CELEX: 62001TJ0180
EUGFJ
Upphävande av finansiellt stöd
Artiklarna 24 och 25 i förordning(EEG)nr 4253/88

Tillämpliga bestämmelser
I syfte att stärka den ekonomiska och sociala sammanhållningen i den mening som avses i artikel 158 EG föreskrivs i rådets
förordning (EEG) nr 2052/88 av den 24 juni 1988 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet och om samordningen av deras
verksamhet dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamhet (EGT L 185,
s. 9) att strukturfonderna bland annat skall ha till uppgift att främja utvecklingen och genomföra en strukturell anpassning
av regioner som utvecklas långsammare samt påskynda anpassningen av jordbruksstrukturerna och främja landsbygdens utveckling
inför reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (artikel 1.1 och artikel 1.5 a och b). Denna förordning ändrades genom
rådets förordning (EEG) nr 2081/93 av den 20 juli 1993 (EGT L 193, s. 5; svensk specialutgåva, område 14, volym 1, s. 17).
I artikel 5.2 e i förordning nr 2052/88 föreskrivs, i dess ursprungliga lydelse, att finansiellt stöd från strukturfonderna
kan utgå i form av stöd till tekniskt bistånd och till förberedande undersökningar för åtgärder. I samma artikel, i dess lydelse
enligt förordning nr 2081/93, föreskrivs att finansiellt stöd från strukturfonderna kan utgå i form av stöd till tekniskt
bistånd, inklusive åtgärder för att förbereda, uppskatta, övervaka och utvärdera verksamheter, samt pilot- och demonstrationsprojekt.
Den 19 december 1988 antog rådet förordning (EEG) nr 4256/88 om bestämmelser för tillämpningen av förordning nr 2052/88 i
fråga om EUGFJ:s (Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket) utvecklingssektion (EGT L 374, s. 25, svensk specialutgåva,
område 14, volym 2, s. 3). Denna förordning ändrades genom rådets förordning (EEG) nr 2085/93 av den 20 juli 1993 (EGT L 193,
s. 44, svensk specialutgåva, område 3, volym 51, s. 102).
I artikel 8 i förordning nr 4256/88 föreskrivs, i dess ursprungliga lydelse, att det stöd som ges av EUGFJ för genomförandet
av åtgärder som föreskrivs i artikel 5.2 e i förordning nr 2052/88 bland annat kan avse pilotprojekt avsedda att främja landsbygdsutvecklingen,
till exempel för att utveckla och tillvarata skog (första strecksatsen) och demonstrationsprojekt som visar jordbrukarna de
faktiska möjligheterna med system, metoder och tekniker för produktion som är förenlig med målen för reformen av den gemensamma
jordbrukspolitiken (fjärde strecksatsen). I artikel 8, i dess lydelse enligt förordning nr 2085/93, föreskrivs att fonden
för genomförandet av dess uppgifter med totalt högst 1 procent av den årliga budgeten får ge stöd till bland annat pilotprojekt
avsedda att förändra jord- och skogsbrukets struktur samt främja landsbygdsutvecklingen samt demonstrationsprojekt, till exempel
projekt för att utveckla och tillvarata skog och projekt för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, som visar de
faktiska möjligheterna med system, metoder och tekniker för produktion och drift som är förenliga med målen för den gemensamma
jordbrukspolitiken.
Den 19 december 1988 antog rådet även förordning (EEG) nr 4253/88 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2052/88 om
samordningen av de olika strukturfondernas verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga
finansieringsorgans verksamheter (EGT L 374, s. 1). Förordningen ändrades genom rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den
20 juli 1993 (EGT L 193, s. 20; svensk specialutgåva, område 14, volym 1, s. 30).
I artikel 24 i förordning nr 4253/88, i dess ursprungliga lydelse, föreskrivs under rubriken ”Reduktion, suspension och upphävande
av stöd” följande:
”1. Om en verksamhet eller åtgärd endast förefaller berättigad till en del av det tilldelade stödet skall kommissionen genomföra
en lämplig granskning av fallet inom ramen för partnerskapet och särskilt begära att medlemsstaten eller de myndigheter som
den utser att genomföra åtgärden framlägger sina kommentarer inom en fastställd tidsgräns.
2. Efter granskningen får kommissionen reducera eller suspendera stödet till den berörda verksamheten eller åtgärden om granskningen
visar någon överträdelse eller väsentlig förändring som påverkar villkoren för att genomföra verksamheten eller åtgärden och
för vilken man inte ansökt om kommissionens godkännande.
3. Varje belopp som erhållits felaktigt och återtas skall återbetalas till kommissionen. Dröjsmålsränta kan tas ut på belopp
som inte återbetalas i enlighet med bestämmelserna i finansförordningen och i enlighet med de förfaranden som fastställs av
kommissionen enligt det förfarande som avses i avdelning VIII.”
I artikel 24 föreskrivs, i dess ändrade lydelse enligt förordning nr 2082/93, följande:
”1. Om en verksamhet eller åtgärd inte förefaller berättigad till vare sig en del av eller hela det tilldelade stödet skall
kommissionen genomföra en lämplig granskning av fallet inom ramen för partnerskapet och särskilt begära att medlemsstaten
eller de myndigheter som den utser att genomföra åtgärden framlägger sina kommentarer inom en fastställd tidsgräns.
2. Efter granskningen får kommissionen reducera eller suspendera stödet till den berörda verksamheten eller åtgärden om granskningen
visar någon överträdelse eller väsentlig förändring som påverkar villkoren för att genomföra verksamheten eller åtgärden och
för vilken man inte ansökt om kommissionens godkännande.
3. Varje belopp som erhållits felaktigt och återtas skall återbetalas till kommissionen. Dröjsmålsränta skall tas ut på belopp
som inte återbetalas i enlighet med bestämmelserna i finansförordningen och i enlighet med de förfaranden som fastställs av
kommissionen enligt det förfarande som avses i avdelning VIII.”
I artikel 25 i förordning nr 4253/88, i dess lydelse enligt förordning nr 2082/93, föreskrivs vad beträffar övervakning av
projektet, följande:
”1. Inom ramen för partnerskapet skall kommissionen och medlemsstaterna se till att användningen av stöd från fonderna övervakas
effektivt, med betoning på ramarna för gemenskapsstöd och särskilda åtgärder (program osv.). En sådan övervakning skall genomföras
genom ett gemensamt fastställt rapporteringsförfarande, kontroller och upprättandet av övervakningskommittéer.
2. Övervakningen skall genomföras med hjälp av de fysiska och finansiella indikatorer som anges i det kommissionsbeslut som
godkänner den berörda verksamheten. Indikatorerna skall gälla verksamhetens särskilda karaktär, dess mål, den form av stöd
som beviljats och den socioekonomiska och strukturella situationen i den medlemsstat i vilken stödet skall användas. Indikatorerna
skall ordnas så att de för den berörda verksamheten visar
–
det stadium som nåtts i verksamheten och de mål som är avsedda att uppnås inom en given tidsfrist,
–
de framsteg som uppnåtts på ledningssidan och eventuella problem i samband därmed.
3. Övervakningskommittéer skall upprättas inom ramen för partnerskapet genom en överenskommelse mellan den berörda medlemsstaten
och kommissionen. Kommissionen, och i förekommande fall Europeiska investeringsbanken, skall utse företrädare till dessa kommittéer.
4. För varje flerårig verksamhet skall den myndighet som utses för ändamålet av medlemsstaten avge lägesrapporter till kommissionen
inom sex månader efter utgången av varje fullgjort genomförandeår. En slutrapport skall ges in till kommissionen inom sex
månader efter verksamhetens fullbordande. För varje verksamhet som skall genomföras under en period om mindre än två år skall
den myndighet som utses av medlemstaten avge en rapport till kommissionen inom sex månader efter det att verksamheten fullgjordes.
…”
Bakgrund
I –
Ansökan om gemenskapsstöd avseende Endovenaprojektet
Den 12 oktober 1992 översände sökanden till kommissionen en ansökan om gemenskapsstöd enligt artikel 8 i förordning nr 4256/88
för ett pilot- och demonstrationsprojekt för användning av en ny teknik, Endovena, på fruktträd (projekt nr 92.IT.06.069,
nedan kallat projektet eller Endovenaprojektet). Av denna ansökan följer att Endovenaprojektet syftade till att visa att det
är möjligt att minska kostnaderna för gödsling och åtgärder för bekämpning av skadedjur avseende olika typer av fruktträd
genom en teknik som grundar sig på en ”intravenös” injicering av nutritionsämnen och svampdödande ämnen i en redan bearbetad
form som följaktligen kan tas upp direkt av stammen.
Enligt ansökan skulle projektet genomföras i tre etapper. Under den första etappen, som benämndes agronomisk, skulle Endovenametoden
användas genom tillämpning på olika fruktträd, bland annat äppelträd, päronträd, plommonträd, persikoträd, aprikosträd och
aktinidia (växter som bär kiwifrukter). Under denna etapp skulle uppgifter insamlas om hur etappen framskred, och resultaten
av uppgifterna kontrolleras. Under den andra etappen, som benämndes agro‑industriell, skulle de frukter som producerats enligt
Endovenasystemet jämföras med frukter som producerats traditionellt, dels genom laboratorietester, dels med avseende på konservering
av frukterna. I den tredje etappen, då resultaten av projekten skulle spridas, skulle utformning och framläggande av skriftligt
och audiovisuellt material ingå. I ansökan angavs att Endovenaprojektet skulle ta 24 månader att genomföra och att den totala
kostnaden skulle uppgå till 2 084 000 ecu.
II –
Beviljande av gemenskapsstödet och genomförande av projektet
Genom beslut K(92) 3124 av den 3 december 1992 (nedan kallat beslutet om beviljande av stöd) beviljade kommissionen sökanden
ett stöd från EUGFJ:s utvecklingssektion för projektet Endovena (artikel 1). Enligt artikel 2 i beslutet om beviljande av
stöd fastställdes perioden för genomförande av Endovenaprojektet till 24 månader, nämligen från december månad år 1992 till
november månad år 1994. Enligt artikel 3 i beslutet om beviljande av stöd uppgick de stödberättigande kostnaderna för projektet
till 2 072 000 ecu och det högsta finansiella stödet från gemenskapen till 1 036 000 ecu. I denna bestämmelse angavs även
att om de slutliga kostnaderna innebar en minskning av de stödberättigade kostnaderna i förhållande till vad som ursprungligen
avsågs, skulle stödbeloppet minskas proportionerligt.
I enlighet med de ekonomiska villkoren som uppställdes i bilaga II till beslutet om beviljande av stöd var det tillåtet för
kommissionen att för att kontrollera det ekonomiska förhållandet avseende de olika kostnaderna begära att få granska varje
originaldokument eller bestyrkt kopia och göra denna granskning direkt på plats eller begära att få de ifrågavarande dokumenten
översända till sig (punkt 5). Det angavs även att om ett av de villkor som anges i denna bilaga inte hade iakttagits eller
om det hade genomförts åtgärder som inte föreskrevs i bilaga I, kunde gemenskapen suspendera, reducera eller upphäva stödet
och kräva att det som betalats skulle återbetalas (punkt 10).
Den 8 december 1992 utbetalade kommissionen till sökanden en första del av stödet, som uppgick till 414 000 ecu, nämligen
40 procent av gemenskapsstödet. Den 7 juli 1993 beslutade den om utbetalning av en andra del, som uppgick till ett belopp
på 310 800 ecu, nämligen 30 procent av stödet, som sökanden mottog den 5 augusti 1993. Den tredje delen utbetalades inte.
Den 19 och den 22 juli 1993 genomförde kommissionen en kontroll på plats av projektet. Av den rapport som upprättades efter
denna kontroll framgår inte att det skett några oegentligheter.
Genom skrivelser av den 29 mars 1994 och den 11 juli 1994 redogjorde sökanden för hur arbetena fortskred och begärde en senareläggning
av det datum som fastställts för avslutande av projektet till följd av ogynnsamma klimatförhållanden som drabbat 1994 års
skörd. Genom skrivelse av den 15 september 1994 beviljade kommissionen den begärda senareläggningen och fastställde att projektet
skulle avslutas den 3 december 1995.
Projektet avslutades emellertid genom en demonstration i det konkreta fallet av att Endovenatekniken var ineffektiv i förhållande
till de uppställda målen.
Genom skrivelse av den 14 maj 1996 påpekade sökanden för kommissionen att de arbeten som avsåg projektet i vederbörlig ordning
hade avslutats den 31 december 1995. Sökanden tillade att rapporterna höll på att upprättas och att ”slutrapporten och de
ekonomiska bedömningar av de erhållna resultaten som gjorts genom en metodologisk beskrivning av de instrument som använts
för spridning av resultaten” skulle översändas så snart som möjligt. Kommissionen besvarade inte denna skrivelse. Slutrapporten
avseende projektet översändes till kommissionen den 10 september 1997.
III –
Kontroller som genomförts på plats i juli 1997
Europeiska gemenskapernas revisionsrätt genomförde i januari 1997 en kontroll av ett irländskt projekt. Kommissionen beslöt
därefter att genomföra ett antal kontroller av ett visst antal projekt för vilka finansiellt stöd utgick enligt artikel 8
i förordning nr 4256/88, eftersom den misstänkte att det fanns ett organiserat nätverk vars syfte var att genom bedrägligt
förfarande erhålla gemenskapsstöd. Endovenaprojektet kontrollerades härvid.
Den 17 och den 18 juli 1997 genomfördes en kontroll på plats av Endovenaprojektet hos sökanden i enlighet med artikel 23 i
förordning nr 4253/88. Vid kontrollen deltog tjänstemän från kommissionens olika generaldirektorat, däribland enheten för
samordning av åtgärderna i kampen mot bedrägeri (UCLAF), italienska statstjänstemän och – som representant för sökanden –
L. Biego, som var ensam styrelseledamot i sökandebolaget vid denna tidpunkt, samt rådgivare. UCLAF upprättade en rapport av
vilken kontrollresultaten framgick.
Kommissionen ansåg att den på grundval av slutsatserna i den rapport som avses i föregående punkt förfogade över tillräckliga
upplysningar för att inleda granskningsförfarandet i enlighet med artikel 24 i förordning nr 4253/88 och punkt 10 i bilaga
II till beslutet om beviljande av stöd.
IV –
Det administrativa förfarandet
Genom skrivelse av den 3 april 1998 meddelade kommissionen sökanden de omständigheter som kan utgöra oegentligheter i den
mening som avses i artikel 24 i förordning nr 4253/88 och anmodade sökanden att inom en frist om sex veckor inkomma med förklaringar
och administrativa handlingar och bokföringshandlingar genom vilka det intygas att sökanden till fullo iakttagit sina skyldigheter
enligt beslutet om beviljande av stöd.
Kommissionen översände samtidigt en begäran om yttrande till Republiken Italien. Kommissionen erhöll emellertid inte något
yttrande från de italienska myndigheterna.
Den frist som sökanden beviljats förlängdes flera gånger på grund av att de administrativa handlingarna och bokföringshandlingarna
avseende projektet togs i beslag av Procura della Repubblica (allmänna åklagarmyndigheten) inom ramen för en förundersökning
som inletts mot L. Biego för brotten bedrägeri till skada för Europeiska gemenskapen och skattebedrägeri. Kommissionen, som
hade upplysts av den nationella domstolen om att beslaget hade hävts, anmodade på nytt det företag som mottagit stödet genom
skrivelse av den 26 april 2000 att avge yttrande inom sex veckor. Genom skrivelse av den 12 juni 2000 yttrade sig sökanden
och bilade ett tekniskt expertutlåtande som gjorts inom ramen för det ovannämnda brottmålet samt förklaringar och rapporter.
Brottmålsförfarandet mot L. Biego avslutades genom dom av Giudice per le indagini preliminari del Tribunale di Fermo (förundersökningsdomare
vid Tribunal de Fermo) av den 15 januari 2001, genom vilken målet avskrevs på grund av preskribering av brottet bedrägeri,
