CELEX: 62008TJ0286
Bendrijos prekių ženklas
Žodinio Bendrijos prekių ženklo "Hallux" paraiška
Absoliutus atmetimo pagrindas
Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktas (dabar
Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas)

Ieškovė
Fidelio KG
yra pagal Austrijos teisę įsteigta bendrovė, kurios įstatuose numatytas tikslas – didmeninė prekyba avalyne. Ji specializuojasi
patogios avalynės sektoriuje.
2006 m. liepos 19 d. ieškovė, kuri tuo metu buvo vadinama
Kasperek KG,
pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11, p. 1;
2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146), kuris pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos reglamentu
(EB) Nr. 207/2009 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 78, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir
pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo
Hallux
.
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos
sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 10, 18 ir 25 klasėms ir pagal kiekvieną
iš jų atitinka šį aprašymą:
–        10 klasė: „Ortopediniai gaminiai“;
–        18 klasė: „Oda ir odos pakaitalai, jų gaminiai (priskirti 18 klasei), lagaminai, kelioniniai krepšiai; lietaus ir saulės skėčiai
ir lazdos“;
–        25 klasė: „Drabužiai, avalynė, galvos apdangalai“.
Ekspertas 2007 m. vasario 28 d. sprendimu (toliau – eksperto sprendimas), vadovaudamasis Reglamento Nr. 40/94 38 straipsniu
(dabar – Reglamento Nr. 207/2009 37 straipsnis), atmetė prekių ženklo paraišką šių prekių atžvilgiu:
–        10 klasė: „Ortopediniai gaminiai“;
–        18 klasė: „Oda ir odos pakaitalai, jų gaminiai (priskirti 18 klasei)“;
–        25 klasė: : „Drabužiai, avalynė“.
2007 m. balandžio 24 d. ieškovė, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 58–64 straipsniai),
pateikė apeliaciją dėl eksperto sprendimo.
2008 m. gegužės 21 d. sprendimu (byla R 632/2007‑4) (toliau – ginčijamas sprendimas) Ketvirtoji apeliacinė taryba šią apeliaciją
patenkino tiek, kiek ji susijusi, pirma, su visomis 18 klasei priklausančiomis ginčijamomis prekėmis, ir, antra, 25 klasei
priklausančia apranga. Tačiau ji atmetė likusią apeliacijos dalį, susijusią su šiomis prekėmis:
–        10 klasė: „Ortopediniai gaminiai“;
–        25 klasė: „Avalynė“.
Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba konstatavo, kad žodis „hallux“ yra lotyniškas žodis, reiškiantis „kojos nykštys“.
Šis žodis vartojamas medicinos terminijoje nurodant įvairios rūšies įgimtą ar įgytą pėdos deformaciją. Vienai jų –
hallux valgus
, būdinga kojos nykščio sąnario deformacija, dėl kurios nykštys iškrypsta į pėdos vidų. Žodį „hallux“ specialių žinių neturinti
vokiškai kalbanti visuomenė vartoja nurodydama šią dažniausiai pasitaikančią patologiją (ginčijamo sprendimo 10–12 punktai).
Vokiškai kalbantis paprastas vartotojas žodį „hallux“ tiesiogiai susies su ortopediniais gaminiais bei avalyne, nes jis nurodo
šių prekių paskirtį, o jos suprantamos kaip tinkančios nuo
hallux valgus
kenčiantiems pacientams.
Konkrečiau kalbant, ortopediniais gaminiais prekiaujama laisvai, bet jų paprastai įsigyjama patarus medikui. Techninius lotyniškus
terminus žinantis medikas per konsultaciją gali paaiškinti žodžio „hallux“ reikšmę pacientams, kuriems rekomenduojama avėti
prie
hallux valgus
pritaikytą avalynę. Be to, Apeliacinė taryba iš to nedarydama išvadų manė, jog šis žodis taip pat gali būti apibūdinamasis
tose Europos Sąjungos dalyse, kur nekalbama vokiškai (ginčijamo sprendimo 13 punktas).
Kalbėdama apie avalynę apskritai, Apeliacinė taryba manė, jog atitinkama visuomenė žodį „hallux“ supranta kaip nurodantį avalynę,
kuri tinka asmenims, kenčiantiems nuo lengvos formos
hallux valgus
, kurie neprivalo avėti ortopedinės avalynės, tačiau kuriems ši avalynė gali būti naudinga, nes ji ypač patogi, nespaudžia,
lengvai prisitaiko prie deformacijos arba stabilizuoja pėdą jai dar tik pradedant deformuotis (ginčijamo sprendimo 14 punktas).
