CELEX: 62008CJ0028
Fellebbezés
Az intézmények dokumentumaihoz való hozzáférés
Kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás keretében tartott találkozóval kapcsolatos dokumentum
A személyes adatok védelme
45/2001/EK rendelet
1049/2001/EK rendelet

Fellebbezésével az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri a Bíróságtól, hogy helyezze hatályon kívül az Európai Közösségek
Elsőfokú Bíróságának T‑194/04. sz., Bavarian Lager kontra Bizottság ügyben 2007. november 8‑án hozott ítéletét (EBHT 2007.,
II‑4523. o.; a továbbiakban: megtámadott ítélet), amelyben az Elsőfokú Bíróság megsemmisítette a kötelezettségszegés megállapítása
iránti eljárás keretében 1996. október 11‑én tartott találkozó (a továbbiakban: az 1996. október 11‑i találkozó) teljes jegyzőkönyvének
a hozzáférhetővé tételére vonatkozóan a The Bavarian Lager Co. Ltd (a továbbiakban: Bavarian Lager) által benyújtott kérelmet
elutasító, 2004. március 18‑i bizottsági határozatot (a továbbiakban: a vitatott határozat).

Jogi háttér
A személyes adatok feldolgozása vonatkozásában az egyének védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 1995. október
24‑i 95/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 281., 31. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 15. kötet, 355. o.)
előírja a tagállamoknak, hogy a személyes adatok feldolgozása tekintetében biztosítsák az egyének szabadságainak és alapvető
jogainak a védelmét, különösen magánéletük tiszteletben tartását, a személyes adatok Európai Közösségen belüli szabad áramlásának
biztosítása céljából.
A személyes adatok közösségi intézmények és szervek által történő feldolgozása tekintetében az egyének védelméről, valamint
az ilyen adatok szabad áramlásáról szóló, 2000. december 18‑i 45/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL 2001. L 8.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 26. kötet, 102. o.) az EK 286. cikk alapján fogadták el.
A 45/2001 rendelet első, második, ötödik, hetedik, nyolcadik, tizenkettedik, tizennegyedik és tizenötödik preambulumbekezdése,
illetve azok bizonyos részei a következőképpen szólnak:
„(1)      Az [EK] 286. cikk előírja, hogy a személyes adatok feldolgozása és az ilyen adatok szabad áramlása tekintetében a természetes
személyek védelmére vonatkozó közösségi jogi aktusokat a közösségi intézményekre és szervekre alkalmazni kell.
(2)      A személyes adatok védelmének önálló rendszere nem csupán azt követeli meg, hogy az adatok érintettjeinek jogai és a személyes
adatok feldolgozását végző személyek kötelezettségei megállapítást nyerjenek, hanem azt is, hogy a jogsértőkkel szemben megfelelő
szankciók létezzenek, és független ellenőrző szerv lássa el a felügyeletet.
[…]
(5)      Szükség van egy olyan rendeletre, amely jogi úton érvényesíthető jogokat biztosít a természetes személyek számára […]
[…]
(7)      A védelem körébe tartozó személyek azok, akiknek személyes adatait a közösségi intézmények vagy szervek bármilyen összefüggésben
feldolgozzák […]
(8)      Az adatvédelem elvei az azonosított vagy azonosítható személyre vonatkozó bármely információra alkalmazandók. […]
[…]
(12)      A Közösségen belül biztosítani kell az egyének alapvető jogaira és szabadságaira vonatkozó szabályok következetes és egységes
alkalmazását a személyes adatok feldolgozásával kapcsolatban.
[…]
(14)      E célból olyan intézkedéseket kell elfogadni, amelyek kötelező érvényűek a közösségi intézményekre és szervekre nézve. Ezen
intézkedések alkalmazandók mindenfajta, a közösségi intézmények és szervek által végzett személyesadat
‑
feldolgozásra annyiban, amennyiben ez az adatfeldolgozás részben vagy teljes egészében a közösségi jog hatálya alá tartozó
tevékenységek gyakorlása során történik.
(15)      Ha a közösségi intézmények vagy szervek általi adatfeldolgozás e rendelet hatályán kívül eső tevékenységek gyakorlása során
történik, különösen az [EU‑Szerződés Lisszaboni szerződést megelőző változatának] V. és VI. címében megállapítottak során,
az egyének alapvető jogainak és szabadságainak védelmét az [ezen EU‑szerződés] 6. cikkére kellő tekintettel kell biztosítani.
A dokumentumokhoz való hozzáférésre – ideértve a személyes adatokat tartalmazó dokumentumokhoz történő hozzáférés feltételeit
is – [...] az [említett EU‑szerződés] V. és VI. címére is kiterjedő hatályú [EK] 255. cikk alapján elfogadott szabályok vonatkoznak.”
A 45/2001 rendelet 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E rendeletnek megfelelően, az Európai Közösségeket létrehozó szerződések által vagy azok alapján létrehozott intézmények és
szervek, a továbbiakban »közösségi intézmények és szervek« gondoskodnak a természetes személyek alapvető jogainak és szabadságainak
– különösen a magánélet tiszteletben tartásához való joguknak – a személyes adatok feldolgozásával összefüggő védelméről,
továbbá nem korlátozzák és nem is tiltják egymás között a személyes adatok szabad áramlását, illetve a 95/46 […] irányelv
végrehajtására a tagállamok által elfogadott nemzeti jogszabályok hatálya alá tartozó címzettekhez történő szabad áramlását.
(2)      Az e rendelet által létrehozott független ellenőrző hatóság, a továbbiakban: európai adatvédelmi biztos, figyelemmel kíséri
e rendelet rendelkezéseinek a közösségi intézmények és szervek által végzett valamennyi adatfeldolgozási műveletre történő
alkalmazását.
E rendelet 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
a)      »személyes adat«: az azonosított vagy azonosítható természetes személyre – a továbbiakban »érintett«
‑
re – vonatkozó bármely információ; az azonosítható személy olyan személy, aki közvetlen vagy közvetett módon azonosítható,
különösen egy azonosító számra vagy a személy fizikai, fiziológiai, mentális, gazdasági, kulturális vagy társadalmi önazonosságára
vonatkozó egy vagy több tényezőre történő utalás révén;
b)      »személyes adatok feldolgozása«: [...] a személyes adatokon automatikus vagy nem automatikus módon végzett bármely művelet
vagy műveletek összessége, mint például a gyűjtés, rögzítés, rendszerezés, tárolás, átalakítás vagy megváltoztatás, visszakeresés,
lekérdezés, felhasználás, közlés, továbbítás, terjesztés vagy egyéb módon történő hozzáférhetővé tétel révén, összehangolás
vagy összekapcsolás, zárolás, törlés, illetve megsemmisítés;
[…]”
Az említett rendelet 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E rendeletet kell alkalmazni a személyes adatok bármely közösségi intézmény és szerv által történő feldolgozására, ha a feldolgozás
részben vagy teljes egészében a közösségi jog hatálya alá tartozó tevékenységek gyakorlása során történik.
(2)      E rendeletet kell alkalmazni a személyes adatok részben vagy egészben automatizált módon való feldolgozására, valamint azoknak
a személyes adatoknak a nem automatizált módon való feldolgozására, amelyek valamely nyilvántartó rendszer részét képezik,
vagy amelyeket egy nyilvántartó rendszer részévé kívánnak tenni.