som omrubricerats till brottet oegentligt erhållande av utbetalningar till skada för staten, och genom vilken han friades
från brottet skattebedrägeri.
V –
Det ifrågasatta beslutet
Genom beslut K(2001) 1274 av den 6 juni 2001 upphävde kommissionen i enlighet med artikel 24.2 i förordning nr 4253/88 det
finansiella stöd som Euroagri beviljats och krävde att Euroagri skulle återbetala det belopp av 725 200 euro som det hade
erhållit i stöd (nedan kallat det ifrågasatta beslutet).
Förfarandet och parternas yrkanden
Genom ansökan som inkom till förstainstansrätten den 3 augusti 2001 har sökanden väckt förevarande talan.
Genom särskild handling, som inkom till förstainstansrätten samma dag, ansökte sökanden även om uppskov med verkställigheten
av det ifrågasatta beslutet. Genom beslut av den 10 september 2001 avvisade förstainstansrättens ordförande ansökan om interimistiska
åtgärder och meddelade att beslut om rättegångskostnader skulle komma att fattas i samband med avgörandet i sakfrågan.
Inom ramen för åtgärderna för processledning anmodade förstainstansrätten parterna att svara på skriftliga frågor och begärde
att kommissionen skulle inkomma med vissa handlingar. Parterna översände sina svar och de begärda handlingarna inom den föreskrivna
fristen.
Parterna utvecklade sin talan och besvarade förstainstansrättens frågor vid förhandlingen den 25 mars 2003.
Under förhandlingen anmodade förstainstansrätten kommissionen att skriftligen besvara en fråga, vilket den gjorde inom den
föreskrivna fristen. Efter att sökanden inkommit med yttrande över kommissionens svar inom den föreskrivna fristen fastställde
ordföranden för förstainstansrättens andra avdelning att det muntliga förfarandet skulle avslutas den 14 maj 2003.
Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet,
–
i andra hand delvis ogiltigförklara det ifrågasatta beslutet och proportionellt i förhållande till den investering som faktiskt
har gjorts nedsätta det beviljade stödet, och
–
besluta att kommissionen skall inkomma med samtliga rapporter som den har översänt avseende Endovenaprojektet, hörande av
vissa vittnen, personlig inställelse samt ett expertutlåtande eller kontroll på plats.
Sökanden har i sin replik vidare yrkat att bilaga 6 i svaromålet (kontrollrapport från kommissionens generaldirektorat för
finansiell kontroll), av vilken vissa delar har utelämnats, skall avlägsnas från akten, eftersom handlingen inte i sin helhet
har inlämnats till förstainstansrättens kansli.
Kommissionen har yrkat att förstainstansrätten skall
–
ogilla talan, och
–
förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
Rättslig bedömning
I –
Förstahandsyrkandet
Sökanden har i sina inlagor åberopat fem grunder till stöd för sin talan om ogiltigförklaring. Den första grunden avser avsaknad
av motivering och åsidosättande av den kontradiktoriska principen. Som andra respektive tredje grund har sökanden åberopat
åsidosättande av artikel 24 i förordning nr 4253/88 och artikel 25 i samma förordning. Som fjärde grund, med rubriken ”Beslutet
är ologiskt, orimligt och saknar motivering” har sökanden huvudsakligen bestritt konstaterandena i det ifrågasatta beslutet
avseende de oegentligheter till följd av vilka stödet har upphävts. Som femte grund har sökanden gjort gällande åsidosättande
av proportionalitetsprincipen.
A –
Tillämpligheten av de olika lydelserna av förordningarna nr 2052/88, nr 4253/88 och nr 4256/88
För det första skall det fastställas vilken lydelse av förordningarna nr 2052/88, nr 4253/88 och nr 4256/88 som är tillämplig
i förevarande mål. Gemenskapsstödet för projektet Endovena beviljades i december 1992, således före den 3 augusti 1993, då
förordningarna nr 2081/93, 2082/93 och 2085/93 trädde i kraft. Övergångsbestämmelserna i sistnämnda förordningar, nämligen
artikel 15 i förordning nr 2081/93, artikel 33 i förordning nr 2082/93 och artiklarna 10–11a i förordning nr 2085/93 avser
inte uttryckligen bestämmelserna avseende finansiell kontroll, upphävande av stöd och uppföljning av projekt, som är av särskild
betydelse för förevarande tvist.
Av domstolens och förstainstansrättens rättspraxis framgår att förfarandereglerna generellt anses vara tillämpliga på alla
tvister som är anhängiga vid den tidpunkt då de träder i kraft, medan detta inte gäller för de materiella reglerna. De sistnämnda
reglerna tolkas vanligtvis så, att de endast syftar till situationer som har inträffat innan de trädde i kraft om det av deras
lydelse, syften eller struktur klart framgår att de skall ges en sådan verkan (domstolens dom av den 12 november 1981 i de
förenade målen 212/80–217/80, Salumi m.fl., REG 1981, s. 2735, punkt 9, och förstainstansrättens dom av den 19 februari 1998
i mål T‑42/96, Eyckeler & Malt mot kommissionen, REG 1998, s. II-401, punkterna 54 och följande punkter). Villkoren för beviljande
av stöd, stödmottagarens skyldigheter och de förutsättningar under vilka ett stöd kan upphävas tillhör de materiella reglerna.
För dessa delar av förevarande tvist gäller således i princip förordningarna nr 2052/88, nr 4253/88 och nr 4256/88 i deras
ursprungliga lydelse. Vad däremot avser de kontroller som har genomförts av kommissionen och kommissionens och medlemsstaternas
skyldigheter i fråga om uppföljningen av projekten är det fråga om förfaranderegler som från och med den tidpunkt då förordningarna
från år 1993 trädde i kraft skall tillämpas enligt sin nya lydelse på det stöd som tidigare beviljats.
Upphävandet av gemenskapsstödet på grund av oegentligheter som stödmottagaren har kritiserats för utgör en sanktionsåtgärd,
då det inte endast avser återkrav av belopp som har utbetalats utan grund till följd av dessa oegentligheter, och det görs
i ett avskräckande syfte (förstainstansrättens dom av den 26 september 2002 i mål T-199/99, Sgaravatti Mediterranea mot kommissionen,
REG 2002, s. II-3731, punkt 127). Upphävandet kan således endast godtas om det är berättigat med hänsyn till såväl den äldre
som den nya lydelsen av artikel 24 i förordning nr 4253/88. Såsom kommissionen med rätta har gjort gällande i sina svar på
förstainstansrättens frågor är de ändringar som gjordes i denna bestämmelse genom förordning nr 2082/93 endast av formell
karaktär och påverkar inte dess betydelse.
B –
Den första grunden: Avsaknad av motivering och åsidosättande av den kontradiktoriska principen
1. Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att kommissionen har åsidosatt motiveringsskyldigheten enligt artikel 253 EG eftersom den inte
har besvarat de yttranden som ingavs genom sökandens skrivelse av den 12 juni 2000 och eftersom den inte har beaktat det stora
antal handlingar som ingavs vid detta tillfälle. Enligt sökanden är kommissionen enligt principen om ett kontradiktoriskt
förfarande skyldig att inte endast motivera ett beslut avseende förekomsten av överträdelser och oegentligheter som har konstaterats,
utan även avseende omständigheten att de argument som har anförts till försvar är ogrundade eller saknar relevans. Sökanden
har vidare i sin replik kritiserat kommissionen för att den inte i sitt svaromål angett detaljerade skäl till att den inte
ansåg att vissa av synpunkterna i sökandens skrivelse av den 12 juni 2000 kunde godtas. Sökanden har i detta avseende gjort
gällande att rätten till försvar har åsidosatts.
Under förhandlingen tillade sökanden att kommissionen kort före det muntliga förfarandet ingav den slutliga rapport som hade
inlämnats av sökanden den 10 december 1997. Av detta drog sökanden slutsatsen att denna rapport inte beaktats då kommissionen
inledde förfarandet för upphävande av stöd. Sökanden anser att detta utgör ett grovt åsidosättande av motiveringsskyldigheten.
Kommissionen anser att det ifrågasatta beslutet har motiverats korrekt.
2. Förstainstansrättens bedömning
Enligt fast rättspraxis skall av den motivering som krävs enligt artikel 253 EG klart och tydligt framgå hur den gemenskapsinstitution
som har antagit den omtvistade rättsakten har resonerat, så att de som berörs därav kan få kännedom om skälen för den vidtagna
åtgärden för att de skall kunna göra gällande sina rättigheter och så att domstolen ges möjlighet att utöva sin prövningsrätt.
Omfattningen av denna motiveringsskyldighet beror på rättsaktens art och det sammanhang i vilket den har antagits liksom reglerna
på det ifrågavarande området (domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C-350/88, Delacre m.fl. mot kommissionen, REG 1990,
s. I-395, punkterna 15 och 16, och förstainstansrättens dom av den 13 mars 2003 i mål T-340/00, Comunità montana della Valnerina
mot kommissionen, REG 2003, s. II-0000, punkt 82).
Av motiveringen i ett beslut om upphävande av ett stöd från gemenskapen skall det i synnerhet tydligt framgå vilka skäl som
motiverar upphävandet av stödet med hänsyn till att ett sådant beslut medför allvarliga konsekvenser för mottagaren av stödet
(se analogt förstainstansrättens dom av den 3 februari 2000 i de förenade målen T-46/98 och T-151/98, CCRE mot kommissionen,
REG 2000, s. II-167, punkt 48).
I förevarande mål framgår det av såväl skrivelsen av den 3 april 1998, genom vilken kommissionen underrättade sökanden om
de omständigheter som kan utgöra oegentligheter i den mening som avses i artikel 24 i förordning nr 4253/88, som av det ifrågasatta
beslutet klart och tydligt vilka skäl som ligger till grund för upphävande av stödet. Sökanden deltog dessutom i den kontroll
som gjordes år 1997, varvid dess styrelseledamot undertecknade protokollet från kontrollen, och den hade fullständig kännedom
om UCLAF:s rapport som upprättades efter denna kontroll. Dessutom har sökanden genom de grunder som den anfört i sina inlagor
visat att den förstod kommissionens resonemang.
Under dessa omständigheter kan sökandens uppfattning att kommissionen var skyldig att uttryckligen besvara alla argument som
åberopats inför den innan det ifrågasatta beslutet antogs inte godtas. En sådan skyldighet kan inte heller anses följa av
principen om ett kontradiktoriskt förfarande.
Anmärkningen, som framfördes under förhandlingen, att kommissionen då den beslutade att upphäva stödet underlät att beakta
slutrapporten som lades fram av sökanden den 10 september 1997 avser inte i huvudsak beslutets motivering utan det förfarande
som föregick antagandet av detta beslut. Detta skall prövas nedan inom ramen för den andra grunden (se punkterna 64–67 nedan).
Av detta följer att talan inte kan bifallas på sökandens första grund.
C –
Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 24 i förordning nr 4253/88
1. Parternas argument
Genom denna grund, som består av tre delar, har sökanden gjort gällande att det ifrågasatta beslutet inte föregicks av en
sådan lämplig granskning av fallet som föreskrivs i artikel 24.1 i förordning nr 4253/88.
Inom ramen för grundens första del har sökanden i sin ansökan kritiserat kommissionen för att ha åsidosatt skyldigheten i
artikel 24.1 i förordning nr 4253/88 att begära att medlemsstaten eller de myndigheter som den utser att genomföra åtgärden
inkommer med yttrande inom en fastställd tidsgräns. Eftersom sökanden genom kommissionens svaromål fick kännedom om att de
italienska myndigheterna hade underrättats om att det administrativa förfarandet hade inletts och att de inte hade inkommit
med något yttrande, har sökanden kritiserat kommissionen för att sökanden inte blivit upplyst om detta.
Inom ramen för grundens andra del har sökanden gjort gällande att skyldigheten att göra en lämplig granskning av fallet även
har åsidosatts genom att kommissionen huvudsakligen grundat det ifrågasatta beslutet på resultatet av den kontroll som genomfördes
år 1997. Sökanden har gjort gällande att kommissionen efter att den gjort en första kontroll av projektet år 1993 inte hade
rätt att göra en andra kontroll år 1997. Sökanden har vidare kritiserat det sätt på vilket denna kontroll genomfördes, vilket
enligt sökanden innebär att kontrollresultaten inte skall beaktas.
Enligt sökanden kan inte kommissionen med giltig verkan motivera den andra kontrollen med att det framkommit omständigheter
efter den första kontrollen år 1993 som innebar att det var tveksamt huruvida de utgifter som deklarerats för projektet var
riktiga. Den kontroll som revisionsrätten gjorde år 1997 avsåg omständigheter som låg utanför Endovenaprojektet och berörde
inte sökanden, och det kan inte dras någon slutsats härav att finansieringen i förevarande fall även innebar bedrägeri. Sökanden
har kritiserat kommissionen för att ha ansett att sökanden var skyldig och för att ha sökt efter bevisning till stöd för detta.
Ett sådant tillvägagångssätt gör det inte möjligt för kommissionen att göra en korrekt bedömning av omständigheterna.
Vad beträffar giltigheten av kontrollresultaten för år 1997 har sökanden gjort gällande att de i sak står i strid med resultaten
av den tidigare kontrollen år 1993. Den anser således att kommissionen har åsidosatt rätten till försvar. Sökanden har anfört
att kontrollen år 1997, som genomfördes förhållandevis lång tid efter det att projektet avslutats, endast pågick två dagar.
Enligt sökanden är det omöjligt att på ett lämpligt sätt pröva en så komplicerad fråga på så kort tid med endast tre tjänstemän.
Sökanden har bestritt innehållet i den rapport som upprättades efter denna kontroll och har konstaterat att det inte finns
någon bevisning till styrkande av de anmärkningar som har riktats mot den förutom inspektörernas deklarationer. Under förhandlingen
tillade sökanden att rapporten avseende denna kontroll som anges i bilaga 6 i svaromålet inte hade giltig verkan på grund
av att mycket hade utelämnats i den och på grund av att den inte var daterad. Sökanden anser att om denna handling skulle
avlägsnas från akten, såsom den begärt, skulle det innebära att det inte fanns någon bevisning för de överträdelser som gjorts
gällande mot den.
Inom ramen för grundens tredje del, som utvecklades under förhandlingen, har sökanden gjort gällande att skyldigheten att
genomföra en lämplig granskning av fallet dessutom har åsidosatts på grund av att slutrapporten som den upprättat inte har
beaktats. Som svar på en fråga från förstainstansrätten förklarade sökanden att den inte kunde åberopa förekomsten av denna
slutrapport innan den lades fram av kommissionen, eftersom de handlingar avseende Endovenaprojektet som den förfogade över
hade tagits i beslag av åklagarmyndigheten under brottmålsförfarandet i Italien och att dessa handlingar inte hade återlämnats
i sin helhet och på ett korrekt sätt efter det att detta förfarande hade avslutats.
Vad beträffar grundens första del har kommissionen påpekat att den uppmanade de italienska myndigheterna att inkomma med yttranden
i enlighet med skyldigheten i artikel 24.1 i förordning nr 4253/88. Den anser att det inte finns någon skyldighet att upplysa
domstolarna om att den gjort en sådan förfrågan.
Vad beträffar grundens andra del har kommissionen genmält att den kontroll som gjordes i juli 1997 var en ingående kontroll
som genomfördes av sex tjänstemän på plats under två dagar och den omfattade undersökning på plats och besök på den ifrågavarande
marken. Denna undersökning ägde rum i flera etapper och pågick längre än vad sökanden bedömt. Kommissionen anser att sökanden
inte med framgång kan göra gällande att denna kontroll gjordes långt efter det att projektet avslutats, eftersom det inte
avslutades på ett korrekt sätt. Enligt kommissionen är de eventuella skillnaderna mellan resultaten av de båda kontrollerna
som gjordes år 1993 och år 1997 inte avgörande, och den kontroll som genomfördes år 1997 var lagenlig, eftersom nya omständigheter