Apibūdindamas šių dviejų kategorijų prekes, žodis „hallux“ taip pat neturi skiriamojo požymio, nes atitinkama visuomenė jį
supranta tik kaip žymintį vieną iš nagrinėjamų prekių savybių, o ne kaip jų komercinę kilmę nurodantį prekių ženklą (ginčijamo
sprendimo 17 punktas).

Šalių reikalavimai
Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
Per posėdį ieškovė pareiškė, jog pirmąja savo reikalavimų dalimi prašo panaikinti ginčijamą sprendimą tik tiek, kiek juo atmetama
jos apeliacijos dalis, susijusi su 10 klasei priklausančiais ortopediniais gaminiais ir 25 klasei priklausančia avalyne, ir
tai buvo pažymėta posėdžio protokole.

Dėl teisės
Grįsdama šį ieškinį ieškovė remiasi dviem pagrindais, susijusiais atitinkamai su Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies
c punkto (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies c punktas) ir Reglamento (EB) Nr. 40/94 7 straipsnio
1 dalies b punkto (dabar – Reglamento (EB) Nr. 207/2009 7 straipsnio 1 dalies b punktas) pažeidimu.

Šalių argumentai
Pateikdama savo pirmąjį pagrindą ieškovė teigia, kad atitinkama visuomenė iš karto ir visiškai negalvodama negali nustatyti
konkretaus ryšio tarp žodžio „hallux“ ir ginčijamų prekių savybių.
Pirma, kaip patvirtinta dubliko priede pateiktoje ištraukoje iš lotynų ir vokiečių kalbų žodyno, žodis „hallux“ yra lotyniškas
žodis, reiškiantis „kojos nykštys“. Taigi jis nenurodo kokios nors ginčijamų prekių savybės.
Ieškovė tvirtina, kad avalyne ir ortopediniais gaminiais prekiaujama laisvai ir juos galima įsigyti be recepto, todėl visų
šių prekių atžvilgiu atitinkamą visuomenę sudaro paprastas pakankamai informuotas, protingai pastabus bei nuovokus vartotojas.
Ieškovė remiasi
Bundespatentgericht
(Federalinis patentų teismas, Vokietija) praktika, pagal kurią apskritai galima registruoti žodžius mirusiomis kalbomis, nes
iš principo atitinkamos visuomenės požiūriu tam tikra prasme jie yra originalūs ir dėl to gali atlikti prekių ženklui būdingą
kilmės nuorodos vaidmenį, nebent jais būtų tiesiogiai apibūdinamos paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytos prekės
ir jie būtų įprastai vartojami konkrečiai sričiai būdinguose posakiuose.
Tačiau, ieškovės nuomone, žodžio „hallux“ nėra vokiečių kalbos žodyne, jis tiesiogiai neapibūdina paraiškoje įregistruoti
prekių ženklą nurodytų prekių ir nevartojamas kaip specifinė techninė nuoroda. Taigi šio žodžio reikšmė vokiškai kalbančiai
Sąjungos visuomenės daliai, įskaitant lotynų kalbos žinių turinčius vartotojus, nėra žinoma, nes nagrinėjamo žodžio nėra žodyne,
kurio paprastai mokomasi. Todėl žodis „hallux“ visuomenės, kuri, priešingai, jį suvoks kaip išgalvotą pavadinimą, kuriuo galima
nurodyti ginčijamų prekių kilmę ir taip įgyvendinti prekių ženklams būdingą identifikavimo funkciją, požiūriu neturi jokios
ypatingos reikšmės.
Net darant prielaidą, kad žodžio „hallux“ reikšmė yra žinoma, reikia konstatuoti, kad šis žodis tiesiogiai neapibūdina prekių,
dėl kurių ginčijamasi.
Be to, didžiajai atitinkamos visuomenės daliai nėra aktuali patologija
hallux valgus
(kojos nykščio sąnario iškrypimas į išorę) ir paprastai prekyboje parduodama avalynė nėra specialiai skirta nuo šios patologijos
kenčiančiai visuomenei. Net ta atitinkamos visuomenės dalis, kuri žino žodį „hallux“, prašomo įregistruoti žymens nesuvoks
kaip apibūdinančio ginčijamas prekes, nes kojos nykštys nėra tiesiogiai susijęs su avalynės ir ortopedinių gaminių paskirtimi
ar kitomis savybėms.
