CELEX: 62004CJ0266
Forenede sager C-266/04
C-270/04, C-276/04 og C-321/04
C-325/04

1       De præjudicielle spørgsmål vedrører fortolkningen af artikel 87 EF og artikel 88 EF.
2       Forelæggelserne er sket i en række sager, hvor lovligheden af den franske afgift til støtte for handel og håndværk er blevet
anfægtet.

Nationale retsforskrifter

Afgiften til støtte for handel og håndværk
3       Artikel 3, stk. 2, i lov nr. 72-657 af 13. juli 1972 om foranstaltninger til fordel for visse kategorier af ældre handlende
og håndværkere (JORF af 14.7.1972, s. 7419) indfører en afgift til støtte for handel og håndværk (herefter »TACA«).
4       TACA er en progressiv afgift, der betales direkte af detailhandlere, beliggende i Frankrig, som råder over et forretningsareal,
der overstiger 400 m
, og som har en årlig omsætning, der overstiger 460 000 EUR. Afgiftssatserne er progressive i forhold til den årlige omsætning
pr. m
.
5       På tidspunktet for de i hovedsagen foreliggende faktiske omstændigheder blev TACA opkrævet af Caisse nationale de l’organisation
autonome d’assurance vieillesse des travailleurs non salariés des professions industrielles et commerciales (uafhængig, national
pensionsforsikringsfond for selvstændige erhvervsdrivende og håndværkere) (herefter »Organic«).

Anvendelsen af provenuet fra TACA
Fratrædelsesgodtgørelse
6       I henhold til artikel 8-10 i lov nr. 72-657 er provenuet fra TACA bestemt til at finansiere en særlig kompenserende fratrædelsesstøtte
til visse handlende og håndværkere.
7       Artikel 106 i lov nr. 81‑1160 af 30. december 1981 (JORF af 31.12.1981, s. 3539) om finansloven for 1982, som ændret ved lov
nr. 95‑95 af 1. februar 1995 (JORF af 2.2.1995, s. 1742) og ved lov nr. 2002-1575 af 30. december 2002 (JORF af 31.12.2002,
s. 22025), har erstattet denne særlige kompensationsstøtte med en fratrædelsesgodtgørelse. Den bestemmer:
»Handlende og håndværkere, der i mindst 15 år har været omfattet af pensionsforsikringsordningen for håndværks-, fremstillings-
og handelsfagene, er efter ansøgning herom, såfremt deres midler ikke overstiger et loft, der fastsættes ved dekret, berettigede
til at modtage støtte fra fonde under disse ordninger, når de er:
a.      fyldt 60 år og indstiller enhver erhvervsaktivitet endeligt
[…]«
8       Artikel 6 i dekret nr. 82-307 af 2. april 1982 (JORF af 4.4.1982, s. 1035), som ændret ved dekret nr. 91-1155 af 8. november
1991 (JORF af 10.11.1991), fastsætter betingelserne for tildeling af fratrædelsesgodtgørelsen. Ifølge denne bestemmelse fastsætter
den lokale kommission godtgørelsens størrelse inden for de rammer, der er fastsat ved ministeriel bekendtgørelse, ud fra »de
forhold, der ligger til grund for den enkelte ansøgers situation, navnlig dennes indtægter og udgifter«.
9       Artikel 10 i ministeriel bekendtgørelse af 13. august 1996 (JORF af 29.8.1996, s. 12940), som ændret ved bekendtgørelse af
3. september 2001 om ændring af visse beløb angivet i franske franc til euroværdien (JORF af 11.9.2001, s. 14495), bestemmer,
at »godtgørelsesbeløbet skal udgøre mellem 3 140 EUR og 18 820 EUR for en familie og mellem 2 020 EUR og 12 100 EUR for en
enlig«.
Den øvrige anvendelse af TACA
10     Efter indførelsen af TACA er provenuet herfra steget betydeligt på grund af udvidelsen af markedsandelen for stordriftsdistribution
og forøgelsen af forretningsarealerne for næringsdrivende i Frankrig.