som framkommit hade gett upphov till tvivel avseende huruvida de deklarerade utgifterna var riktiga. Kommissionen angav i
sin duplik att den efter revisionsrättens kontroll kontrollerade alla pågående projekt som skulle finansieras enligt artikel
8 i förordning nr 4256/88, närmare bestämt 107 projekt, och inte endast sökandens projekt. Den hade således inget
a priori
mot sökanden.
2. Förstainstansrättens bedömning
Genom förevarande grund har sökanden i huvudsak kritiserat det förfarande som ledde till att det ifrågasatta beslutet antogs.
Beslutet skall således undersökas mot bakgrund av förordning nr 4253/88 i dess ändrade lydelse.
Grundens första del avser framdeles endast anmärkningen att kommissionen inte har upplyst sökanden om att den gav de italienska
myndigheterna möjlighet att inkomma med yttranden avseende det eventuella upphävandet av stödet och att myndigheterna inte
använt denna möjlighet. Av de tillämpliga bestämmelserna följer emellertid inte någon skyldighet i detta avseende. Talan kan
således inte bifallas på grundens första del.
Vad beträffar grundens andra del föreskrivs i artikel 23.2 sista stycket i förordning nr 4253/88, i dess ändrade lydelse,
att ”[k]ommissionen skall se till att varje kontroll som den utför genomförs på ett samordnat sätt för att undvika upprepade
kontroller av en verksamhet under samma period”. Syftet med denna bestämmelse är att undvika upprepade kontroller av samma
projekt. Enligt bestämmelsen krävs således att kommissionen organiserar sin kontrollverksamhet enligt principerna om god förvaltning.
Enligt bestämmelsen förbjuds emellertid inte upprepade kontroller som sådana (förstainstansrättens dom av den 7 november 2002
i de förenade målen T-141/99, T-142/99, T-150/99 och T-151/99, Vela och Tecnagrind mot kommissionen, REG 2002, s. II-4547,
punkterna 99–102).
Kommissionen kan således lagenligt göra upprepade kontroller då det finns nya omständigheter som visar att det är lämpligt
att göra mer ingående kontroller av vissa projekt. I förevarande mål framkom sådana nya omständigheter av revisionsrättens
kontroller. De oegentligheter som konstaterades av revisionsrätten vad avser genomförandet av vissa projekt utgjorde en tillräcklig
motivering för att kontrollera andra liknande projekt, antingen systematiskt eller genom stickprovskontroller, även om dessa
projekt redan hade kontrollerats tidigare.
Den omständigheten att resultaten av den andra kontrollen skilde sig från resultaten av den kontroll som utfördes år 1993
hindrar inte att de beaktas. Som kommissionen med rätta har gjort gällande innehåller inte 1993 års rapport några uttryckliga
konstateranden som grundar sig på kontroller som faktiskt har utförts av kommissionens tjänstemän, och som inte överensstämmer
med 1997 års kontroll. Det är under alla omständigheter normalt att en kontroll, som inleds på grund av att det framkommit
nya omständigheter som lett till misstanke om att det förekommit bedrägeri avseende vissa projekt är mer ingående och ger
andra resultat än en rutinkontroll som görs helt utan att det finns några misstankar.
Vad beträffar anmärkningen att den tid som lades ned på 1997 års kontroll inte var tillräcklig för att nå tillförlitliga resultat,
framgår det av kontrollrapporten som återfinns i bilaga 5 till ansökan att tre av kommissionens tjänstemän och tre italienska
statstjänstemän deltog i den kontroll som genomfördes hos sökanden den 17 och den 18 juli 1997. Att sex tjänstemän arbetar
under två dagar skall anses vara tillräckligt för insamlandet av de uppgifter på vilka det ifrågasatta beslutet grundar sig.
Kommissionen har även med rätta påpekat att en ”lämplig granskning av fallet” inte endast bestod i den kontroll som genomfördes
i juli 1997, utan även omfattade undersökning av resultaten av de kontroller som gjorts av kommissionens tjänstemän, anmodan
till stödmottagaren och den berörda medlemsstaten att inkomma med yttrande och kommissionens analys av dessa synpunkter och
tillhörande handlingar.
Anmärkningen att kontrollen gjordes för lång tid efter det att projektet hade avslutats kan inte heller godtas. Att det gått
ungefär ett år mellan meddelandet om att projektet avslutats och kontrollen kan inte anses innebära att det gått alltför lång
tid, bland annat med beaktande av att det i artikel 23.3 i förordning nr 4253/88, enligt såväl dess tidigare lydelse, som
är tillämplig i detta mål, som enligt dess ändrade lydelse, föreskrivs att ”[u]nder en period om tre år efter den sista betalningen
till en verksamhet skall det ansvariga organet eller myndigheten för kommissionen hålla tillgänglig all dokumentation om utgifter
och kontroller av verksamheten”. Dessutom är stödmottagaren enligt punkt 6 i bilaga II till beslutet om beviljande av stöd
skyldig att till kommissionens förfogande under fem år från och med den senaste stödutbetalningen ställa originalen av alla
handlingar i vilka de utgifter som uppkommit styrks. Denna omständighet visar att mottagaren av ett gemenskapsstöd skall förvänta
sig kontroller inom tre–fem år efter det att den sista delen av det finansiella stödet utbetalats. Dessutom ägde kontrollen
rum innan sökanden den 10 september 1997 inlämnade slutrapporten avseende projektet.
Vad beträffar de anmärkningar som sökanden gjort avseende kontrollrapporten som ingetts som bilaga 6 till svaromålet finner
förstainstansrätten att denna handling inte är den enda som styrker resultaten av den kontroll som gjordes år 1997. Sökanden
har själv som bilaga 5 till ansökan ingett en kontrollrapport daterad den 19 augusti 1997 avseende samma kontroll, till vilken
det fogats ett protokoll som undertecknats av bland annat L. Biego, sökandens styrelseledamot vid den aktuella tidpunkten.
Det skall tilläggas att frågan huruvida de oegentligheter som sökanden kritiseras för i det ifrågasatta beslutet kan anses
styrkta inte omfattas av förevarande grund, och den skall därför undersökas nedan inom ramen för den fjärde grunden.
Talan kan således inte bifallas på grundens andra del.
Vad beträffar grundens tredje del, det vill säga att kommissionen inte har beaktat slutrapporten, påpekar förstainstansrätten
att det i artikel 48.2 i förstainstansrättens rättegångsregler anges att nya grunder inte får åberopas under rättegången,
såvida de inte föranleds av rättsliga eller faktiska omständigheter som framkommit först under förfarandet.
Förstainstansrätten skall således undersöka om kommissionens framläggande av slutrapporten avseende Endovenaprojektet kort
före förhandlingen i förevarande mål kan anses som en ny omständighet som kan göra det möjligt för sökanden att åberopa nya
grunder. Förstainstansrätten påpekar i detta avseende att rapporten är en handling som har upprättats av sökanden själv och
som sammanlagt, inklusive bilagor, innehåller ungefär 300 sidor.
Sökanden har inte på ett övertygande sätt förklarat varför den inte har åberopat förekomsten av denna rapport under det skriftliga
förfarandet för att bland annat bestrida kommissionens påstående att slutrapporten om Endovenaprojektet aldrig ingetts. Sökanden
har visserligen gjort gällande att alla handlingar avseende projektet tagits i beslag av det italienska ministeriet. Beslaget
hävdes emellertid innan det ifrågasatta beslutet antogs. Sökanden har vidare under förhandlingen påpekat att ministeriet inte
återlämnat de beslagtagna handlingarna i deras helhet. Även om detta påstående, som inte styrkts av någon bevisning, skulle
vara korrekt förklarar inte denna omständighet att de ansvariga personerna för sökandebolagets ledning, särskilt Biego, som
var ensam styrelseledamot i sökandebolaget under perioden den 20 november 1996–den 14 december 2000, inte kunde upplysa sökandens
ombud om utarbetandet av denna rapport och att den ingetts till kommissionen. Den omständigheten att sökanden inte åberopade
förekomsten av rapporten under det skriftliga förfarandet kan således endast förklaras av att de personer som var ansvariga
för dess ledning inte gjort tillräckliga ansträngningar. Att kommissionen lade fram denna rapport efter det att det skriftliga
förfarandet hade avslutats kan således, även om det är beklagligt att det skedde för sent, inte anses som en ny omständighet
som kan motivera att nya grunder åberopas.
Grundens tredje del skall således avvisas.
Talan kan således inte bifallas på den andra grunden, genom vilken det gjorts gällande att kommissionen inte genomfört någon
lämplig granskning av sökandens fall.
D –
Den tredje grunden: Åsidosättande av artikel 25 i förordning nr 4253/88
1. Parternas argument
Sökanden har, inom ramen för denna grunds första del, gjort gällande att kommissionen och den italienska staten inte har iakttagit
övervakningsskyldigheten i artikel 25 i förordning nr 4253/88 och särskilt att de inte har avgett sådana lägesrapporter som
avses i artikel 25.4.
Inom ramen för grundens andra del har sökanden gjort gällande att den omständigheten att den inte hört något från de direktorat
som var ansvariga för övervakning av projektet gjorde den övertygad om att etappen avseende spridning och offentliggörande
inte var nödvändig.
Kommissionen anser att artikel 25 i förordning nr 4253/88 inte är tillämplig på de pilot- och demonstrationsprojekt som finansieras
direkt av kommissionen enligt artikel 8 i förordning nr 4256/88.
2. Förstainstansrättens bedömning
Vad beträffar förevarande grunds första del räcker det att påpeka att ett åsidosättande av kommissionen eller de italienska
myndigheterna av eventuella övervakningsskyldigheter inte hindrar kommissionen från att tillämpa artiklarna 23 och 24 i förordning
nr 4253/88 på ett enskilt projekt. Den anmärkning som framförts av sökanden påverkar således inte bedömningen av det ifrågasatta
beslutets lagenlighet.
Denna grunds andra del, inom ramen för vilken sökanden har gjort gällande att kommissionens uppträdande har gett sökanden
en berättigad förväntning genom att den fått intrycket att kommissionen avsett att etappen avseende spridning av resultaten
av projektet inte skulle genomföras, omfattas huvudsakligen av den fjärde grunden, inom ramen för vilken sökanden har bestritt
att den omständigheten att denna etapp av projektet inte har genomförts utgör en oegentlighet. Denna delgrund skall således
undersökas inom ramen för denna grund.
Av detta följer att talan inte kan bifallas på den tredje grunden.
E –
Den fjärde grunden: Avsaknad av de oegentligheter som anges i det ifrågasatta beslutet
Genom denna grund, med rubriken ”Beslutet är ologiskt, bristfälligt och saknar motivering”, har sökanden huvudsakligen gjort
gällande att de villkor som uppställs för upphävande av stöd i artikel 24 i förordning nr 4253/88 inte är uppfyllda, eftersom
de omständigheter som läggs sökanden till last genom det ifrågasatta beslutet inte har styrkts eller inte kan anses utgöra
oegentligheter.
Innan förstainstansrätten prövar parternas argument rörande de olika oegentligheter som nämns i det ifrågasatta beslutet,
skall den undersöka några allmänna frågor som har tagits upp av sökanden.
1. Allmänt
a) Parternas argument
Sökanden har inledningsvis kritiserat kommissionen för att ha ansett att olika omständigheter utgör ”brister”, ”oegentligheter”
eller andra ”förändringar av projektet” endast av det skälet att de inte motsvarar innehållet i stödansökan. Enligt sökanden
saknar innehållet i ansökan relevans för kontrollen av att dess skyldigheter genomförts tillfredsställande. Sökandens skyldigheter
såsom stödmottagare framgår endast av beslutet om beviljande av stöd, enligt vilket sökanden skall agera på ett visst sätt,
uppnå specifika mål och anta vissa metoder medan den avseende allt som inte regleras uttryckligen fritt får bestämma hur dessa
mål skall uppnås.
Sökanden har därefter bestritt kommissionens påstående att L. Biego medgett att han då stödansökan ingavs lämnade felaktiga
upplysningar till kommissionen.
Sökanden har vidare konstaterat att kommissionen inte till stöd för det ifrågasatta beslutet kan åberopa resultaten av kontroller
som gjorts från och med år 1997, enligt vilka det fanns ett samband mellan olika projekt som finansierats på grundval av artikel
8 i förordning nr 4256/88 och nätverk som upprättats i syfte att på ett bedrägligt sätt använda de erhållna gemenskapsmedlen
för andra ändamål, eftersom detta skäl inte hade angetts under etapperna innan förfarandet för upphävande av stödet inleddes.
Sökanden har slutligen under förhandlingen gjort gällande att förstainstansrätten i domen i det ovan i punkt 37 nämnda målet
Sgaravatti Mediterranea mot kommissionen uttalade att resultatet av kontroller som gjorts av nationella myndigheter inom ramen
för ett brottmål kan utgöra omständigheter som kan motivera upphävande av ett stöd. Även i förevarande mål har sådan kontroll
ägt rum och den allmänna åklagarmyndigheten har konstaterat att sökanden uppfyllt alla grundläggande skyldigheter avseende
projektet.
Kommissionen har anfört att ansökan är av grundläggande betydelse för att godkänna projektet och bevilja stödet. Eftersom
det är fråga om ett allmänt stöd och inte en upphandling av arbeten, är sökanden inte helt självständig beträffande valet
av vilka åtgärder som skall vidtas för att uppnå projektets mål. Under förhandlingen har kommissionen tillagt att sökanden
inte hade kritiserats för att inte ha genomfört projektet.
b) Förstainstansrättens bedömning
Förstainstansrätten erinrar inledningsvis om att det bidragssystem som har upprättats genom gemenskapsbestämmelserna framför
allt bygger på att mottagaren fullgör ett antal skyldigheter som ger honom rätt att uppbära det angivna finansiella stödet.
Om mottagaren inte fullgör alla dessa skyldigheter har kommissionen enligt såväl den ursprungliga som den ändrade lydelsen
av artikel 24.2 i förordning nr 4253/88 rätt att ompröva omfattningen av de skyldigheter som den har åtagit sig enligt beslutet
om beviljande av nämnda stöd (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 24 april 1996 i de förenade
målen T-551/93 och T-231/94–T-234/94, Industrias Pesqueras Campos m.fl. mot kommissionen, REG 1996, s. II-247, punkt 161,
och av den 12 oktober 1999 i mål T-216/96, Conserve Italia mot kommissionen, REG 1999, s. II-3139, punkterna 71 och 90–94).
Även sökande och mottagare av stöd från gemenskapen är skyldiga att garantera att de förser kommissionen med tillräckligt
exakta uppgifter. I annat fall kan inte det kontroll- och bevissystem som har införts för att avgöra om villkoren för att
bevilja stöd är uppfyllda fungera korrekt. I avsaknad av tillräckligt exakta uppgifter skulle nämligen stöd kunna utgå för
projekt som inte uppfyller de uppställda villkoren. Härav följer att den upplysnings- och lojalitetsplikt som åvilar sökande
och mottagare av stöd utgör en del av EUGFJ:s stödsystem och är nödvändig för att det skall fungera tillfredsställande. Åsidosättande
av dessa skyldigheter måste därför anses utgöra en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24 i förordning nr 4253/88
i ändrad lydelse (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 82 nämnda målet Conserve Italia mot kommissionen,
punkt 71, domen i det ovan i punkt 57 nämnda målet Tecnagrind mot kommissionen, punkt 322, och domen i det ovan i punkt 41
nämnda målet Comunità montana della Valnerina mot kommissionen, punkt 97).
Förstainstansrätten erinrar därefter om att beviljandet av finansiellt stöd inte endast är underkastat kravet att de villkor
som kommissionen har uppställt i beslutet om beviljande av stöd iakttas, utan även de villkor som mottagaren har angett i
den stödansökan som beslutet avser (förstainstansrättens dom av den 14 juli 1997 i mål T-81/95, Interhotel mot kommissionen,