Antra, Apeliacinė taryba klaidingai manė, kad žodis „hallux“ yra žinoma žodžių
hallux valgus
santrumpa. Iš tiesų egzistuoja kitos kojos nykščio patologijos, kurių pavadinime lotynų kalba yra žodis „hallux“ (pavyzdžiui,
hallux rigidus
arba
hallux malleus
), ir nėra jokių priežasčių manyti, jog atskirai vartojamas žodis „hallux“ yra kažkurios jų santrumpa. Ištraukomis iš interneto
tinklaviečių, kuriomis rėmėsi Apeliacinė taryba, negalima įrodyti žodžio „hallux“ vartojimo kaip bendrinio. Jomis nėra patvirtinama,
kad žodis „hallux“ yra įprasta žodžių
hallux valgus
santrumpa. Be to, vienoje ginčijame sprendime minėtų tinklaviečių žodžių junginys „Hallux Schuhe“ (
Hallux
avalynė) vartojamas dėl vienos įmonės verslo strategijos ir to nepakanka norint įrodyti, jog šis žodžių junginys turi įprastą
santrumpą.
Be to, nėra specialios avalynės, skirtos gydyti
hallux valgus
. Tačiau avint bet kokią patogią avalynę, neturinčią konkrečių savybių, pėda prevenciškai apsaugoma arba užkertamas kelias
šiai patologijai progresuoti. Taigi nėra avalynės, kuri dėl savo savybių galėtų palengvinti
hallux valgus
patologiją turinčio asmens kančias. Tokiomis aplinkybėmis ryšys, kurį galėtų nustatyti atitinkama visuomenė tarp žodžio „hallux“
ir avalynės, yra per daug neapibrėžtas ir nepakankamai nustatytas, kad šiam žodžiui suteiktų apibūdinamąjį pobūdį.
Trečia, ieškovė tvirtina, kad žodis „hallux“ siejamas su plačiajai visuomenei skirta avalyne dėl verslo strategijos ir juo
siekiama sukurti daugių daugiausia užuominą. Tačiau, remiantis Teismo praktika, žodinis prekių ženklas, kuriuo tik daroma
užuomina į prekių paskirtį, nėra būtinai apibūdinamasis ir neturintis skiriamojo požymio.
Tam, kad paprastas vartotojas, įskaitant
hallux valgus
patologiją turinčius asmenis, padarytų išvadą, jog tarp prašomo įregistruoti prekių ženklo ir patologijos „hallux valgus“
yra ryšys, reikia didelių mąstymo pastangų, kurių neįmanoma preziumuoti. Iš tiesų, kadangi egzistuoja kelios skirtingos kojos
nykščio patologijos, kurios kiekviena nurodoma vartojant žodį „hallux“, ir nėra specialios tiesioginės ir nedelsiant pateikiamos
informacijos dėl prekių, dėl kurių kilo ginčas, kokybės ar konkrečios savybės, atitinkama visuomenė, įskaitant šios visuomenės
dalį, kenčiančią nuo
hallux valgus
ir žinančią šios patologijos pavadinimą, prašomą įregistruoti žymenį galės suvokti kaip apibūdinamąjį tik jį išanalizavę ir
pritaikę savo interpretacijas. Taigi egzistuoja didelės aiškinimo ribos nustatant kokį nors ryšį tarp kojos nykščio ir avalynės
bei ortopedinių gaminių.
Ketvirta, nėra techninės leksikos, kurioje žodis „hallux“ būtų vartojamas nurodant avalynę ar ortopedinius gaminius.
Penkta, ieškovė tvirtina, kad VRDT neįrodė, jog dėl numatomos demografinės evoliucijos plačioji visuomenė labiau žinos žodžius
„hallux“ arba
hallux valgus
. Ieškovės nuomone, vartotojų, pageidaujančių avėti patogią avalynę, nors jie ir nekenčia nuo
hallux valgus
, skaičius gali išaugti dėl visuomenės senėjimo. Tačiau nėra nieko, dėl ko būtų galima daryti išvadą, kad ši ieškovės prekėmis
suinteresuota visuomenė žinos apie
hallux valgus
egzistavimą arba, vienaip ar kitaip, susidurs su žodžiu „hallux“.
