CELEX: 62009CJ0001
Valtiontuki
EY 88 artiklan 3 kohta
Sääntöjenvastaiset tuet, jotka on todettu yhteismarkkinoille soveltuviksi
Komission päätöksen kumoaminen
Kansalliset tuomioistuimet
Sääntöjenvastaisesti toteutettujen tukien takaisinperimistä koskeva vaatimus
Asian käsittelyn lykkääminen siihen saakka, kunnes komissio tekee uuden päätöksen
Poikkeukselliset olosuhteet, jotka voivat rajoittaa palauttamisvelvollisuutta

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 88 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Centre d’exportation du livre français (jäljempänä CELF) ja ministre
de la Culture et de la Communication (Ranskan kulttuuri- ja viestintäministeri) sekä Société internationale de diffusion et
d’édition (jäljempänä SIDE) ja jossa on kyse Ranskan valtion CELF:lle maksamista tuista.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset

Tosiseikat ja oikeudenkäyntimenettelyt Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
CELF, joka oli osuustoiminnallinen osakeyhtiö, toimi vuoteen 2009 saakka vientikomissionsaajana.
Sen toimialaan kuului kirjoja, lehtisiä ja kaikenlaisia muita tiedonjakovälineitä koskevien tilausten toimittaminen suoraan
ulkomaille ja Ranskan merentakaisille alueille ja departementteihin ja yleisemmin kaikkien sellaisten toimenpiteiden toteuttaminen,
joilla pyrittiin etenkin ranskalaisen kulttuurin edistämiseen kaikkialla maailmassa edellä mainittujen tiedonjakovälineiden
avulla.
CELF sai vuosina 1980–2002 Ranskan valtion myöntämää toiminta-avustusta ulkomailla toimivien kirjakauppojen tekemien pienten
tilausten käsittelemisestä aiheutuvien lisäkustannusten korvaamiseksi.
Euroopan yhteisöjen komissio katsoi CELF:n kilpailijan SIDE:n vuonna 1992 tekemän kantelun johdosta 18.5.1993 tekemällään
päätöksellä NN 127/92, jota koskeva ilmoitus julkaistiin 25.6.1993 ilmestyneessä Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä
(EYVL C 174, s. 6), että kyseiset tuet olivat yhteismarkkinoille soveltuvia. Se totesi tämän vuoksi, ettei tukia ollut tarvetta
vastustaa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi asiassa T-49/93, SIDE vastaan komissio, 18.9.1995 antamallaan tuomiolla (Kok.,
s. II-2501) kyseisen päätöksen siltä osin kuin se koski yksinomaan CELF:lle myönnettyä avustusta niiden ylimääräisten kustannusten
korvaamiseksi, joita aiheutui ulkomailla toimivien kirjakauppojen tekemien, ranskankielisiä kirjoja koskevien pienten tilausten
käsittelemisestä. Se katsoi, että komission olisi pitänyt aloittaa EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan 2 kohdassa (josta
on tullut EY 88 artiklan 2 kohta) määrätty kontradiktorinen menettely.
Komissio katsoi valtiontuesta Coopérative d’exportation du livre français’lle (CELF) 10.6.1998 tekemällään päätöksellä 1999/133/EY
(EYVL L 44, s. 37), että tuet olivat sääntöjenvastaisia, mutta se totesi niiden jälleen kerran olevan yhteismarkkinoille soveltuvia.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi kyseisen päätöksen asiassa T-155/98, SIDE vastaan komissio, 28.2.2002 antamallaan
tuomiolla (Kok., s. II‑1179) siltä osin kuin siinä todettiin kyseiset tuet yhteismarkkinoille soveltuviksi, koska komissio
oli tehnyt ilmeisen arviointivirheen merkityksellisiä markkinoita määritellessään.