11     Den overskydende del af provenuet fra TACA blev tildelt pensionsforsikringsordninger for selvstændigt erhvervsdrivende i håndværksfagene
og selvstændigt erhvervsdrivende inden for fremstilling og handel hos Fonds d’intervention pour la sauvegarde de l’artisanat
et du commerce (interventionsfonden til støtte for håndværk og handel) (herefter »Fisac«) og hos comité professionnel de la
distribution des carburants (Brændstofdistributørernes erhvervskomité) (herefter »CPDC«).
–       Anvendelse til pensionsforsikringsformål
12     Ved artikel 40-II i lov nr. 96-1160 af 27. december 1996 om finansiering af social sikring for 1997 (JORF af 29.12.1996, s. 19369)
indsattes et stk. 6 i artikel L. 633-9 i lov om social sikring, hvoraf følger, at en del af provenuet fra TACA skal anvendes
til at finansiere de grundlæggende pensionsforsikringsordninger for selvstændigt erhvervsdrivende i håndværksfagene og selvstændigt
erhvervsdrivende inden for fremstilling og handel. Det omhandlede beløb fordeles mellem Organic og Caisse nationale d’assurances
vieillesse des artisans (national pensionsforsikringsfond for håndværkere (herefter »Cancava«) i forhold til disses respektive
underskud.
13     Det beløb, der afsættes fra TACA til forsikringsordningerne, fastsættes hvert år ved en tværministeriel bekendtgørelse.
14     Denne bestemmelse om finansiering af de grundlæggende pensionsforsikringsordninger blev ophævet ved artikel 35-IV i lov nr. 2002-1575.
–       Anvendelse til fordel for Fisac
15     Artikel 2 i dekret nr. 95-1140 af 27. oktober 1995 om anvendelse af provenuet fra [TACA] (JORF af 29.10.1995, s. 15808) bestemmer,
at en del af overskuddet af provenuet fra TACA skal indbetales på en særlig konto tilhørende Fisac.
16     Ifølge nævnte dekrets artikel 1 finansierer Fisac dels kollektive foranstaltninger, der har til formål at bevare og tilpasse
handels- og håndværksfagene med henblik på at bevare erhvervsaktivitet i visse geografisk og fagligt bestemte områder og adgangen
til samfundsnyttige tjenester i lokalområdet, dels foranstaltninger vedrørende overgang og omstrukturering af handels- og
håndværksvirksomheder med en årlig omsætning, der er mindre end et beløb, der fastsættes ved bekendtgørelse af ministeren
for handel og håndværk.
17     I henhold til dette dekrets artikel 8 »træffes beslutning om tildeling af støtte af ministeren for handel og håndværk efter
høring af en kommission«, der er oprettet ved samme dekret.
–       Anvendelse til fordel for CPDC
18     CPDC blev etableret ved dekret nr. 91-284 af 19. marts 1991 (JORF af 20.3.1991, s. 3874), som ændret ved dekret nr. 98-32
af 2. marts 1998 (JORF af 7.3.1998, s. 3515) og ved dekret nr. 2001-1048 af 12. november 2001 (JORF af 13.11.2001, s. 18016,
herefter »dekret 91-284«). Ifølge artikel 2 i dekret nr. 91-284 skal CPDC udføre følgende opgaver:
»1.      udarbejde og gennemføre handlingsplaner for omstrukturering af distributionsnettet for brændstof, forbedring af dettes produktivitet,
modernisering af dets forhold for så vidt angår markedsføring og administration og opretholde et afbalanceret udbud af tjenester
på hele det nationale område
2.      tilbyde sin assistance til interesserede virksomheder med henblik på at fremme gennemførelsen af de vedtagne planer og foretage
nødvendige studier til dette formål
3.      samle oplysninger til støtte for ovennævnte opgaver og udbrede dem inden for erhvervet«.
19     Samme dekrets artikel 8 bestemmer, at underretning om beslutninger hidrørende fra CPDC, der træffes af denne komités bestyrelse,
tilgår commissaire du gouvernement og contrôleur d’État og træder i kraft, såfremt ingen af disse sidstnævnte nedlægger veto
inden for en frist på 15 dage.