VRDT ginčija ieškovės argumentus.

Bendrojo Teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą neregistruojami prekių ženklai, sudaryti tiktai iš žymenų arba nuorodų,
kurie prekyboje gali būti naudojami žymėti rūšį, kokybę, kiekį, paskirtį, vertę, geografinę kilmę arba prekių pagaminimo ar
paslaugų suteikimo laiką ar kitas prekių ar paslaugų savybes. Be to, Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 2 dalyje (dabar – Reglamento
Nr. 207/2009 7 straipsnio 2 dalis) teigiama, kad 1 dalies nuostatos taikomos, net jeigu prekių ženklo neregistravimo pagrindai
galioja tiktai dalyje Bendrijos.
Iš tiesų žymenys ir nuorodos, kurie gali būti naudojami prekyboje žymėti prekių ir paslaugų, kurioms prašoma registracijos,
savybes, pagal Reglamentą Nr. 40/94 iš esmės negali atlikti prekių ženklo kilmės nuorodos funkcijos, nepažeidžiant Reglamento
Nr. 40/94 7 straipsnio 3 dalyje (dabar – Reglamento Nr. 207/2009 7 straipsnio 3 dalis) numatytos galimybės įgyti skiriamąjį
požymį dėl naudojimo (2003 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
VRDT prieš Wrigley
, C‑191/01 P, Rink. p. I‑12447, 30 punktas).
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktu siekiama bendrojo intereso tikslo,
reikalaujančio, kad visi galėtų laisvai naudoti žymenis ar nuorodas, apibūdinančias prekių ar paslaugų, kurioms prašoma registracijos,
savybes (32 punkte minėto Sprendimo
VRDT prieš Wrigley
31 punktas ir 2005 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Münchener Rückversicherungs-Gesellschaft prieš VRDT (MunichFinancialServices)
, T‑316/03, Rink. p. II‑1951, 25 punktas).
Tam, kad atsisakymas registruoti pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą būtų pagrįstas, nebūtina, kad nagrinėjamą
prekių ženklą sudarantys žymenys ir nuorodos paraiškos įregistruoti pateikimo metu iš tikrųjų būtų naudojami tokioms prekėms
ir paslaugoms, kurioms yra paduodama paraiška įregistruoti, arba šių prekių ar paslaugų savybėms apibūdinti. Pagal šios nuostatos
formuluotę pakanka, kad šie žymenys ir nuorodos galėtų būti naudojamos tokiems tikslams. Turėtų būti atsisakoma registruoti
žodinį žymenį, jei bent viena iš jo potencialių reikšmių apibūdina atitinkamų prekių ar paslaugų savybę (32 punkte minėto
Sprendimo
VRDT prieš Wrigley
32 punktas).
Žymens apibūdinamasis pobūdis gali būti vertinamas tik atsižvelgiant, pirma, į tai, kaip žymenį supranta suinteresuotoji visuomenė,
ir, antra, į atitinkamas prekes ir paslaugas (žr. 2010 m. birželio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Hoelzer prieš VRDT (SAFELOAD)
, T‑315/09, Rink. p. II‑0000, 17 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Todėl pagal Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą VRDT turi nustatyti, ar prašomas įregistruoti prekių ženklas
suinteresuotosios visuomenės požiūriu apibūdina atitinkamų prekių ar paslaugų savybes ir ar pagrįsta manyti, kad taip gali
atsitikti ateityje. Jei tai išnagrinėjusi Apeliacinė taryba padaro išvadą, kad yra taip, remdamasi šia nuostata ji turi atsisakyti
įregistruoti prekių ženklą (pagal analogiją žr. 2004 m. vasario 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Koninklijke KPN Nederland
, C‑363/99, Rink. p. I‑1619, 56 punktą).