Komissio totesi tuet kolmannen kerran yhteismarkkinoille soveltuviksi Ranskan myöntämästä valtiontuesta Coopérative d’éxportation
du livre français’lle (CELF) 20.4.2004 tekemällään päätöksellä 2005/262/EY (EUVL 2005 L 85, s. 27).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi asiassa T-348/04, SIDE vastaan komissio, 15.4.2008 antamallaan tuomiolla (Kok.,
s. II-625) kyseisen myönteisen päätöksen sillä perusteella, että komissio oli tehnyt yhtäältä oikeudellisen virheen, kun se
oli soveltanut EY 87 artiklan 3 kohdan d alakohtaa ajanjaksoon ennen päivämäärää 1.11.1993 sen sijaan, että se olisi soveltanut
niitä aineellisia sääntöjä, jotka olivat voimassa kyseessä olevana ajanjaksona, ja toisaalta ilmeisen arviointivirheen tutkittaessa
riidanalaisten tukien soveltuvuutta yhteismarkkinoille.
Komissio teki 8.4.2009 päätöksen vuonna 1996 aloitetun muodollisen tutkintamenettelyn jatkamisesta esittääkseen epäilynsä
kyseisten tukien yhteismarkkinoille soveltuvuudesta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa SIDE
vastaan komissio 15.4.2008 antaman tuomion valossa ja antaakseen Ranskan tasavallalle, tuensaajalle ja muille asianomaisille
osapuolille mahdollisuuden esittää uudestaan näkemyksensä ennen kuin lopullinen päätös tehdään.
Tribunal de commerce de Paris aloitti CELF:n taloudellisen tilanteen huomioon ottaen 25.4.2009 antamallaan tuomiolla kyseisen
yrityksen osalta suojamenettelyn (procédure de sauvegarde), johon liittyi kuuden kuukauden tarkkailuajanjakso.
Kyseinen tuomioistuin totesi 9.9.2009 antamallaan tuomiolla, että sovitteluratkaisuun ei ollut päästy ja että velat olivat
sellaiset, ettei toiminnan jatkamista koskeva suunnitelma ollut mahdollinen, ja se asetti CELF:n selvitystilaan ja nimesi
pesänhoitajan.
Unionin tuomioistuimelle suullisen käsittelyn aikana toimitettujen tietojen mukaan CELF on tämän viimeksi mainitun tuomion
johdosta lopettanut toimintansa.

Oikeudenkäyntimenettely ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa ja ennakkoratkaisukysymykset
Conseil d’État on saanut käsiteltäväkseen CELF:n ja kulttuuri- ja viestintäministerin tekemät valitukset cour administrative
d’appel de Paris’n 5.10.2004 antamasta tuomiosta, jolla valtio määrättiin SIDE:n pyynnöstä perimään takaisin CELF:lle ulkomailla
toimivien kirjakauppojen tekemien pienten kirjatilausten käsittelyn perusteella maksetut tuet kolmen kuukauden kuluessa tuomion
tiedoksi antamisesta, tai muuten sille määrättäisiin uhkasakkona 1 000 euroa kutakin viivästyspäivää kohden.
Kyseisten valitusten yhteydessä muutoksenhakijat ovat muun muassa väittäneet, että cour administrative d’appel de Paris’n
olisi pitänyt katsoa, että esillä olevassa asiassa se, että komissio oli katsonut tuet yhteismarkkinoille soveltuviksi, oli
esteenä tukien palautusvelvollisuudelle, joka lähtökohtaisesti seuraa siitä sääntöjenvastaisuudesta, joka liittyy tukitoimenpiteiden
toteuttamiseen jäsenvaltion toimesta EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
Conseil d’État päätti 29.3.2006 tekemällään välipäätöksellä lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle
seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko valtiolla oikeus EY 88 artiklan perusteella, silloin kun sen yritykselle myöntämä tuki on sääntöjenvastainen ja sääntöjenvastaisuus
on todettu tämän valtion omissa tuomioistuimissa sillä perusteella, ettei tukea ole etukäteen ilmoitettu – – komissiolle EY
88 artiklan 3 kohdassa edellytetyllä tavalla, olla perimättä takaisin tukea tuen saaneelta elinkeinonharjoittajalta siksi,
että komissio on kolmannen osapuolen vireille saattamassa menettelyssä todennut tuen yhteensopivaksi yhteismarkkinoihin kohdistuvan
sääntelyn kanssa ja tällä tavoin arvioinut tämän yhteensopivuuden sille yksinomaisesti kuuluvan valvontavallan nojalla?