20     Dekret 98-132 øgede CPDC’s midler ved at supplere fondens indtægter med en del af overskuddet fra TACA. Til det formål ændrede
dekretet artikel 9 i dekret 91-284 ved at tilføje et litra g), der bestemmer, at »loftet for de midler, der i forbindelse
hermed afsættes til brændstofdistributørernes erhvervskomité, hvert år fastsættes ved en fælles bekendtgørelse udstedt af
industriministeren, ministeren for handel og håndværk og budgetministeren«.

Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
21     Den 11. april 2001 stævnede de sagsøgende selskaber i hovedsagen i sagerne C-321/04 og C-325/04 begge Organic for tribunal
des affaires de sécurité sociale de Saint-Étienne. Disse sager havde til formål at opnå tilbagebetaling af de beløb, sagsøgerne
havde betalt i form af TACA i løbet af årene 1999 og/eller 2000. De var af den opfattelse, at TACA var blevet indført i strid
med bestemmelserne i artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF.
22     Ved domme af 27. januar 2003 frifandt tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Étienne de sagsøgte. Sagsøgerne i
hovedsagerne indgav herefter appeller til cour d’appel de Lyon.
23     Den 7. april 2003 anlagde sagsøgeren i hovedsagen i sag C-276/04 sag ved tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Étienne
mod Organic med henblik på at opnå tilbagebetaling af de beløb, denne havde betalt i form af TACA for årene 2000-2002.
24     Den 11. april 2003 indbragte sagsøgerne i hovedsagen i sagerne C-266/04 – C-270/04 fem forskellige søgsmål mod Organic for
ovennævnte retsinstans med det formål at opnå tilbagebetaling af de beløb, de havde betalt i form af TACA i løbet af året
2001.
25     De forelæggende retsinstanser er i tvivl om, hvorvidt TACA blev indført i strid med artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88,
stk. 3, EF.
26     Derfor har cour d’appel de Lyon ved afgørelser af 24. februar 2004 (sag C-321/04 – C-325/04) besluttet at udsætte sagerne
og anmode Domstolen om at »tage stilling til, hvorvidt den hos [sagsøgerne] opkrævede [TACA] kan kvalificeres som statsstøtte
i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87 EF eller ej.«
27     Ved afgørelser af 5. april 2004 (sag C-266/04 – C-270/04 og C-276/04) har tribunal des affaires de sécurité sociale de Saint-Étienne
besluttet at udsætte sagerne og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal artikel 87 EF fortolkes således, at den offentlige støtte, Frankrig har ydet inden for rammerne af henholdsvis CPDC
[…], og Fisac […] som fratrædelsesgodtgørelse til håndværkere og næringsdrivende samt som tilskud til pensionsforsikringsordningerne
for selvstændige erhvervsdrivende inden for industri og handel og for selvstændige erhvervsdrivende inden for håndværkene,
udgør statsstøtte?«
28     Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 24. september 2004 er disse sager blevet forenet.

Om de præjudicielle spørgsmål

Indledende bemærkninger
29     Det fremgår af artikel 88, stk. 3, EF, at Kommissionen skal underrettes om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger.
Er Kommissionen af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med fællesmarkedet, iværksætter den uopholdeligt den i artikel
88, stk. 2, EF fastsatte fremgangsmåde. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den
nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning.
30     En støtteforanstaltning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 2, EF, der iværksættes i strid med
de betingelser, der følger af artikel 88, stk. 3, EF, er ulovlig (jf. dom af 21.11.1991, sag C-354/90, Fédération nationale
du commerce extérieur des produits alimentaires og Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, Sml. I,
s. 5505, præmis 17). Det påhviler de nationale domstole at beskytte borgernes rettigheder i tilfælde af, at de nationale myndigheder
tilsidesætter forbuddet mod at gennemføre støtten, idet de skal drage alle konsekvenser heraf i henhold til national ret for
så vidt angår både gyldigheden af de retsakter, der er udstedt til gennemførelse af de omhandlede støtteforanstaltninger,
og tilbagesøgningen af den finansielle støtte, der er tildelt (jf. dom af 27.11.2003, forenede sager C-34/01 – C-38/01, Enirisorse,
Sml. I, s. 14243, præmis 42).