[…]”
Ugyanezen rendelet 4. cikke értelmében:
„(1)      A személyes adatok:
a)      feldolgozását tisztességesen és törvényesen kell végezni;
b)      gyűjtése csak meghatározott, egyértelmű [helyesen: kifejezett] és törvényes célból történhet, és további feldolgozása nem
végezhető e célokkal összeférhetetlen módon. [...];
[...]”
A 45/2001 rendelet 5. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A személyes adatok csak abban az esetben dolgozhatók fel, ha:
a)      az adatfeldolgozás az Európai Közösségeket létrehozó szerződések vagy az azok alapján elfogadott más jogszabályok értelmében
közérdekből elvégzendő feladat végrehajtásához vagy a közösségi intézményre vagy szervre, illetve az adatokról tudomást szerző
harmadik személyre ruházott hivatali hatáskör jogszerű gyakorlásához szükséges; vagy
b)      az adatfeldolgozás az adatkezelőt terhelő jogi kötelezettségek teljesítéséhez szükséges; vagy
[…]
d)      az érintett ahhoz egyértelmű hozzájárulását adta; [...]
[…]”
E rendelet „Személyes adatok továbbítása közösségi intézményektől és szervektől eltérő, a 95/46 […] irányelv hatálya alá tartozó
címzettek részére” című 8. cikke értelmében:
„A 4., 5., 6. és 10. cikk sérelme nélkül, a személyes adatokat a 95/46 […] irányelv végrehajtására elfogadott nemzeti jogszabályok
hatálya alá tartozó címzettek részére kizárólag akkor lehet továbbítani,
a)      ha a címzett nyilatkozata szerint az adatok közérdekből elvégzendő feladat végrehajtásához szükségesek, vagy hivatali hatáskör
gyakorlásához kapcsolódnak; vagy
b)      ha a címzett nyilatkozata szerint az adatok továbbítása szükséges, és nincs ok azt feltételezni, hogy az érintett törvényes
érdekei sérelmet szenvedhetnek.”
A említett rendelet „Az érintett kifogásolási joga” című 18. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az érintettnek joga van ahhoz, hogy:
a)      sajátos helyzetével kapcsolatos, fontos jogos érdekből bármikor kifogást emelhessen a rá vonatkozó adatok feldolgozása ellen,
kivéve az 5. cikk b), c) és d) pontjában szabályozott eseteket. Megalapozott kifogás esetén a kérdéses adatfeldolgozás a továbbiakban
nem terjedhet ki a szóban forgó adatokra;
b)      tájékoztassák személyes adatainak harmadik személyekkel első alkalommal történő közlését vagy a nevében közvetlen üzletszerzés
céljára történő felhasználását megelőzően, valamint, hogy számára kifejezetten felajánlják az ilyen közlés, illetve felhasználás
elleni költségmentes kifogás lehetőségét.”
Az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK
európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) meghatározza
az ezen intézmények dokumentumaihoz való, EK 255. cikkben előírt hozzáférési jog elveit, feltételeit és korlátait. E rendelet
2001. december 3‑tól alkalmazandó.
Az 1049/2001 rendelet első preambulumbekezdése szerint:
„Az [EU‑Szerződés Lisszaboni szerződést megelőző változata] 1. cikkének második albekezdése kiemeli a nyitottság elvét, megállapítva,
hogy a Szerződés új szakaszt jelent az Európa népei közötti egyre szorosabb egység létrehozásának folyamatában, amelyben a
döntéseket a lehető legnyilvánosabban és az állampolgárokhoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák meg.”
E rendelet második preambulumbekezdése szerint:
„A nyitottság lehetővé teszi a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek a döntéshozatali eljárásban, és biztosítja
a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét a demokratikus rendszerben. A nyitottság
hozzájárul a demokrácia elvei és az alapvető jogok tiszteletben tartásának erősítéséhez, ahogyan azt az EU
‑
Szerződés [Lisszaboni szerződést megelőző változatának] 6. cikke és az Európai Unió alapjogi chartája [a továbbiakban: charta]
megállapítja.”
Az említett rendelet negyedik és tizenegyedik preambulumbekezdése szerint:
„(4)      E rendelet célja, hogy a lehető legteljesebb érvényt szerezze a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogának, és ezzel
a hozzáféréssel kapcsolatban általános elveket és korlátokat állapítson meg az EK […] 255. cikk (2) bekezdésének megfelelően.
[...]
(11)      Elvben az intézmények valamennyi dokumentumát hozzáférhetővé kell tenni a nyilvánosság számára. Ugyanakkor, bizonyos köz
‑
és magánérdekeknek kivételek útján védelmet kell biztosítani. Az intézményeket fel kell jogosítani belső konzultációik és
tanácskozásaik védelmére, ha az feladataik ellátása érdekében szükséges. A kivételek értékelése során az intézményeknek az
Unió valamennyi tevékenységi területén figyelembe kell venniük a közösségi joganyagban szereplő, a személyes adatok védelmével
kapcsolatos elveket.”
A 1049/2001 rendelet „Kedvezményezettek és hatály” című 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel, illetve létesítő okirat szerinti székhellyel rendelkező természetes
vagy jogi személy jogosult az intézmények dokumentumaihoz hozzáférni az e rendeletben meghatározott elvek, feltételek és korlátok
szerint.
(2)      Ugyanezen elvek, feltételek és korlátok betartásával az intézmények dokumentumaikhoz való hozzáférést nem tagállamban lakó,
illetve létesítő okirat szerinti székhellyel nem rendelkező természetes vagy jogi személyek számára is biztosíthatnak.
(3)      Ez a rendelet az intézmény birtokában lévő dokumentumokra vonatkozik, amely dokumentumokat az intézmény állított ki, vagy
azok [helyesen: amelyek] hozzá érkeztek, és amelyek az Európai Unió tevékenységi területeire vonatkoznak.
(4)      A 4. és a 9. cikk sérelme nélkül, a dokumentumokat a nyilvánosság számára írásbeli kérelem alapján vagy közvetlenül elektronikus
formában vagy nyilvántartáson keresztül teszik hozzáférhetővé. Különösen a jogalkotási eljárás folyamán összeállított vagy
megküldött dokumentumokat kell közvetlenül hozzáférhetővé tenni a 12. cikknek megfelelően.
(5)      A 9. cikk (1) bekezdésében meghatározott minősített dokumentumokat e cikknek megfelelően különleges bánásmódban kell részesíteni.
[…]”
E rendelet 4. cikke a hozzáférési jog alóli kivételekre vonatkozóan a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel kedvezőtlenül befolyásolná a következők védelmét
[helyesen: Az intézmény megtagadja a dokumentumhoz való hozzáférést, ha a hozzáférhetővé tétel sértené a következők védelmét]:
[...]
b)      a személyiség [helyesen: magánélet] és a magánszemély becsületének védelme, különösen a személyi [helyesen: személyes] adatok
védelmére vonatkozó közösségi joganyagnak megfelelően.
(2)      Az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz való hozzáférést, ha a közzététel [helyesen: hozzáférhetővé tétel] hátrányosan
befolyásolná a következők védelmét:
[...]