2)      Jos tuen palautusvelvollisuus vahvistetaan, onko palautettavaa rahamäärää laskettaessa otettava huomioon jaksot, joiden ajan
kyseinen tuki on – – komission päätösten nojalla ollut yhteensopiva yhteismarkkinoihin kohdistuvan sääntelyn kanssa ennen
näiden päätösten kumoamista – – ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomioilla?”
Yhteisöjen tuomioistuin vastasi näihin kysymyksiin asiassa C-199/06, CELF ja ministre de la Culture et de la Communication,
12.2.2008 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-469; jäljempänä CELF I -tapaus) toteamalla seuraavaa:
”1)      EY 88 artiklan 3 kohdan viimeistä virkettä on tulkittava siten, että kansallinen tuomioistuin ei ole velvollinen määräämään
kyseisen määräyksen vastaisesti toteutetun tuen takaisin perimisestä, jos komissio on tehnyt lopullisen päätöksen, jolla mainitun
tuen todetaan soveltuvan yhteismarkkinoille EY 87 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Se on yhteisön oikeuden perusteella velvollinen
määräämään tuensaajan maksamaan korkoa sääntöjenvastaisuuden ajalta. Kansallisen oikeutensa yhteydessä se voi tarvittaessa
määrätä lisäksi sääntöjenvastaisen tuen takaisin perimisestä, tämän kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltion oikeutta toteuttaa
kyseinen tuki uudestaan myöhemmin. Se saattaa samoin joutua hyväksymään vaatimuksia, jotka koskevat tuen sääntöjenvastaisuudesta
aiheutuneiden vahinkojen korvaamista.
2)      Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa menettelyllisessä tilanteessa EY 88 artiklan 3 kohdan viimeisestä virkkeestä seuraava
velvollisuus korjata tuen sääntöjenvastaisuuden vaikutukset koskee laskettaessa niitä summia, jotka tuensaajan on maksettava,
ja jollei kyse ole poikkeuksellisista olosuhteista, myös sitä ajanjaksoa, joka on kulunut – – komission tekemän päätöksen,
jolla kyseinen tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi, ja sen välillä, kun yhteisöjen tuomioistuimet kumoavat mainitun
päätöksen.”
Conseil d’État määräsi näiden vastausten perusteella 19.12.2008 antamallaan tuomiolla kulttuuri- ja viestintäministerin perimään
CELF:ltä sääntöjenvastaisiin tukiin liittyvät korot seuraavien ajanjaksojen osalta:
–        vuoden 1980, jolloin tukia alettiin maksaa, ja ennakkoratkaisupyynnön tekemispäivän väliseltä ajalta
–        ennakkoratkaisupyynnön tekemispäivän ja sen päivän väliseltä ajalta, jolloin näiden tukien todetaan lopullisesti olevan yhteismarkkinoille
soveltuvia tai jolloin mainitut tuet palautetaan lopullisesti.
Conseil d’État katsoi maksettujen tukien pääoman määrän palauttamista koskevasta kysymyksestä, että asian ratkaisu riippui
yhteisön oikeuden tulkinnasta, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli CELF I ‑tapauksen jälkeen kumonnut uudelleen
komission päätöksen edellä mainitussa asiassa SIDE vastaan komissio 15.4.2008 antamallaan tuomiolla.
Conseil d’État päätti siis lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voiko kansallinen tuomioistuin lykätä valtiontuen palautusvelvollisuutta koskevan kysymyksen käsittelyä siihen saakka, kunnes
– – komissio on ottanut lopulliseksi tulleella päätöksellä kantaa siihen, onko tuki yhteensoveltuva yhteismarkkinoihin kohdistuvan
sääntelyn kanssa, silloin kun yhteisöjen tuomioistuimet ovat kumonneet komission ensimmäisen päätöksen, jolla kyseinen tuki
todettiin yhteismarkkinoille soveltuvaksi?