31     Selv om forelæggelseskendelserne – som generaladvokaten med rette har anført i punkt 29-33 i forslaget til afgørelse – kun
indeholder begrænset information om hovedsagens retlige og faktiske baggrund, følger det klart af disse kendelser, at procedurerne
ved de nationale domstole alle vedrører krav om tilbagebetaling af beløb, der er betalt i form af TACA.
32     Det fremgår endvidere af de til Domstolen fremsendte dokumenter, at sagsøgerne i hovedsagerne for de nationale domstole har
gjort gældende, at TACA er retsstridig, da der foreligger en forbindelse mellem denne og den støtte, der er ydet i strid med
artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF.
33     Under disse omstændigheder vedrører de præjudicielle spørgsmål i det væsentlige problemet om, hvorvidt artikel 87, stk. 1
EF og artikel 88, stk. 3, EF udelukker opkrævning af en afgift såsom TACA.
34     Det følger af fast retspraksis, at afgifter ikke omfattes af anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om statsstøtte,
medmindre de udgør den måde, hvorved en støtteforanstaltning finansieres, således at afgifterne er en integrerende del af
denne foranstaltning (dom af 13.1.2005, sag C-174/02, Streekgewest, Sml. I, s. 85, præmis 25).
35     Såfremt en afgift faktisk udgør en del af en støtteforanstaltning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel
87, stk. 1, EF, påvirker de nationale myndigheders tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger af artikel 88, stk. 3,
EF, ikke blot støtteforanstaltningens lovlighed, men også lovligheden af den afgift, der finansierer støtteforanstaltningen
(jf. Enirisorse-dommen, præmis 43-45).
36     Det bør derfor undersøges, om en afgift såsom TACA kan betragtes som en del af en eller flere af støtteforanstaltningerne
på den i ovennævnte retspraksis omhandlede måde.
37     De påståede støtteforanstaltninger, som omtvistes for de nationale domstole, og som, ifølge disse domstole, kan påvirke TACA’s
lovlighed i forhold til traktatbestemmelserne om statsstøtte, består dels af den fritagelse for TACA, som indrømmes detailhandlere,
hvis forretninger har en overflade på mindre end 400 m
, eller som har en årsomsætning på mindre end 460 000 EUR (herefter »de små forretningsarealer«), dels af de forskellige foranstaltninger,
der finansieres af TACA.
38     De forskellige foranstaltninger bør undersøges hver for sig.

De små forretningsarealers fritagelse for TACA
39     Sagsøgerne i hovedsagerne gør gældende, at den fritagelse for TACA, som tilkommer små forretningsarealer, udgør støtte i den
forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF. Det drejer sig om en selektiv fordel, der finansieres med
statslige midler, og som kan antages at indebære en konkurrencehindring og en hindring for samhandelen mellem medlemsstaterne.
Afgiften udgør sammen med fritagelsen et hele, der ikke kan opdeles, hvilket betyder, at afgiften udgør en integrerende del
af støtten.
40     Det bemærkes i denne forbindelse, at der, for at det kan antages, at en afgift udgør en integrerende del af en støtteforanstaltning,
skal bestå en tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten i henhold til den relevante nationale lovgivning, således at
afgiftsprovenuet nødvendigvis anvendes til at finansiere støtten. Såfremt der er en sådan forbindelse, har afgiftsprovenuet
direkte indvirkning på støttens størrelse og dermed på bedømmelsen af denne støttes forenelighed med fællesmarkedet (jf. Streekgewest-dommen,
præmis 26).
41     Der foreligger imidlertid ingen tvungen forbindelse mellem en afgift og den fritagelse for afgiften, som tilkommer en kategori
af virksomheder. Anvendelsen af en afgiftsfritagelse og dens rækkevidde afhænger således ikke af den nævnte afgifts provenu
(jf. Streekgewest-dommen, præmis 28).
42     Derfor har Domstolen fastslået, at virksomheder, der skal betale en afgift, ikke kan unddrage sig betaling under henvisning
til, at den fritagelse, der gælder for andre virksomheder, er statsstøtte (jf. dom af 20.9.2001, sag C-390/98, Banks, Sml.
I, s. 6117, præmis 80).
43     Heraf følger, at selv hvis det antages, at afgiftsfritagelsen af små forretningsarealer udgør statsstøtte i den forstand,
hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, påvirkes lovligheden af TACA ikke af støttens eventuelle retsstridighed.