–        ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok célja,
kivéve, ha a közzétételhez [helyesen: hozzáférhetővé tételhez] nyomós közérdek fűződik.
[...]”
Az 1049/2001 rendelet 6. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy „[a] kérelmező nem köteles megindokolni a kérelmet”.

A jogvita alapját képező tényállás
A jogvita alapját képező tényállást a megtámadott ítélet 15–28. és 34–37. pontjában a következőképpen fejti ki:
„15.      A [Bavarian Lager] társaságot 1992. május 28‑án alapították azon célból, hogy italkereskedések részére történő értékesítés
céljából német sört importáljon az Egyesült Királyságba, főleg Anglia északi részébe.
16.      A [Bavarian Lager] azonban nem tudta értékesíteni termékét, mivel az Egyesült Királyságban nagyszámú italkereskedést köt olyan
kizárólagos beszerzési szerződés, amely alapján a sört meghatározott sörfőzdéktől kötelesek beszerezni.
17.      Az 1989. évi Supply of Beer (Tied Estate) Order SI 1989/2390 (az Egyesült Királyságban a sörbeszerzésre vonatkozó rendelet)
alapján a több mint 2000 pubba szállító brit sörfőzdék kötelesek e létesítmények üzemeltetőinek megadni azt a lehetőséget,
hogy más sörfőzdéből származó sört vásároljanak, feltéve, hogy az – az említett rendelet 7. cikke (2) bekezdésének a) pontja
alapján – csak 1,2% ??(V/V)‑ot meghaladó alkoholtartalmú, hordóban kondicionált sör lehet. Ezt a rendelkezést általánosan
„Guest Beer Provisionnak” (a továbbiakban: GBP) nevezik.
18.      Márpedig az Egyesült Királyságon kívül előállított sörök többsége nem tekinthető a GBP értelmében vett hordóban kondicionált
sörnek, így nem tartozik e rendelkezés alkalmazási körébe.
19.      Mivel a [Bavarian Lager] úgy vélte, hogy a GBP behozatalra vonatkozó mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedésnek
minősül, és ennek következtében összeegyeztethetetlen az EK‑Szerződés 30. cikkével (a módosítást követően EK 28. cikk), az
1993. április 3‑i levéllel panaszt nyújtott be a Bizottsághoz, amelyet a P/93/4490/UK. számon vettek nyilvántartásba.
20.      Vizsgálatát követően a Bizottság 1995. április 12‑én úgy határozott, hogy az EK‑Szerződés 169. cikke (jelenleg EK 226. cikk)
alapján eljárást indít Nagy
‑
Britannia és Észak
‑
Írország Egyesült Királysága ellen. 1995. szeptember 28‑án a [Bavarian Lagert] értesítette e vizsgálatról, valamint arról,
hogy 1995. szeptember 15‑én felszólító levelet küldött az Egyesült Királyságnak. 1996. június 26‑án a Bizottság úgy határozott,
hogy indokolással ellátott véleményt küld az Egyesült Királyságnak, és e határozatot 1996. augusztus 5‑én sajtóközleményben
közzétette.
21.      1996. október 11‑én [...] [az 1996. október 11‑i találkozó] zajlott, amelyen a Bizottság Belső Piaci és Pénzügyi Szolgáltatási
Főigazgatóságának, a United Kingdom Government Department of Trade and Industry (az Egyesült Királyság Kereskedelmi és Ipari
Minisztériuma), valamint a Confédération des Brasseurs du Marché Commun (a közös piaci sörfőzők szövetsége, a továbbiakban:
CBMC) képviselői vettek részt. A [Bavarian Lager] az 1996. augusztus 27‑i levelében lehetőséget kért a találkozón való részvételre,
a Bizottság azonban elutasította kérelmét.
22.      1997. március 15‑én az Egyesült Királyság Kereskedelmi és Ipari Minisztériuma a GBP‑re vonatkozóan módosítási javaslatot hozott
nyilvánosságra, amely alapján a hordóban kondicionált sör mellett másik sörfőzdéből származó palackos sör is értékesíthetővé
vált. Miután a Bizottság két alkalommal – 1997. március 19‑én és 1997. június 26‑án – felfüggesztette azon határozatát, hogy
az Egyesült Királyságnak indokolással ellátott véleményt küld, a Belső Piaci és Pénzügyi Szolgáltatási Főigazgatóság „Áruk
szabad áramlása és közbeszerzés” B. Igazgatósága 2. egységének (Az EK‑Szerződés 30–36. cikkének alkalmazása [értesítés, panaszok,
jogsértések stb.] és a kereskedelmi korlátozások megszüntetése) vezetője az 1997. április 21‑i levélben értesítette a [Bavarian
Lagert], hogy a GBP felülvizsgálatával kapcsolatos tervre tekintettel a […] Szerződés 169. cikke szerinti eljárást felfüggesztették,
és hogy az indokolással ellátott véleményt nem küldték meg az Egyesült Királyság Kormányának. Megjegyezte, hogy ez az eljárás
befejeződik, amint a módosított GBP hatályba lép. A módosított GBP 1997. augusztus 22‑től alkalmazandó. Ennek következtében
az indokolással ellátott véleményt soha nem küldték meg az Egyesült Királyság Kormányának, és a Bizottság végül 1997. december
10‑én úgy határozott, hogy megszünteti a jogsértési eljárást.
23.      A [Bavarian Lager] az 1997. március 21‑i telefaxban kérte a Belső Piaci és Pénzügyi Szolgáltatási Főigazgatóság főigazgatójától,
hogy a [Bizottság és a Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló] magatartási kódexnek [HL 1993. L 340., 41. o.]
megfelelően küldje meg neki az indokolással ellátott vélemény másolatát. Ezt és az újból benyújtott kérelmet is elutasították.
24.      Az 1997. szeptember 18‑i [határozatában] [...] a Bizottság Főtitkársága megerősítette a Belső Piaci és Pénzügyi Szolgáltatási
Főigazgatóság főigazgatójának címzett kérelem elutasítását.
25.      A [Bavarian Lager] az 1997. szeptember 18‑i határozat ellen keresetet nyújtott be az Elsőfokú Bírósághoz, amelyet a T‑309/97. sz.
hivatkozási számmal vettek nyilvántartásba. A T‑309/97. sz., Bavarian Lager kontra Bizottság ügyben 1999. október 14‑én hozott
ítélettel (EBHT 1999., II‑3217. o.) az Elsőfokú Bíróság elutasította ezt a keresetet, mivel úgy ítélte meg, hogy a szóban
forgó célkitűzésnek – vagyis hogy lehetőséget adjon a tagállamnak a Szerződés követelményeinek való önkéntes megfelelésre,
vagy adott esetben alkalmat biztosítson álláspontjának indokolására – a fenntartása indokolja, hogy a közérdek védelme céljából
megtagadjanak egy olyan előkészítő dokumentumhoz való hozzáférést, amely a […] Szerződés 169. cikke szerinti eljárás vizsgálati
szakaszára vonatkozik.