REG 1997, s. II-1265, punkt 42, och förstainstansrättens dom i det ovan i punkt 42 nämnda målet CCRE mot kommissionen, punkt
68).
Sökanden ansökte i själva verket om gemenskapsstöd för ett specifikt projekt som den detaljerat beskrev i ansökan. Denna beskrivning
fick en avgörande betydelse för beslutet om beviljande av stöd. Sökandens uppfattning att stödansökan saknar betydelse för
att bedöma om projektet har genomförts lagenligt kan således inte godtas.
Vad beträffar frågan vilken betydelse innehållet i ansökan har för eventuella oegentligheter i fråga om projektet skall det
göras en åtskillnad mellan två aspekter.
Ansökan innehåller uppgifter om de faktiska omständigheterna avseende den föreliggande situationen och om vad som föregick
det föreslagna projektet. Dessa uppgifter har stor betydelse när det gäller att bedöma projektets giltighet. Om det senare
visar sig att de inte är riktiga är beslutet om beviljande av stöd felaktigt i sak och skall således anses rättsstridigt.
En sådan rättsstridighet kan under vissa omständigheter motivera att beslutet att återkalla beslutet om beviljande av stöd
får retroaktiv verkan (domstolens dom av den 24 januari 2002 i mål C-500/99 P, Conserve Italia mot kommissionen, REG 2002,
s. I-867, punkt 90). Vidare utgör lämnandet av felaktiga upplysningar i stödansökan, som kan vilseleda kommissionen i fråga
om omständigheterna så att beslutet om beviljande av stöd påverkas, ett åsidosättande av en väsentlig skyldighet som åligger
dem som ansöker om gemenskapsstöd och utgör följaktligen en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24.2 i förordning
nr 4253/88 enligt såväl dess ursprungliga som dess ändrade lydelse (se, för ett liknande resonemang, förstainstansrättens
dom av den 6 mars 2003 i de förenade målen T-61/00 och T-62/00, APOL och AIPO mot kommissionen, REG 2003, s. II-0000, punkterna
118–120).
Ansökan innehåller vidare uppgifter avseende planerade åtgärder inom ramen för projektet. Om dessa inte utförs såsom det föreskrivs
i ansökan, är det fråga om en förändring av projektet som, om den är väsentlig, skall godkännas av kommissionen för att stöd
skall kunna fortsätta att utgå för projektet (se artikel 24.2 i förordning nr 4253/88, i dess ursprungliga lydelse, vars betydelse
inte påverkas av ändringen år 1993).
I beslutet om beviljande av stöd kan det visserligen föreskrivas att vissa aspekter av projektet skall ändras i förhållande
till ansökan. I ett sådant fall är beslutet av avgörande betydelse för att bedöma om projektet har genomförts lagenligt. Av
detta kan emellertid inte den slutsatsen dras att stödmottagaren inte är bunden av formuleringen i sin egen ansökan i den
mån denna har godkänts utan uttrycklig ändring.
Kommissionen har således lagenligt hänvisat till stödansökan för att kontrollera om beviljandet av stöd var motiverat och
om projektet hade genomförts korrekt.
Förstainstansrätten påpekar därefter att det saknar betydelse för utgången av förevarande tvist huruvida L. Biego medgett
att han översände oriktiga upplysningar till kommissionen inom ramen för stödansökan. Det är i stället viktigt att undersöka
om stödansökan faktiskt innehöll oriktiga uppgifter.
I detta avseende ankommer det på stödmottagaren att visa att uppgifterna i stödansökan var riktiga. Eftersom det är stödmottagaren
som har avfattat ansökan, är det denne som är bäst lämpad att göra detta och han skall visa att det var motiverat att erhålla
stöd som utgår av allmänna medel (se analogt domen i det ovan i punkt 84 angivna målet Interhotel mot kommissionen, punkt
47).
Vad beträffar sökandens argument att kommissionen inte för att motivera det ifrågasatta beslutet kan åberopa att det fanns
ett nätverk som påstods ha upprättats i syfte att på ett bedrägligt sätt erhålla gemenskapsstöd, är det tillräckligt att påpeka
att det ifrågasatta beslutet inte grundar sig på förekomsten av ett sådant nätverk utan på konstateranden särskilt avseende
Endovenaprojektet, vars giltighet skall prövas inom ramen för förevarande grund. Den omständigheten att kommissionen i sitt
svaromål hänvisade till ett sådant nätverk för att beskriva det sammanhang i vilket förevarande mål ingår saknar således betydelse
för att bedöma det ifrågasatta beslutets giltighet.
Sökanden kan inte heller med framgång bestrida det ifrågasatta beslutet på den grunden att kommissionen har grundat sitt beslut
på resultaten av kontroller som har genomförts av kommissionstjänstemän och inte på kontroller som genomförts inom ramen för
det nationella brottmålet. Enligt artikel 23.2 i förordning nr 4253/88, i dess ändrade lydelse, får kommissionen, ”[ut]an
att det påverkar de kontroller som utförs av medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning … utföra kontroller på
platsen, inklusive stickprovskontroller, beträffande verksamheter som finansieras av strukturfonderna”. I domen i det ovan
i punkt 37 nämnda målet Sgaravatti Mediterranea mot kommissionen (punkterna 42–49) anges visserligen att kommissionen lagenligt
kan grunda sig på resultaten av en kontroll som genomförts av nationella myndigheter för att fastställa om det föreligger
oegentligheter som motiverar en sanktionsåtgärd enligt artikel 24 i förordning nr 4253/88. Denna möjlighet innebär emellertid
inte att kommissionen är bunden av resultaten av sådana nationella kontroller. De kontroller som genomförs inom ramen för
ett nationellt brottmål har nämligen ett annat syfte, och den omständigheten att de leder till slutsatsen att det inte förekommit
något uppträdande som utgör ett brott i den mening som avses i nationell straffrätt gör det inte möjligt att komma fram till
att det inte föreligger någon oegentlighet i den mening som avses i artikel 24 i förordning nr 4253/88, som kan ge upphov
till administrativa åtgärder enligt denna bestämmelse.
Artikel 24 i förordning nr 4253/88 kan inte heller underlåtas att tillämpas i förevarande mål av det skälet att de sanktionsåtgärder
som föreskrivs i denna bestämmelse endast skall tillämpas i det fall då den finansierade verksamheten helt eller delvis inte
har ägt rum. Det är nämligen inte tillräckligt att sökanden visar att projektet har genomförts korrekt i materiellt hänseende
i enlighet med vad som godkänts av kommissionen i beslutet om beviljande av stöd. Sökanden måste även kunna styrka att alla
delar av gemenskapens bistånd motsvaras av ett faktiskt arbete som varit oundgängligt för att genomföra projektet (se, för
ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 57 nämnda målet Vela och Tecnagrind mot kommissionen, punkt 201).
2. De olika oegentligheterna som anges i det ifrågasatta beslutet
Sökanden har bestritt konstaterandena i det ifrågasatta beslutet avseende var och en av de elva oegentligheter som anges i
beslutet.
a) Kritiken att det inte har gjorts några tidigare försök med Endovenatekniken
I skäl 8 första strecksatsen i det ifrågasatta beslutet föreskrivs följande:
”I bidragsansökan anges att tester som avser Endovenatekniken gjorts på flera sorters frukter med användning av olika produkter
och att testresultaten finns tillgängliga. Kommissionens inspektörer har konstaterat att det inte hade gjorts några tidigare
försök med Endovenatekniken och att det inte fanns något resultat tillgängligt,
…”
– Parternas argument
Sökanden anser att denna kritik är ogrundad. För det första har den påpekat att kommissionen hade tillfälle att bedöma försök
som gjorts tidigare innan den beviljade stödet. Den hade vidare ansett att försöken var tillräckliga för att besluta om och
finansiera Endovenaprojektet.
För det andra stod de konstateranden som gjordes avseende denna fråga vid 1997 års kontroll uppenbart i strid med den första
kontrollen som genomfördes år 1993, under vilken det konstaterades att ”det har gjorts jämförelser, analyser och sammanställningar
av resultaten [av Endovenametoden och den traditionella metoden] och de erhållna uppgifterna har sammanställts i dataregister”.
För det tredje har sökanden erinrat om att den som en bilaga till sin skrivelse av den 12 juni 2000 har lagt fram tekniska
rapporter avseende nämnda försök som enligt sökanden visar att det ifrågasatta beslutet är felaktigt i detta avseende.
Kommissionen har betonat att den innan den beviljar ett stöd inte kan undersöka om alla upplysningar som ansökan innehåller
är riktiga. Under förhandlingen tillade den att projektet var avsett att gynna landsbygdsutvecklingen, vilket förutsätter
att det grundar sig på metoder som varit föremål för tillräckligt många försök för att det skall kunna genomföras i praktiken.
Enligt kommissionen skulle inte stödet ha beviljats om den hade haft korrekta upplysningar om de tidigare försöken. Av detta
har kommissionen dragit slutsatsen att denna oegentlighet undergrävde beslutet om beviljande av stöd, på så sätt att den i
sig var tillräcklig för att motivera ett upphävande av stödet.
– Förstainstansrättens bedömning
Enligt de uppgifter avseende de tidigare försöken som anges på sidorna 4, 6 och 11 i stödansökan medverkade två professorer,
den ene från det statliga tekniska jordbruksinstitutet i staden Ascoli Piceno och den andre från universitetet i Perugia,
i försöken med Endovenatekniken. Systemet hade testats med olika träd och resultaten av dessa försök hade varit ”positiva”.
I ansökan angav sökanden vidare att den förfogade över ett antal uppgifter, däribland
–
resultaten av försök med användning av systemet på olika fruktträd, treåriga försök som gjorts på aktinidia samt på päronträd
och äppelträd,
–
resultaten av försök med olika grödor,
–
resultaten av försök med vissa svampdödande ämnen, och
–
resultatet av ett Endovenasystem för flera träd som är förbundna med varandra.
På sidan 11 i ansökan anges vidare att ett av projektets syften är att utveckla de uppgifter om odlingsmetoden som redan finns
tillgängliga.
Av stödansökan framgår således att det gjorts relativt omfattande tidigare försök med den ifrågavarande metoden.
För att vederlägga kritiken att dessa uppgifter inte var riktiga har sökanden hänvisat till sin skrivelse av den 12 juni 2000,
i vilken den angav sina synpunkter avseende de oegentligheter som konstaterats av kommissionen. Av denna skrivelse framgår
dels att tre försök enligt sökanden ägt rum i dess företag, dels att sökanden uppmärksamt följt de försök som ägt rum vid
jordbruksfakulteten vid universitetet i Perugia.
Som en bilaga till denna skrivelse har sökanden inkommit med tre handlingar. I de två första hänvisas till ett försök som
gjordes av forskare vid universitetet i Perugia beträffande sökandens jordbruksföretag år 1990. Detta försök avsåg aktinidia
som fått problem med särskilt järnbrist och bestod av injicering av ett ämne direkt i växtstjälken för att bota denna brist.
Den tredje handlingen avser ett liknande försök som utfördes av samma forskare på vinrankor som drabbats av samma problem.
Däremot har sökanden varken under det administrativa förfarandet eller vid förstainstansrätten ingett handlingar till styrkande
av att dess förklaringar, enligt vilka mer allmänna försök med Endovenasystemet hade gjorts innan stödansökan ingavs, är riktiga.
Mot bakgrund av dessa uppgifter kan konstaterandet i det ifrågasatta beslutet att det inte finns någon tidigare erfarenhet
av Endovenatekniken förefalla överdrivet. De mycket specifika och punktvisa försök i vilka sökanden ingett bevisning är emellertid
inte jämförbara med dem som det är fråga om i förevarande stödansökan.
Sökandens argument att kommissionen hade tillfälle att bedöma de tidigare försöken innan den beviljade stödet och att den
bedömde att de var tillräckliga medför inte att denna kritik kan vederläggas. Den omständigheten att kommissionen vid den
tidpunkt då stödet beviljades inte ifrågasatte huruvida påståendena i ansökan var riktiga visar inte att dessa faktiskt var
riktiga. Sökanden kan inte heller med framgång åberopa den omständigheten att kommissionen inte gjort någon ingående prövning
av dessa påståenden innan den beviljade stödet, detta för att undkomma följderna av att sökanden själv angett oriktiga uppgifter.
De konstateranden som följer av den kontroll som genomfördes år 1993, enligt vilka ”det har gjorts jämförelser, analyser och
sammanställningar av resultaten [av Endovenametoden och den traditionella metoden] och de erhållna uppgifterna har sammanställts
i dataregister”, visar inte heller att de uppgifter som avser tidigare försök, som anges i stödansökan, är riktiga. Dessa
konstateranden avser nämligen inte försök som gjorts före stödansökan, utan avser genomförandet av själva projektet.
De argument som framförts av sökanden kan således inte vederlägga konstaterandet i det ifrågasatta beslutet att stödansökan
innehöll oriktiga uppgifter avseende de tidigare försöken. Denna omständighet utgör ett åsidosättande av den upplysnings-
och lojalitetsplikt som åvilar sökanden och utgör följaktligen en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24 i förordning
nr 4253/88.
På grund av oriktiga uppgifter i stödansökan har det även i beslutet gjorts en felaktig bedömning av faktiska omständigheter
som är viktiga för att bedöma om stöd skall beviljas för projektet. Beslutet är således rättsstridigt. Det framgår av domstolens
rättspraxis att administrationen med retroaktiv verkan kan återkalla ett gynnande förvaltningsbeslut som är rättsstridigt,
under förutsättning att varken rättssäkerhetsprincipen eller principen om skydd för berättigade förväntningar åsidosätts.
Denna möjlighet, som kan utnyttjas när den som gynnas av rättsakten inte har medverkat till dess rättsstridighet, kan i än
högre grad utnyttjas när rättsstridigheten, som i detta fall, har sin grund i dennes agerande (dom av den 24 januari 2002
i det ovan i punkt 87 nämnda målet Conserve Italia mot kommissionen, punkt 90).
Det är följaktligen med rätta som kommissionen grundade det ifrågasatta beslutet på att sökanden angett felaktiga uppgifter
i stödansökan.
b) Kritiken att den personal som nämns ovan i stödansökan inte existerar
I skäl 8 andra strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
” … den personal som nämns i punkterna 6.1.3 och 6.2.3 i stödansökan existerar inte,
…”
– Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att det är uppenbart att denna kritik står i strid med de konstateranden som gjordes av inspektörerna
år 1993 vad beträffar kompetensen hos de personer som berörs av projektet. Den har påpekat att bilagan till rapporten från
den första kontrollen innehöll namnen på de ansvariga för projektet. Den har framhållit att de berörda personerna bedömdes
vara tillräckligt kvalificerade vid den första kontrollen. Enligt sökanden följer den omständigheten att projektet faktiskt
har genomförts och att kvalificerade personer har deltagit även av ett expertutlåtande som inhämtats av Procura della Repubblica
i Fermo, vilket översändes till kommissionen som en bilaga till sökandens skrivelse av den 12 juni 2000.
Kommissionen har påpekat att de personer som berördes av projektet och som sökanden hade förklarat sig vilja anställa för
projektet var mer kvalificerade och fler än dem som den faktiskt anställde.
– Förstainstansrättens bedömning
Vad beträffar denna ”personal” som skulle anställas inom ramen för projektet hänvisas i stödansökan avseende den första etappen
till en ”grupp för ledning och organisation”, som består av aktieägare i sökandebolaget med medverkan av en ”ordförande för
en naturförening” som är expert på genomförande och ledning av plantering av fruktträd samt lärare och studenter vid den tekniska
jordbruksskolan Ascoli Piceno, av dekanus vid institutet för fruktodling vid jordbruksfakulteten i Perugia och av en teknisk