44     Det følger således af det ovenstående, at den omstændighed, at små forretningsarealer fritages for TACA, eventuelt er retsstridigt,
ikke kan påvirke lovligheden af selve afgiften, hvilket indebærer, at de virksomheder, der er pligtige at betale TACA, ikke
kan påberåbe sig den eventuelle ulovlighed for de nationale domstole med henblik på at undgå at betale nævnte afgift eller
for at opnå tilbagebetaling heraf.

De forskellige anvendelsesområder for provenuet fra TACA
45     Ifølge sagsøgerne i hovedsagerne udgør alle de formål, som provenuet fra TACA anvendes til, statsstøtte i den forstand, hvori
dette udtryk anvendes i artikel 87, stk. 1, EF, som er ydet i strid med artikel 88, stk. 3, EF.
46     Imidlertid skal det bemærkes, at for så vidt angår hovedsagerne, der alle vedrører krav om tilbagebetaling af afgifter, som
hævdes at være retsstridige i henhold til artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF, er spørgsmålet om, hvorvidt de
forskellige af TACA finansierede foranstaltninger udgør statsstøtte, alene relevant, i det omfang det er godtgjort, at der
foreligger en tvungen forbindelse mellem afgiften og de omhandlede foranstaltninger (jf. Streekgewest-dommen, præmis 26).
47     Ifølge sagsøgerne i hovedsagerne foreligger der en sådan tvungen forbindelse mellem TACA og de foranstaltninger, der er finansieret
af denne afgift. Provenuet fra TACA kommer ikke statskassen til del. Derimod fremgår det udtrykkeligt af den lovgivning, hvorved
TACA blev indført, at den har til formål at finansiere støtte til visse kategorier af handlende, der befinder sig i et konkurrenceforhold
med de afgiftspligtige.
48     Hvad for det første angår fratrædelsesgodtgørelsen (jf. denne doms præmis 6-9) skal det konstateres, at finansieringen af
denne foranstaltning i henhold til den omhandlede nationale lovgivning er sikret ved TACA. I modsætning til, hvad sagsøgerne
i hovedsagen gør gældende, er det ifølge den nationale lovgivning imidlertid ikke klart, at der foreligger en tvungen forbindelse
mellem TACA og fratrædelsesgodtgørelsen.
49     Det skal i denne forbindelse bemærkes, at størrelsen på den fratrædelsesgodtgørelse, som tildeles handlende og håndværkere,
der endeligt ophører med deres virksomhed – som anført i denne doms præmis 9 – »udgør mellem 3 140 EUR og 18 820 EUR for en
husholdning og mellem 2 020 EUR og 12 100 EUR for en enlig«. Det godtgørelsesbeløb, der faktisk udbetales, afhænger ikke af
afgiftsprovenuet, men er i overensstemmelse med artikel 6 i dekret nr. 82-307 fastsat »af den lokale kommission« inden for
de rammer, der er fastsat ved ministeriel bekendtgørelse, ud fra »de forhold, der ligger til grund for den enkelte ansøgers
situation, navnlig dennes indtægter og udgifter«.
50     Den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning adskiller sig fra den, der gav anledning til dommen af 25. juni 1970, Frankrig
mod Kommissionen (sag 47/69, Sml. 1970, s. 73, org.ref.: Rec. s. 487, præmis 20), som bestemte, at den støtte, som den hjemlede,
skulle stige »i forhold til stigningen i de beløb, afgiften indbringer«.
51     På samme vis havde provenuet fra afgiften i henhold til den nationale lovgivning, der gav anledning til ovennævnte Enirisorse-dom,
direkte indflydelse på størrelsen af den økonomiske fordel, som blev ydet. I den sag foreskrev lovgivningen udtrykkeligt,
at to tredjedele af afgiftsprovenuet skulle overføres til en bestemt havnevirksomhed.
52     Derimod findes der i hovedsagerne ingen forbindelse mellem provenuet fra TACA og størrelsen på den fratrædelsesgodtgørelse,
som tildeles handlende og håndværkere, der endeligt indstiller deres virksomhed. Den omhandlede nationale lovgivning bestemmer,
uafhængigt af afgiftsprovenuet, at størrelsen på fratrædelsesgodtgørelsen skal ligge mellem et mindste- og et størstebeløb.
