CELEX: 62006CJ0399
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika (SZBP)
Obmedzujúce opatrenia namierené proti osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Káida a Talibanom
Nariadenie (ES) č. 881/2002
Zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov osoby po jej zaradení do zoznamu zostaveného orgánom Organizácie spojených národov
Výbor pre sankcie
Následné zaradenie do prílohy I nariadenia (ES) č. 881/2002
Žaloba o neplatnosť
Základné práva
Právo na ochranu vlastníctva, právo byť vypočutý a právo na účinné súdne preskúmanie

F. Hassan (C-399/06 P) a Ch. Ayadi (C-403/06 P) sa svojimi odvolaniami domáhajú zrušenia rozsudkov Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 12. júla 2006, Hassan/Rada a Komisia (
T-49/04, ďalej len „napadnutý rozsudok Hassan“), resp. Ayadi/Rada (T-253/02, Zb. s. II-2139
, ďalej len „napadnutý rozsudok Ayadi“) (ďalej len spolu „napadnuté rozsudky“).
V napadnutých rozsudkoch Súd prvého stupňa zamietol žaloby o neplatnosť podané F. Hassanom a Ch. Ayadim proti nariadeniu Rady (ES) č. 881/2002 z 27. mája 2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší nariadenie Rady (ES) č. 467/2001, ktoré zakazuje vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz letov a rozširuje zmrazenie finančných prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu v Afganistane (
Ú. v. ES L 139, s. 9
; Mim. vyd. 18/001, s. 294, ďalej len „sporné nariadenie“), v rozsahu, v akom sa ich toto nariadenie týka. Odvolanie F. Hassana sa vzťahuje osobitne na sporné nariadenie zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 2049/2003 z (
Ú. v. EÚ L 303, s. 20
; Mim. vyd.18/002, s. 219). V napadnutom rozsudku Hassan Súd prvého stupňa tiež zamietol návrh na náhradu škody, ktorý podal F. Hassan.
Okolnosti predchádzajúce sporu
Okolnosti predchádzajúce sporu boli vysvetlené v bodoch 6 až 34 napadnutého rozsudku Hassan a v bodoch 11 až 49 napadnutého rozsudku Ayadi.
Na účely tohto rozsudku môžu byť stručne zhrnuté takto.
Dňa 19. októbra 2001 výbor zriadený rezolúciou 1267 (1999) Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov (ďalej len „výbor pre sankcie“) uverejnil
addendum
k svojmu konsolidovanému zoznamu z týkajúcemu sa osôb, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov podľa rezolúcií 1267 (1999) a 1333 (2000) Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov (pozri komuniké SC/7180) a obsahujúcemu okrem iných aj meno Ch. Ayadiho, ktorý bol identifikovaný ako osoba spojená s Usámom bin Ládinom.
V rovnaký deň prijala Komisia Európskych spoločenstiev nariadenie (ES) č. 2062/2001 z 19. októbra 2001, ktorým sa tretí krát mení a dopĺňa nariadenie č. 467/2001 (
Ú. v. ES L 277, s. 25
). Nariadením č. 2062/2001, bolo meno Ch. Ayadiho a ďalších osôb doplnené na zoznam, ktorý tvoril prílohu I nariadenia Rady (ES) č. 467/2001 zo (
Ú. v. ES L 67, s. 1
).
Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov (ďalej len „Bezpečnostná rada“) prijala 16. januára 2002 rezolúciu 1390 (2002) stanovujúcu opatrenia, ktoré sa majú uložiť vo vzťahu k Usámovi bin Ládinovi, členom organizácie Al-Káida, ako aj Talibanu a iným spojeným osobám, skupinám, podnikom a subjektom. Táto rezolúcia v odsekoch 1 a 2 v podstate stanovuje zachovanie opatrení, medzi ktoré patrí najmä zmrazenia finančných prostriedkov, uložených podľa odseku 4 písm. b) rezolúcie 1267 (1999) a odseku 8 písm. c) rezolúcie 1333 (2000).
Rada usúdila, že na vykonanie rezolúcie 1390 (2002) je nevyhnutné konanie Spoločenstva a 27. mája 2002 prijala spoločnú pozíciu 2002/402/SZBP o obmedzujúcich opatreniach vo vzťahu k Usámovi bin Ládinovi, členom organizácie Al-Káida, ako aj Talibanu a iným osobám, skupinám, podnikom a subjektom a o zrušení spoločných pozícií 96/746/SZBP, 1999/727/SZBP, 2001/154/SZBP a 2001/771/SZBP [
neoficiálny preklad
] (
Ú. v. ES L 139, s. 4
). Článok 3 spoločnej pozície 2002/402 stanovuje najmä pokračovanie zmrazenia finančných prostriedkov a iného finančného majetku alebo ekonomických zdrojov osôb, skupín, podnikov a subjektov uvedených v zozname vypracovanom výborom pre sankcie v súlade s rezolúciami1267 (1999) a 1333 (2000).
Rada prijala 27. mája 2002 sporné nariadenie na základe článkov 60 ES, 301 ES a 308 ES.
Podľa odôvodnenia č. 4 tohto nariadenia opatrenia stanovené okrem iného rezolúciou 1390 (2002) „spadajú do pôsobnosti zmluvy [ES], a preto, najmä s cieľom zabrániť narušeniu príslušnosti [hospodárskej súťaže —
neoficiálny preklad
], je pre vykonanie príslušných rozhodnutí Bezpečnostnej rady, pokiaľ ide o územie Spoločenstva, potrebné prijať právne predpisy Spoločenstva“.
Článok 1 sporného nariadenia vymedzuje pojmy „finančné prostriedky“ a „zmrazenie finančných prostriedkov“ v podstate rovnako ako článok 1 nariadenia č. 467/2001. Okrem iného definuje, čo treba rozumieť pod pojmom „ekonomické zdroje“.
Podľa článku 2 sporného nariadenia:
„1.   Všetky finančné prostriedky [a ekonomické zdroje —
neoficiálny preklad
] patriace, vo vlastníctve alebo v držbe fyzickej alebo právnickej osoby, skupiny alebo subjektu označeného Výborom pre sankcie a uvedeného v prílohe I budú zmrazené.
2.   Žiadne finančné prostriedky nebudú priamo ani nepriamo sprístupnené fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu, alebo v jeho prospech, označeného Výborom pre sankcie a uvedeného v prílohe I.
3.   Žiadne ekonomické zdroje nebudú priamo ani nepriamo sprístupnené fyzickej alebo právnickej osobe, skupine alebo subjektu, alebo v jeho prospech, označeného Výborom pre sankcie a uvedeného v prílohe I tak, aby bolo tejto osobe, skupine alebo subjektu umožnené získať finančné prostriedky, tovar alebo služby.“
Príloha I sporného nariadenia obsahuje zoznam osôb, skupín a subjektov na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov uložené podľa článku 2 tohto nariadenia. Tento zoznam obsahuje aj meno Ch. Ayadiho.