Be to, kai žymenį prašoma įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklą neišskiriant prekių kategorijos iš visų prekių ir kai
šis žymuo yra apibūdinamasis tik dalies prekių ar paslaugų, priklausančių šiai kategorijai, atžvilgiu, Reglamento Nr. 40/94
7 straipsnio 1 dalies c punkte nurodytas atmetimo pagrindas vis dėlto kliudo įregistruoti šį žymenį visai atitinkamai kategorijai
(šiuo klausimu žr. Pirmosios instancijos teismo sprendimus: 2002 m. vasario 27 d. Sprendimo
Streamserve prieš VRDT (STREAMSERVE)
, T‑106/00, Rink. p. II‑723, 46 punktą ir 2007 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
Tegometall International prieš VRDT – Wuppermann (TEK)
, T‑458/05, Rink. p. II‑4721, 94 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Atsižvelgiant į šiuos argumentus reikia įvertinti pirmojo ieškovės pagrindo pagrįstumą tiek, kiek jis susijęs su 10 klasei
priklausančiais ortopedijos gaminiais ir su 25 klasei priklausančia avalyne.
–       Dėl ortopedijos gaminių
Ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos vertinimą, pagal kurį ortopedijos gaminių atveju atitinkama visuomenė yra sudaryta iš
nusimanančių asmenų, t. y. asmenų, kenčiančių nuo atramos aparato iškrypimų arba sutrikimų, bei medikų ir specialių žinių
apie ortopedijos įrangą turinčių profesionalų (ginčijamo sprendimo 13 punktas).
Ieškovės nuomone, kadangi ortopedijos gaminiais prekiaujama laisvai ir juos galima įsigyti be recepto, reikia manyti, kad
šių gaminių atžvilgiu atitinkama visuomenė yra plačioji visuomenė.
Nors tiesa, kad prekės pardavimo sąlygos gali daryti įtaką tikslinės visuomenės sudėčiai, vis dėlto negalima teigti, kad visos
prekės, kuriomis prekiaujama laisvai ir kurios prieinamos be recepto, dėl šios priežasties skirtos plačiajai visuomenei. Veikiau
reikia atkreipti didžiausią dėmesį į atitinkamų prekių pobūdį ir visuomenės kategoriją, kuriai jos skirtos.
Šiuo klausimu reikia patvirtinti Apeliacinės tarybos išvadą, kad ortopedijos gaminių atveju atitinkama visuomenė sudaryta
iš šio sektoriaus profesionalų ir pacientų, kenčiančių nuo iškrypimų ar sutrikimų, kurie taisomi avint tokius gaminius. Iš
to išplaukia, kad atitinkamos visuomenės techninių žinių lygis turi būti laikomas dideliu.
Taigi reikia išnagrinėti, ar atitinkama visuomenė žodį „hallux“ gali suprasti kaip apibūdinantį ortopedijos gaminių savybes,
kaip antai jų paskirtį.
Neginčijama, kad kai kurie ortopedijos gaminiai, kurie įtraukti į paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytą kategoriją,
yra specialiai pritaikyti kojos nykščio iškrypimui. Be to, iš šio sprendimo 37 punkte nurodytos teismo praktikos matyti, kad
norint atsisakymą įregistruoti pragrįsti Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktu, užtenka, kad jame nurodytas
absoliutus pagrindas būtų taikomas daliai prekių, įtrauktų į kategoriją, kuriai prašoma įregistruoti žymenį
Hallux
.
Ginčijamame sprendime Apeliacinė taryba padarė tris išvadas, kurias grindė nuorodomis į interneto tinklavietes. Pirma, žodis
„hallux“ lotyniškai reiškia „kojos nykštys“. Antra, tas pats žodis kartu su kitais lotyniškais žodžiais žymi pėdos iškrypimą,
būdingą kelioms patologijoms. Trečia, žodis „hallux“ atskirai vartojamas žymint dažniausiai pasitaikančią šio iškrypimo rūšį,
t. y. kojos nykščio sąnario iškrypimą į išorę, kuri vadinama „hallux valgus“.
Savo ruožtu ieškovė pripažįsta, kad žodis „hallux“ lotyniškai reiškia „kojos nykštys“ ir kad jis derinamas su kitais žodžiais
nurodant skirtingus pėdos iškrypimus. Tačiau ji ginčija, kad žodis „hallux“ suprantamas kaip žodžių „hallux valgus“ santrumpa
ir kad jis yra žinomas Sąjungos teritorijoje, kur kalbama vokiškai.