2)      Voidaanko silloin, kun komissio on todennut tuen kolme kertaa yhteismarkkinoille soveltuvaksi ennen kuin – – ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on kumonnut kyseiset päätökset, tällaista tilannetta pitää sellaisena poikkeuksellisena olosuhteena, jonka johdosta
kansallinen tuomioistuin voi rajoittaa tuen takaisinperimistä koskevaa velvollisuutta?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään, voiko kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi
on EY 88 artiklan 3 kohdan perusteella saatettu vaatimus, joka koskee sääntöjenvastaisen valtiontuen palauttamista, lykätä
päätöksensä tekemistä kyseisestä vaatimuksesta siihen saakka, kunnes komissio on ottanut kantaa tukien yhteensoveltuvuuteen
yhteismarkkinoille edellisen myönteisen päätöksen kumoamisen jälkeen.
Yhteisöjen tuomioistuin on CELF I -tapauksessa annetun tuomion 61 ja 63 kohdassa todennut seuraavaa:
–        EY 231 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos kumoamiskanne on aiheellinen, yhteisöjen tuomioistuimet kumoavat
riitautetun toimen, joten kumoamispäätöksellä poistetaan taannehtivasti riitautettu toimi kaikkien yksityisten oikeussubjektien
suhteen
–        sinä päivänä, jolloin yhteisöjen tuomioistuimet kumoavat myönteisen päätöksen, kyseisten tukien osalta katsotaan, ettei niitä
ole todettu kumotulla päätöksellä yhteismarkkinoille soveltuviksi.
Tästä seuraa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen tilanne vastaa tilannetta, jossa asia olisi saatettu kansallisen tuomioistuimen
käsiteltäväksi EY 88 artiklan 3 kohdan perusteella eikä komissio olisi tehnyt vielä mitään päätöstä tutkittavana olevan tuen
soveltuvuudesta yhteismarkkinoille.
On kuitenkin huomautettava, että EY 88 artiklan 3 kohdassa annetaan kansallisten tuomioistuinten tehtäväksi turvata komission
lopullisen päätöksen tekemiseen asti yksityisten oikeussubjektien oikeudet, jos valtion viranomaiset eivät noudata kyseisessä
määräyksessä vahvistettua kieltoa (CELF I -tapaus, tuomion 38 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin jo katsonut asiassa C-39/94, SFEI ym., 11.7.1996 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-3547,
44 ja 50–53 kohta), että
–        se, että komissio on aloittanut tutkintamenettelyn, ei aiheuta sitä, että kansallisilla tuomioistuimilla ei enää olisi velvollisuutta
suojella yksityisten oikeussubjektien oikeuksia siinä tapauksessa, että etukäteen tehtävää ilmoitusta koskeva velvollisuus
olisi laiminlyöty,
–        jos on todennäköistä, että tietty aika tulee kulumaan ennen kuin kansallinen tuomioistuin antaa lopullisen päätöksen asiassa
esimerkiksi silloin, kun se pyytää komissiolta selvennyksiä valtiontuen käsitteen tulkintaan, jonka se voi joutua antamaan,
tai kun se esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymyksen, sen on harkittava, onko asianosaisten intressien suojaamiseksi
tarpeen määrätä turvaamistoimista.
Se on siis korostanut kansallisen tuomioistuimen velvollisuutta olla lykkäämättä suojatoimia koskevien hakemusten tutkintaa.
EY 88 artiklan 3 kohdan viimeinen virke perustuu turvaamistavoitteeseen eli tavoitteeseen taata, ettei yhteismarkkinoille
soveltumatonta tukea koskaan toteuteta. Näin järjestetyllä ehkäisyllä pyritään siis siihen, että pelkästään yhteismarkkinoille
soveltuvat tuet toteutetaan. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi tukisuunnitelman toteuttamista lykätään siihen saakka, kunnes
epäilys sen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille poistetaan komission lopullisella päätöksellä (CELF I -tapaus, tuomion 47 ja
48 kohta).
Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on siis ottaa kantaa toimenpiteisiin, joilla tukien toteuttamisen sääntöjenvastaisuus
voidaan korjata, jottei tuensaajalla olisi enää mahdollisuutta käyttää niitä vapaasti komission päätöksen tekemiseen saakka
jäljellä olevan ajan.
Asian käsittelyn lykkäämistä koskeva päätös johtaisi todellisuudessa samaan tulokseen kuin suojatoimia koskevan hakemuksen
hylkäämistä koskeva päätös. Se merkitsisi näet sitä, ettei kyseisen hakemuksen perusteltavuudesta tehdä mitään päätöstä ennen
komission päätöstä. Tämä johtaisi tuen säilymiseen tuen toteuttamista koskevan kiellon ajan, mikä olisi ristiriidassa EY 88
artiklan 3 kohdan tarkoituksen kanssa ja epäisi kyseisen määräyksen tehokkaan vaikutuksen.
Kansallinen tuomioistuin ei siis sovellettavien kansallisten menettelyjen tehokkuutta koskevan periaatteen vastaisesti voi
lykätä asian käsittelyä, jottei EY 88 artiklan 3 kohta menettäisi tehokasta vaikutustaan.
Se, että yhteisöjen tuomioistuimet ovat kumonneet komission ensimmäisen myönteisen päätöksen, ei voi oikeuttaa erilaista ratkaisua,
joka perustuisi siihen, että tässä tapauksessa komissio saattaisi myöhemmin todeta tuen uudelleen yhteismarkkinoille soveltuvaksi.
EY 88 artiklan 3 kohdan tavoitteen taustalla on näet selkeästi se ajatus, että siihen saakka, kunnes komissio tekee uuden
päätöksen, kyseisen päätöksen myönteistä sisältöä ei voida ottaa olettaa.
Velvollisuus ratkaista välittömästi suojatoimia koskeva hakemus ei edellytä sitä, että asiaa käsittelevä tuomioistuin toteuttaa
tosiasiallisesti tällaiset toimet.
Velvollisuus toteuttaa suojatoimia on olemassa ainoastaan, jos ne edellytykset, joiden perusteella tällaiset toimet voidaan
toteuttaa, ovat täyttyneet eli jos valtiontueksi luonnehdinnasta ei ole epäilyä, jos tukea ollaan juuri toteuttamassa tai
jos se on toteutettu ja jos ei ole todettu sellaisia poikkeuksellisia olosuhteita, joiden johdosta takaisin periminen on epäasianmukaista.
Jos nämä edellytykset eivät ole täyttyneet, kansallisen tuomioistuimen on hylättävä hakemus.
Kun kansallinen tuomioistuin ottaa kantaa hakemukseen, se voi määrätä tuen palauttamisesta korkoineen tai esimerkiksi, kuten
komissio ehdottaa valtiontukisääntöjen soveltamisesta kansallisissa tuomioistuimissa antamansa tiedonannon 2009/C 85/01 (EUVL
2009, C 85, s. 1) 62 kohdassa, varojen tallentamisesta suljetulle tilille, jolloin ne eivät ole enää tuensaajan käytettävissä,
tämän kuitenkaan rajoittamatta korkojen maksamista tuen ennenaikaisen toteuttamisen ja tuen kyseiselle suljetulle tilille
maksamisen väliseltä ajanjaksolta.
EY 88 artiklan 3 kohdassa määrättyä ”standstill”-velvoitetta ei sitä vastoin noudateta tässä vaiheessa pelkästään sillä, että
yritys velvoitetaan maksamaan korkoa niille summille, jotka ovat edelleen sen tileillä. Ei ole näet millään tavalla varmaa,
että valtiontukea sääntöjenvastaisesti saanut yritys olisi ilman kyseistä tukea voinut saada samansuuruisen lainan rahoituslaitokselta
tavanomaisin markkinaehdoin ja sillä olisi siis voinut olla kyseinen summa käytettävänään ennen komission päätöstä.