direktör, expert på jordbruksfrågor, som under de föregående åren hade arbetat med ledning av plantering av fruktträd och
fryskonservering. Vad beträffar den andra etappen angavs i ansökan att det deltog en kemist från universitetet i Ancona som
var specialiserad på fruktprodukter, en universitetslärare som var specialiserad på fryskonservering samt en ansvarig person
för ledning och samordning av projektet.
Sökanden har inte påstått att alla personer som nämns i ansökan faktiskt har arbetat inom ramen för projektet. Den har däremot
betonat att de personer som deltog i projektet var tillräckligt kvalificerade. På den förteckning som bifogades 1993 års kontrollrapport,
till vilken sökanden har hänvisat, anges namnen på elva personer. I förteckningen anges inte vilka kvalifikationer de har,
men det anges vad de har för uppgifter, nämligen tre ”projektsamordnare”, två ”vetenskapsmän”, två ”styrelseledamöter”, en
agronom, en informatör, en revisor och en skatterådgivare. Även om samtliga dessa personer kan anses ”ansvariga” för Endovenaprojektet,
kan inte den slutsatsen dras att de har lika höga kvalifikationer som vissa av de personer som nämns i stödansökan, till exempel
universitetslärarna.
Det faktiska genomförandet av projektet – som enligt sökanden själv inte har lett till förväntat resultat – visar inte heller
att de deltagande personernas kvalifikationer motsvarade dem som anges i stödansökan. Slutligen leder det expertutlåtande
som har åberopats av sökanden visserligen till slutsatsen att ”försöken förefaller stå helt i överensstämmelse med det program
som ursprungligen presenterades” för kommissionen, men experten uttalar sig inte om vilka kvalifikationer de personer har
som har arbetat inom ramen för projektet.
Genom att för genomförandet av projektet ersätta ovanligt kvalificerade personer som nämns i ansökan med andra personer, beträffande
vilka det inte har fastställts att deras kvalifikationer håller en motsvarande nivå, har sökanden gjort en väsentlig förändring
som påverkar villkoren för projektets genomförande. Det framgår emellertid inte av handlingarna i målet att sökanden ansökt
om kommissionens godkännande av denna förändring.
Det är således med rätta som kommissionen har lagt denna omständighet till grund för det ifrågasatta beslutet.
c) Kritiken avseende att Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura inte har deltagit i projektet
I skäl 8 tredje strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”… [T]ill skillnad från vad som anges i stödansökan är Ispettorato provinciale dell’Agricoltura inte involverad i detta projekt,
någon officiell kontakt har inte tagits med denna myndighet och det har inte visats att något finansiellt stöd har utgått
från myndigheten,
…”
– Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att det inte då det ansöktes om stöd, och än mindre i beslutet om beviljande av stöd, hade planerats
att Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura (den regionala myndigheten för tillsyn över jordbruk) skulle ge finansiellt stöd,
eftersom denna myndighet inte hade de finansiella medel som krävdes. I stödansökan hänvisades endast till framtida initiativ
från myndigheten utan att dessa närmare preciserades, och till sannolikheten (som inte kan jämställas med visshet) att den
skulle utge finansiellt stöd. Sökanden har tillagt att den hade informella kontakter med denna myndighet och att den avvaktade
en positiv utgång av demonstrationsetappen innan den aktivt skulle involvera den i projektet.
Kommissionen konstaterar att det av stödansökan tydligt framgick att sökanden planerade officiella kontakter redan under projektets
inledande etapper, och att det var avsett att denna myndighet skulle ge finansiellt stöd. Det var endast oklart hur omfattande
stödet skulle vara.
– Förstainstansrättens bedömning
Sökanden angav följande i stödansökan:
”Företaget Euroagri överlåter till myndigheten för tillsyn över jordbruk att godkänna och välja den plats som myndigheten
finner mest lämpad för att hyra ut ungefär 18 hektar mark för demonstration av odlingar av fruktträd med ’Endovenametoden’.”
Dessutom innehöll stödansökan följande:
”9. Program för finansiering
Tillsynsmyndigheten för jordbruk i Ascoli Piceno, som är delaktig i projektet, med samordning av dr. Armellini, avdelningsansvarig,
[skall vidta] nödvändiga åtgärder för lokal finansiering av en del av projektet. Det är sannolikt att den [ovannämnda finansieringen]
kommer att avse ungefär 5 procent av den totala kostnaden.”
Sökanden har inte lagt fram någon handling till styrkande av att Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura deltog i det omtvistade
projektet. Sökanden har visserligen bekräftat att den haft informella kontakter med denna myndighet men den har inte ingett
någon handling till styrkande av detta påstående. Denna myndighet skulle emellertid enligt ansökan inte endast informellt
delta i projektet. Myndigheten skulle bland annat medverka då den mark valdes på vilken en av projektets etapper skulle äga
rum. Sökanden har dock inte gjort gällande att den ovannämnda myndigheten medverkade då marken valdes ut.
Det är vidare riktigt att det inte i stödansökan angavs att det inte var säkert att stöd från tillsynsmyndigheten skulle utgå.
Påståendet att ”myndigheten för tillsyn över jordbruk skall vidta nödvändiga åtgärder för lokal finansiering av en del av
projektet” visar emellertid att det vidtogs officiella åtgärder för att denna finansiering skulle erhållas. Sökanden har inte
gjort gällande att så har skett.
Sökandens argument kan följaktligen inte vederlägga konstaterandet att myndigheten för tillsyn över jordbruk inte har medverkat
i projektet på ett sådant sätt som föreskrevs i stödansökan. Förstainstansrätten konstaterar således att sökanden gjorde en
väsentlig förändring av projektet i den mening som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88 utan att ansöka om kommissionens
godkännande.
d) Kritiken att ingen av de personer som anges i förteckningen över tekniska och vetenskapliga referenser har deltagit i genomförandet
av projektet
I skäl 8 fjärde strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”Ingen av de personer som anges i förteckningen över tekniska och vetenskapliga referenser har direkt eller indirekt deltagit
i genomförandet av projektet,
…”
– Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att den har grundat sig på vetenskapliga publikationer som har upprättats av specialister och
att den för genomförande av projektet har använt sig av sina egna tekniker, vilket kunde kontrolleras genom 1993 års kontroll.
Under alla omständigheter innehöll inte beslutet om beviljande av stöd några uppgifter i detta avseende.
Kommissionen har gjort gällande att talan inte kan vinna bifall på dessa argument.
– Förstainstansrättens bedömning
Som en bilaga till stödansökan fogade sökanden en förteckning på tio personer som ”tekniska och vetenskapliga referenser”.
Det framgår inte tydligt av stödansökan vilken funktion denna förteckning har inom ramen för ansökan. Bland annat anges inte
att personerna som finns med i förteckningen aktivt skall delta i projektet.
Mot denna bakgrund kan den omständigheten att dessa personer inte har deltagit i projektet varken kvalificeras som en oegentlighet
som begåtts vid genomförandet av projektet eller som en väsentlig förändring av projektet i den mening som avses i artikel
24.2 i förordning nr 4253/88.
e) Kritiken avseende kostnaderna för arbetskraften
I skäl 8 femte strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”Kostnaderna för arbetskraften och utgifter avseende denna har schablonmässigt hänförts till projektet med 50 procent av de
totala personalkostnaderna för företaget Euroagri, stödmottagare i projektet, utan att det ingetts någon detaljerad handling
till kommissionen avseende de personer som anställts för projektet och det arbete som har utförts,
…”
– Parternas argument
Sökanden anser att den har handlat på ett korrekt sätt genom att till projektet schablonmässigt hänföra 50 procent av sina
totala personalkostnader. Den har framhållit att de kostnader som den haft exakt motsvarar de utgifter som föreskrivs i det
beslut om finansiering som antagits av kommissionen. Kommissionen kan därför inte anse att de var oberättigade a priori. Sökanden
har erinrat om att det vid kontrollen år 1993 konstaterades att det hade genomförts ett betydande arbete och att de rapporter
som översänts till kommissionen innehöll detaljerad bevisning för hur personalkostnaderna hade beräknats, en detaljerad analys
över hur många timmar som lagts ned på projektet, en specifik beskrivning av systemen och indikatorer för beräkning av arbetskraften
samt en sammanställning över de tekniska skälen till att det krävdes att personalen var ständigt närvarande på projektområdet.
I sin replik har sökanden gjort gällande att de 471 arbetstimmar per hektar som den hade beräknat för projektet var ett lägre
antal än 800 timmar per hektar, vilket var det antal som angavs i en förteckning som upprättats av de italienska myndigheterna
om fastställande av antalet nödvändiga arbetstimmar för fruktträd. Sökanden anser att detta visar att den inte har överskattat
kostnaderna för arbetskraften.
Kommissionen har påpekat att det genom fonden endast finansieras en viss procentsats av de kostnader som uppkommit för genomförandet
av projektet och har angett att den anmärkning som riktas mot sökanden i det ifrågasatta beslutet är att den inte har inkommit
med någon handling av vilken antalet anställda personer och deras arbete på den mark som berörs av projektet framgår i detalj.
– Förstainstansrättens bedömning
Sökandens uppfattning att kostnaderna för den arbetskraft som den hänfört till projektet var motiverade eftersom de motsvarar
dem som anges i beslutet om beviljande av stöd kan inte godtas. Även om både stödansökan och beslutet om beviljande av stöd
fyller en viktig funktion för att bedöma om projektet har genomförts på ett korrekt sätt, har sifferuppgifterna om projektkostnaderna
i beslutet karaktären av en förhandsbedömning. Stödmottagaren får endast ansöka om utbetalning av stöd för utgifter som han
faktiskt har haft och som i efterhand kan anses motiverade av projektet. Sökanden har dock inte påstått att den har inkommit
med bevisning såsom anställningsavtal eller lönebesked för sina anställda eller någon detaljerad beskrivning av de uppgifter
som varje person som deltar i projektet haft, vilket skulle ha gjort det möjligt för kommissionen att kontrollera vilka kostnader
för arbetskraften som sökanden haft för projektet. Sådan bevisning kan inte ersättas av beräkningar som gjorts av sökanden
avseende antalet arbetstimmar per hektar och år som var nödvändiga för projektet, eftersom dessa beräkningar inte visar att
dessa arbetstimmar faktiskt har genomförts och att de har betalats av sökanden.
Av detta följer att sökanden inte har framfört några omständigheter som kan vederlägga kritiken att det inte finns någon detaljerad
handling till styrkande av kostnaderna för arbetskraften.
Såsom anges ovan i punkt 83 är mottagarna av gemenskapsstöd skyldiga att ge kommissionen upplysningar som är tillräckligt
exakta för att den skall kunna kontrollera om de kostnader som gemenskapsstödet har använts för att täcka är motiverade. Genom
att underlåta att inkomma med sådana styrkta uppgifter om kostnaderna för arbetskraften, har sökanden åsidosatt den upplysnings-
och lojalitetsplikt som åvilar sökande och mottagare av finansiellt stöd, vilket skall anses som en oegentlighet i den mening
som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88, enligt såväl dess ursprungliga som dess ändrade lydelse (se, för ett liknande
resonemang, domen i det ovan i punkt 41 nämnda målet Comunità montana della Valnerina mot kommissionen, punkt 97).
f) Kritiken att en del av amorteringen på hangaren och kylanläggningarna har hänförts till kostnaderna för projektet
I skäl 8 sjätte strecksatsen anges följande:
”En hangar och kylrum skulle hyras för projektet. Euroagri lät bygga hangaren och förvärvade år 1993 kylrum inom ramen för
projekt nr 92. CT.05.016 enligt rådets förordning (EEG) nr 866/90 av den 29 mars 1990 om förbättring av villkoren för bearbetning
och saluföring av jordbruksprodukter (EGT L 118, s. 46), med bidrag från kommissionen och de regionala myndigheterna. 30 procent
av amorteringen på denna egendom hänfördes till Endovenaprojektet. Finansiering har således skett två gånger,
… ”
– Parternas argument
Sökanden anser att det var motiverat att hänföra 30 procent av amorteringen av kylanläggningarna och hangaren till projektet.
Den har medgett att den år 1999 erhöll ett gemenskapsstöd enligt förordning nr 866/90 för uppförande och förvärv av denna
egendom, men har understrukit att denna finansiering beviljades för uppförande av byggnader medan den kostnad som hänfördes
till projektet i förevarande mål är kostnaden för den tillfälliga användningen av egendomen.
Genom att ställa sin egen infrastruktur till projektets förfogande i stället för att hyra anläggningar som tillhör tredje
man, hade sökanden en faktisk kostnad för den tillfälliga användningen av dem. Sökanden avstod nämligen från att använda en
yta som omfattade nästan en tredjedel av denna infrastruktur för sin normala produktion. Amorteringsdelen om 30 procent som
hänfördes till projektet utgjorde endast en referensram för att fastställa egendomens bruksvärde och motsvarade den normala
hyra som sökanden skulle betala för det fall den skulle hyra den.
Kommissionen har bestritt dessa argument och har gjort gällande att sökanden har beräknat amorteringsdelen för utrustningen
i förhållande till den totala kostnaden för förvärvet, inklusive den del som finansieras av fonden, och inte i förhållande
till den kostnad som den faktiskt haft för förvärvet.
– Förstainstansrättens bedömning
Genom att använda en tredjedel av hangaren och kylanläggningarna för Endovenaprojektet avstod sökanden delvis från att använda
utrustningen för sin normala produktionsverksamhet och saluföring. Kommissionen har inte gjort gällande att ett sådant återutnyttjande
av egendomen strider mot syftet med det stöd som beviljades för uppförande och förvärv av den enligt förordning nr 866/90.
Under dessa omständigheter skall sökanden anses ha haft rätt att till Endovenaprojektet hänföra den kostnad som den haft till
följd av återutnyttjandet av denna egendom.
Sökanden kan emellertid inte för beräkningen av denna kostnad bortse från den gemenskapsfinansiering som den erhållit enligt
förordning nr 866/90. Genom att kostnaderna för uppförande och förvärv av egendomen minskar, minskar även kostnaderna för
sökandens användning av egendomen genom denna finansiering.
Sökanden har följaktligen genom att hänföra 30 procent av amorteringarna på nämnda egendom till projektet, utan att ta hänsyn
till den gemenskapsfinansiering som den erhållit för att uppföra den, hänfört kostnader till projektet som är högre än dem
som sökanden faktiskt har haft. Kommissionens bedömning att sökanden således har försökt att erhålla finansiering två gånger
för samma egendom är således välgrundad.
Att ta upp kostnader som är högre än dem som faktiskt har uppkommit skall anses utgöra ett grovt åsidosättande av villkoren
för beviljande av det finansiella stödet och av den lojalitetsplikt som åvilar mottagaren av ett sådant stöd. Det är följaktligen
fråga om en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88, enligt såväl dess ursprungliga lydelse
som dess ändrade lydelse (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 41 nämnda målet Comunità montana della