26.      1998. május 4‑én a [Bavarian Lager] kérte a Bizottságtól, hogy a [Bizottság és a Tanács dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről
szóló] magatartási kódexnek megfelelően hozzáférhessen tizenegy megnevezett vállalkozás és szervezet, valamint három meghatározott
személy
‑
vagy vállalkozáskategória által a P/93/4490/UK. sz. aktához benyújtott valamennyi dokumentumhoz. A Bizottság elutasította
az eredeti kérelmet azzal az indokkal, hogy az [említett] magatartási kódex csak azon dokumentumokra alkalmazandó, amelyeknek
a szerzője a Bizottság. A megerősítő kérelmet azzal az indokkal utasította el, hogy nem a Bizottság a szóban forgó dokumentumok
szerzője, és minden kérelmet a szerzőnek kell címezni.
27.      1998. július 8‑án a [Bavarian Lager] panaszt nyújtott be az európai ombudsmanhoz, amelyet a 713/98/IJH. számon vettek nyilvántartásba,
és az 1999. február 2‑i levelében pontosította, hogy az 1996. október 11‑i találkozón részt vevő CBMC‑képviselők nevét, illetve
azon vállalkozások és személyek nevét kívánja megtudni, amelyek vagy akik a P/93/4490/UK. sz. akta keretében a Bizottsághoz
továbbított észrevételeket tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférés iránti, [a Bavarian Lager által benyújtott] eredeti
[…] kérelemben meghatározott tizennégy kategóriába tartoznak.
28.      Az ombudsman és a Bizottság közötti levélváltást követően a Bizottság 1999 októberében és novemberében közölte az ombudsmannal,
hogy az általa az érintett személyekhez intézett azon 45 levélre, amelyben engedélyt kért azok kilétének a [Bavarian Lager]
számára történő hozzáférhetővé tételére, 20 – 14 pozitív és 6 negatív – választ kapott. A Bizottság továbbította azon személyek
nevét és címét, akik elfogadták nevük közlését. A [Bavarian Lager] jelezte az ombudsmannak, hogy a Bizottság által továbbított
információk továbbra sem teljesek.
[…]
34.      A 2003. december 5‑i elektronikus levélben a [Bavarian Lager] az 1049/2001 rendelet alapján kérte a Bizottságtól a fenti 27. pontban
említett dokumentumokhoz való hozzáférést.
35.      A Bizottság erre a kérésre a 2004. január 27‑i levélben válaszolt megerősítve, hogy a[z 1996. október 11‑i] találkozóra vonatkozó
egyes dokumentumokat hozzáférhetővé tehet, azonban felhívta a [Bavarian Lager] figyelmét arra a tényre, hogy az 1996. október
11‑i találkozó jegyzőkönyvében kitakarta öt személy nevét, akik közül kettő kifejezetten tiltakozott személyazonosságának
hozzáférhetővé tétele ellen, illetve hárommal a Bizottság nem tudta felvenni a kapcsolatot.
36.      A 2004. február 9‑i elektronikus levélben a [Bavarian Lager] az 1049/2001 rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmében arra
vonatkozó megerősítő kérelmet nyújtott be, hogy az 1996. október 11‑i találkozó valamennyi résztvevőjének nevét tartalmazó
teljes jegyzőkönyvet a rendelkezésére bocsássák.
37.      A [vitatott határozatban] a Bizottság elutasította a [Bavarian Lager] megerősítő kérelmét. A Bizottság megerősítette, hogy
a további résztvevők nevének hozzáférhetővé tételére vonatkozó kérelemre a 45/2001 rendelet alkalmazandó. Mivel a [Bavarian
Lager] nem adott elő kifejezett és törvényes célt, sem azt, hogy miért van szükség a hozzáférhetővé tételre, nem teljesülnek
az említett rendelet 8. cikkének követelményei, és az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti kivétel
alkalmazandó. A Bizottság hozzátette, hogy ha a személyes adatok védelmére vonatkozó szabályok nem is lennének alkalmazandók,
az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdése alapján elutasíthatja a többi név hozzáférhetővé
tételét, hogy el tudja végezni a vizsgálatokat.”

Az Elsőfokú Bíróság előtti eljárás és a megtámadott ítélet
A megtámadott ítéletben az Elsőfokú Bíróság megsemmisítette a vitatott határozatot.
Az 1996. október 11‑én tartott találkozó teljes jegyzőkönyvéhez való hozzáférést illetően az Elsőfokú Bíróság a megtámadott
ítélet 90–95. pontjában megállapította, hogy a Bavarian Lager kérelme az 1049/2001 rendeleten alapul. Emlékeztetve arra, hogy
e rendelet 6. cikkének (1) bekezdése szerint a hozzáférést kérelmező nem köteles megindokolni a kérelmét, tehát általában
semmiféle érdekeltséget nem kell bizonyítania ahhoz, hogy hozzáférjen a kért dokumentumokhoz, az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta
az említett rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott hozzáférhetővé tétel alóli kivételt, amely azon
esetre vonatkozik, ha az ilyen dokumentum hozzáférhetővé tétele sértené a magánélet és a magánszemély becsületének védelmét.
A megtámadott ítélet 96–119. pontjában az Elsőfokú Bíróság megvizsgálta a 45/2001 és az 1049/2001 rendelet közötti viszonyt.
Az Elsőfokú Bíróság megjegyezve, hogy a 45/2001 rendelet tizenötödik preambulumbekezdése értelmében a dokumentumokhoz való
hozzáférésre – beleértve a személyes adatokat tartalmazó dokumentumokhoz történő hozzáférést is – az EK 255. cikk vonatkozik,
kiemelte, hogy az 1049/2001 rendelet (11) preambulumbekezdése szerint a kivételek alkalmazásának értékelése során az intézményeknek
az Unió valamennyi tevékenységi területén figyelembe kell venniük az uniós joganyagban szereplő, személyes adatok védelmével
kapcsolatos elveket, így a 45/2001 rendeletben szereplő elveket is.
A „személyes adatnak” és a „személyes adatok feldolgozásának” a 45/2001 rendelet 2. cikke a) és b) pontjában szereplő meghatározására
hivatkozva az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 105. pontjában arra a következtetésre jut, hogy az adatok közlése továbbítás,
terjesztés vagy egyéb módon történő hozzáférhetővé tétel révén feldolgozásnak minősül, tehát – függetlenül az 1049/2001 rendelettől –
a 45/2001 rendelet maga is rendelkezik bizonyos személyes adatok nyilvánosságra hozatalának lehetőségéről.
A megtámadott ítélet 106. pontjában az Elsőfokú Bíróság kiemeli, hogy a 45/2001 rendelet 5. cikkének a) és b) pontja úgy rendelkezik,
hogy a személyes adatok feldolgozásának jogszerűnek kell lennie, és közérdekből elvégzendő feladat végrehajtásához vagy az
adatkezelőt terhelő jogi kötelezettségek teljesítéséhez kell szükségesnek lennie. Ezt követően az Elsőfokú Bíróság megállapítja,
hogy az a tény, hogy az 1049/2001 rendelet 2. cikke szerint bármely uniós polgár, valamint valamely tagállamban lakóhellyel,
illetve székhellyel rendelkező természetes vagy jogi személy jogosult az intézmények dokumentumaihoz hozzáférni, a 45/2001
rendelet 5. cikke b) pontjának értelmében vett jogi kötelezettséget teremt. Következésképpen ha az 1049/2001 rendelet az adatok
közléséről rendelkezik, amely a 45/2001 rendelet 2. cikkének b) pontja értelmében „feldolgozásnak” minősül, ugyanezen rendelet
5. cikke a közlést e tekintetben jogszerűvé teszi.