Hoci meno Ch. Ayadiho je dodnes uvedené na uvedenom zozname, text zmienky, ktorá sa ho týka, bol pri viacerých príležitostiach nahradený nariadeniami Komisie prijatými na základe článku 7 ods. 1 sporného nariadenia, ktoré Komisii priznáva právomoc zmeniť alebo doplniť prílohu I tohto nariadenia.
Bezpečnostná rada prijala 20. decembra 2002 rezolúciu 1452 (2002) smerujúcu k uľahčeniu dodržiavania povinností v oblasti boja proti terorizmu. Odsek 1 tejto rezolúcie stanovuje určitý počet výnimiek a odchýlok zo zmrazenia finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov uložený podľa rezolúcií 1267 (1999) a 1390 (2002), ktoré môžu štáty povoliť z humanitárnych dôvodov so súhlasom výboru pre sankcie.
Bezpečnostná rada prijala 17. januára 2003 rezolúciu 1455 (2003), ktorej cieľom bolo zdokonalenie uplatňovania opatrení uložených podľa odseku 4 písm. b) rezolúcie 1267 (1999), odseku 8 písm. c) rezolúcie 1333 (2000), ako aj odsekov 1 a 2 rezolúcie č. 1390 (2002). Tieto opatrenia majú byť podľa odseku 2 rezolúcie č. 1455 (2003) opätovne zdokonalené po uplynutí 12 mesiacov, alebo aj skôr, ak to bude potrebné.
Rada usúdila, že na vykonanie rezolúcie Bezpečnostnej rady 1452 (2002) je nevyhnutné konanie Spoločenstva a 27. februára 2003 prijala spoločnú pozíciu 2003/140/SZBP o výnimkách z reštriktívnych opatrení zavedených spoločnou pozíciou 2002/402 (
Ú. v. EÚ L 53, s. 62
; Mim. vyd. 18/002, s. 80). Článok 1 spoločnej pozície 2003/140 stanovuje, že Európske spoločenstvo zohľadní pri uplatňovaní opatrení uvedených v článku 3 spoločnej pozície 2002/402 výnimky povolené touto rezolúciou.
Rada prijala 27. marca 2003 nariadenie (ES) č. 561/2003, ktorým sa mení a dopĺňa, pokiaľ ide o výnimky zo zmrazenia finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov, nariadenie č. 881/2002 (
Ú. v. EÚ L 82, s. 1
; Mim. vyd. 18/002, s. 91). V odôvodnení č. 4 tohto nariadenia Rada uvádza, že s ohľadom na rezolúciu 1452 (2002) je potrebné upraviť opatrenia uložené Spoločenstvom.
Výbor pre sankcie prijal 12. novembra 2003
addendum
k svojmu konsolidovanému zoznamu osôb, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov podľa rezolúcií 1267 (1999), 1333 (2000) a 1390 (2002). Toto
addendum
obsahuje aj meno F. Hassana, ktorý je identifikovaný ako osoba spojená s organizáciou Al-Káida.
Komisia prijala 20. novembra 2003 nariadenie č. 2049/2003, ktorým sa dvadsiaty piaty krát mení a dopĺňa nariadenie č. 881/2002. Nariadením č. 2049/2003 bolo meno F. Hassana spolu s inými doplnené na zoznam, ktorý je prílohou sporného nariadenia.
Dňa 30. januára 2004 Bezpečnostná rada prijala rezolúciu 1526 (2004), ktorej cieľom je jednak zdokonalenie uplatňovania opatrení uložených podľa odseku 4 písm. b) rezolúcie 1267 (1999), odseku 8 písm. c) rezolúcie 1333 (2000) a odsekov 1 a 2 rezolúcie 1390 (2002) a jednak posilnenie právomocí výboru pre sankcie. Podľa odseku 3 rezolúcie 1526 (2004) budú tieto opatrenia opätovne zdokonalené po uplynutí 18 mesiacov alebo aj skôr, ak to bude potrebné.
Dňa 29. júla 2005 Bezpečnostná rada prijala rezolúciu 1617 (2005). Táto rezolúcia stanovuje najmä zachovanie opatrení uložených podľa odseku 4 písm. b) rezolúcie 1267 (1999), odseku 8 písm. c) rezolúcie 1333 (2000), ako aj odsekov 1 a 2 rezolúcie 1390 (2002). Podľa odseku 21 rezolúcie č. 1617 (2005) budú tieto opatrenia, opätovne preskúmané o 17 mesiacov, alebo v prípade potreby skôr, s cieľom ich prípadného sprísnenia.
Ch. Ayadi je aj naďalej uvedený na zozname, ktorý je prílohou sporného nariadenia. Zmienka, ktorá sa ho týka, bola nahradená nariadením Komisie (ES) č. 1210/2006 z 9. augusta 2006, ktorým sa šesťdesiaty siedmy krát mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 881/2002 (
Ú. v. EÚ L 219, s. 14
).
Podobne to je v prípade F. Hassana, ktorého meno je aj naďalej uvedené na tomto zozname, pričom zmienka, ktorá sa ho týka, bola nahradená nariadením Komisie (ES) č. 46/2008 z 18. januára 2008, ktorým sa deväťdesiaty krát mení a dopĺňa nariadenie Rady (ES) č. 881/2002 (
Ú. v. EÚ L 16, s. 11
).
Žaloby pred Súdom prvého stupňa a napadnuté rozsudky
Návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 12. februára 2004 F. Hassan podal žalobu o neplatnosť sporných nariadení namierenú proti Rade a Komisii, pričom navrhoval, aby Súd prvého stupňa:
—
v prvom rade v celom rozsahu alebo čiastočne zrušil sporné nariadenie zmenené a doplnené nariadením č. 2049/2003, alebo len samotné nariadenie č. 2049/2003,
—
subsidiárne vyhlásil, že sporné nariadenie a nariadenie č. 2049/2003 sa na neho nevzťahuje,
—
nariadil akékoľvek iné opatrenie, ktoré považuje za vhodné,
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania a
—
zaviazal Radu, aby mu zaplatila náhradu škody.
Počas pojednávania na Súde prvého stupňa F. Hassan upresnil, že jeho žaloba smeruje proti spornému nariadeniu a nariadeniu č. 2049/2003 len v rozsahu, v akom sa ho tieto nariadenia priamo a osobne týkajú.
Návrhom zapísaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 26. augusta 2002 Ch. Ayadi podal žalobu o neplatnosť sporného nariadenia namierenú proti Rade a navrhol, aby Súd prvého stupňa:
—
zrušil článok 2 a článok 4 sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa týka článku 2,
—
subsidiárne zrušil zmienku o ňom v zozname, ktorý je prílohou I sporného nariadenia a
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania.
Počas pojednávaní Ch. Ayadi upresnil, že jeho žaloba smeruje proti napadnutému nariadeniu iba v rozsahu, v akom sa ho priamo a osobne týka.