Det tilkommer således den lokale kommission at fastsætte størrelsen på fratrædelsesgodtgørelsen alene under hensyntagen til
de berørte handlendes og håndværkeres personlige situation. Eftersom provenuet fra TACA ikke har indvirkning på størrelsen
af den fordel, der kommer handlende og håndværkere til del i form af fratrædelsesgodtgørelse, foreligger der ikke en tvungen
forbindelse – i den i denne doms præmis 40 citerede retspraksis’ forstand – mellem TACA og fratrædelsesgodtgørelsen.
53     Under disse omstændigheder har godtgørelsens eventuelle retsstridighed i forhold til traktatens bestemmelser om statsstøtte
ikke indvirkning på spørgsmålet om, hvorvidt TACA er lovlig.
54     Hvad dernæst angår anvendelsen af en del af provenuet fra TACA til finansiering de grundlæggende pensionsforsikringsordninger
for selvstændigt erhvervsdrivende i håndværksfagene og selvstændigt erhvervsdrivende inden for fremstilling og handel (jf.
denne doms præmis 12-14) skal det konstateres, at de begunstigede fonde (Organic og Cancava) forestår forvaltningen af en
grundlæggende socialsikringsordning, der bygger på solidaritet. Da den af fondene udøvede virksomhed ikke udgør økonomisk
aktivitet (dom af 16.3.2004, forenede sager C-264/01, C-306/01, C-354/01 og C-355/01, AOK-Bundesverband m.fl., Sml. I, s. 2493,
præmis 47), er finansieringen af denne virksomhed ikke omfattet af artikel 87, stk. 1, EF.
55     Under alle omstændigheder følger det ikke af de omhandlede bestemmelser, at der er nogen form for tvungen forbindelse mellem
TACA og pensionsforsikringsordningerne for håndværkere og handlende. I henhold til artikel 40-II i lov nr. 96-1160 fastsættes
det beløb, der hvert år afsættes fra TACA til forsikringsordningerne, af vedkommende ministre ved fælles bekendtgørelse. Under
hensyn til disse ministres skønsmæssige beføjelse kan det ikke lægges til grund, at provenuet fra TACA har direkte indvirkning
på størrelsen af den fordel, som ydes til de omhandlede fonde (jf. dom af 13.1.2005, sag C-175/02, Pape, Sml. I, s. 127, præmis
16). Det fremgår i øvrigt af de dokumenter, der er indgivet til Domstolen, at de beløb, der er tildelt Organic og Cancava,
hvert år uændret er fastsat til 45 730 000 EUR uafhængigt af provenuet fra TACA.
56     Endelig foreligger der ifølge sagsakterne indgivet til Domstolen ikke nogen tvungen forbindelse mellem TACA og de foranstaltninger,
der er finansieret af Fisac (jf. denne doms præmis 15-17) og CPDC (jf. denne doms præmis 18-20). Den skønsmæssige beføjelse,
der tilkommer såvel Fisac og CPDC som vedkommende ministre i medfør af henholdsvis artikel 8 i dekret nr. 95‑1140 og artikel
4 i dekret nr. 91‑284 om tildeling af midler, der hidrører fra provenuet fra TACA, udelukker, at der skulle foreligge en sådan
forbindelse (jf. Pape-dommen, præmis 16).
57     Selv hvis de af Fisac og CPDC finansierede foranstaltninger således kunne kvalificeres som statsstøtte, ville denne støttes
eventuelle retsstridighed ikke kunne påvirke spørgsmålet om lovligheden af TACA i henhold til traktatens bestemmelser om statsstøtte.
58     Det følger af de ovenstående betragtninger, at artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF bør fortolkes således, at
de ikke er til hinder for opkrævning af en afgift som TACA.

Sagsomkostningerne
59     Da sagernes behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for de forelæggende retter,
tilkommer det disse at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, der er
afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
Artikel 87, stk. 1, EF og artikel 88, stk. 3, EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for opkrævning af en afgift
som den franske afgift til støtte for handel og håndværk.
Underskrifter
*
Processprog: fransk.