A továbbítás szükségessége 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontjában előírt bizonyításának és az érintett e rendelet 18. cikkében
meghatározott kifogásolási jogának kérdésével kapcsolatban az Elsőfokú Bíróság többek között a következőket mondta ki a megtámadott
ítélet 107–109. pontjában:
„107. A továbbítás szükségessége bizonyításának 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontjában előírt kötelezettségével kapcsolatban
emlékeztetni kell, hogy a személyes adatokat tartalmazó dokumentumokhoz való hozzáférés az 1049/2001 rendelet hatálya alá
tartozik, és hogy annak 6. cikke (1) bekezdése alapján a hozzáférést kérelmező nem köteles megindokolni a kérelmét, és általában
semmiféle érdekeltséget nem kell bizonyítania ahhoz, hogy hozzáférjen a kért dokumentumokhoz […]. Így amennyiben a személyes
adatokat az 1049/2001 rendelet bármely uniós polgár számára hozzáférési jogosultságot előíró 2. cikkének végrehajtása érdekében
továbbítják, az ügy e rendelet hatálya alá tartozik, tehát a kérelmezőnek a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontja alapján
nem kell bizonyítania a hozzáférés szükségességét. Ha megkövetelnénk ugyanis, hogy a kérelmező a 45/2001 rendeletben előírt
kiegészítő feltételként bizonyítsa a továbbítás szükségességét, ez ellentétes lenne az 1049/2001 rendelet céljával, vagyis
az intézményi dokumentumokhoz való lehető legnagyobb hozzáféréssel.
108.      Továbbá, mivel az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján meg kell tagadni a dokumentumhoz való hozzáférést,
ha annak hozzáférhetővé tétele sértené a magánélet és a magánszemély becsületének védelmét, az olyan továbbítás, amely nem
tartozik e kivétel alá, gyakorlatilag nem sértheti az érintett személy törvényes érdekeit a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontja
értelmében.
109.      Ami az érintett személy kifogásolási jogát illeti, a 45/2001 rendelet 18. cikke előírja, hogy az érintett személy sajátos
helyzetével kapcsolatos, fontos jogos érdekből bármikor kifogást emelhet a rá vonatkozó adatok feldolgozása ellen, kivéve
az 5. cikk b), c) és d) pontjában szabályozott eseteket. Így, mivel az 1049/2001 rendeletben előírt feldolgozás a 45/2001
rendelet 5. cikke b) pontjának értelmében vett jogi kötelezettséget teremt, az érintett személy elvileg nem élvez kifogásolási
jogot. Azonban mivel az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja e jogi kötelezettség alóli kivételt szabályoz,
ezen az alapon figyelembe kell venni az érintett személyre vonatkozó adatok hozzáférhetővé tételének a következményét.”
Végül az Elsőfokú Bíróság úgy találta, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában előírt kivétel szigorúan
értelmezendő, és csak azon személyes adatokra vonatkozik, amelyek a magánélet tiszteletben tartásához való jogot és a magánszemély
becsületének védelmét konkrétan és ténylegesen sérthetik. E sérelmeket az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről
szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 8. cikkének és ez utóbbi cikk alapján kidolgozott
ítélkezési gyakorlatnak a fényében kell vizsgálni.
Az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 133. pontjában általánosságban, 139. pontjában pedig konkrétan arra a megállapításra
jutott, hogy a Bizottság tévesen alkalmazta a jogot annak megállapításával, hogy a Bavarian Lager sem kifejezett, sem törvényes
célt nem adott elő, sem azt, hogy miért van szüksége annak az öt személynek a nevére, akik az 1996. október 11‑i találkozón
részt vettek, és akik e találkozót követően tiltakoztak személyazonosságuk Bavarian Lagernek történő felfedése ellen.
Az ellenőrzések, vizsgálatok és könyvvizsgálatok céljának védelmére vonatkozóan az 1049/2001 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének
harmadik francia bekezdésében előírt kivételt illetően az Elsőfokú Bíróság általánosságban kizárta e rendelkezés alkalmazását,
és különösen azt állapította meg, hogy a panaszoson kívül más személyek esetében nem biztosítható bizalmas eljárás, és e védelem
csak akkor indokolt, ha a szóban forgó eljárás még folyamatban van.

A Bíróság előtti eljárás és a felek kérelmei
A Bíróság elnöke 2008. június 13‑i végzésével engedélyezte Nagy
‑
Britannia és Észak
‑
Írország Egyesült Királysága és az Európai Unió Tanácsa számára, hogy a Bizottság kérelmének támogatására beavatkozzanak az
eljárásba. A Finn Köztársaság és a Svéd Királyság számára engedélyezte, hogy a Bavarian Lager kérelmének támogatására beavatkozzanak
az eljárásba, a Dán Királyság számára pedig engedélyezte, hogy a Bavarian Lager és az európai adatvédelmi biztos kérelmének
támogatására beavatkozzon az eljárásba.
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, amennyiben az megsemmisíti a vitatott határozatot;
–        hozzon jogerős ítéletet a jelen fellebbezés tárgyát képező kérdésekben, és
–        kötelezze a Bavarian Lagert a Bizottság részéről az elsőfokú eljárásban és a jelen fellebbezés kapcsán felmerült költségek
megtérítésére, illetve amennyiben pervesztes lenne, a Bavarian Lager által az első fokon viselt költségek felének viselésére.
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és
–        kötelezze a Bavarian Lagert a költségek viselésére.
Az Egyesült Királyság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        adjon helyt a Bizottság által benyújtott fellebbezésnek, és az abban előadott kérelmeknek.
A Bavarian Lager azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a Bizottság által benyújtott fellebbezés egészét, és
–        kötelezze a Bizottságot a Bavarian Lager részéről az elsőfokú eljárásban és a jelen fellebbezés kapcsán felmerült költségek
megtérítésére, illetve amennyiben a fellebbezésnek helyt adna, a feleket kötelezze saját költségeik viselésére.
A Dán Királyság, a Finn Köztársaság, a Svéd Királyság és az európai adatvédelmi biztos azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a fellebbezés egészét.

A szóbeli szakasz újbóli megnyitása iránti kérelemről
2009. november 11‑i és 13‑i levelében a Bizottság és az európai adatvédelmi biztos a szóbeli szakasz újbóli megnyitását kérte.
A Bíróság az eljárási szabályzata 61. cikkének megfelelően hivatalból, a főtanácsnok javaslatára vagy a felek kérelmére is
elrendelheti a szóbeli szakasz újbóli megnyitását, ha úgy véli, hogy a tényállás nincs kellően feltárva, vagy ha az ügyet
olyan érv alapján kellene eldönteni, amely nem került megvitatásra a felek között (a C‑42/07. sz., Liga Portuguesa de Futebol
Profissional és Bwin International ügyben 2009. szeptember 8‑án hozott ítélet [az EBHT‑ban még nem tették közzé] 31. pontja,
valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Kérelmében a Bizottság és az európai adatvédelmi biztos csupán azzal érvel, hogy a főtanácsnok indítványa olyan érveken alapul,
amelyek nem kerültek megvitatásra sem az Elsőfokú Bíróság, sem a Bíróság előtt.