Vo veci týkajúcej sa Ch. Ayadiho bolo vyhovené návrhu Spojeného kráľovstva Veľkej Británie a Severného Írska a návrhu Komisie na vstup vedľajšieho účastníka do konania na podporu návrhov Rady.
Na podporu svojich návrhov F. Hassan uviedol jediný žalobný dôvod založený na porušení určitých jeho základných práv a všeobecnej zásady proporcionality. Konkrétne sa jeho výhrady týkali jednak údajného porušenia práva na ochranu vlastníctva, ako aj porušenia práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života a jednak údajného porušenia práva byť vypočutý a práva na spravodlivé súdne konanie.
Ch. Ayadi na podporu svojich návrhov uviedol tri žalobné dôvody založené po prvé na nedostatku právomoci Rady prijať články 2 a 4 sporného nariadenia a na zneužití právomoci, po druhé na porušení základných zásad subsidiarity, proporcionality a dodržiavania ľudských práv a po tretie na porušení podstatných formálnych náležitostí.
Keďže s výnimkou návrhu na náhradu škody uvedenom v odvolaní F. Hassana sa prejednávané odvolania vzťahujú len na časti napadnutých rozsudkov týkajúce sa dôvodov založených na porušení základných práv odvolateľov, ďalej bude zhrnutá len táto časť uvedených rozsudkov.
Pokiaľ ide o tieto dôvody, Súd prvého stupňa rozhodol v bode 91 napadnutého rozsudku Hassan a v bode 115 napadnutého rozsudku Ayadi, že s výnimkou jednej právnej otázky, ktorá je špecifická pre každú z týchto vecí, už boli všetky právne otázky prednesené žalobcami vyriešené v jeho rozsudkoch z 21. septembra 2005, Yusuf a Al Barakaat International Foundation/Rada a Komisia (
T-306/01, Zb. s. II-3533
, body 226 až 346, ďalej len „rozsudok Súdu prvého stupňa Yusuf“), ako aj Kadi/Rada a Komisia (T-315/01, Zb. s. II-3649, body 176 až 291, ďalej len „rozsudok Súdu prvého stupňa Kadi“) (ďalej len spolu „rozsudky Súdu prvého stupňa Yusuf a Kadi“).
V bode 92 napadnutého rozsudku Hassan, rovnako ako v bode 116 napadnutého rozsudku Ayadi, ktorý je formulovaný podobne, sa poukázalo na to, že v rámci rozsudkov Súdu prvého stupňa Yusuf a Kadi, uvedený súd najmä konštatoval:
„…
—
z hľadiska medzinárodného práva majú povinnosti vyplývajúce z Charty OSN v prípade štátov, ktoré sú členmi [Organizácie spojených národov (OSN)], nepopierateľne prednosť pred ich povinnosťami vyplývajúcimi z vnútroštátneho práva alebo medzinárodného zmluvného práva vrátane povinností podľa [Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd podpísaného v Ríme 4. novembra 1950 (ďalej len ‚EDĽP‘)] v prípade štátov, ktoré sú zároveň členmi Rady Európy, a povinností podľa Zmluvy ES v prípade štátov, ktoré sú zároveň členskými štátmi Spoločenstva (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 231, a Kadi, bod 181),
—
táto prednosť sa v súlade s článkom 25 Charty OSN vzťahuje na rozhodnutia obsiahnuté v rezolúciách Bezpečnostnej rady (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 234, a Kadi, bod 184),
—
hoci Spoločenstvo nie je členom Organizácie spojených národov, podľa samotnej Zmluvy o jeho založení sú preň záväzné povinnosti vyplývajúce z Charty OSN rovnako ako pre jeho členské štáty (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 243, a Kadi, bod 193),
—
na jednej strane Spoločenstvo nesmie ani porušiť povinnosti vyplývajúce jeho členským štátom z Charty OSN, ani brániť ich vykonaniu, a na druhej strane je povinné podľa samotnej Zmluvy, ktorou bolo založené, prijať v rámci svojich právomocí všetky ustanovenia potrebné na to, aby umožnilo svojim členským štátom splniť si ich povinnosti (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 254, a Kadi, bod 204),
—
v dôsledku toho tvrdenia uvádzané proti napadnutým nariadeniam a založené na jednej strane na nezávislosti právneho poriadku Spoločenstva od právneho poriadku zriadeného OSN a na druhej strane na potrebe prebratia rezolúcií Bezpečnostnej rady do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov v súlade s ústavnými ustanoveniami a základnými zásadami tohto práva musia byť odmietnuté (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 258, a Kadi, bod 208),
—
[sporné] nariadenie prijaté so zreteľom na spoločnú pozíciu 2002/402 je uskutočnením povinnosti na úrovni Spoločenstva, ktorá je uložená jeho členským štátom ako členom OSN, vykonať, prípadne aj prostredníctvom aktu Spoločenstva, sankcie namierené proti Usámovi bin Ládinovi, sieti Al-Káida, ako aj Talibanu a iným spojeným osobám, skupinám, podnikom a subjektom, ktoré boli ustanovené a neskôr posilnené niekoľkými rezolúciami Bezpečnostnej rady prijatými podľa kapitoly VII Charty OSN (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 264, a Kadi, bod 213),
—
v tomto kontexte inštitúcie Spoločenstva konali na základe viazanej právomoci, takže nemali žiadnu možnosť samostatnej voľnej úvahy (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 265, a Kadi, bod 214),
—
vzhľadom na úvahy uvedené vyššie nemôže byť vyhlásenie, že Súd prvého stupňa má právomoc incidenčne preskúmať zákonnosť rozhodnutí Bezpečnostnej rady alebo výboru pre sankcie z hľadiska miery ochrany základných práv tak, ako sú poskytované právnym poriadkom Spoločenstva, odôvodnené ani na základe medzinárodného práva, ani na základe práva Spoločenstva (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 272, a Kadi, bod 221),
—
sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady teda v zásade nepodliehajú súdnej kontrole Súdu prvého stupňa a Súd prvého stupňa nemôže ani incidenčným spôsobom spochybniť ich zákonnosť vzhľadom na právo Spoločenstva. Naopak, Súd prvého stupňa musí v maximálnej možnej miere vykladať a uplatňovať toto právo spôsobom zlučiteľným s povinnosťami členských štátov podľa Charty OSN (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 276, a Kadi, bod 225),
—
Súd prvého stupňa však má právomoc incidenčným spôsobom preskúmať zákonnosť sporných rezolúcií Bezpečnostnej rady vo vzťahu k
ius cogens
, ktoré sa chápe ako medzinárodný verejný poriadok platný pre všetky subjekty medzinárodného práva vrátane orgánov OSN a od ktorého sa nemožno odchýliť (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 277, a Kadi, bod 226),
—
