CELEX: 61998CJ0214
Traktatbrud
Manglende gennemførelse af visse bestemmelser i direktiv 93/118/EF

Dommens præmisser
1 Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 10. juni 1998 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets direktiv 93/118/EF af 22. december 1993 om ændring af direktiv 85/73/EØF om finansiering af sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød og fjerkrækød (EFT L 340, s. 15), herunder især kapitel I, nr. 1, 2 og 5, i bilaget til direktivet, idet den har
- undladt at optage kategorien hovdyr/enhovede dyr blandt de kødsorter, som afgifterne i henhold til Rådets direktiv 93/118/EF finder anvendelse på
- fastsat afgiftsbeløbene for den sundhedsmæssige kontrol ved slagtningen af dyr og ved opskæring af fersk kød til 50% af EF-afgiften uden at have begrundet denne nedsættelse i overensstemmelse med kravene i kapitel I i bilaget til direktiv 93/118, og
- undtaget fjerkræ fra afgiftspålæggelse ved opskæring af fersk kød.
Retsforskrifter
Direktiv 93/118
2 Som det fremgår af betragtningerne til direktiv 93/118, har det til formål at ændre Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985 om finansiering af sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød og fjerkrækød (EFT L 32, s. 14), idet dette direktivs anvendelsesområde udvides med henblik på at sikre en effektiv anvendelse af kontrolordningen og undgå konkurrencefordrejninger.
3 Med henblik herpå skal medlemsstaterne i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 85/73, som ændret ved direktiv 93/118, opkræve en EF-afgift til dækning af udgifterne til sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød fra visse dyrearter. I henhold til artikel 1, stk. 2, skal afgifterne fastsættes således, at de dækker de omkostninger, som den kompetente nationale myndighed har i forbindelse med lønninger, herunder arbejdsgiverbidrag og til sociale ordninger, og administrationsudgifter til gennemførelse af de undersøgelser og den kontrol, der er omhandlet i direktivet.
4 I kapitel I i bilaget til direktiv 93/118 fastsættes størrelsen og de nærmere regler for opkrævningen af afgifterne for kød, der er omfattet af Rådets direktiv 64/433/EØF af 26. juni 1964 om sundhedsmæssige problemer vedrørende handelen med fersk kød inden for Fællesskabet (EFT 1963-1964, s. 175), og Rådets direktiv 71/118/EØF af 15. februar 1971 om sundhedsmæssige problemer i forbindelse med handel med fersk fjerkrækød (EFT 1971 I, s. 97).
5 Kapitel I, nr. 1, bestemmer følgende:
»Med forbehold af nr. 4 og 5 opkræver medlemsstaterne for udgifter til undersøgelse i forbindelse med slagtning
- følgende faste beløb:
a) oksekød:
- voksent kvæg: 4,75 ECU/dyr
- ungkvæg: 2,5 ECU/dyr
b) hovdyr/enhovede dyr: 4,4 ECU/dyr
c) svin: 1,30 ECU/dyr
d) fåre- og gedekød: slagtekroppe af en vægt på:
i) under 12 kg: 0,175 ECU/dyr
ii) 12 til 18 kg: 0,35 ECU/dyr
iii) over 18 kg: 0,5 ECU/dyr.
Indtil den fornyede gennemgang af reglerne for undersøgelse af lam, geder og smågrise på under 12 kg har fundet sted, dog senest indtil den 31. december 1995, kan medlemsstaterne for undersøgelse af disse slagtede dyr opkræve et beløb, der svarer til de faktiske undersøgelsesomkostninger
e) indtil den 31. december 1995 fastsættes det minimumsbeløb, der skal opkræves til undersøgelsen før og efter slagtningen, jf. direktiv 71/118/EØF, således:
i) enten som et fast beløb til følgende
- for slagtekyllinger og slagtehøns, andet ungfjerkræ til opfedning af en vægt på under 2 kg samt udsætterhøner: 0,01 ECU/dyr
- andet ungfjerkræ til opfedning af en slagtet vægt på over 2 kg: 0,02 ECU/dyr
- andet voksent, større fjerkræ på over 5 kg: 0,04 ECU/dyr
ii) eller hvis en medlemsstat beslutter ikke at skelne mellem de forskellige kategorier af fjerkræ som omhandlet i nr. i): 0,03 ECU/stk. fjerkræ
- den del, der afsættes til
a) administrationsudgifter, kan ikke være lavere end 0,725 ECU/tons
b) påvisning af restkoncentrationer, kan ikke være lavere end 1,35 ECU/tons.«
6 Bilagets kapitel I, nr. 2, bestemmer følgende:
»Kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring, jf. artikel 3, stk. 1, litra B, i direktiv 64/433/EØF og artikel 3, stk. 1, litra B, i direktiv 71/118/EØF, dækkes
a) enten ved tillæg af et fast beløb på 3 ECU/ton kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed.