Ieškovė pagrįstai teigia, kad pateikti ištraukų iš interneto tinklaviečių nepakanka norint įrodyti, kad atitinkama visuomenė
gali suvokti žodį „hallux“ kaip įprastai vartojamą vietoj žodžių junginio „hallux valgus“ santrumpą ir kad taip šis žodis
nurodo tik šią patologiją. Iš tiesų žodžio vartojimo interneto tinklavietėse nepakanka tam, kad būtų įrodytas jo vartojimo
dažnumas, įskaitant kai jį vartoja specialių žinių turinti visuomenė.
Tačiau pati ieškovė pripažįsta, kad žodis „hallux“ lotyniškai reiškia „kojos nykštys“ ir kad mokslo terminijoje jis vartojamas
žymint kelias pėdos patologijas ir iškrypimus. Ieškovė nenurodo jokios aplinkybės, kuri galėtų sukelti abejonių dėl Apeliacinės
tarybos pateikto argumento, kad atitinkama visuomenė, t. y. ne tik profesionalai – receptą išrašę medikai ir ortopedinių gaminių
pardavėjai, bet ir dalis galutinių vartotojų, kenčiančių nuo kojos nykščio patologijų, kuriems reikia prie šių patologijų
pritaikyto ortopedinio aparato, žino pėdos patologijų mokslo pavadinimus, pagrįstumo. Iš tiesų asmenys, ketinantys pirkti
prie jų patologijos priderintus ortopedijos gaminius, apskritai gali būti patys pasidomėję arba jiems gali būti pasakyta,
koks yra mokslinis patologijos, nuo kurios jie kenčia, pavadinimas arba jiems gali būti tai pasakyta perkant prie jų patologijos
pritaikytus ortopedijos gaminius. Taigi greičiausiai asmenys, kenčiantys nuo kojos nykščio iškrypimo, žino, jog tai patologija,
kurios pavadinime yra žodis „hallux“, ir gali būti pagrįstai daroma prielaida, jog visuomenės dalis, suinteresuota prie kojos
nykščio iškrypimo pritaikytais ortopediniais gaminiais, kuri dar nežino žodžio „hallux“, gali būti informuota apie šio žodžio
reikšmę pirkdama šiuos gaminius (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Exalation prieš VRDT (Vektor-Lycopin)
, T‑85/08, Rink. p. II‑0000, 42 ir 43 punktus ir nurodytą teismų praktiką).
Todėl visuomenei, suinteresuotai ortopediniais gaminiais, naudojamais kojos nykščio patologijos atveju, žodis „hallux“ reikš
pačią patologiją. Taigi, priešingai tam, ką teigia ieškovė, atitinkama šiais gaminiais suinteresuota visuomenė, be ypatingų
mąstymo pastangų, gali nustatyti konkretų ryšį tarp žodžio „hallux“ ir šių prekių paskirties.
Be to, šis vertinimas nepaneigiamas per posėdį šalių nurodytu faktu, kad ne visi ortopediniai gaminiai naudojami kojos nykščio
patologijų atveju. Iš tiesų, net jeigu paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodyti ortopediniai gaminiai naudojami kitų
patologijų atveju ir net jeigu šiais gaminiais suinteresuota visuomenė dėl to gali nežinoti žodžio „hallux“, kuris reiškia
patologiją, nuo kurios ji nekenčia, reikšmės, reikia pabrėžti, jog ši visuomenės dalis nėra visuomenė, suinteresuota ortopedijos
gaminiais, naudojamais kojos nykščio patologijos atveju. Taigi dėl šio sprendimo 48 ir 49 punktuose nurodytų priežasčių Apeliacinė
taryba nepadarė klaidos nusprendusi, kad šiomis prekėmis suinteresuotos visuomenės požiūriu žodis „hallux“ reiškia vieną iš
šių prekių savybių. Todėl kadangi paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodyta prekių kategorija apima prekes, kurias apibūdina
žymuo
Hallux,
šio pagrindo pakanka pateisinti atsisakymą įregistruoti visų kategorijos, kurioje yra šios prekės, prekių atžvilgiu (šiuo
klausimu žr. 37 punkte minėtų sprendimų
STREAMSERVE
46 punktą ir
TEK
94 punktą ir juose nurodytą teismo praktiką).