zmrazenie finančných prostriedkov stanovené [sporným] nariadením neporušuje ani základné práva dotknutých osôb na disponovanie ich majetkom, ani všeobecnú zásadu proporcionality, z hľadiska miery univerzálnej ochrany základných práv fyzickej osoby patriacich do
ius cogens
(rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, body 288 a 289, a Kadi, body 237 a 238),
—
keďže predmetné rezolúcie Bezpečnostnej rady neupravujú právo zainteresovaných na predbežné vypočutie výborom pre sankcie pred ich zapísaním na sporný zoznam osôb a keďže sa zdá, že žiadna imperatívna norma medzinárodného verejného poriadku nevyžaduje takéto predbežné vypočutie za okolností prejednávanej veci, tvrdenia založené na namietanom porušení takéhoto práva sa musia zamietnuť (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, body 306, 307 a 321, a Kadi, body 261 a 268),
—
konkrétne za týchto okolností, keď sa namieta zabezpečovacie opatrenie obmedzujúce nakladanie s majetkom zainteresovaných, ochrana základných práv zainteresovaných nevyžaduje, aby im boli oznámené skutočnosti a dôkazy pripustené proti nim, ak Bezpečnostná rada alebo výbor pre sankcie usudzujú, že tomu bránia dôvody vzťahujúce sa na bezpečnosť medzinárodného spoločenstva (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 320 a Kadi, bod 274),
—
inštitúcie Spoločenstva nemuseli vypočuť zainteresovaných pred prijatím [sporného] nariadenia (rozsudok [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 329) alebo v kontexte jeho prijatia a vykonávania (rozsudok [Súdu prvého stupňa] Kadi, bod 259),
—
v rámci konania o žalobe o neplatnosť, ako je konanie v prejednávanej veci, Súd prvého stupňa úplne skúma zákonnosť napadnutých nariadení tak, že preskúmava dodržiavanie pravidiel vzťahujúcich sa na právomoc, ako aj na vonkajšiu zákonnosť zo strany inštitúcií Spoločenstva a splnenie podstatných formálnych náležitostí, ktorým podlieha ich činnosť. Súd prvého stupňa skúma zákonnosť napadnutých nariadení tiež so zreteľom na rezolúcie Bezpečnostnej rady, ktoré má tieto nariadenia vykonať, najmä z hľadiska ich formálnej a hmotnej primeranosti, vnútornej koherentnosti a proporcionality nariadení voči rezolúciám. Súd prvého stupňa tiež kontroluje zákonnosť napadnutých nariadení a nepriamo aj zákonnosť sporných rezolúcií Bezpečnostnej rady so zreteľom na normy vyššej právnej sily medzinárodného práva patriace do
ius cogens
, predovšetkým imperatívne normy vzťahujúce sa na všeobecnú ochranu ľudských práv (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, body 334, 335 a 337, a Kadi, body 279, 280 a 282),
—
naproti tomu Súdu prvého stupňa neprináleží nepriamo kontrolovať, či samotné sporné rezolúcie Bezpečnostnej rady sú v súlade so základnými právami chránenými právnym poriadkom Spoločenstva. Súdu prvého stupňa rovnako neprináleží ani preveriť, či nedošlo k omylu v posúdení skutočností a dôkazov, ktoré [Bezpečnostná] Rada predložila na podporu opatrení, ktoré prijala, a ani s výhradou rámca vymedzeného v predchádzajúcom bode, nepriamo preskúmať účelnosť a proporcionalitu týchto opatrení (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, body 338 a 339, a Kadi, body 283 a 284),
—
v tomto rozsahu zainteresovaní nemajú žiadnu možnosť podať návrh na začatie súdneho konania, keďže Bezpečnostná rada nepovažovala za účelné zriadiť samostatný medzinárodný súdny orgán poverený rozhodovaním o skutkových a právnych okolnostiach konaní začatých proti individuálnym rozhodnutiam prijatým výborom pre sankcie (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 340, a Kadi, bod 285),
—
medzera konštatovaná v predchádzajúcej zarážke o súdnej ochrane žalobcov sama osebe nie je v rozpore s
ius cogens
, pretože: i) právo na prístup k súdu nie je absolútne, ii) v prejednávanej veci obmedzenie práva na prístup zainteresovaných k súdu vyplývajúce zo súdnej imunity, ktorú v zásade majú vo vnútorných právnych poriadkoch členských štátov rezolúcie Bezpečnostnej rady prijaté podľa kapitoly VII Charty OSN, treba považovať za inherentné takémuto právu, iii) takéto obmedzenie je odôvodnené tak povahou rozhodnutí, ktoré má Bezpečnostná rada prijať podľa predmetnej kapitoly VII, ako aj legitímnym sledovaným cieľom a iv) keďže neexistuje medzinárodný súd príslušný pre kontrolu zákonnosti aktov Bezpečnostnej rady, zriadenie orgánu, akým je výbor pre sankcie, a možnosť upravená v aktoch obrátiť sa kedykoľvek naň so zámerom dosiahnuť opätovné preskúmanie jednotlivého prípadu prostredníctvom formalizovaného postupu zahŕňajúceho dotknuté vlády predstavujú ďalší rozumný spôsob, ako primerane chrániť základné práva zainteresovaných, ako sú uznané
ius cogens
(rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, body 341 až 345, a Kadi, body 286 až 290),
—
tvrdenia uvádzané proti napadnutým nariadeniam a založené na porušení práva na účinnú súdnu ochranu musia v dôsledku toho byť zamietnuté (rozsudky [Súdu prvého stupňa] Yusuf, bod 346, a Kadi, bod 291).“
V bodoch 95 až 124 napadnutého rozsudku Hassan Súd prvého stupňa doplnil niektoré úvahy v odpovedi na tvrdenia, ktoré F. Hassan konkrétnejšie formuloval na pojednávaní a ktoré sa týkali jednak údajne neprimeranej prísnosti opatrenia zmrazenia všetkých jeho finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov a jednak údajnej neplatnosti záverov, ku ktorým v prejednávanej veci dospel Súd prvého stupňa vo svojich rozsudkoch Yusuf a Kadi, pokiaľ ide o zlučiteľnosť uvedenej medzery v súdnej ochrane zainteresovaných strán s
ius cogens
, konštatovanej v týchto rozsudkoch.
Takisto v bodoch 117 až 154 napadnutého rozsudku Ayadi Súd prvého stupňa doplnil k úvahám uvedeným v bode 34 tohto rozsudku niektoré ďalšie úvahy v odpovedi na tvrdenia, ktoré Ch. Ayadi konkrétnejšie formuloval a ktoré sa týkali jednak údajnej neúčinnosti výnimiek a odchýlok v súvislosti so zmrazením finančných prostriedkov upravených nariadením č. 561/2003, najmä pokiaľ ide o výkon profesijnej činnosti a jednak údajnej neplatnosti záverov, ku ktorým dospel Súd prvého stupňa v rozsudkoch Yusuf a Kadi, pokiaľ ide o zlučiteľnosť uvedenej medzery v súdnej ochrane zainteresovaných strán s
ius cogens
, konštatovanej v týchto rozsudkoch.
Súd prvého stupňa tieto tvrdenia preskúmal a dospel k záveru, že nemôžu spochybniť úvahy, ktoré sformuloval v súvislosti s dotknutými právnymi otázkami vo svojich rozsudkoch Yusuf a Kadi.