Dette beløb lægges til de i nr. 1 nævnte beløb
b) eller ved opkrævning af de faktiske undersøgelsesomkostninger pr. time, idet hver påbegyndt time regnes som fuld time.
Hvis opskæringen udføres i den virksomhed, hvorfra kødet stammer, foretages en nedsættelse på indtil 55% af de i stk. 1 fastsatte beløb.«
7 Bilagets kapitel I, nr. 5, er affattet således:
»Medlemsstater med lønomkostninger, en virksomhedsstruktur og et forhold mellem dyrlæger og inspektører, der afviger fra det EF-gennemsnit, hvori disse indgår som grundlag for de i nr. 1, litra a), og nr. 2, litra a), fastsatte beløb, kan fravige disse bestemmelser og reducere beløbet til de faktiske undersøgelsesomkostninger
a) generelt, såfremt der er særlig store forskelle i leveomkostninger og lønomkostninger
b) for en given virksomhed, såfremt følgende betingelser er opfyldt:
- et dagligt minimumstal for slagtninger, som muliggør anvendelse af et hertil svarende kontrolpersonale efter forudgående planlægning
- antallet af slagtede dyr skal være så konstant, at kontrolpersonalet kan udnyttes rationelt ved tilsvarende planlægning af dyreleverancerne
- stram virksomhedsorganisation og planlægning samt hurtig udførelse af slagtningerne med optimal udnyttelse af kontrolpersonalet
- ingen ventetid eller andre uproduktive perioder for kontrolpersonalet
- slagtedyrene skal være så ensartede som muligt med hensyn til alder, størrelse, vægt og sundhedstilstand.
Disse undtagelser må i intet tilfælde føre til nedsættelser på mere end 55 % af niveauerne i nr. 1.«
8 I henhold til artikel 3, stk. 1, første og tredje afsnit, i direktiv 93/118 skulle medlemsstaterne sætte de nødvendige love eller administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 31. december 1993 for så vidt angår kravene i bilaget og straks underrette Kommissionen herom.
Den græske lovgivning
9 I Grækenland er direktiv 93/118 blevet gennemført ved præsidentdekret nr. 34/94.
10 Dekretets artikel 2, stk. 1, omhandler det kød, der er undergivet afgiftspligt, samt dennes størrelse.
»a) oksekød:
- voksent kvæg: 2,25 ECU/dyr
- kalve: 1,25 ECU/dyr
b) ungsvin: 0,65 ECU/dyr
c) fåre- og gedekød:
- under 12 kg: 0,085 ECU/dyr
- 12 til 18 kg: 0,175 ECU/dyr
- over 18 kg: 0,250 ECU/dyr
d) fjerkrækød:
- under 2 kg: 0,005 ECU/dyr
- over 2 kg: 0,01 ECU/dyr
- over 5 kg: 0,02 ECU/dyr.«
11 Dekretets artikel 3, stk. 1, bestemmer, at den del af afgiften, der dækker den kontrol og de undersøgelser i forbindelse med opskæring, der er angivet i artikel 4, stk. 1, litra B., nr. b), i præsidentdekret nr. 599/85 og i artikel 3, stk. 1, litra b), i præsidentdekret nr. 959/81, fastsættes til 1,5 ECU pr. ton udbenet kød til opskæring.
12 I henhold til artikel 3, stk. 2, i præsidentdekret nr. 34/94 skal det i stk. 1 omhandlede beløb lægges til de i artikel 2, stk. 1, litra a), b) og c) nævnte beløb.
13 Endelig bestemmer artikel 3, stk. 3, at hvis opskæringen udføres i den virksomhed, hvorfra kødet stammer, foretages en nedsættelse med 50% af de i stk. 1 fastsatte beløb.