Kansallisen tuomioistuimen ensisijainen velvollisuus on lopultakin antaa asiassa myönteinen tai kielteinen ratkaisu.
Ensimmäiseen kysymykseen on siis vastattava, että kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on EY 88 artiklan 3 kohdan
perusteella saatettu vaatimus, joka koskee sääntöjenvastaisen valtiontuen palauttamista, ei voi lykätä päätöksensä tekemistä
kyseisestä vaatimuksesta siihen saakka, kunnes komissio on ottanut kantaa tuen soveltuvuuteen yhteismarkkinoille edellisen
myönteisen päätöksen kumoamisen jälkeen.

Toinen kysymys
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, voidaanko sitä, että komissio on tehnyt kolme
peräkkäistä päätöstä, joilla tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi ja jotka yhteisöjen tuomioistuimet ovat tämän jälkeen
kumonneet, pitää sinällään sellaisena poikkeuksellisena olosuhteena, joka voi oikeuttaa rajoittamaan tuensaajan velvollisuutta
palauttaa tuki, kun kyseinen tuki on toteutettu EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
On huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin jätti CELF I ‑tapauksessa avoimeksi mahdollisuuden ottaa huomioon poikkeukselliset
olosuhteet tutkittaessa tuen sääntöjenvastaisuuden korjaamista koskevan velvollisuuden laajuutta, ja näin on myös silloin,
kun kyseinen velvollisuus koskee ainoastaan korkojen maksamista.
Kyseisen tuomion 65 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi sääntöjenvastaisesti toteutettujen tukien saajan mahdollisuuden
vedota poikkeuksellisiin olosuhteisiin, joiden nojalla se on voinut perustellusti luottaa siihen, että tuet on myönnetty oikein,
ja vastustaa tämän perusteella niiden palauttamista.
Se ratkaisi asian näin sen pääasiassa vallinneen tilanteen perusteella, jossa kolme myönteistä komission päätöstä oli jo tehty
ja kaksi niistä oli kumottu.
Yhteisöjen tuomioistuin korosti kuitenkin välittömästi, että komission myönteinen päätös ei voi synnyttää tuensaajan perusteltua
luottamusta yhtäältä silloin, kun kyseinen päätös on riitautettu kanteen nostamiselle asetetun määräajan kuluessa ja yhteisöjen
tuomioistuimet ovat sen sittemmin kumonneet, ja toisaalta silloin, kun määräaika kanteen nostamiselle ei ole päättynyt, tai
jos kanne on nostettu, niin kauan kuin yhteisöjen tuomioistuimet eivät ole lopullisesti ratkaisseet asiaa (CELF I -tapaus,
tuomion 66–68 kohta).
Se tarkensi lopuksi, että vastaus esitettyyn kysymykseen annettiin pääasiassa kyseessä olevan kaltaista menettelyllistä tilannetta
silmällä pitäen (CELF I ‑tapaus, tuomion 69 kohta).
Kyseisen perustelun muotoilu oli siten omiaan antamaan ymmärtää, että kolme myönteistä päätöstä, joita seurasivat määräajassa
nostetut kumoamiskanteet, joista kaksi ensimmäistä oli hyväksytty ja joista kolmas oli vielä vireillä, eivät merkinneet poikkeuksellista
olosuhdetta.
Käsiteltävänä olevassa asiassa esitetyn toisen kysymyksen sanamuodon perusteella on ilmeistä, että ennakkoratkaisua pyytänyt
tuomioistuin pohtii sitä vastoin sitä, voisiko kolmen myönteisen päätöksen peräkkäisyys olla poikkeuksellinen olosuhde.
CELF I -tapauksessa annetun tuomion julistamispäivänä komissio oli kuitenkin jo tehnyt kolme myönteistä päätöstä.
Ainoa uusi seikka, joka on tapahtunut ennen toisen ennakkoratkaisutuomion antamista, on se, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on edellä mainitussa asiassa SIDE vastaan komissio 15.4.2008 antamallaan tuomiolla kumonnut kolmannen myönteisen
päätöksen.
