CELEX: 62002TJ0269
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Paraiška žodiniam Bendrijos prekių ženklui RUFFLES
Ankstesnis nacionalinis prekių ženklas RIFFELS
Dar ankstesnis nacionalinis prekių ženklas RUFFLES
Nacionalinių prekių ženklų ir Bendrijos prekių ženklų koegzistavimas ir lygiavertiškumas

Ginčo aplinkybės
1       1996 m. balandžio 1 d.
PepsiCo
,
Inc
. remdamasi pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, 1994, p. 1)
pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) Bendrijos prekių ženklo paraišką.
2       Prašomas įregistruoti prekių ženklas buvo žodinis žymuo RUFFLES.
3       Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir pataisytos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 29 ir 30 klasėms ir pagal kiekvieną klasę
apibūdinamos taip:
–       29 klasė: „Mėsa, žuvis, paukštiena ir žvėriena; mėsos ekstraktai; konservuoti, džiovinti, virti ir kepti vaisiai ir daržovės;
drebučiai, uogienės, kompotai; kiaušiniai, pienas ir pieno produktai; maistiniai aliejai ir riebalai“,
–       30 klasė: „Kava, arbata, kakava, cukrus, ryžiai, tapijoka, sago kruopos, kavos pakaitalai; miltai ir grūdų produktai; duona,
pyragas ir konditerijos gaminiai, ledai; medus, melasos sirupas; mielės, kepimo milteliai; druska, garstyčios; actas, padažai;
prieskoniai; ledas“.
4       1997 m. gruodžio 22 d. prekių ženklo paraiška buvo paskelbta
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
.
5       1998 m. kovo 23 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalimi,
Intersnack Knabber-Gebäck GmbH & Co. KG
(ankstesnis pavadinimas –
Convent Knabber-Gebäck GmbH & Co. KG
), įstojusi į bylą šalis, pateikė protestą dėl prašomo įregistruoti prekių ženklo.
6       Protestas grindžiamas tuo, kad egzistuoja prašomo įregistruoti prekių ženklo, skirto „džiovintiems daržovėms“ (29 klasė) ir
„grūdų produktams, pyragui ir konditerijos gaminiams“ (30 klasė), ir įstojusios į bylą šalies Vokietijoje įregistruoto ankstesnio
nacionalinio prekių ženklo RIFFELS „bulvių traškučiams“ supainiojimo galimybė Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto
prasme.
7       1999 m. lapkričio 23 d. Sprendimu Protestų skyrius patenkino protestą „džiovintų daržovių“ ir „pyrago ir konditerijos gaminių“
atžvilgiu, remdamasis tuo, kad atsižvelgiant į dalinį prekių, kurioms skirti žymenys, dėl kurių kilo ginčas, tapatumą, panašumą
ir į minėtų žymenų panašumą, egzistuoja galimybė supainioti šiuos du prekių ženklus. Tačiau jis atmetė protestą „grūdų produktų“
atžvilgiu.
8       2000 m. sausio 24 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 59 straipsniu, pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus
sprendimo. 2000 m. birželio 23 d. ji pateikė paaiškinimą, kuriame išdėstomi apeliacijos motyvai.
9       2001 m. gegužės 2 d. įstojusi į bylą šalis pateikė atsiliepimus į ieškovės apeliaciją, apie kuriuos pastaroji buvo informuota
2001 m. gegužės 4 d. VRDT laišku.
10     2001 m. birželio 13 d. laišku ieškovė paprašė Apeliacinę tarybą pasiūlyti jai pateikti naujus atsiliepimus pagal Reglamento
Nr. 40/94 61 straipsnio 2 dalį.
11     2001 m. birželio 27 d. laišku Apeliacinė taryba šį prašymą atmetė.