Valnerina mot kommissionen, punkt 81).
g) Kritiken att en del av amorteringen på jordbruksutrustningen har hänförts till kostnaderna för projektet
I skäl 8 sjunde strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”Amorteringen på den jordbruksutrustning som har använts för genomförandet av projektet har hänförts till projektet schablonmässigt
med 30 procent av den totala årliga amorteringen på bolagets jordbruksutrustning. Denna amortering upptogs även i kapitlet
om kostnader för projektet ’dieselolja’, vilket innebär att den har hänförts till projektet två gånger.
…”
– Parternas argument
Sökanden har bestritt att amorteringen på jordbruksutrustning har hänförts till projektet två gånger. Den har angett att utgiftsposten
”dieselolja” endast rör utgifter för bränsleförbrukning som har samband med användningen av fordon inom ramen för projektet,
medan kostnaden för amorteringen på jordbruksutrustningen motsvarar kostnaden för användningen av utrustningen.
Enligt kommissionen har amorteringen på utrustningen hänförts till projektet två gånger, den ena gången som sådan och den
andra gången på grund av att sökanden för åren 1994 och 1995 hänfört en schablonmässig kostnad till projektet för användning
av denna utrustning per kilometer eller per timme. Dessa schablonmässiga kostnader täcker inte endast bränslekostnaderna utan
även amorteringen på utrustningen, hanteringskostnader samt skatt, försäkringar och andra därmed förbundna utgifter.
– Förstainstansrättens bedömning
Av de handlingar vilka som svar på förstainstansrättens frågor ingetts av kommissionen, och vilkas äkthet inte har bestritts
av sökanden, framgår att sökanden har hänfört 30 procent av amorteringen på jordbruksmaskiner för åren 1993, 1994 och 1995
till Endovenaprojektet. Dessutom har sökanden för år 1993 hänfört 30 procent av sina utgifter för bränsle och smörjolja till
projektet. För åren 1994 och 1995 däremot beräknade sökanden antalet kilometer som dess fordon gått och även antalet timmar
som jordbruksmaskinerna varit i drift, av vilka den hänförde 30 procent till projektet. Sökanden beräknade kilometerkostnaden,
och även driftstiden, schablonmässigt. Vad beträffar kilometerkostnaden grundade den sig på sifferuppgifter från den italienska
motororganisationen, medan den vad beträffar den schablonmässiga timkostnaden för användning av jordbruksmaskinerna inte har
angett någon källa. Sökanden har inte framfört några argument som kan vederlägga kommissionens uppfattning att såväl den schablonmässiga
kilometerkostnaden för fordonen som den schablonmässiga timkostnaden för jordbruksmaskinerna innefattar amorteringen på denna
utrustning. Den har följaktligen inte visat att kritiken att amorteringarna av denna utrustning avseende åren 1994 och 1995
har hänförts till projektet två gånger saknar fog.
Såsom det anges i punkt 148 ovan utgör den omständigheten att det har hänförts kostnader till projektet som är högre än dem
som faktiskt har uppkommit en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88 såväl enligt dess
ursprungliga lydelse som enligt dess ändrade lydelse.
h) Kritiken att en del av amorteringen på systemet för traditionell konstbevattning har hänförts till projektet
I skäl 8 åttonde strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”Amorteringen på systemet för traditionell konstbevattning av den ifrågavarande egendomen hänfördes schablonmässigt till projektet
med 30 procent. Eftersom ett nytt system installerats och använts särskilt för Endovenasystemet varvid kostnaderna hänförts
till projektet, är det inte motiverat att amorteringen på installationen av traditionell konstbevattning hänförs till projektet.
…”
– Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att det traditionella systemet faktiskt har använts för projektet, eftersom det system för konstbevattning
som var avsett för Endovenaprojektet inte kunde fungera fristående om inte det traditionella systemet utnyttjades.
Sökanden har i sin replik kritiserat kommissionen för att den i svaromålet kritiserat sökanden för att ha beräknat amorteringen
på hela det traditionella systemet och inte endast på den del som utnyttjas för det system som avser projektet och att den
därigenom har åberopat en grund som inte kan upptas till prövning, eftersom den är ny i förhållande till de tidigare anmärkningarna.
Sökanden har understrukit att amorteringen skall beaktas i förhållande till hela jordbruksföretagets bevattningssystem, eftersom
den mark som användes för projektet fanns på olika platser inom jordbruksföretaget och jordbruksföretaget var knutet till
ett enda system. Sökanden har dessutom gjort gällande att användningen av det befintliga systemet gjorde det möjligt att minska
den totala kostnaden för projektet.
Kommissionen har angett att det i beslutet om beviljande av stöd anges en kostnad för ett nytt komplett och specifikt system,
och har angett att den procentsats av amorteringen som hänfördes till projektet i detta avseende beräknades för hela det traditionella
systemet och inte för den del som användes för projektet.
– Förstainstansrättens bedömning
Förstainstansrätten konstaterar inledningsvis att kommissionen i sitt svaromål närmare angav och begränsade omfattningen av
kritiken i det ifrågasatta beslutet att amorteringen på systemet för traditionell bevattning hänförts till projektet. Sökandens
uppfattning att kommissionen riktat ny kritik som inte hade anförts inom ramen för det administrativa förfarandet kan således
inte godtas.
Vad avser frågan huruvida kritiken är befogad erinrar förstainstansrätten om att sökanden i beskrivningen av den budget som
var nödvändig för genomförandet av projektet som gjordes i stödansökan angav ett belopp på 97 000 ecu för ett ”fast, heltäckande
konstbevattningssystem”. Däremot angavs ingen kostnad för användningen av det traditionella systemet.
Inom ramen för projektet skall emellertid resultatet av Endovenatekniken jämföras med resultaten av de traditionella metoderna,
och på vissa parceller som togs i bruk för projektet skulle odling ske på traditionellt vis. För dessa parceller var det således
nödvändigt att använda ett traditionellt system inom ramen för projektet.
Under dessa omständigheter förefaller det motiverat att till projektet hänföra amorteringen på det traditionella systemet
för de parceller som odlades traditionellt och som användes för att göra jämförelser inom ramen för projektet. Detta gäller
emellertid inte omständigheten att 30 procent av amorteringarna av detta system schablonmässigt har hänförts till projektet.
Sökandens företagsyta var 81 hektar, varav 24 användes för projektet. Av dessa 24 hektar odlades 10,5 med Endovenatekniken.
Det kan således endast anses motiverat att hänföra kostnader för det traditionella konstbevattningssystemet på 13,5 hektar,
det vill säga ungefär 17 procent av företagets yta, till projektet.
Sökanden har inte visat att det eventuella avståndet mellan de olika parcellerna som berörs av projektet kan göra det motiverat
att en större del av kostnaderna för systemet med traditionell konstbevattning hänförs till projektet. Detta system kan nämligen
användas även för traditionell odling på andra parceller, som är avsedda för normal produktion.
Sökanden har således inte framfört några argument som kan vederlägga kritiken att det inte var motiverat att schablonmässigt
hänföra 30 procent av amorteringen på systemet för den traditionella konstbevattningen till projektet.
Även i detta avseende hänförde sökanden således kostnader till projektet som var högre än dem som den visat verkligen hade
uppkommit, vilket utgör en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88, såväl enligt dess ursprungliga
lydelse som enligt dess ändrade lydelse.
i) Kritiken avseende den årliga ersättningen för inkomstförlust som utbetalats till L. Biego
I skäl 8 nionde strecksatsen i det ifrågasatta beslutet anges följande:
”Den mark på vilken odling av växter ägt rum ägs av Euroagri och hyrdes ut till [L.] Biego. För att kompensera att marken
ställts till förfogande utbetalade Euroagri ersättning för inkomstförlust till L. Biego om ungefär 300 000 000 lire per år
för åren 1993 och 1994. Varken något avtal eller någon beräkning som motiverar det årliga beloppet som utbetalats till L.
Biego har ingetts. Vidare löpte hyresavtalet ut år 1993.
…”
– Parternas argument
Sökanden har gjort gällande att det årliga ersättningsbeloppet om 300 miljoner italienska lire (ITL) som utbetalades för åren
1993 och 1994 till L. Biego var motiverat. Sökanden har inkommit med en kopia av hyresavtalet som var daterat den 31 december
1990, enligt vilket sökanden hyrde ut sin anläggning till L. Biego. När kommissionen konstaterade att detta avtal löpte ut
år 1993, beaktade den inte att sådana avtal enligt de italienska bestämmelserna gäller i minst femton år.
Storleken på det ifrågavarande ersättningsbeloppet hade bedömts skäligt av den tekniska expert som utsetts av Procura della
Repubblica i Fermo. Vad beträffar kommissionens beräkningar i detta avseende, vilka grundades på den hyra som överenskommits
mellan L. Biego och sökanden, har sökanden gjort gällande att det vid beräkningen av den ersättning som utbetalades till L.
Biego har tagits hänsyn till förlorad vinst och understrukit att de ifrågavarande 24 hektaren mark kunde ge en enorm mängd
frukt.
Kommissionen har påpekat att hyresavtalet ingavs för sent, eftersom så skedde efter det att det ifrågasatta beslutet hade
antagits. Den har påpekat att hyran för hela sökandens anläggning enligt avtalet fastställdes till 100 miljoner ITL per år.
Detta belopp motsvarar enligt kommissionen huvudsakligen det belopp om 110 887 000 ITL per år som anges i det expertutlåtande
som har åberopats av sökanden. Mot bakgrund av att den yta som användes för projektet endast motsvarade en del av anläggningen,
anser kommissionen att den årliga ersättningen till L. Biego således inte skulle vara högre än 32,8 miljoner ITL. Även om
ersättningen beräknades på grundval av den inkomst som enligt sökanden hade registrerats av L. Biegos jordbruksföretag åren
1991 och 1992 (ungefär 332 miljoner ITL per år), kunde den årliga ersättningen till L. Biego inte vara högre än 98,4 miljoner
ITL, eftersom endast 24 av företagets 81 hektar var avsedda för projektet och eftersom endast 10,5 hektar hade odlats med
Endovenatekniken. Sökanden hade inte gett någon rimlig förklaring till ersättningsbeloppet.
– Förstainstansrättens bedömning
Förstainstansrätten konstaterar inledningsvis att det ersättningsbelopp som utbetalades till L. Biego överstiger det belopp
om 238 000 ecu, 119 000 ecu per år, som föreskrivs i beslutet om beviljande av ersättning som skall utbetalas till jordbrukarna
för att kompensera deras uteblivna vinst medan projektet pågick. En ersättning på 300 miljoner ITL per år motsvarade år 1993
ungefär 169 000 ecu och år 1994 ungefär 157 000 ecu. Under alla omständigheter utgör de sifferuppgifter som anges i beslutet
om beviljande av stöd en förhandsbedömning av nödvändiga kostnader för genomförande av projektet och de visar inte att de
angivna beloppen faktiskt är motiverade.
Den väsentliga kritiken i det ifrågasatta beslutet avseende denna fråga är att sökanden inte har inkommit med några handlingar
till styrkande av beräkningen av denna ersättning och särskilt att det inte ingetts något avtal med L. Biego om att en del
av anläggningen hade ställts till förfogande och om motsvarande ersättning för detta.
I detta avseende har sökanden som en bilaga till sin ansökan inkommit med hyresavtalet enligt vilket den för en årlig hyra
på 100 miljoner ITL hyrt ut sin anläggning till L. Biego. Vidare har kommissionen i bilaga 7 till svaromålet ingett en faktura
som utfärdades av Biego den 12 januari 1993 på ett belopp på 600 miljoner ITL som ersättning för den uteblivna vinst som uppkommit
på grund av att odlad frukt ställdes till sökandens förfogande på de 24 hektar som berördes av projektet.
Det kan inte på grundval av någon av de två handlingarna bedömas om detta ersättningsbelopp var motiverat. Sökanden har inte
ingett någon konkret bevisning av vilken den slutsatsen kan dras att ett stöd på 300 miljoner ITL per år motsvarade det normala
stöd som en jordbrukare kunde få för de ifrågavarande 24 hektaren. Sökanden har inte heller ingett avtalet med L. Biego, av
vilket beräkningssättet skulle ha kunnat framgå och vilket hade kunnat motivera denna ersättning.
Den faktura som utställdes av L. Biego kan visserligen förstås som att en överenskommelse hade ingåtts med sökanden om en
schablonmässig ersättning på 300 miljoner ITL per år. Även om så vore fallet, är det emellertid inte tillräckligt med en sådan
bestämmelse för att visa att det belopp som fastställts på detta sätt var motiverat med hänsyn till det stöd som L. Biego
kan ha gått miste om när han ställde marken till förfogande för projektet. Ett sådant rättfärdigande var desto mer nödvändigt
i förevarande mål, eftersom det band som fanns mellan L. Biego och sökandebolaget kan ge upphov till tvivel avseende huruvida
innehållet i de bestämmelser med stöd av vilka ersättningen har utbetalats motsvarar innehållet i ett jämförbart avtal som
ingåtts på normala marknadsvillkor, och eftersom ersättningsbeloppet dessutom var mycket högt i förhållande till den hyra
som enligt det tekniska expertutlåtande som åberopats av sökanden och som anges i bilagan till ansökan kan anses skälig för
denna mark.
Slutligen görs i dessa expertutlåtanden endast en bedömning av en skälig hyra för sökandens anläggning, och de innehåller
inte några uppgifter som gör det möjligt att uppskatta en lämplig ersättning för förlorad vinst.
Sökanden har således genom att hänföra ett belopp på 600 miljoner ITL till projektet som ersättning till L. Biego utan att
inkomma med någon handling till styrkande av ersättningsbeloppet åsidosatt den upplysnings- och lojalitetsplikt som åvilar
sökande och mottagare av finansiellt stöd, vilket skall anses utgöra en oegentlighet i den mening som avses i artikel 24.2
i förordning nr 4253/88.
j) Åtgärder för kommunikation och spridning har inte vidtagits
I skäl 8 andra strecksatsen i det ifrågasatta beslutet föreskrivs följande:
”De åtgärder för kommunikation och spridning som anges i beslutet, bland annat framställning och framläggande av ’audiovisuellt
material’ som är avsett för spridande av all ’know-how’ avseende projektet” samt ”skriftligt och audiovisuellt material som
är avsett för kommunikation och spridning” har inte vidtagits.
…”
– Parternas argument
Sökanden har inte bestritt att den sista etappen av projektet, som avser spridning av resultaten, inte har genomförts till
fullo. Den anser emellertid att denna omständighet inte kan läggas den till last. De negativa slutresultaten av projektet
motiverar enligt sökanden att den inte inledde spridningsetappen som endast utgör ett senare och eventuellt mål jämfört med
de mål som endast avser produktionen. Sökanden har vidare understrukit att den inte ansökte om finansiering av denna etapp
av verksamheten och att kommissionen inte försökte ta reda på skälet till att sökanden inte hade begärt utbetalning av återstoden.
Under dessa omständigheter gjorde kommissionens uppträdande sökanden övertygad om att den inte behövde inleda denna sista
etapp. Under alla omständigheter har resultaten av försöken samt försöksmetoden spridits.
Kommissionen anser att de negativa resultaten av projektet inte innebär att det är tillåtet för sökanden att göra en väsentlig
förändring av projektet utan att först meddela kommissionen. Den har gjort gällande att dess påstådda passivitet uteslutande