A Bíróság megállapítja, hogy a jelen ügyben minden szükséges adat a rendelkezésre áll az előtte folyó jogvita eldöntésére,
és az ügyet nem kell olyan érvekre tekintettel vizsgálni, amelyek előtte nem kerültek megvitatásra.
Következésképpen nem szükséges elrendelni a szóbeli szakasz újbóli megnyitását.

A fellebbezésről
Fellebbezésének alátámasztására a Bizottság három jogalapot hoz fel, tudniillik:
–        az Elsőfokú Bíróság, amikor kimondta, hogy a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontja a jelen esetben nem alkalmazandó, tévesen
értelmezte és alkalmazta az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontját;
–        amikor az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott feltételt megszorítóan értelmezte, az Elsőfokú
Bíróság tévesen alkalmazta a jogot azáltal, hogy kizárta az adott dokumentumban szereplő személyes adatokra vonatkozó uniós
jogot e kivétel hatálya alól, és
–        e rendelet 4. cikke (2) bekezdésének harmadik francia bekezdését illetően az Elsőfokú Bíróság tévesen korlátozta a vizsgálatok
titkosságának biztosítását a panaszosokra, és e titkosság fenntartása érdekében tévesen követelte meg, hogy a vizsgálat még
folyamatban legyen.

A Bíróság álláspontja
Tekintettel arra, hogy az első két jogalap nagymértékben átfedi egymást, együttesen kell vizsgálni azokat.
Az Egyesült Királyság és a Tanács által támogatott Bizottság lényegében úgy érvel, hogy az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta
a jogot az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott kivétel alkalmazására vonatkozó megállapításaiban,
és ekképpen a 45/2001 rendelet bizonyos rendelkezéseit hatástalanná tette.
A Bizottság úgy véli, hogy az Elsőfokú Bíróság anélkül hozta meg határozatát, hogy az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdése
b) pontjának második tagmondatát figyelembe vette volna, amely kifejti, hogy az intézmények megtagadják a dokumentumokhoz
való hozzáférést, amely kedvezőtlenül befolyásolná a magánélet és a magánszemély becsületének védelmét, „különösen a személyi
[helyesen: személyes] adatok védelmére vonatkozó közösségi joganyagnak megfelelően”. Az Elsőfokú Bíróság az e rendelkezésben
meghatározott kivételt csak az EJEE 8. cikkére és ez utóbbi cikk alapján kidolgozott ítélkezési gyakorlatra tekintettel értelmezte.
Az 1049/2001 rendelet említett 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott kivétel e téves értelmezése azzal a következménnyel
járna, hogy a 45/2001 rendelet több rendelkezése is, többek között e 8. cikkének b) pontja és 18. cikkének a) pontja, hatástalanná
válna.
A Bizottság szerint pontosan azzal, hogy az Elsőfokú Bíróság elsőbbséget adott az 1049/2001 rendelet 6. cikke (1) bekezdésének,
amely úgy rendelkezik, hogy a kérelmező nem köteles megindokolni a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmét, hatástalanná
tette a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontját, amelynek értelmében a személyes adatok továbbítása címzettjének bizonyítania
kell ezen adatok továbbításának szükségességét.
A személyes adatok továbbítása címzettjének a jogos célkitűzés bizonyítására vonatkozóan a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontjában
előírt kötelezettsége pedig az adatvédelemmel kapcsolatos uniós jogszabályok egyik kulcsfontosságú rendelkezése. Ekképpen
az adott intézmény birtokában lévő dokumentumban szereplő személyes adatok közlése a dokumentum 1049/2001 rendelet szerinti
hozzáférhetővé tétele és egyben a személyes adatok 45/2001 rendelet szerinti feldolgozása is, amely utóbbit az Elsőfokú Bíróság
nem vette figyelembe.
A Bizottság hozzáfűzi, hogy az Elsőfokú Bíróság, amikor úgy találta, hogy a személyes adatokkal kapcsolatos valamennyi kérelemnek
tiszteletben kell tartania a dokumentumokhoz való nyilvános hozzáférés jogából származó jogi kötelezettséget a 45/2001 rendelet
5. cikke b) pontja értelmében, megfosztotta hatékony érvényesülésétől ugyanezen rendelet 18. cikke a) pontját, amely az érintettnek
biztosítja a jogot, hogy sajátos helyzetével kapcsolatos, fontos jogos érdekből bármikor kifogást emelhessen a rá vonatkozó
adatok feldolgozása ellen.
Ki kell emelni, hogy az Elsőfokú Bíróság indokolásának tekintélyes részét – többek között a megtámadott ítélet 96–119. pontját –
szánta a 45/2001 és az 1049/2001 rendelet közötti viszony vizsgálatának, és ezt követően, ezen ítélet 121–139. pontjában alkalmazta
az abból levont kritériumokat a jelen esetre.
Amint arra az Elsőfokú Bíróság helyesen rámutatott a megtámadott ítélet 98. pontjában, az 1049/2001 és a 45/2001 rendelet
között fennálló viszonynak az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjában szabályozott kivétel jelen ügyben
történő alkalmazására tekintettel történő vizsgálatakor nem szabad elfelejteni, hogy az említett rendeleteknek eltérő célja
van. Az első a hatóságok döntéshozatali eljárásának és azon információk lehető legnagyobb átláthatóságának a biztosítását
célozza, amelyeken határozataik alapulnak. Tehát célja a dokumentumokhoz való hozzáférés jogának a lehető legnagyobb mértékben
történő megkönnyítése, valamint a dokumentumokhoz való hozzáféréssel kapcsolatos helyes igazgatási gyakorlat elősegítése.
A második célja a természetes személyek alapvető jogainak és szabadságainak – különösen a magánélet tiszteletben tartásához
való joguknak – a személyes adatok feldolgozásával összefüggő védelme.
Amint az a 45/2001 rendelet második preambulumbekezdéséből kitűnik, az uniós jogalkotó „önálló” védelmi rendszert kívánt létrehozni,
és e rendelet tizenkettedik preambulumbekezdésének szövege szerint úgy találta, hogy „a Közösségen belül biztosítani kell
az egyének alapvető jogaira és szabadságaira vonatkozó szabályok következetes és egységes alkalmazását a személyes adatok
feldolgozásával kapcsolatban”.
Ugyanezen tizenkettedik preambulumbekezdés szerint az érintetteknek a személyes adatok feldolgozását illetően ezen adatok
védelme érdekében biztosított jogok az alapvető jogok és szabadságok védelmére vonatkozó szabályok részét képezik. Az uniós
jogalkotó elképzelése szerint a személyes adatok feldolgozásával kapcsolatos uniós jogszabályok az alapvető jogok és szabadságok
védelmét szolgálják.