Den forudgående administrative procedure
14 Kommissionen var af den opfattelse, at præsidentdekret nr. 34/94 ikke opfyldte visse krav i bilaget til direktiv 93/118, idet dekretet modsat bestemmelserne i bilagets kapitel I, nr. 1, 2 og 5, ikke indeholdt kategorien hovdyr/enhovede dyr, og under alle omstændigheder fastsatte en nedsættelse på 50% af EF-afgiften, uden at de græske myndigheder havde meddelt Kommissionen de forhold, som lå til grund for beregningen af en sådan nedsættelse, samt at dekretet undtog fjerkræ fra afgiftspålæggelse ved opskæring af fersk kød. Kommissionen anmodede derfor ved åbningsskrivelse af 14. september 1995 Den Hellenske Republik om at fremsætte sine bemærkninger inden to måneder.
15 De græske myndigheder besvarede ikke Kommissionens åbningsskrivelse.
16 Kommissionen rettede derfor den 19. august 1997 en begrundet udtalelse til Den Hellenske Republik, hvori den anmodede denne om at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme forpligtelserne i henhold til kapitel I, nr. 1, 2 og 5, i bilaget til direktiv 93/118.
17 Da Den Hellenske Republik ikke har reageret på denne begrundede udtalelse, har Kommissionen anlagt nærværende søgsmål.
Kommissionens søgsmål
18 Kommissionen har til støtte for sit søgsmål hovedsagelig fremført tre klagepunkter:
- manglende gennemførelse af kapitel I, nr. 1, første led, litra b), i bilaget til direktiv 93/118, idet kategorien hovdyr/enhovede dyr ikke er opregnet blandt det kød, som er undergivet direktivets afgifter
- mangelfuld gennemførelse af bestemmelserne i bilagets kapitel I, punkt 1, 2 og 5, idet den græske lovgivning fastsætter afgiftsbeløbet for sundhedsmæssig kontrol i forbindelse med slagtning af dyr samt afgiftsbeløbet for opskæring af fersk kød til 50% af EF-afgiften uden at have begrundet denne nedsættelse i overensstemmelse med kravene i direktiv 93/118, og
- manglende gennemførelse af bestemmelserne i kapitel I, nr. 1, første led, litra e), og nr. 2, stk. 1, litra a), i bilaget til nævnte direktiv, for så vidt som den græske lovgivning ikke underlægger fjerkrækød afgiften for opskæring af fersk kød.
Klagepunktet om manglende angivelse af hovdyr/enhovede dyr i forbindelse med anvendelsen af direktiv 93/118
19 Kommissionen har anført, at den græske lovgivning ikke fuldstændigt har gennemført direktiv 93/118, idet den ikke har optaget kategorien hovdyr/enhovede dyr blandt de kødsorter, for hvilke medlemsstaterne skal opkræve afgifter for den i direktivet omhandlede sundhedsmæssige undersøgelse og kontrol, skønt denne dyrekategori udtrykkeligt er anført i kapitel I, nr. 1, første led, litra b), i bilaget til direktivet.
20 Den græske regering har ikke bestridt dette, men har anført, at det ikke var nødvendigt at medtage kategorien hovdyr/enhovede dyr i den nationale lovgivning til gennemførelse af direktiv 93/118, idet der i Grækenland ikke findes noget slagteri, der er godkendt til slagtning af sådanne dyr. Denne kategori kan derfor ikke rent faktisk slagtes i medlemsstaten, hvorfor det forhold, at den ikke er medtaget i den nationale lovgivning, er fuldstændig uden retlig betydning.
21 Den græske regering har tilføjet, at i forbindelse med den umiddelbart forestående gennemførelse af Rådets direktiv 96/43/EF af 26. juni 1996 om ændring og kodifikation af direktiv 85/73/EØF med henblik på finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol af levende dyr og visse animalske produkter og om ændring af direktiv 90/675/EØF og 91/496/EØF (EFT L 162, s. 1), nævnes i det præsidentdekret, der er under udarbejdelse, udtrykkeligt kategorien hovdyr/enhovede dyr.