V bodoch 126 až 128 napadnutého rozsudku Hassan Súd prvého stupňa ďalej preskúmal výhrady F. Hassana v súvislosti s porušením jeho práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života, ako aj so zásahom do jeho povesti a odmietol ich najmä z dôvodu, že z hľadiska
ius cogens
bolo nevyhnutné dospieť k záveru, že tento žalobca nebol predmetom svojvoľného zasahovania pri uplatňovaní dotknutých práv.
Rovnako v bode 156 napadnutého rozsudku Ayadi Súd prvého stupňa odmietol tvrdenie, ktoré ešte nebolo preskúmané v jeho rozsudkoch Yusuf a Kadi, podľa ktorého členské štáty OSN nie sú povinné uplatňovať bez výhrad alebo zmien opatrenia, ktoré ich Bezpečnostná rada „vyzve“ prijať.
Súd prvého stupňa preto návrhy žalobcov na zrušenie odmietol ako nedôvodné.
Súd prvého stupňa napokon vyhlásil za neprípustný návrh na náhradu škody podaný F. Hassanon, a to z dôvodu jeho nepresnosti, pričom s ohľadom na ďalšie skutočnosti, ktoré F. Hassan uviedol, dodal, že tento návrh je v každom prípade nedôvodný.
Súd prvého stupňa preto zamietol obe žaloby v celom rozsahu.
Konanie pred Súdnym dvorom
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 5. novembra 2008 bol povolený vstup Francúzskej republiky a Spojeného kráľovstva do konania na podporu návrhov Rady a Komisie vo veci C-399/06 P. Uznesením predsedu Súdneho dvora z bol povolený vstup Francúzskej republiky do konania na podporu návrhov Rady vo veci C-403/06 P.
Ch. Ayadi požiadal návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 7. januára 2009 o poskytnutie pomoci súvisiacej s trovami konania upravenej v článku 76 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Súdny dvor uznesením zo 2. septembra 2009 vyhovel jeho žiadosti.
Po vypočutí účastníkov konania a generálneho advokáta pokiaľ ide o túto otázku, je potrebné z dôvodu súvislosti spojiť tieto veci na účely vyhlásenia rozsudku v súlade s článkom 43 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora.
Návrhy účastníkov odvolacieho konania
F. Hassan vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zrušil napadnutý rozsudok Hassan,
—
zrušil sporné nariadenie a/alebo nariadenie č. 2049/2003, a to v celom rozsahu alebo len opatrenia prijaté v súvislosti s ním,
—
subsidiárne vyhlásil tieto nariadenia za neuplatniteľné v súvislosti s ním,
—
nariadil akékoľvek opatrenie, ktoré Súdny dvor pokladá za vhodné,
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania a
—
zaviazal Radu, aby mu zaplatila náhradu škody.
Ch. Ayadi vo svojom odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
—
v celom rozsahu zrušil napadnutý rozsudok Ayadi,
—
vyhlásil články 2 a 4, ako aj prílohu I sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa ho priamo a osobne týkajú, za od začiatku neplatné a
—
zaviazal Radu na náhradu trov konania na Súdnom dvore a na Súde prvého stupňa.
Rada a Komisia v oboch veciach navrhujú zamietnutie odvolaní s výnimkou odvolacích dôvodov, ktoré sú analogické k tým, o ktorých dôvodnosti už Súdny dvor rozhodol v rozsudku z 3. septembra 2008, Kadi a Al Barakaat International Foundation/Rada a Komisia (C-402/05 P a C-415/05 P, Zb. s. I-6351, ďalej len „rozsudok Súdneho dvora Kadi“) a zaviazanie odvolateľov na náhradu trov konania v rozsahu, v akom to Súdny dvor bude považovať za primerané.
Dôvody predložené na podporu odvolaní
Vo svojom prvom odvolacom dôvode F. Hassan vytýka Súdu prvého stupňa, že sa v rámci preskúmania dôvodov, ktoré mu boli predložené v súvislosti s porušením niektorých základných práv F. Hassana, dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keďže priamo neposúdil, či Bezpečnostná rada priznala ochranu, ktorá je rovnocenná ochrane vyplývajúcej z EDĽP, konkrétne z jeho článkov 6, 8 a 13 a z článku 1 Protokolu č. 1 k EDĽP, ale preskúmal konanie Bezpečnostnej rady len nepriamo v zmysle zásady
ius cogens
.
Vo svojom druhom odvolacom dôvode F. Hassan Súdu prvého stupňa vytýka, že sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že usúdil, že obmedzenie nakladania s tovarom nebolo v súvislosti so samotnou podstatou vlastníckeho práva relevantné.
Z repliky Ch. Ayadiho vyplýva, že s ohľadom na rozsudok Súdneho dvora Kadi má odteraz v úmysle predložiť len dva odvolacie dôvody založené po prvé na tom, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že dospel k záveru, že súdy Spoločenstva môžu posúdiť zákonnosť aktu Spoločenstva, ktorým sa vykonáva rozhodnutie Bezpečnostnej rady len v súvislosti s
ius cogens
, a tiež tým, že neusúdil, že môže zrušiť takýto akt s cieľom zabezpečiť ochranu základných práv uznaných právnym poriadkom Organizácie spojených národov a po druhé na tom, že Súd prvého stupňa sa dopustil nesprávneho právneho posúdenia tým, že neusúdil, že napadnuté časti sporného nariadenia porušujú základné práva Ch. Ayadiho.
O odvolaniach
O dosahu nariadenia (ES) č. 954/2009 v súvislosti s prípadným zastavením konania
Je potrebné konštatovať, že nariadenie Komisie (ES) č. 954/2009 z 13. októbra 2009, ktorým sa stoštrnásty krát mení a dopĺňa nariadenie Rady č. 881/2002 (
Ú. v. EÚ L 269, s. 20
), boli rozhodnutia o zápise F. Hassana a Ch. Ayadiho na zoznam, ktorý tvorí prílohu I sporného nariadenia, nahradené novými rozhodnutiami potvrdzujúcimi a meniacimi tento zápis.
Podľa preambuly nariadenia č. 954/2009 Komisia toto nariadenie prijala s ohľadom na judikatúru Súdneho dvora a najmä na rozsudok Súdneho dvora Kadi po tom, ako F. Hassanovi a Ch. Ayadimu oznámila dôvody ich zápisu na uvedený zoznam tak, ako boli predložené výborom pre sankcie a po tom, ako preskúmala pripomienky uvedených osôb k týmto dôvodom.
V uvedenej preambule sa tiež uvádza, že po dôkladnom posúdení týchto pripomienok a vzhľadom na preventívny charakter zmrazenia finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov sa Komisia domnieva, že zápis týchto osôb v dotknutom zozname je oprávnený z dôvodu ich vzťahov so sieťou Al-Káida.