A 45/2001 rendelet hetedik és tizennegyedik preambulumbekezdése értelmében olyan „kötelező érvényű” rendelkezésekről van szó,
amelyek „a személyes adatok” bárminemű, „a közösségi intézmények vagy szervek” által „bármilyen összefüggésben” végzett feldolgozására
alkalmazandók.
Az 1049/2001 rendelet, amint az első preambulumbekezdéséből kitűnik, összhangban van az EU 1. cikk második albekezdésében
megfogalmazott azon törekvéssel, mely új szakaszt kíván jelenteni az Európa népei közötti egyre szorosabb egység létrehozásának
folyamatában, amelyben a döntéseket a lehető legnyilvánosabban és az állampolgárokhoz a lehető legközelebb eső szinten hozzák
meg.
E rendelet második preambulumbekezdése szerint a nyitottság lehetővé teszi a polgárok számára, hogy még inkább részt vegyenek
a döntéshozatali eljárásban, és biztosítja a polgárok irányában a közigazgatás nagyobb legitimációját, hatékonyságát és felelősségét
a demokratikus rendszerben.
Az 1049/2001 rendelet általános szabályként határozza meg az intézmények dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférést, azonban
bizonyos köz
‑
és magánérdekekre tekintettel rendelkezik kivételekről. Többek között e rendelet tizenegyedik preambulumbekezdése emlékeztet
arra, hogy „[a] kivételek értékelése során az intézményeknek az Unió valamennyi tevékenységi területén figyelembe kell venniük
a közösségi joganyagban szereplő, a személyes adatok védelmével kapcsolatos elveket”.
A 45/2001 és az 1049/2001 rendeletet egymáshoz igen közeli időpontokban fogadták el. Nem tartalmaznak olyan rendelkezéseket,
amelyek kifejezetten az egyik rendelet elsőbbségét állapítanák meg. Főszabályként biztosítani kell a teljes körű érvényesülésüket.
E két rendelet közötti egyetlen kifejezett kapcsolatot az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja határozza
meg, amely a dokumentumhoz való hozzáférés alóli kivételről rendelkezik, amennyiben a közzététel kedvezőtlenül befolyásolná
a magánélet vagy a magánszemély becsületének védelmét, különösen a személyes adatok védelmére vonatkozó uniós jogszabályoknak
megfelelően.
A megtámadott ítélet 111–120. pontjában az Elsőfokú Bíróság az e rendelkezésben meghatározott kivétel alkalmazását azon helyzetekre
korlátozza, amikor a magánélet vagy a magánszemély becsülete az EJEE 8. cikke és az Emberi Jogok Európai Bírósága ítélkezési
gyakorlatának értelmében sérül, és figyelmen kívül hagyja a személyes adatok védelmére vonatkozó uniós jogszabályokat, többek
között a 45/2001 rendeletet.
Meg kell állapítani, hogy ekképpen eljárva az Elsőfokú Bíróság tévesen értelmezi az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdése
b) pontjának szövegét, amely egy oszthatatlan rendelkezés, és amely megköveteli, hogy a magánélet és a magánszemély becsülete
esetleges sérelmét mindig a személyes adatok védelmére vonatkozó uniós jogszabályokkal, különösen a 45/2001 rendelettel összhangban
vizsgálják és értékeljék.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontja egyedi és megerősített védelmi rendszert hoz létre azon személyek
vonatkozásában, akiknek a személyes adatai adott esetben nyilvánosan hozzáférhetővé tehetők.
A 45/2001 rendelet 1. cikkének (1) bekezdése szerint e rendelet célja „a természetes személyek alapvető jogainak és szabadságainak
– különösen a magánélet tiszteletben tartásához való joguknak – a személyes adatok feldolgozásával összefüggő védelméről”
való gondoskodás. E rendelkezés nem teszi lehetővé a személyes adatok feldolgozása eseteinek olyan két csoportra való bontását,
amelyek egyikében e feldolgozást kizárólag az EJEE 8. cikke és az Emberi Jogok Európai Bírósága e cikkel kapcsolatos ítélkezési
gyakorlatának alapján vizsgálnák, másikában pedig e feldolgozás a 45/2001 rendelet rendelkezéseinek lenne alávetve.
A 45/2001 rendelet tizenötödik preambulumbekezdésének első mondatából kitűnik, hogy az uniós jogalkotó rámutatott az EU 6. cikk
– és ennek révén az EJEE 8. cikke – alkalmazásának szükségességére, „[h]a a közösségi intézmények vagy szervek általi adatfeldolgozás
e rendelet hatályán kívül eső tevékenységek gyakorlása során történik, különösen az [EU Szerződés Lisszaboni szerződést megelőző
változatának] V. és VI. címében megállapítottak során”. Ugyanakkor ez nem szükséges azon feldolgozások esetében, amelyeket
az említett rendelet hatályán belüli tevékenységek gyakorlása során valósítanak meg, mivel az ilyen esetekben nyilvánvalóan
magát a 45/2001 rendeletet kell alkalmazni.
Következésképpen, amennyiben az 1049/2001 rendeleten alapuló kérelem célja személyes adatokat tartalmazó dokumentumokhoz való
hozzáférés engedélyezése, a 45/2001 rendelet rendelkezései, beleértve annak 8. és 18. cikkét, teljes mértékben alkalmazandóvá
válnak.
Az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának a személyes adatok védelmével kapcsolatos uniós jogszabályokra,
és ennélfogva a 45/2001 rendeletre való utalását figyelmen kívül hagyva az Elsőfokú Bíróság a megtámadott ítélet 107. pontjában
elutasította a 45/2001 rendelet 8. cikke b) pontjának alkalmazását, és ezen ítélet 109. pontjában e rendelet 18. cikkének
alkalmazását. Az említett cikkek a 45/2001 rendelet által létrehozott védelmi rendszer lényeges rendelkezéseit jelentik.
Következésképpen az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdése b) pontjának az Elsőfokú Bíróság által adott sajátos és megszorító
értelmezése nem felel meg az uniós jogalkotó által a két szóban forgó rendelet között létrehozni kívánt egyensúlynak.
A jelen esetben az ügy irataiból, és különösen a vitatott határozatból kitűnik, hogy a Bavarian Lager 1998. május 4‑i, 2003.
december 5‑i és 2004. február 9‑i kérelmeit követően a Bizottság az 1996. október 11‑i találkozó jegyzőkönyvét tartalmazó
dokumentumot küldött a Bavarian Lager számára, amelyből kitakart öt nevet. Ezen öt névből három személlyel a Bizottság nem
tudta felvenni a kapcsolatot hozzájárulásuk megszerzése érdekében, két másik személy pedig kifejezetten tiltakozott személyazonosságának
hozzáférhetővé tétele ellen.
Az e dokumentumhoz való teljes hozzáférés megtagadásakor a Bizottság az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjára
és a 45/2001 rendelet 8. cikkére hivatkozott.
Meg kell jegyezni, hogy a megtámadott ítélet 104. pontjában az Elsőfokú Bíróság, a 45/2001 rendelet 2. cikkének a) pontját,
tehát a „személyes adat” fogalmát vizsgálva, helyesen állapította meg, hogy a vezeték‑ és keresztnevek személyes adatoknak
minősülhetnek.