22 Med henblik på at afgøre, om Kommissionens klagepunkt er begrundet, skal der henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter det forhold, at der i en medlemsstat ikke findes en aktivitet, der er omfattet af direktivet, ikke kan fritage vedkommende stat for forpligtelsen til ved lov eller administrativt at træffe foranstaltninger til sikring af, at direktivets bestemmelser gennemføres korrekt (jf. i denne retning dom af 15.3.1990, sag C-339/87, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 851, præmis 22).
23 Domstolen fastslog i præmis 22 og 25 i dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene, at retssikkerhedsprincippet og nødvendigheden af at sikre, at direktiverne retligt og ikke blot faktisk anvendes fuldt ud, kræver, at medlemsstaterne optager direktivets forskrifter i bindende lovbestemmelser.
24 Som generaladvokaten har anført i punkt 22 og 23 i forslaget til afgørelse, kan denne retspraksis fuldt ud anvendes i denne sag.
25 Den græske regering har uden på nogen måde at have godtgjort, at slagtning af hovdyr/enhovede dyr under ingen omstændigheder kan finde sted på græsk område, alene henvist til en faktisk foreliggende situation, som senere kan ændres. Præsidentdekret nr. 410/94, som den græske regering har bilagt sit svarskrift, indeholder i øvrigt udtrykkeligt i artikel 1, stk. 4, mulighed for godkendelse af slagtning af hovdyr/enhovede dyr.
26 Kommissionen har derfor med føje anført, at Den Hellenske Republik i dette tilfælde var forpligtet til udtrykkeligt i sin nationale lovgivning at optage kategorien hovdyr/enhovede dyr blandt de kødsorter, som afgifterne i henhold til direktiv 93/118 finder anvendelse på.
27 Denne forpligtelse påhviler den pågældende medlemsstat ikke blot med henblik på at imødegå en ændring af den på nuværende tidspunkt eksisterende faktiske situation, som medlemsstaten har fremført til sit forsvar, men navnlig med henblik på at skabe en tilstrækkelig præcis, klar og gennemskuelig lov- eller administrativ ramme med henblik på at sikre, at direktiv 93/118 retligt under alle omstændigheder anvendes fuldt ud, og således at borgerne kan få kendskab til deres rettigheder og forpligtelser.
28 Under hensyn til det i nærværende doms præmis 22-27 anførte, kan Kommissionens første klagepunkt derfor tiltrædes.
Klagepunktet om uberettiget fastsættelse af afgifter til 50% af EF-afgifterne
29 Kommissionen har anført, at præsidentdekret nr. 34/94 tilsidesætter bestemmelserne i kapitel I, nr. 1, 2 og 5, i bilaget til direktiv 93/118, idet afgiften for sundhedsmæssig kontrol og undersøgelse i forbindelse med slagtning af dyr samt opskæring af fersk kød heri fastsættes til 50% af de i bilaget fastsatte EF-afgifter, uden at Den Hellenske Republik har begrundet denne nedsættelse og navnlig ikke har meddelt Kommissionen de konkrete forhold, der kan begrunde denne.
30 Den græske regering har vedrørende dette klagepunkt anført, at kapitel I, nr. 5, i bilaget til direktiv 93/118 hjemler medlemsstaterne ret til at fravige de EF-afgiftsbeløb, der fastsættes i bilaget, såfremt medlemsstaterne ikke foretager en nedsættelse, der overstiger 55% af beløbene. Dette krav er i dette tilfælde blevet nøje overholdt. I øvrigt indeholder direktivet ikke nogen forpligtelse for medlemsstaterne til at meddele Kommissionen de forhold, der begrunder en nedsættelse af afgiftsbeløbene. Den græske regering har anført, at Grækenland under alle omstændigheder som bekendt har leveomkostninger og lønomkostninger, som udviser betydelige forskelle i forhold til fællesskabsgennemsnittet, og at de herom relevante oplysninger er let tilgængelige for Kommissionen.
31 Det er ubestridt, at præsidentdekret nr. 34/94 fastsatte de afgifter, der skal opkræves i henhold til bilaget til direktiv 93/118, til 50% af EF-afgifterne.
32 Det fremgår af kapitel I, nr. 5, i bilaget til direktiv 93/118, at en medlemsstat, når leveomkostningerne og lønomkostningerne udviser særlig store forskelle i forhold til det EF-gennemsnit, som er grundlaget for beregningen af afgiftsbeløbene, kan fravige disse bestemmelser og nedsætte beløbet til de faktiske undersøgelsesomkostninger, såfremt nedsættelsen ikke overstiger 55% af de nævnte beløb.