Podľa článku 2 nariadenia č. 954/2009 toto nariadenie nadobudlo účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v
Úradnom vestníku Európskej únie
, teda 15. októbra 2009 a uplatňuje sa od , pokiaľ ide o Ch. Ayadiho, a od , pokiaľ ide o F. Hassana.
Preto vzniká otázka, či v súvislosti so zmenou a doplnením sporného nariadenia a jeho retroaktívnym nahradením — pokiaľ ide o odvolateľov — nariadením č. 954/2009, pri uplatňovaní od uvedených dátumov, je stále potrebné v prejednávaných veciach rozhodnúť.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor môže aj bez návrhu uplatniť námietku nedostatku záujmu účastníka konania na podaní odvolania alebo pokračovaní odvolacieho konania na základe skutočnosti, ktorá nastala po vydaní rozsudku Všeobecného súdu a je takej povahy, že tento rozsudok už nemá pre odvolateľa škodlivý charakter, a vyhlásiť odvolanie z tohto dôvodu za neprípustné alebo bezpredmetné (pozri najmä rozsudok z 3. septembra 2009, Moser Baer India/Rada, C-535/06 P, Zb. s. I-7051, bod 24 a citovaná judikatúra).
V prejednávanej veci článok 2 nariadenia č. 954/2009 stanovuje, že nariadenie sa uplatňuje od pôvodného zápisu Ch. Ayadiho a F. Hassana na zoznam, ktorý predstavuje prílohu I sporného nariadenia, teda od 30. mája 2002, resp. od .
Ch. Ayadi a F. Hassan boli na tomto zozname uvedení počas obdobia siedmich, resp. šiestich rokov, a preto sa na nich vzťahovali obmedzujúce opatrenia vyplývajúce zo sporného nariadenia, ktoré Súdny dvor kvalifikoval ako opatrenia s výrazným dosahom na práva a slobody dotknutých osôb (pozri rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 375), pričom pred Súdom prvého stupňa a následne pred Súdnym dvorom v rámci konaní, ktoré pokrývali takmer celé uvedené obdobie, tvrdili, že zápis ich mien na predmetný zoznam bolo nezákonné, a to najmä preto, že k nemu došlo bez toho, aby boli dodržané ich základné práva, čo v súčasnosti pokiaľ ide o rozsudok Súdneho dvora Kadi nespochybňuje ani Rada, ani Komisia.
Nariadením č. 954/2009 boli mená F. Hassana a Ch. Ayadiho retroaktívne ponechané na tomto zozname, takže z neho vyplývajúce obmedzujúce opatrenia sa na nich naďalej vzťahovali v období, počas ktorého sa sporné nariadenie, tak ako je napadnuté ich odvolaniami, uplatňovalo, pričom predmetom ich návrhu je získanie výmazu ich mien z tohto zoznamu.
Prijatie nariadenia č. 954/2009 preto nemožno považovať za skutočnosť nasledujúcu po napadnutých rozsudkoch, ktorá spôsobuje, že odvolania sú bezpredmetné.
Okrem toho je potrebné konštatovať, že nariadenie č. 954/2009 ešte nie je konečné, keďže stále môže byť predmetom žaloby o neplatnosť. Preto nemožno vylúčiť, že ak by mal byť tento akt na konci uvedeného konania zrušený, sporné nariadenie nadobudne v súvislosti s odvolateľmi opäť účinnosť.
Tieto okolnosti potvrdzujú, že prijatie nariadenia č. 954/2009 nemožno, pokiaľ ide o odvolateľov, považovať za ekvivalent jednoduchého a jasného zrušenia sporného nariadenia, ktorým by tieto osoby získali jediný výsledok, ktorý by im ich odvolania mohli priniesť, takže by viac nebol dôvod, aby Súdny dvor rozhodol. V tejto súvislosti sa uvedené nariadenie odlišuje od aktu, ktorého sa týka uznesenie z 8. marca 1993, Lezzi Pietro/Komisia (
C-123/92, Zb. s. I-809
).
Za týchto osobitných okolností sa odvolania nestali bezpredmetnými a Súdny dvor o nich musí rozhodnúť.
O veci samej
Predovšetkým je potrebné poukázať na to, že F. Hassan počas pojednávania na Súdnom dvore výslovne vzal späť svoj odvolací dôvod týkajúci sa jeho návrhu na náhradu škody. Tento odvolací dôvod preto viac nie je v rámci tohto odvolania potrebné skúmať.
Ďalej je v súvislosti s predmetom návrhov na zrušenie potrebné uviesť, že sa má chápať v tom zmysle, že v rozsahu, v akom sa vzťahuje na každého z odvolateľov, sa týka sporného nariadenia zmeneného a doplneného nariadením č. 1210/2006, pokiaľ ide o Ch. Ayadiho, a nariadením č. 46/2008, pokiaľ ide o F. Hassana.
O odvolacích dôvodoch týkajúcich sa nedodržania základných práv odvolateľov vyplývajúceho zo sporného nariadenia
Je potrebné preskúmať odvolacie dôvody predložené odvolateľmi, v ktorých Súdu prvého stupňa vytýkajú, že odmietol ich dôvody založené na nedodržaní ich základných práv vyplývajúcom zo sporného nariadenia.
V napadnutých rozsudkoch Súd prvého stupňa, vychádzajúc z rozsudkov Yusuf a Kadi, v podstate rozhodol, že zo zásad upravujúcich skĺbenie vzťahov medzi medzinárodným právnym poriadkom Organizácie Spojených národov a právnym poriadkom Spoločenstva vyplýva, že sporné nariadenie v rozsahu, v akom má vykonať rezolúciu prijatú Bezpečnostnou radou podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov, ktorá na tento účel neobsahuje nijaký priestor na voľnú úvahu, nemôže byť predmetom súdneho preskúmania, pokiaľ ide o jeho vnútornú zákonnosť, okrem prípadu, že ide o jeho zlučiteľnosť s normami vyplývajúcimi z
ius cogens
, a preto požíva v tomto rozsahu súdnu imunitu (napadnuté rozsudky Hassan, bod 92, a Ayadi, bod 116).
Súd prvého stupňa preto opäť na základe svojich rozsudkov Yusuf a Kadi rozhodol, že zákonnosť sporného nariadenia môže byť preskúmaná — aj pokiaľ ide o dôvody, založené na porušení základných práv žalobcov — len vo vzťahu k
ius cogens
, ktoré sa chápe ako medzinárodný verejný poriadok platný pre všetky subjekty medzinárodného práva vrátane orgánov OSN a od ktorého sa nemožno odchýliť (napadnuté rozsudky Hassan, bod 92, a Ayadi, bod 116).
Z bodov 326 a 327 rozsudku Súdneho dvora Kadi však vyplýva, že tento predpoklad predstavuje nesprávne právne posúdenie. Súdy Spoločenstva totiž musia v súlade s právomocami, ktoré sú im zverené podľa Zmluvy, zabezpečiť v podstate úplné preskúmanie zákonnosti všetkých aktov Spoločenstva vzhľadom na základné práva, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť všeobecných zásad práva Spoločenstva, vrátane aktov Spoločenstva, ktoré tak ako sporné nariadenie majú vykonať rezolúcie prijaté Bezpečnostnou radou podľa kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov.