12     2002 m. birželio 10 d. Sprendimu, apie kurį ieškovei buvo pranešta 2002 m. birželio 24 d. (toliau – ginčijamas sprendimas),
VRDT pirmoji apeliacinė taryba apeliaciją atmetė. Konstatavusi, kad apeliacija grindžiama tik pretenzija, jog Vokietijoje
ieškovė yra teisės, ankstesnės už įstojusios į bylą šalies teisę, savininkė, Apeliacinė taryba patvirtino, jog šios pretenzijos
pagrindu negali būti ginčijamas  Protestų skyriaus sprendimas. Iš tikrųjų, ši ankstesnė nacionalinė registracija nereikšminga
protesto procedūros rezultatui ir, bet kuriuo atveju, ieškovė neįrodė jos egzistavimo (ginčijamo sprendimo 17–21 punktai).

Procesas ir šalių reikalavimai
13     Ši byla buvo pradėta ieškovės ieškiniu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai 2002 m. rugsėjo 2 dieną.
14     Atitinkamai 2003 m. sausio 23 d. ir 31 d. įstojusi į bylą šalis ir VRDT pateikė atsakymus į ieškinį. 2003 m. sausio 27 d.
įstojusi į bylą šalis, papildydama atsakymą į ieškinį, pateikė tam tikrus dokumentus.
15     2003 m. kovo 5 d. laišku ieškovė pateikė Pirmosios instancijos teismui prašymą leisti pateikti dubliką pagal Pirmosios instancijos
procedūros reglamento 135 straipsnio 2 dalį ir paprašė jį pasisakyti dėl tariamai jos anksčiau pateikto prašymo, susijusio
su Vokietijos teisinių paslaugų biuro
Lovells
pateikta nuomone dėl jos ginamo vokiško prekių ženklo.
16     2004 m. balandžio 22 d. laišku Pirmosios instancijos teismas šiuos du prašymus atmetė ir antrojo prašymo atžvilgiu priminė,
kad ieškovė, laikydamasi Procedūros reglamente nustatytų reikalavimų ir terminų, pati turi pateikti įrodymus, kuriais ji ketina
remtis.
17     2004 m. balandžio 30 d. laišku ieškovė pateikė Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai tos pačios dienos
Lovells
biuro nuomonę, kuri buvo pridėta prie bylos dokumentų.
18     Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti ginčijamą sprendimą,
–       priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
19     VRDT Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti ieškinį,
–       priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
20     Įstojusi į bylą šalis Pirmosios instancijos teismo prašo atmesti ieškinį.

Dėl teisės
21     Ieškovė nurodo tris panaikinimo pagrindus. Pirmuoju pagrindu, kuris grindžiamas teisės į gynybą pažeidimu, ieškovė priekaištauja
Apeliacinei tarybai dėl to, kad jai nebuvo suteikta galimybė įrodyti jos ankstesnio vokiško prekių ženklo RUFFLES egzistavimo.
Antruoju pagrindu, kuris grindžiamas dispozityvumo principo pažeidimu, ieškovė priekaištauja Apeliacinei tarybai dėl to, kad
ji neatsižvelgė į šį prekių ženklą, kurio egzistavimas, atsižvelgiant į pateikus įrodymus ir įstojusios į bylą šalies neprieštaravimą,
buvo neginčijama aplinkybė per procedūrą VRDT. Trečiuoju pagrindu, kuris grindžiamas Bendrijos prekių ženklų ir nacionalinių
prekių ženklų koegzistavimo ir lygiavertiškumo pažeidimu, ieškovė iš esmės nurodo, kad vien tik dėl jos ankstesnio vokiško
prekių ženklo RUFFLES egzistavimo protestas turėjo būti atmestas.
22     Yra žinoma, kad, norėdama sutrukdyti protestui, ieškovė per procedūrą VRDT išimtinai rėmėsi jai priklausančio vokiško prekių
ženklo RUFFLES, kuris buvo ankstesnis už įstojusios į bylą šalies prekių ženklą, egzistavimu. Ieškovės nuomone, vien tik šio
egzistavimo turėtų pakakti protestui atmesti.