33 Kommissionen har ikke hævdet, at den af de græske myndigheder foretagne nedsættelse overstiger denne grænse, men foreholdt Den Hellenske Republik, at den ikke har meddelt den de præcise forhold, der kan begrunde nedsættelsen.
34 Kommissionen har herved bl.a. henvist til artikel 2, stk. 5, i direktiv 85/73, som ændret ved direktiv 93/118, og bestemmelserne i kapitel I, nr. 1, 2 og 5, i bilaget til sidstnævnte direktiv samt til EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF).
35 Hvad angår sidstnævnte bestemmelse er det tilstrækkeligt at bemærke, at Kommissionen første gang henviste hertil i replikken, og at dens argumentation herom er særdeles kortfattet. Kommissionen har ikke udtrykkeligt henvist til traktatens artikel 5 hverken under den forudgående administrative procedure eller i påstandene, hvorfor der ikke kan tages hensyn til argumentationen om bestemmelsens tilsidesættelse, eftersom den græske regering ikke behørigt har haft mulighed for at tage til genmæle over for denne del af Kommissionens klagepunkt.
36 Det bemærkes dernæst, at kapitel I i bilaget til direktiv 93/118 ikke indeholder nogen bestemmelse, der kan skabe en forpligtelse for medlemsstaterne til at meddele Kommissionen de forhold, der kan begrunde en nedsættelse af EF-afgifterne.
37 Endelig bemærkes, at artikel 2, stk. 5, i direktiv 85/73, som ændret ved direktiv 93/118, bestemmer følgende:
»Medlemsstaterne tilsender første gang to år efter indførelsen af den nye ordning og derefter på Kommissionens anmodning oplysninger til Kommissionen om fordelingen og anvendelsen af disse afgifter, og de skal kunne begrunde beregningsmetoden.«
38 Som generaladvokaten har anført i punkt 37, 38 og 39 i forslaget til afgørelse, fremgår det af selve denne bestemmelses ordlyd, at selv om medlemsstaterne er forpligtet til to år efter gennemførelsen af direktiv 93/118 at oplyse Kommissionen om fordelingen og anvendelsen af de af direktivet omhandlede afgifter, er de derimod kun forpligtet til at begrunde den beregningsmetode, der er anvendt i den nationale lovgivning, såfremt Kommissionen forudgående har anmodet dem herom.
39 Modsat artikel 8, stk. 1, i direktiv 85/73, som ændret ved direktiv 93/118, hvorefter Den Hellenske Republik i det deri fastsatte tilfælde kan afvige fra principperne i direktivet, og hvori det udtrykkeligt angives, at de græske myndigheder skal underrette Kommissionen om undtagelserne, samt at oplysningerne skal »ledsages af den nødvendige dokumentation«, indeholder direktivets artikel 2, stk. 5, ikke nogen sådan forpligtelse for medlemsstaterne, idet bestemmelsen alene foreskriver, at disse »skal kunne begrunde« beregningsmetoden.
40 Det følger heraf, at der kun kan foreligge en tilsidesættelse af sidstnævnte bestemmelse, såfremt det godtgøres, at Den Hellenske Republik har undladt at efterkomme en forudgående anmodning fra Kommissionen om meddelelse af præcise oplysninger, som kan begrunde de i denne medlemsstat nedsatte afgifter.
41 Kommissionen har imidlertid herom i sin replik alene anført, at den flere gange har anmodet den græske regering om at underrette den om de forhold, som kan begrunde den nedsatte afgiftssats, men aldrig har modtaget noget svar.
42 Det bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at det under en traktatbrudssag i medfør af traktatens artikel 169 påhviler Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger, og at Kommissionen ikke herved kan påberåbe sig nogen formodning (jf. bl.a. dom af 9.9.1999, sag C-217/97, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 5087, præmis 22).