Súdny dvor z toho v bode 328 svojho rozsudku Kadi vyvodil, že vzhľadom na to, že odvolacie dôvody dotknutých osôb boli v tomto bode dôvodné, je opodstatnené v tejto súvislosti rozsudky Súdu prvého stupňa Yusuf a Kadi zrušiť.
Okrem toho Súdny dvor v bode 330 svojho rozsudku Kadi rozhodol, že vzhľadom na to, že v nasledujúcej časti rozsudkov Súdu prvého stupňa Yusuf a Kadi týkajúcej sa konkrétnych základných práv, ktorých sa dovolávali dotknuté osoby, sa Súd prvého stupňa obmedzil na preskúmanie zákonnosti sporného nariadenia len vzhľadom na pravidlá vyplývajúce z
ius cogens
, hoci jeho úlohou bolo pristúpiť v podstate k úplnému preskúmaniu vzhľadom na základné práva vyplývajúce zo všeobecných zásad práva Spoločenstva, je tiež opodstatnené zrušiť túto nasledujúcu časť uvedených rozsudkov Yusuf a Kadi.
Z toho vyplýva, že vzhľadom na to, že napadnuté rozsudky vychádzajú z rovnakých právnych základov ako rozsudky Súdu prvého stupňa Yusuf a Kadi, tak ako bolo uvedené v bodoch 69 a 70 tohto rozsudku, sú poznačené rovnakým nesprávnym právnym posúdením, a preto musia byť z rovnakých dôvodov zrušené v rozsahu, v akom obsahujú odpovede Súdu prvého stupňa na dôvody založené na porušení niektorých základných práv odvolateľov.
Tento záver nie je spochybnený skutočnosťou, že v bodoch 95 až 125 napadnutého rozsudku Hassan a v bodoch 117 až 155 napadnutého rozsudku Ayadi boli doplnené isté úvahy v reakcii na tvrdenia, ktoré boli žalobcami konkrétne formulované, keďže Súd prvého stupňa dospel k záveru, že tieto úvahy poukázali na správnosť právneho základu jeho rozsudkov Yusuf a Kadi, a teda aj napadnutých rozsudkov.
Napokon je potrebné poukázať na to, že F. Hassan počas pojednávania pred Súdnym dvorom pripustil, že výhrada prednesená pred Súdom prvého stupňa, ktorú tento súd zamietol a ktorá sa týkala údajného porušenia jeho práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života garantovaného článkom 8 EDĽP, nebola súčasťou jeho odvolania. Za týchto okolností ju nie je potrebné preskúmať.
Dôvody odvolateľov sú teda dôvodné a napadnuté rozsudky je potrebné zrušiť.
O žalobách na Súde prvého stupňa
V súlade s článkom 61 prvým odsekom druhou vetou Štatútu Súdneho dvora môže tento súd v prípade zrušenia rozhodnutia Všeobecného súdu vydať konečný rozsudok sám, ak to stav konania dovoľuje.
V prejednávanej veci sa Súdny dvor domnieva, že stav konania súvisiaceho so žalobami o neplatnosť sporného nariadenia podanými odvolateľmi dovoľuje, aby sám vydal konečný rozsudok.
V prvom rade treba preskúmať výhrady, ktoré odvolatelia uviedli, pokiaľ ide o porušenie práva na obranu, osobitne práva byť vypočutý, a práva na účinné súdne preskúmanie, teda porušenie ktoré vyplynulo z opatrení smerujúcich k zmrazeniu finančných prostriedkov, tak ako im boli uložené sporným nariadením.
V tejto súvislosti je potrebné konštatovať, že je nepochybné, že konkrétne okolnosti súvisiace so zahrnutím mien odvolateľov na zoznam osôb dotknutých obmedzujúcimi opatreniami, teda na zoznam uvedený v prílohe I sporného nariadenia, sú rovnaké ako okolnosti, za ktorých boli na uvedený zoznam zapísané mená dotknutých osôb vo veci, v ktorej bol vyhlásený rozsudok Súdneho dvora Kadi.
Vzhľadom na okolnosti pritom Súdny dvor v bode 334 uvedeného rozsudku Kadi rozhodol, že právo na obranu, osobitne právo byť vypočutý, ako aj právo na účinné súdne preskúmanie dodržiavania uvedených práv, zjavne neboli dodržané.
V bode 348 toho istého rozsudku Súdny dvor rozhodol, že vzhľadom na to, že Rada ani neoznámila dotknutým osobám skutočnosti pripísané v ich neprospech a odôvodňujúce obmedzujúce opatrenia, ktoré im boli uložené, ani im nepriznala právo dozvedieť sa o týchto skutočnostiach v primeranej lehote po uložení týchto opatrení, dotknuté osoby nemali možnosť účinne sa vyjadriť v tejto súvislosti. Súdny dvor z toho vyvodil, že právo na obranu dotknutých osôb, osobitne právo byť vypočutý, nebolo dodržané.
Tento záver je potrebné prijať aj v prejednávaných veciach, a to z rovnakých dôvodov, takže je potrebné konštatovať, že právo odvolateľov na obranu nebolo dodržané.
Okrem toho Súdny dvor v bode 349 svojho rozsudku Kadi rozhodol, že vzhľadom na to, že dotknuté osoby neboli informované o skutočnostiach pripísaných v ich neprospech a vzhľadom na vzťahy opísané v bodoch 336 a 337 uvedeného rozsudku, ktoré existujú medzi právom na obranu a právom na účinné súdne preskúmanie, tieto osoby nemohli pred súdom Spoločenstva za uspokojivých podmienok brániť svoje práva ani vo vzťahu k týmto skutočnostiam, takže sa musí konštatovať aj porušenie uvedeného práva na účinné súdne preskúmanie.
Rovnaký záver je potrebné prijať aj v prejednávaných veciach pokiaľ ide o právo na účinné súdne preskúmanie odvolateľov, takže je nutné konštatovať, že v prejednávanej veci toto základné právo F. Hassana a Ch. Ayadiho nebolo dodržané.
Okrem toho tiež treba konštatovať, že uvedené porušenie sa nenapravilo ani v rámci tohto konania. Vzhľadom na to, že žiadna skutočnosť tejto povahy nemôže byť podľa zásadného postoja prijatého Radou predmetom preskúmavania súdom Spoločenstva, totiž Rada neuviedla nijakú okolnosť na tento účel (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 350). Okrem toho aj keď v rámci prejednávaných odvolaní Rada vzala na vedomie závery vyplývajúce z rozsudku Súdneho dvora Kadi, je potrebné konštatovať, že nijak nepoukázala na skutočnosti, ktoré boli pripísané v neprospech odvolateľov.