23     Taigi, ieškovė nė viename procedūros VRDT etape nesirėmė šio tariamo prekių ženklo naudojimu tam, kad įrodytų šio prekių ženklo
ir įstojusios į bylą šalies prekių ženklo faktišką koegzistavimą, kuris galėjo būti svarbia aplinkybe VRDT atliekant nepriklausomą
galimybės supainioti prašomą įregistruoti Bendrijos prekių ženklą ir įstojusios į bylą šalies prekių ženklą vertinimą, remiantis
Reglamentu Nr. 40/94.
24     Ieškovė taip pat nenurodė, ir juo labiau neįrodė, kad, remiantis jos ankstesniu vokišku prekių ženklu, įstojusios į bylą šalies
prekių ženklas kompetentingų nacionalinių institucijų buvo pripažintas negaliojančiu arba kad ji pradėjo procedūrą šiuo tikslu.
25     Šiame kontekste Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad nesvarbu, ar ieškovė VRDT pateikė savo tariamo ankstesnio vokiško
prekių ženklo egzistavimo įrodymus, bet kuriuo atveju vien šis egzistavimas negalėtų pagrįsti protesto atmetimo. Dar reikėtų,
kad ieškovė įrodytų, jog kompetentingos nacionalinės institucijos pripažino įstojusios į bylą šalies prekių ženklą negaliojančiu.
26     Iš tikrųjų nacionalinio prekių ženklo, šiuo atveju įstojusios į bylą šalies prekių ženklo, galiojimas gali būti ginčijamas
tik per panaikinimo procedūrą valstybėje narėje, o ne per Bendrijos prekių ženklo registravimo procedūrą (2002 m. spalio 23 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Matratzen Concord prieš VRDT - Hukla Germany (MATRATZEN)
, T‑6/01, Rink. p. II‑4335, 55 punktas). Be to, jeigu VRDT, remdamasi protestą pateikusios šalies pateiktais įrodymais, turi
patikrinti nacionalinio prekių ženklo, kuriuo grindžiamas protestas, egzistavimą, ji neprivalo spręsti konflikto tarp šio
prekių ženklo ir kito prekių ženklo nacionaliniu lygiu, nes toks konfliktas priklauso nacionalinių institucijų kompetencijai.
27     Dėl šios priežasties Apeliacinė taryba ginčijamo sprendimo 17 punkte galėjo nurodyti, kad „vienos nacionalinės registracijos
<...> pirmenybė kitos nacionalinės registracijos atžvilgiu Valstybėje narėje neįtakoja protesto procedūros VRDT tol, kol neįrodoma,
kad (Bendrijos prekių ženklo) paraišką pateikęs asmuo pateikė prašymą paskelbti protestą pateikusios šalies registraciją negaliojančia“.
28     Priešingai nei nurodo ieškovė, nėra absurdiška ar nenormalu, kad VRDT patenkina ankstesniu nacionaliniu prekių ženklu grindžiamą
protestą, net jeigu Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo remiasi dar ankstesniu nacionaliniu prekių ženklu, kadangi
protestą pateikusios šalies prekių ženklo teisėtumas neginčijamas kompetentingose nacionalinėse institucijose. Priešingai,
šiuo sprendimu atsižvelgiama į kompetencijos tarp VRDT ir šių nacionalinių institucijų paskirstymą.