A megtámadott ítélet 105. pontjában szintén helyesen nyert megállapítást az említett rendelet 2. cikke b) pontjának, tehát
a „személyes adatok feldolgozása” fogalmának vizsgálatát illetően, hogy az adatok ilyetén módon való közlése „feldolgozásnak”
minősül ugyanezen rendelet értelmében.
Az Elsőfokú Bíróság helyesen állapította meg a megtámadott ítélet 122. pontjában, hogy az 1996. október 11‑i találkozó jegyzőkönyvben
szereplő résztvevőinek a jegyzéke a 45/2001 rendelet 2. cikke a) pontja értelmében tehát személyes adatokat tartalmaz, mivel
azonosíthatók azok a személyek, akik e találkozón részt vehettek.
Ennélfogva a döntő kérdés az, hogy a Bizottság biztosíthatott‑e volna hozzáférést az 1996. október 11‑i találkozó öt résztvevőjének
nevét tartalmazó dokumentumhoz az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének b) pontjával és a 45/2001 rendelettel összhangban.
Először is meg kell jegyezni, hogy a Bavarian Lager hozzáférhetett az 1996. október 11‑i találkozóval kapcsolatos valamennyi
információhoz, beleértve az előadók által szakmai minőségükben kifejtett véleményeket.
A Bizottság a Bavarian Lager első, 1998. május 4‑i kérelmét követően, az 1996. október 11‑i találkozó résztvevőinek hozzájárulását
kérte nevük hozzáférhetővé tételéhez. Amint a Bizottság a 2003. március 18‑i határozatban megállapítja, ezen eljárás összhangban
van az abban az időszakban hatályban lévő 95/46/EK rendelet követelményeivel.
A Bavarian Lager által a Bizottsághoz 2003. december 5‑én benyújtott újabb – az 1996. október 11‑i találkozó teljes jegyzőkönyvének
rendelkezésére bocsátására irányuló – kérelmet követően a Bizottság 2004. január 27‑én arról tájékoztatta a Bavarian Lagert,
hogy tekintettel a 45/2001 és az 1049/2001 rendelet hatályba lépésére, e kérelmet immár e rendeletek sajátos rendszere, különösen
a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontja alapján kell kezelnie.
Mind a 95/46 irányelv régi rendszerében, mind a 45/2001 és az 1049/2001 rendelet alapján a Bizottság helyesen vizsgálta meg,
hogy az érintettek hozzájárulásukat adták‑e a rájuk vonatkozó személyes adatok közléséhez.
Meg kell állapítani, hogy az 1996. október 11‑i találkozó jegyzőkönyve öt résztvevő nevét nem tartalmazó változatának közlésével
a Bizottság nem sértette meg az 1049/2001 rendelet rendelkezéseit, és kellőképp eleget tett az őt terhelő átláthatósági követelménynek.
A Bizottság annak megkövetelésével, hogy a kifejezett hozzájárulását nem adó öt személyt illetően a Bavarian Lager bizonyítsa
e személyes adatok továbbításának szükségességét, eleget tett a 45/2001 rendelet 8. cikke b) pontja rendelkezéseinek.
Mivel a Bavarian Lager nem terjesztett elő semmilyen kifejezett és törvényes célt, illetve meggyőző érvet e személyes adatok
továbbításának szükségességét alátámasztandó, a Bizottság nem tudta az érintett felek különböző érdekeit mérlegelni. Nem tudta
azt ellenőrizni, hogy nincs semmilyen ok annak feltételezésére, hogy e továbbítás sértené az érintettek jogos érdekeit, amint
azt a 45/2001 rendelet 8. cikkének b) pontja előírja.
A fentiekből következik, hogy a Bizottság helyesen utasította el az 1996. október 11‑i találkozó teljes jegyzőkönyvéhez való
hozzáférés iránti kérelmet.
Következésképpen az Elsőfokú Bíróság tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 133. és 139. pontjában arra a
következtetésre jutott, hogy a Bizottság a jelen esetre helytelenül alkalmazta az 1049/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésének
b) pontját, és helytelenül állapította meg, hogy a Bavarian Lager sem kifejezett, sem törvényes célt nem adott elő, sem azt,
hogy miért van szüksége a szóban forgó dokumentum egészére.
E megfontolások összességére tekintettel és anélkül, hogy szükséges lenne megvizsgálni a felek által előadott többi érvet
és jogalapot, a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni annyiban, amennyiben az megsemmisíti a vitatott határozatot.

A megtámadott ítélet hatályon kívül helyezésének következményeiről
A Bíróság alapokmánya 61. cikkének első bekezdése szerint a Bíróság az Elsőfokú Bíróság határozatának hatályon kívül helyezése
esetén az ügyet érdemben maga is eldöntheti, amennyiben a per állása megengedi.
A jelen esetben ez a helyzet áll fenn.
Ahogyan a Bíróság a jelen ítélet 69. és 73. pontjában megállapította, a vitatott határozat nem sértette a 45/2001 és az 1049/2001
rendelet rendelkezéseit.
A Bavarian Lager által az említett határozat ellen benyújtott megsemmisítés iránti keresetet következésképpen el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 122. cikkének első bekezdése kimondja, hogy ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a
jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §–a alapján,
amelyet e szabályzat 118. cikke értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi
a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. E szabályzat 69. cikkének 4. §–a alapján, amelyet e szabályzat 118. cikke
értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik saját
költségeiket. A Bíróság elrendelheti, hogy a beavatkozók maguk viseljék saját költségeiket.
A Bavarian Lagert, mivel a fellebbezés tekintetében pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a fellebbezéssel
kapcsolatban felmerült költségek viselésére.
A Bavarian Lagert, mivel a benyújtott kereset elutasításra került, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell az elsőfokú
eljárással kapcsolatban felmerült költségek viselésére.
A Dán Királyság, a Finn Köztársaság, a Svéd Királyság, az Egyesült Királyság, a Tanács és az európai adatvédelmi biztos maguk
viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság hatályon kívül helyezi az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága T‑194/04. sz., Bavarian Lager kontra Bizottság ügyben
2007. november 8‑án hozott ítéletét, amennyiben az megsemmisíti az 1996. október 11‑i találkozó teljes, valamennyi nevet tartalmazó
jegyzőkönyvének a hozzáférhetővé tételére vonatkozóan benyújtott kérelmet elutasító, 2004. március 18‑i bizottsági határozatot,
illetve amennyiben az Európai Bizottságot kötelezi a The Bavarian Lager Co. Ltd költségeinek viselésére.
2)
A Bíróság elutasítja a The Bavarian Lager Co. Ltd‑nek az 1996. október 11‑i találkozó teljes, valamennyi nevet tartalmazó
jegyzőkönyvének a hozzáférhetővé tételére vonatkozóan benyújtott kérelmet elutasító, 2004. március 18‑i bizottsági határozat
ellen benyújtott keresetét.
3)
A Bíróság a The Bavarian Lager Co. Ltd‑t kötelezi az Európai Bizottság részéről a fellebbezési eljárás, valamint az első fokú
eljárás során felmerült költségek viselésére.
4)
A Dán Királyság, a Finn Köztársaság, a Svéd Királyság, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága, az Európai Unió
Tanácsa és az európai adatvédelmi biztos maguk viselik saját költségeiket.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: angol.