Súdny dvor preto môže iba konštatovať, že nemôže preskúmať zákonnosť sporného nariadenia v rozsahu, v akom sa týka odvolateľov, takže je potrebné dospieť k záveru, že aj z tohto dôvodu nebolo základné právo na účinné súdne preskúmanie, ktoré odvolatelia požívajú, v prejednávanej veci dodržané (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 351).
V dôsledku toho treba rozhodnúť, že sporné nariadenie v rozsahu, v akom sa týka odvolateľov, bolo prijaté bez poskytnutia akejkoľvek záruky, pokiaľ ide o oznámenie skutočností v neprospech odvolateľov alebo ich vypočutie v tejto súvislosti, takže sa musí dospieť k záveru, že toto nariadenie bolo prijaté v rámci konania, v priebehu ktorého ich právo na obranu nebolo dodržané, čo malo tiež za následok porušenie zásady účinnej súdnej ochrany (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 352).
Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že žalobné dôvody, ktoré uviedli F. Hassan a Ch. Ayadi na podporu svojich žalôb o neplatnosť sporného nariadenia, založené na porušení ich práva na obranu, osobitne práva byť vypočutý, ako aj zásady účinnej súdnej ochrany, sú dôvodné (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 353).
Pokiaľ ide po druhé o výhrady týkajúce sa porušenia práva na ochranu vlastníctva, teda porušenia, ktoré vyplynulo z opatrení smerujúcich k zmrazeniu, prijatých v zmysle sporného nariadenia, Súdny dvor v bode 366 svojho rozsudku Kadi rozhodol, že obmedzujúce opatrenia, ktoré ukladá toto nariadenie, predstavujú obmedzenia práva vlastniť majetok, ktoré v podstate môžu byť odôvodnené.
Je však nepochybné, že sporné nariadenie bolo v rozsahu, v akom sa týka F. Hassana a Ch. Ayadiho, prijaté bez toho, aby poskytlo akúkoľvek záruku, ktorá by im umožnila vysvetliť svoju vec príslušným orgánom, a to v situácii, v ktorej obmedzenie ich vlastníckych práv musí byť považované za značné vzhľadom na všeobecný rozsah a skutočné pretrvávanie opatrení zmrazenia, ktoré sa na nich vzťahujú (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 369).
Treba preto dospieť k záveru, za okolností prejednávanej veci predstavuje uloženie obmedzujúcich opatrení, ktoré obsahuje sporné nariadenie voči F. Hassanovi a Ch. Ayadimu, z dôvodu ich zahrnutia na zoznam obsiahnutý v prílohe I tohto nariadenia, neodôvodnené obmedzenie ich vlastníckych práv (pozri analogicky rozsudok Súdneho dvora Kadi, bod 370).
Výhrady odvolateľov týkajúce sa porušenia základného práva na ochranu vlastníctva sú teda dôvodné.
Za týchto okolností nie potrebné preskúmať výhrady F. Hassana týkajúce sa údajného porušenia jeho práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života garantovaného článkom 8 EDĽP.
Zo všetkých vyššie uvedených skutočností vyplýva, že sporné nariadenie musí byť zrušené v rozsahu, v akom sa týka odvolateľov, pričom musia byť zohľadnené upresnenia uvedené v bode 67 tohto rozsudku, pokiaľ ide o znenie tohto nariadenia, ktorého sa týkajú jednotlivé odvolania.
O trovách
Podľa článku 122 prvého odseku rokovacieho poriadku, ak je odvolanie dôvodné a Súdny dvor sám rozhodne s konečnou platnosťou vo veci samej, potom rozhodne aj o trovách konania. Článok 69 uvedeného rokovacieho poriadku uplatniteľného na konanie o odvolaní na základe jeho článku 118 stanovuje v odseku 2, že účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Odsek 4 prvý pododsek uvedeného článku 69 stanovuje, že členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania.
Vzhľadom na to, že odvolania F. Hassana a Ch. Ayadiho musia byť prijaté a sporné nariadenie musí byť zrušené v rozsahu, v akom sa ich týka a v rámci ohraničenia opísaného v bode 67 tohto rozsudku, je opodstatnené uložiť Rade povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a povinnosť nahradiť trovy konania F. Hassana a Ch. Ayadiho v prvostupňovom konaní, ako aj v rámci týchto odvolacích konaní v súlade s návrhmi odvolateľov v tomto zmysle.
Spojené kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania týkajúce sa prvostupňového konania, ako aj odvolacieho konania.
Francúzska republika znáša svoje vlastné trovy týkajúce sa odvolacieho konania.
Komisia znáša svoje vlastné trovy konania vzťahujúce sa na prvostupňové konanie, ako aj na odvolacie konanie v súvislosti s vecou týkajúcou sa F. Hassana. Komisia okrem toho znáša svoje vlastné trovy konania vo veci týkajúcej sa Ch. Ayadiho, a to jednak v súvislosti so svojim vedľajším účastníctvom pred Súdom prvého stupňa, ako aj v súvislosti s konaním pred Súdnym dvorom.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Rozsudky Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 12. júla 2006, Hassan/Rada a Komisia (T-49/04), ako aj Ayadi/Rada (T-253/02), sa zrušujú.

2.
Nariadenie Rady (ES) č. 881/2002 z 27. mája 2002, ktoré ukladá niektoré špecifické obmedzujúce opatrenia namierené proti niektorým osobám spojeným s Usámom bin Ládinom, sieťou Al-Qaida a Talibanom a ruší nariadenie Rady (ES) č. 467/2001, ktoré zakazuje vývoz určitého tovaru a služieb do Afganistanu, posilňuje zákaz letov a rozširuje zmrazenie finančných prostriedkov a ďalších finančných zdrojov vo vzťahu k Talibanu v Afganistane, pričom nariadenie (ES) č. 881/2002 bolo zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 46/2008 z , sa zrušuje v rozsahu v akom sa týka F. Hassana.

3.
Nariadenie č. 881/2002 zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 1210/2006 z 9. augusta 2006 sa zrušuje v rozsahu, v akom sa týka Ch. Ayadiho.

4.
Rada Európskej únie znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania F. Hassana a Ch. Ayadiho v prvostupňovom konaní, ako aj v rámci odvolacieho konania.

5.
Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znáša svoje vlastné trovy konania vzťahujúce sa na prvostupňové konanie vo veci týkajúcej sa Ch. Ayadiho, ako aj na odvolacie konanie.

6.
Francúzska republika znáša svoje vlastné trovy konania.

7.
Európska Komisia znáša svoje vlastné trovy konania vzťahujúce sa na prvostupňové konanie, ako aj na odvolacie konanie v súvislosti s vecou týkajúcou sa F. Hassana. Európska Komisia okrem toho znáša svoje vlastné trovy konania vo veci týkajúcej sa Ch. Ayadiho, a to jednak v súvislosti so svojim vedľajším účastníctvom pred Súdom prvého stupňa Európskych spoločenstiev, ako aj v súvislosti s konaním pred Súdnym dvorom Európskej únie.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.