29     Ieškovė pateikia kitus argumentus. Pirma, VRDT pozicija sukuria absurdišką situaciją, kai jos Bendrijos prekių ženklo RUFFLES
paraiškos atmetimas netrukdo transformuoti šią paraišką į nacionalinio prekių ženklo paraišką tik Vokietijoje, kur ieškovė
naudojasi registracija, leidžiančia jai pardavinėti šiuo ženklu pažymėtas nagrinėjamas prekes. Antra, yra nenormalu, kad ieškovė
negaus Bendrijos prekių ženklui suteikiamos apsaugos, jeigu praktikoje ji gali ją gauti nacionalinių registracijų dėka. Šie
du argumentai remiasi nepatvirtinta prielaida, kad ieškovė iš tiesų turi teisę Vokietijoje pardavinėti prekių ženklu RUFFLES
pažymėtas prekes. Iš tikrųjų nebuvo įrodyta, kad įstojusi į bylą šalis negali, remdamasi savo prekių ženklu RIFFELS, šios
teisės užginčyti.
30     Dėl ieškovės nuorodos į 2000 m. rugsėjo 12 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimą (byla R 415/1999‑1), susijusį su
protesto procedūra, būtina nurodyti, kad apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Reglamentu
Nr. 40/94, aiškinamu Bendrijų teismų, o ne apeliacinių tarybų ankstesniais sprendimais (2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos
teismo  sprendimo
Streamserve prieš VRDT (STREAMSERVE)
, T-106/00, Rink. p. II-723, 66 punktas ir 2002 m. spalio 9 d. Sprendimo
Glaverbel prieš VRDT
(
Stiklo plokštės paviršius
), T‑36/01, Rink. p. II‑3887, 35 punktas). Taigi, ši nuoroda yra netinkama. Bet kokiu atveju, ji susijusi su situacija, kuri
visiškai skiriasi nuo situacijos šioje byloje. Iš tikrųjų byloje R 415/1999‑1 Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo,
nesiremdamas vien tik teisės į ankstesnį nacionalinį prekių ženklą egzistavimu, kaip šiuo atveju, įrodė šią teisę bei veiksmingą
ir taikų jos koegzistavimą su protestą pateikusios šalies teise į prekių ženklą nacionalinėje teritorijoje. Remdamasi būtent
šiuo pagrindu, Apeliacinė taryba konstatavo, kad supainiojimo galimybės nėra ir protestą atmetė (nurodyto 2000 m. rugsėjo
12 d. VRDT pirmosios apeliacinės tarybos sprendimo 22 punktas). Tokiame kontekste iš tiesų būtų problemiška protestą patenkinti
ir nesuteikti Bendrijos apsaugos, kai prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo tokią pačią apsaugą Europos Sąjungos teritorijoje
galėjo gauti nacionaliniu būdu (žr. šio sprendimo 21 punkto priešpaskutinį sakinį). Šioje byloje situacija yra visiškai kitokia,
kadangi dėl neįrodyto vokišku prekių ženklu, kuriuo remiasi ieškovė, sukuriamų teisių veiksmingumo negalima nustatyti, kad
ieškovė nacionalinės registracijos pagalba gali gauti tokią pačią apsaugą, kurią suteikia Bendrijos registracija.
31     Galiausiai, priešingai, nei nurodo ieškovė, Reglamento Nr. 40/94 106 straipsnis šiuo atveju pagal analogiją netaikytinas.
Iš tikrųjų ši nuostata susijusi su pagal valstybių narių įstatymus egzistuojančia teise nacionalinėse institucijose ginčyti
vėlesnio Bendrijos prekių ženklo naudojimą, kuriuo pažeidžiamos ankstesnės teisės. Tačiau šiuo atveju ieškovė Vokietijos kompetentingose
institucijose ne ginčijo Bendrijos prekių ženklo naudojimą Vokietijoje, kuriuo pažeidžiama ankstesnė teisė, bet per procedūrą
VRDT ginčijo protestą pateikusiai šaliai priklausančio vokiško prekių ženklo galiojimą. Taigi nėra jokios analogijos tarp
situacijos šioje byloje ir situacijos, nurodytos Reglamento Nr. 40/94 106 straipsnyje. Be to, kaip jau buvo nurodyta, minėtas
konfliktas išimtinai priklauso Vokietijos institucijų kompetencijai ir Vokietijos teisei.