43 Da Kommissionen ikke i denne sag har fremlagt nogen yderligere oplysninger for Domstolen, bl.a. med hensyn til datoen for de påståede anmodninger til den græske regering, kan den ikke anses for udførligt at have godtgjort, at den inden indledningen af den forudgående administrative procedure havde anmodet om at blive underrettet om de konkrete forhold, som kunne begrunde den pågældende medlemsstats afgiftsnedsættelse, således at de græske myndigheders tavshed udgør en tilsidesættelse af en forpligtelse, der beror på en forudgående udtrykkelig anmodning. Den påståede tilsidesættelse af fællesskabsretten skal nemlig nødvendigvis foreligge inden åbningsskrivelsen.
44 Under disse omstændigheder kan Kommissionens andet klagepunkt ikke tiltrædes.
Klagepunktet om manglende angivelse af fjerkræ med henblik på afgiftspålæggelse ved opskæring af fersk kød
45 Kommissionen har anført, at præsidentdekret nr. 34/94, og navnlig dets artikel 3, stk. 2, ikke indeholder nogen angivelse af fjerkræ med henblik på afgiftspålæggelse ved opskæring af fersk kød. Dette er i strid med bestemmelserne i direktiv 93/118, eftersom det fremgår af bestemmelserne i bilagets kapitel I, nr. 1, første led, litra e), og nr. 2, første afsnit, litra a), at bl.a. fjerkræ er underlagt afgift ved opskæring, hvilken afgift lægges til den afgift, der skal opkræves for sundhedsmæssig undersøgelse ved slagtning af de pågældende dyr.
46 Den græske regering har anført, at dette klagepunkt er ubegrundet af to grunde. Dels indeholder artikel 3, stk. 1, i præsidentdekret nr. 34/94 en henvisning til præsidentdekreterne nr. 959/81 og 599/85, som i mellemtiden er blevet erstattet af præsidentdekreterne nr. 410/94 og 219/96, der indeholder angivelser om fjerkræ med henblik på afgift ved opskæring i henhold til bestemmelserne i direktiv 93/118. Dels er den administrative praksis i Grækenland i fuld overensstemmelse med den nationale relevante lovgivning og altså med det pågældende direktiv, idet der på hele det græske område faktisk opkræves afgifter for opskæring af fjerkrækød.
47 Det bemærkes hertil først, at direktiv 93/118, som det fremgår af dets overskrift, finder anvendelse på fjerkrækød.
48 Hvad nærmere angår afgiften i forbindelse med opskæring, finder direktivet ikke kun anvendelse på okse-, svine-, fåre- og gedekød samt kød af hovdyr/enhovede dyr, men også på fjerkrækød, hvilket fremgår af kapitel I, nr. 1, første led, litra e), og nr. 2, stk. 1, litra a), i bilaget til direktiv 93/118.
49 Det bemærkes for det andet, at Domstolen ganske vist har fastslået, at med hensyn til gennemførelsen af et direktiv er det ikke absolut nødvendigt formelt og ordret at gentage direktivets bestemmelser i udtrykkelige specielle lovbestemmelser, men at det er tilstrækkeligt, at der foreligger en generel retlig ramme, det giver en sikker hjemmel for, at direktivet anvendes fuldt ud på en tilstrækkelig klar og præcis måde (jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 31).
50 I henhold til retspraksis skal retstilstanden imidlertid være tilstrækkelig bestemt, klar og gennemskuelig, således at de af direktivet omfattede personer sættes i stand til at få fuldt kendskab til deres rettigheder og forpligtelser (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 32).
51 I denne sag pålægger kapitel I, nr. 1, første led, litra e), og nr. 2, stk. 1, litra a), i bilaget til direktiv 93/118 medlemsstaterne en forpligtelse til at opkræve EF-afgiften i forbindelse med opskæring af bl.a. fersk fjerkrækød og lægge dette beløb til det afgiftsbeløb, der kræves for sundhedsmæssig kontrol ved slagtningen af de pågældende dyr. Bestemmelsen pålægger altså medlemsstaterne en forpligtelse til at nå et bestemt resultat og regulerer direkte de berørte borgeres retsstilling.
52 Som generaladvokaten har anført i punkt 52-55 i forslaget til afgørelse, må det fastslås, at forpligtelsen til opkrævning af afgift ved opskæring af fjerkrækød i Grækenland ikke ud fra hensynet til retssikkerheden er tilstrækkelig klar, bestemt og gennemskuelig til, at de pågældende erhvervsdrivende sættes i stand til at få fuldt kendskab til deres rettigheder og forpligtelser.