berodde på att den avvaktade att sökanden skulle översända slutrapporten, vilken inkom till kommissionen först efter den kontroll
som gjordes år 1997, och att sökanden följaktligen inte till följd av kommissionens uppträdande kunnat förlita sig på att
sökandens beslut att inte inleda projektets sista etapp ens underförstått skulle godkännas.
– Förstainstansrättens bedömning
Vad beträffar sökandens uppfattning att den inte var tvungen att genomföra kommunikations- och spridningsetappen kan det konstateras
att denna etapp inte var så meningsfull, eftersom ”demonstrationsetappen” hade misslyckats. Att avstå från en etapp av projektet
innebär emellertid en väsentlig förändring av projektet. I detta avseende framgår det tydligt av artikel 24.2 i förordning
nr 4253/88 enligt dess ursprungliga lydelse och enligt dess ändrade lydelse att sådana ändringar kan ge upphov till minskning
eller upphävande av stödet om det inte ansökts om kommissionens godkännande.
Det saknar i detta avseende betydelse att sökanden inte begärde utbetalning av den sista delen av stödet. Godkännandet av
ansökan avsåg projektet i dess helhet, och sökanden kunde inte ensidigt besluta att endast delvis genomföra det, även om den
avstod från en del av finansieringen.
Förstainstansrätten kan inte heller godta sökandens uppfattning att kommissionens uppträdande och den omständigheten att projektet
inte övervakades i enlighet med artikel 25 i förordning nr 4253/88 gav den en berättigad förväntning om att det inte längre
var nödvändigt att genomföra projektets sista etapp. Förstainstansrätten erinrar i detta avseende om att sökanden genom skrivelse
av den 14 maj 1996 meddelade kommissionen att rapporter avseende projektet skulle översändas, utan att den gav någon som helst
upplysning om att projektet hade misslyckats och att den sista etappen inte skulle genomföras. De rapporter som angavs i denna
skrivelse översändes till kommissionen först efter den kontroll som genomfördes år 1997. Sökanden hade således inget skäl
att anse att kommissionen hade godkänt den ensidiga förändringen av projektet.
Sökanden har således inte vederlagt konstaterandet i det ifrågasatta beslutet att den gjort en väsentlig förändring av projektet
utan att ansöka om kommissionens godkännande.
k) Kritiken att L. Biego förfalskat två namnteckningar
I skäl 8 sista strecksatsen i det ifrågasatta beslutet föreskrivs följande:
”Skrivelserna av den 26 mars 1994 och den 11 juli 1994 som översändes till kommissionen är undertecknade av Forlenza, styrelseledamot
i Euroagri. L. Biego har skriftligen förklarat att han hade förfalskat denna namnteckning.
...”
– Parternas argument
Sökanden har inte bestritt att L. Biego på två skrivelser som riktats till kommissionen har förfalskat sin makas namnteckning,
som vid denna tidpunkt var sökandebolagets styrelseledamot. Sökanden har emellertid bestritt att det är fråga om en oegentlighet
eftersom L. Biego enligt en allmän fullmakt hade behörighet att underteckna varje handling avseende sökanden i sin makas namn.
Kommissionen har påpekat att förfalskning av namnteckningar utgör ett klandervärt beteende. Den anser att nämnda uppträdande
strider mot den lojalitetsplikt som åvilar mottagarna av ett stöd.
– Förstainstansrättens bedömning
I avsaknad av uttryckliga förbudsbestämmelser därom kan mottagaren av ett gemenskapsstöd i sin kontakt med kommissionen låta
sig företrädas av andra personer. För att säkerställa att projektet genomförs på ett korrekt sätt är det emellertid viktigt
att det alltid synliggörs att det är ett ombud som agerar och att ombudets identitet korrekt anges så att institutionen om
den finner det nödvändigt kan begära att ombudet styrker att han har den behörighet som krävs för att företa den ifrågavarande
rättshandlingen i stödmottagarens namn. Om det inte synliggörs att det är ett ombud som agerar kan det senare uppstå tvivel
huruvida de rättsakter som antagits av ombudet är giltiga, vilket kan äventyra att det ifrågavarande projektet genomförs korrekt.
Att ett ombud förfalskar stödmottagarens legala ställföreträdares namnteckning strider mot detta krav på insyn i kontakten
mellan stödmottagaren och kommissionen, eftersom det kan vilseleda kommissionen avseende frågan huruvida det är lämpligt att
begära att ombudet styrker sin behörighet. I detta avseende är det av ringa betydelse huruvida ombudet hade en fullmakt vid
den tidpunkt då han företog handlingar i stödmottagarens namn, om inte den omständigheten att det var ett ombud som agerade
inte kommit till kommissionens kännedom. Om kommissionen inte har något bevis för att den person som handlade i stödmottagarens
namn är behörig att företräda stödmottagaren kan stödmottagaren förbehålla sig rätten att senare godkänna eller inte godkänna
innehållet i de rättsakter som ingåtts av ombudet. Ett uppträdande som kan ge upphov till en sådan rättsosäkerhet är i princip
oförenligt med den upplysnings- och lojalitetsplikt som åvilar stödmottagaren.
Vad beträffar följderna av ett sådant uppträdande är det emellertid nödvändigt att beakta att upphävandet av stödet till följd
av en oegentlighet har karaktären av en sanktionsåtgärd eftersom det leder till återbetalning av medel som överstiger vad
som rättsstridigt erhållits till följd av denna oegentlighet (se punkt 37 ovan). Sanktionsåtgärden kan således endast vidtas
om den stöder sig på en klar och tydlig rättslig grund (domstolens dom av den 25 september 1984 i mål 117/83, Könecke, REG
1984, s. 3291, punkt 11, och av den 12 december 1990 i mål C‑172/89, Vandemoortele mot kommissionen, REG 1990, s. I-4677,
punkt 9).
Även om det är uppenbart att ingivande av uppgifter som kan vilseleda kommissionen vad gäller villkoren för beviljande av
stöd, ett korrekt genomförande av projektet eller de utgifter som är nödvändiga i detta avseende utgör en oegentlighet i den
mening som avses i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88, står det inte lika klart att stödmottagaren har åsidosatt sina skyldigheter
när dennes ombud förfalskat en namnteckning då det funnits en fullmakt eller då den ifrågavarande rätthandlingen har godkänts,
så att detta beteende inte kan påverka beviljandet av stöd, genomförandet av projektet och de belopp som utbetalats.
Under dessa omständigheter finns det inte någon rättslig grund som är tillräckligt klar och tydlig för att den omständigheten
att L. Biego undertecknade de båda skrivelserna med namnet Forlenza skall kunna kvalificeras som en oegentlighet. Denna omständighet
kan således inte med giltig verkan göras gällande i förevarande mål som grund för att upphäva stödet (se, för en liknande
utgång, som motiverades av proportionalitetsprincipen, domen i det ovan i punkt 41 nämnda målet Comunità montana della Valnerina
mot kommissionen, punkterna 65 och 66).
3. Slutsats avseende den fjärde grunden
Av det ovan anförda följer att två av de omständigheter som sökanden kritiseras för i det ifrågasatta beslutet inte kan åberopas
som grund för tillämpning av artikel 24.2 i förordning nr 4253/88. Det är fråga om dels kritiken i skäl 8 fjärde strecksatsen
i det ifrågasatta beslutet avseende den omständigheten att de personer som anges i förteckningen över tekniska och vetenskapliga
referenser inte har deltagit i projektets genomförande, dels kritiken i sista strecksatsen i detta skäl avseende L. Biegos
förfalskning av Forlenzas namnteckning på två skrivelser som var riktade till kommissionen.
Nio av de elva omständigheter som sökanden kritiseras för i det ifrågasatta beslutet har däremot med rätta kvalificerats som
oegentligheter eller väsentliga förändringar av projektet. Av det ifrågasatta beslutet framgår således att den upplysnings-
och lojalitetsplikt som åvilar mottagaren av ett gemenskapsstöd grovt har åsidosatts, bland annat genom att oriktiga uppgifter
angetts i stödansökan och att vissa kostnader har hänförts till projektet som var högre än de som faktiskt uppkommit. Dessa
oegentligheter är fullt tillräckliga för att, med förbehåll för prövningen av grunden avseende åsidosättande av proportionalitetsprincipen,
anse att de villkor för upphävande av stödet som uppställs i artikel 24.2 i förordning nr 4253/88 är uppfyllda i förevarande
fall och för att dra slutsatsen att kommissionen skäligen endast kunde besluta att stödet skulle upphävas i sin helhet. Jämfört
med sådana oegentligheter är de två andra anmärkningarna i föregående punkt av mindre betydelse, och den omständigheten att
de inte kan godtas kan inte påverka bedömningen att de oegentligheter som med rätta konstaterats av kommissionen var av grov
karaktär.
Den omständigheten att förstainstansrätten delvis godtar den fjärde grunden kan således inte medföra att det ifrågasatta beslutet
skall ogiltigförklaras.
F –
Den femte grunden: Åsidosättande av proportionalitetsprincipen
1. Parternas argument
Sökanden har till stöd för denna grund gjort gällande att de åsidosättanden som den kritiseras för inte skall innebära att
villkoren för beviljande av stöd inte skall anses uppfyllda, eftersom det endast är etappen för spridning av know-how som
inte har genomförts. Den omständigheten att denna etapp inte varit föremål för någon uttrycklig begäran från kommissionen
övertygade sökanden om att den inte var absolut nödvändig. Sökanden har gjort gällande att de kostnader som den haft var mycket
högre eller åtminstone stod i proportion till den beviljade finansieringen. Enligt sökanden är det oproportionerligt i förhållande
till syftet med artikel 24 i förordning nr 4253/88 att upphäva hela stödet, eftersom detta vållar stödmottagaren större skada
än vad som är nödvändigt.
Kommissionen anser att det var befogat att upphäva stödet med hänsyn till antalet oegentligheter och deras allvarliga karaktär.
2. Förstainstansrättens bedömning
Enligt proportionalitetsprincipen krävs att gemenskapsinstitutionernas rättsakter inte går utöver vad som är ändamålsenligt
och nödvändigt för att uppnå det mål som eftersträvas (dom av den 12 oktober 1999 i det ovan i punkt 82 nämnda målet Conserve
Italia mot kommissionen, punkt 101).
Med beaktande av denna princip får åsidosättandet av en förpliktelse beivras med förlusten av en rättighet som har åtnjutits
med stöd av gemenskapsrättsliga bestämmelser, till exempel rätten till ett stöd, om det är av grundläggande betydelse för
att ett gemenskapsrättsligt system skall fungera tillfredsställande att förpliktelsen fullgörs (domstolens dom av den 12 oktober
1995 i mål C-104/94, Cereol Italia, REG 1995, s. I-2983, punkt 24 och där angiven rättspraxis, förstainstansrättens dom av
den 12 oktober 1999 i det ovan i punkt 82 angivna målet Conserve Italia mot kommissionen, punkt 103, och förstainstansrättens
dom av den 14 juni 2001 i mål T-143/99, Hortiplant mot kommissionen, REG 2001, s. II-1665, punkt 118).
Såsom det framgår av prövningen av fjärde grunden hade kommissionen fog att i det ifrågasatta beslutet konstatera att sökanden
hade inkommit med oriktiga uppgifter inom ramen för sin stödansökan, att den gjort sig skyldig till flera allvarliga oegentligheter
och att den gjort väsentliga förändringar av projektet utan att upplysa kommissionen om detta. Dessa åsidosättanden av sina
skyldigheter som sökanden gjort sig skyldig till i egenskap av stödmottagare vilseledde kommissionen i fråga om viktiga omständigheter
för att bedöma om stöd kunde beviljas för projektet (se ovan punkt 112), och det framgår härav att projektet inte har genomförts
på ett sådant sätt som föreskrivs i ansökan. Under dessa omständigheter och särskilt med beaktande av att vissa kostnader
hänförts till projektet som var högre än dem som faktiskt uppkommit, kunde kommissionen skäligen anse att varje annan sanktionsåtgärd
än att upphäva hela stödet och återta de belopp som EUGFJ utbetalat skulle kunna utgöra en uppmaning till bedrägeri (se, för
ett liknande resonemang, domen i det ovan i punkt 82 nämnda målet Industrias Pesqueras Campos m.fl. mot kommissionen, punkt
163, domen i det ovan i punkt 57 nämnda målet Vela och Tecnagrind mot kommissionen, punkt 402, och domen i det ovan i punkt
41 nämnda målet Comunità montana della Valnerina mot kommissionen, punkt 149).
Talan kan således inte bifallas på den femte grunden.
II –
Andrahandsyrkandet
Yrkandet att rätten skall sätta ned det belopp med vilket stödet skall återbetalas kan inte under några omständigheter upptas
till sakprövning, eftersom det inte ankommer på förstainstansrätten att i samband med en talan om ogiltigförklaring av ett
beslut ersätta det omtvistade beslutet med ett annat beslut eller ändra beslutet (domen i det ovan i punkt 37 nämnda målet
Sgaravatti Mediterranea mot kommissionen, punkt 141).
III –
Yrkandet att en handling skall avlägsnas från akten
Sökanden anser att den handling som lades fram av kommissionen i bilaga 6 till svaromålet skall avlägsnas från akten eftersom
den omständigheten att vissa delar utelämnats på den kopia som ingavs till förstainstansrätten strider mot artikel 43.5 i
rättegångsreglerna. Denna handling var inte heller daterad. Eftersom förstainstansrätten i förevarande mål inte har beaktat
denna handling vid målets avgörande finns det emellertid ingen anledning att ta ställning till sökandens begäran (se, för
ett liknande resonemang, förstainstansrättens dom av den 15 september 1998 i mål T-142/97, Branco mot kommissionen, REG 1998,
s. II‑3567, punkterna 116 och 117, och av den 3 april 2003 i de förenade målen T‑44/01, T-119/01 och T-126/01, Vieira m.fl.
mot kommissionen, REG 2003, s. II-0000, punkt 223).
IV –
Åtgärder för bevisupptagning
Sökanden har yrkat att förstainstansrätten skall vidta följande åtgärder för bevisupptagning:
–
Besluta att kommissionen skall inkomma med samtliga rapporter och tillhörande handlingar som översänts av sökanden avseende
Endovenaprojektet.
–
Besluta att Franco Passamonti, Paolo Manocchi och Cinzia Mancini skall höras som vittnen angående de omständigheter som beskrivs
i redogörelsen för bakgrunden.
–
Besluta att L. Biego skall inställa sig personligen.
–
Besluta att ett tekniskt expertutlåtande skall inhämtas och/eller att kontroll skall ske på plats.
Under förhandlingen uppgav sökanden att resultaten av den kontroll som genomförts av UCLAF stod i strid med resultaten av
de kontroller som gjorts av det italienska ministeriet. Av denna anledning vidhöll sökanden sitt yrkande om bevisupptagning,
särskilt genom kontroll på plats och inhämtande av ett expertutlåtande.
Sökanden har inte inom ramen för de grunder som prövats ovan angett några konkreta omständigheter som skiljer sig från dem
som anges av kommissionen i det ifrågasatta beslutet och som kan vederlägga de konstateranden som ligger till grund för detta
beslut, vilka sökanden vill styrka genom de begärda åtgärderna för bevisupptagning.
Under dessa omständigheter skall inga åtgärder för bevisupptagning vidtas.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 87.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, inklusive de kostnader som är hänförliga
till det interimistiska förfarandet. Eftersom förstainstansrätten ogillat sökandens yrkanden och i huvudsak inte godtagit
dennes rättsliga grunder, skall kommissionens yrkande bifallas.
På dessa grunder beslutar
FÖRSTAINSTANSRÄTTEN (andra avdelningen)
följande dom:
1)
Talan ogillas.
2)
Sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna, inbegripet de kostnader som är hänförliga till det interimistiska förfarandet.
Forwood
Pirrung
Meij
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 28 januari 2004.
H. Jung
J. Pirrung
Justitiesekreterare
Ordförande
Innehållsförteckning
Tillämpliga bestämmelser
Bakgrund