Tällainen seikka ei sinällään voi synnyttää perusteltua luottamusta ja merkitä poikkeuksellista olosuhdetta. Se, että harvinaislaatuisella
tavalla on annettu kolme kumoamistuomiota, kuvastaa lähtökohtaisesti näet asian hankaluutta, eikä se todellakaan voi synnyttää
perusteltua luottamusta vaan on pikemminkin omiaan lisäämään tuensaajan epäilyjä riidanalaisen tuen yhteismarkkinoille soveltuvuudesta.
Voidaan tosin katsoa, että sellaisen kolmen kanteen nostaminen peräkkäin, joiden johdosta päätökset kumotaan kolmeen kertaan,
on hyvin harvinaista. Tällaiset olosuhteet ovat kuitenkin osa sellaisen tuomioistuinjärjestelmän tavallista toimintaa, jolla
oikeussubjekteille, jotka katsovat kärsineensä tuen sääntöjenvastaisuuden seuraukset, annetaan mahdollisuus vaatia sellaisten
peräkkäisten päätösten kumoamista, joiden ne katsovat olevan kyseisen tilanteen taustalla.
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa poikkeuksellisen olosuhteen ei myöskään voida katsoa olevan olemassa oikeusvarmuuden
periaatteen nojalla, koska yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että niin kauan kuin komissio ei ole tehnyt hyväksymispäätöstä
ja määräaika kanteen nostamiselle tällaisesta päätöksestä ei ole päättynyt, tuensaajalla ei ole varmuutta tuen laillisuudesta,
joten luottamuksensuojan periaatteeseen ja oikeusvarmuuden periaatteeseen ei ole mahdollista vedota (ks. asia C‑91/01, Italia
v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok., s. I-4355, 66 ja 67 kohta).
Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa poikkeuksellisen olosuhteen ei lopuksi voida katsoa olevan olemassa suhteellisuusperiaatteen
nojalla. Sääntöjenvastaisen tuen poistaminen perimällä se takaisin on näet johdonmukainen seuraus siitä, että se on todettu
sääntöjenvastaiseksi, joten kyseisen tuen takaisin perimistä aiemman tilanteen palauttamiseksi ei lähtökohtaisesti voida pitää
EY:n perustamissopimuksen valtiontukia koskevien määräysten tavoitteisiin nähden suhteettomana toimenpiteenä (ks. mm. asia
C-298/00 P, Italia v. komissio, tuomio 29.4.2004, Kok., s. I-4087, 75 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Toiseen kysymykseen on siis vastattava, että sitä, että komissio on tehnyt kolme peräkkäistä päätöstä, joilla tuki todetaan
yhteismarkkinoille soveltuvaksi ja jotka yhteisöjen tuomioistuimet ovat tämän jälkeen kumonneet, ei sinällään voida pitää
sellaisena poikkeuksellisena olosuhteena, joka voi oikeuttaa rajoittamaan tuensaajan velvollisuutta palauttaa tuki, kun kyseinen
tuki on toteutettu EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kansallinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on EY 88 artiklan 3 kohdan perusteella saatettu vaatimus, joka koskee sääntöjenvastaisen
valtiontuen palauttamista, ei voi lykätä päätöksensä tekemistä kyseisestä vaatimuksesta siihen saakka, kunnes Euroopan yhteisöjen
komissio on ottanut kantaa tuen soveltuvuuteen yhteismarkkinoille edellisen myönteisen päätöksen kumoamisen jälkeen.
2)
Sitä, että komissio on tehnyt kolme peräkkäistä päätöstä, joilla tuki todetaan yhteismarkkinoille soveltuvaksi ja jotka yhteisöjen
tuomioistuimet ovat tämän jälkeen kumonneet, ei sinällään voida pitää sellaisena poikkeuksellisena olosuhteena, joka voi oikeuttaa
rajoittamaan tuensaajan velvollisuutta palauttaa tuki, kun kyseinen tuki on toteutettu EY 88 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.