53 Selv om det antages, således som den græske regering har anført, at artikel 3, stk. 1, i præsidentdekret nr. 34/94 foreskrev en tilstrækkelig klar forpligtelse til at opkræve en afgift i forbindelse med opskæring af fjerkrækød, står det dog fast, at bestemmelsens stk. 2 alene bestemmer, at de pågældende afgiftsbeløb tillægges en afgift, der skal opkræves ved sundhedsmæssig kontrol i forbindelse med slagtning af okse-, svine-, fåre- og gedekød. Denne sidstnævnte bestemmelse omfatter altså ikke udtrykkeligt fjerkræ, hvorfor der består risiko for, at de offentlige myndigheder, der skal anvende bestemmelserne i direktiv 93/118, og de pågældende erhvervsdrivende fortolker præsidentdekret nr. 34/94 således, at opskæring af fjerkræ - modsat opskæring af andre kategorier af kød - ikke giver anledning til opkrævning af afgift, hvis beløb tillægges de i direktivet øvrige fastsatte afgifter.
54 Den græske lovgivning til gennemførelse af direktiv 93/118 skaber derfor for de pågældende retssubjekter en usikkerhed med hensyn til anvendelsesområdet for EF-afgiften i forbindelse med opskæring af fersk kød og opfylder på grund af denne tvetydighed ikke forpligtelsen til en klar, bestemt og gennemskuelig gennemførelse af direktivet, navnlig når henses til, at præsidentdekret nr. 34/94 med hensyn til afgifter for kontrol i forbindelse med slagtning uden forskel finder anvendelse på okse-, svine-, og fåre- og gedekød samt fjerkrækød.
55 Med hensyn til den græske regerings argument, hvorefter der rent faktisk opkræves afgift for opskæring af fjerkrækød, er det tilstrækkeligt at bemærke, at dette argument ikke kan ændre Domstolens konstatering af, at bestemmelserne i præsidentdekret nr. 34/94 ikke er tilstrækkeligt klare, bestemte og gennemskuelige til at kunne anses for en korrekt gennemførelse af direktiv 93/118.
56 Det fremgår af Domstolens faste praksis, at en rent administrativ praksis, også selv om den er i overensstemmelse med forskrifterne i et direktiv, som kan ændres efter forvaltningens skøn, ikke kan anses for en gyldig opfyldelse af den forpligtelse, der i henhold til EF-traktatens artikel 189 (nu artikel 249 EF) påhviler de medlemsstater, som et direktiv er rettet til (jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene, præmis 29, og dom af 7.11.1996, sag C-221/94, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 5669, præmis 22).
57 Heraf følger, at Kommissionens tredje klagepunkt kan tiltrædes.
58 På grundlag af det ovenfor anførte må det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, første og tredje afsnit, i direktiv 93/118 samt i kapitel I, nr. 1, første led, litra b) og e), og nr. 2, stk. 1, litra a), i bilaget til direktivet, idet den
- har undladt at optage kategorien hovdyr/enhovede dyr blandt de kødsorter, som afgifterne i henhold til direktiv 93/118 finder anvendelse på, og
- ikke udtrykkeligt har angivet, at fjerkræ er omfattet af den ved direktivet fastsatte afgift for opskæring af fersk kød.
59 I øvrigt frifindes Den Hellenske Republik.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
60 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen ikke har nedlagt påstand om, at Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger, bør hver part bære sine egne omkostninger.
Afgørelse
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, første og tredje afsnit, i Rådets direktiv 93/118/EF af 22. december 1993 om ændring af direktiv 85/73/EØF om finansiering af sundhedsmæssige undersøgelser og kontrol af fersk kød og fjerkrækød samt i kapitel I, nr. 1, første led, litra b) og e), og nr. 2, stk. 1, litra a), i bilaget til direktivet, idet den
- har undladt at optage kategorien hovdyr/enhovede dyr blandt de kødsorter, som afgifterne i henhold til direktiv 93/118 finder anvendelse på, og
- ikke udtrykkeligt har angivet, at fjerkræ er omfattet af den ved direktivet fastsatte afgift for opskæring af fersk kød.
2) I øvrigt frifindes Den Hellenske Republik.
3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Den Hellenske Republik bærer hver deres omkostninger.