32     Iš to, kas buvo išdėstyta, matyti, kad trečiasis panaikinimo pagrindas, grindžiamas vertinimu, jog Apeliacinė taryba pažeidė
nacionalinių ir Bendrijos prekių ženklų koegzistavimo ir lygiavertiškumo principus, turi būti atmestas.
33     Dėl pirmojo ir antrojo panaikinimo pagrindų, kurie grindžiami atitinkamai teisės į gynybą ir dispozityvumo principo pažeidimu,
būtina nurodyti, kad šiais pagrindais ieškovė prieštaringai tuo pačiu metu priekaištauja VRDT dėl to, kad ji nesuteikė jai
galimybės įrodyti jos ankstesnio vokiško prekių ženklo egzistavimo ir neatsižvelgė į šį prekių ženklą, kurio egzistavimas
buvo neginčijama bylos aplinkybė per procedūrą VRDT. Tačiau būtina konstatuoti, kad nė vienas iš šių pagrindų, net jei ir
būtų pagrįstas, negalėtų pateisinti ginčijamo sprendimo panaikinimo. Iš tikrųjų, kaip jau buvo nurodyta ir kaip Apeliacinė
taryba iš esmės išdėstė ginčijamo sprendimo 17 punkte, vien tik vokiško prekių ženklo, kuriuo remiasi ieškovė, egzistavimas
negali pagrįsti protesto atmetimo, nesant papildomų įrodymų, kad protestą pateikusios šalies prekių ženklas buvo pripažintas
negaliojančiu. Tačiau yra žinoma, kad ieškovė per procedūrą VRDT tik nurodė savo tariamo vokiško prekių ženklo egzistavimą.
34     Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmasis ir antrasis panaikinimo pagrindai yra neveiksmingi.
35     Galiausiai, ieškovės ankstesnio vokiško prekių ženklo registracijos pažymėjimas ir Vokietijos teisinių paslaugų biuro
Lovells
nuomonė dėl šio prekių ženklo  veiksmingumo įstojusios į bylą šalies prekių ženklo atžvilgiu, kuriuos ieškovė pateikė Pirmosios
instancijos teismui, yra nepriimtini. Iš tikrųjų pagal nusistovėjusią teismų praktiką Pirmosios instancijos teismui pateiktu
ieškiniu siekiama patikrinti Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumą Reglamento Nr. 40/94 63 straipsnio prasme. Faktai, kurie
buvo pateikti Pirmosios instancijos teismui, prieš tai apie juos nepranešus VRDT institucijoms, tokio sprendimo teisėtumą
gali įtakoti tik tokiu atveju, jei VRDT
ex officio
būtų privalėjusi į juos atsižvelgti. Remiantis to paties reglamento 74 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią procedūros dėl atsisakymo
registruoti paraiškas motyvų atveju VRDT nagrinėja tiktai šalių nurodytus faktus, įrodymus bei argumentus bei siekiamą reikalavimų
patenkinimo būdą, ji neprivalo
ex officio
atsižvelgti į tuos faktus, kurių šalys nepateikė. Todėl tokie faktai negali įtakoti Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumo
(2004 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Samar prieš VRDT – Grotto (GAS STATION)
, T‑115/03, dar nepaskelbto Rinkinyje, 13 punktas).
36     Atsižvelgiant į tai, kas buvo išdėstyta, šis ieškinys turi būti atmestas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
37     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to
prašė. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT pateiktus reikalavimus.
38     Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalį ir nesant įstojusios į bylą šalies reikalavimų priteisti bylinėjimosi išlaidas,
pastaroji padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Ieškovė padengia savo pačios ir Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) bylinėjimosi išlaidas.
3.
Įstojusi į bylą šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Vilaras
Dehousse
Šváby
Paskelbta 2005 m. balandžio 21 d.  viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
H. Jung

M. Vilaras
*
Proceso kalba: anglų.