I –  Ansökan om gemenskapsstöd avseende Endovenaprojektet

II –  Beviljande av gemenskapsstödet och genomförande av projektet

III –  Kontroller som genomförts på plats i juli 1997

IV –  Det administrativa förfarandet

V –  Det ifrågasatta beslutet
Förfarandet och parternas yrkanden
Rättslig bedömning

I –  Förstahandsyrkandet

A –  Tillämpligheten av de olika lydelserna av förordningarna nr 2052/88, nr 4253/88 och nr 4256/88

B –  Den första grunden: Avsaknad av motivering och åsidosättande av den kontradiktoriska principen

1.  Parternas argument

2.  Förstainstansrättens bedömning

C –  Den andra grunden: Åsidosättande av artikel 24 i förordning nr 4253/88

1.  Parternas argument

2.  Förstainstansrättens bedömning

D –  Den tredje grunden: Åsidosättande av artikel 25 i förordning nr 4253/88

1.  Parternas argument

2.  Förstainstansrättens bedömning

E –  Den fjärde grunden: Avsaknad av de oegentligheter som anges i det ifrågasatta beslutet

1.  Allmänt

a)  Parternas argument

b)  Förstainstansrättens bedömning

2.  De olika oegentligheterna som anges i det ifrågasatta beslutet

a)  Kritiken att det inte har gjorts några tidigare försök med Endovenatekniken

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

b)  Kritiken att den personal som nämns ovan i stödansökan inte existerar

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

c)  Kritiken avseende att Ispettorato Provinciale dell’Agricoltura inte har deltagit i projektet

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

d)  Kritiken att ingen av de personer som anges i förteckningen över tekniska och vetenskapliga referenser har deltagit i
genomförandet av projektet

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

e)  Kritiken avseende kostnaderna för arbetskraften

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

f)  Kritiken att en del av amorteringen på hangaren och kylanläggningarna har hänförts till kostnaderna för projektet

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

g)  Kritiken att en del av amorteringen på jordbruksutrustningen har hänförts till kostnaderna för projektet

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

h)  Kritiken att en del av amorteringen på systemet för traditionell konstbevattning har hänförts till projektet

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

i)  Kritiken avseende den årliga ersättningen för inkomstförlust som utbetalats till L. Biego

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

j)  Åtgärder för kommunikation och spridning har inte vidtagits

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

k)  Kritiken att L. Biego förfalskat två namnteckningar

–  Parternas argument

–  Förstainstansrättens bedömning

3.  Slutsats avseende den fjärde grunden

F –  Den femte grunden: Åsidosättande av proportionalitetsprincipen

1.  Parternas argument

2.  Förstainstansrättens bedömning

II –  Andrahandsyrkandet

III –  Yrkandet att en handling skall avlägsnas från akten

IV –  Åtgärder för bevisupptagning
Rättegångskostnader
–
Rättegångsspråk: italienska.