ÜRO asutus või allasutus, välja arvatud Pagulaste
Ülemvoliniku Amet.
Genfi konventsiooni artikli 1 jaotise D selgest sõnastusest ilmneb, et selles konventsioonis sätestatud pagulasseisundi alt
välja arvamise klauslit saab kohaldada üksnes isikutele, kes on ka tegelikult UNRWA abi taotlenud; ning sellisena tuleb seda
klauslit tõlgendada kitsalt ja seda ei tohi seega kohaldada ühtlasi isikutele, kes on või kes on olnud kõigest õigustatud
saama selle asutuse abi või kaitset.
Olgugi et UNRWA juures registreerimine on piisavaks tõendiks UNRWA‑lt tegelikult saadud abi kohta, on käesoleva kohtuotsuse
punktis 45 märgitud, et niisugust abi võidakse anda ka ilma sellise registreerimiseta, ning sel juhul peab abi saajal olema
lubatud esitada selle kohta mis tahes muid tõendeid.
Neil asjaoludel tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2004/83 artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause kohaldamisel
on isikul õigus mõne muu ÜRO institutsiooni kui ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ameti kaitsele või abile juhul, kui ta on seda
kaitset või abi ka tegelikult taotlenud.
Tuleb lisada, et sellise isiku pagulasseisundi tunnustamise taotluse, kes ei ole eelnevalt ka tegelikult taotlenud UNRWA abi
või kaitset, võib igal juhul läbi vaadata direktiivi artikli 2 punkti c alusel.

Teine ja kolmas küsimus
Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 41, ei ole N. Bolbol taotlenud UNRWA‑lt abi ega kaitset.
Neil asjaoludel, ning arvestades esimesele küsimusele antud vastust, ei ole teistele esitatud küsimustele vaja vastata.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta
isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu
kohta, artikli 12 lõike 1 punkti a esimese lause kohaldamisel on isikul õigus mõne muu ÜRO institutsiooni kui ÜRO Pagulaste
Ülemvoliniku Ameti kaitsele või abile juhul, kui ta on seda kaitset või abi ka tegelikult taotlenud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: ungari.