Be to, reikia nurodyti, kad ieškovė, grįsdama savo pagrindą, kuriuo siekia įrodyti, jog VRDT klaidingai taikė Reglamento Nr. 40/94
7 straipsnio 1 dalies c punktą, negali naudingai remtis
Bundespatentgericht
praktika, susijusia su žymenų, sudarytų iš mirusios kalbos žodžio, registravimu. Iš tiesų Bendrijos prekių ženklo srityje
VRDT vykdo kompetenciją taikydama tik Bendrijos teismo išaiškintas svarbias Bendrijos teisės aktų nuostatas (šiuo klausimu
žr. Pirmosios instancijos teismo sprendimus: 2001 m. sausio 31 d. Sprendimo
Sunrider prieš VRDT (VITALITE)
, T‑24/00, Rink. p. II‑449, 33 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką bei 2003 m. gruodžio 3 d. Sprendimo
Audi prieš VRDT (TDI)
, T‑16/02, Rink. p. II‑5167, 40 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš nurodytų vertinimų matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai taikė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, nusprendusi,
kad dėl šioje nuostatoje numatyto absoliutaus atmetimo pagrindo žymens
Hallux
negalima registruoti 10 klasei priklausantiems ortopediniams gaminiams.
–       Dėl avalynės
Ieškovė ir VRDT pritaria Apeliacinei tarybai, ginčijamame sprendime nurodžiusiai, kad avalynė yra kasdienio naudojimo prekė
ir todėl atitinkama visuomenė yra plačioji visuomenė. Šiam argumentui reikia pritarti. Iš to aišku, kad reikia įvertinti,
kaip žodį „hallux“ supranta paprastas pakankamai informuotas, protingai pastabus bei nuovokus vartotojas (2002 m. vasario
27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ellos prieš VRDT (ELLOS)
, T‑219/00, Rink. p. II‑753, 30 punktas; taip pat pagal analogiją žr. 1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 26 punktą).
Pirma, reikia pabrėžti, kad nors žodis „hallux“ įrašytas į žodynus, jis priklauso mirusiai kalbai, kuri studijuojama nedažnai.
Be to, kaip pastebi ieškovė, šio žodžio nėra studijuojant lotynų kalbą dažniausiai sutinkamame žodyne. Taip pat negalima preziumuoti,
kad plačioji visuomenė žino įvairių kojos nykščio iškrypimų mokslinį pavadinimą. Šiuo klausimu Apeliacinė taryba pateikė tik
nuorodas į ištraukas iš interneto tinklaviečių. Tačiau tokių įrodymų nepakanka patvirtinti techninio termino vartojimo dažnumą
ir todėl tai, kad plačioji visuomenė žino šį terminą (žr. šio sprendimo 47 punktą). Iš tiesų Teismas jau nusprendė, kad nepakanka
parodyti, jog techninio termino vartojimas patvirtinamas specialiuose žodynuose, siekiant įrodyti, kad šį terminą žino atitinkama
visuomenė, kai ją sudaro paprasti vartotojai (šiuo klausimu žr. 2008 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Compagnie générale de diététique prieš VRDT (GARUM)
, T‑341/06, Rink. p. II‑0000, 39 punktą).
Tačiau, antra, reikia pažymėti, kad bendroje avalynės kategorijoje išskiriama komfortiškos avalynės pakategorė. Beje, šiuo
klausimu Teismas konstatavo, jog ieškovė savo rašytiniuose dokumentuose ir per posėdį nurodė prekiaujanti komfortiška avalyne.
Kaip teigia ieškovė savo rašytiniuose dokumentuose (žr. šio sprendimo 25 punktą), nors ši ypatinga avalynės pakategorė nėra
specialiai skirta pacientams, kenčiantiems nuo
hallux valgus
, vis dėlto ji jiems tinka ir lėtina jų patologijos vystymąsi.
Reikia pabrėžti, kad šios ypatingos pakategorės avalyne suinteresuota visuomenė, viena vertus, sutampa su visuomene, suinteresuota
prie kojos nykščio patologijos priderintais ortopedijos gaminiais, kuri, kaip įrodyta, žino žodžio „hallux“ reikšmę arba gali
būti apie ją informuota (žr. šio sprendimo 48 punktą). Kita vertus, kaip teigia VRDT, komfortiška avalyne suinteresuota visuomenė
apima ir asmenis, kuriems nors nebūtina avėti ortopedinių gaminių, tačiau kurie tiesiogiai kenčia nuo pėdos patologijos, arba
šie klausimai jiems artimi, ir jie į tai gali kreipti ypatingą dėmesį. Nors tiesa, kad komfortiška avalynė perkama be recepto,
tokios avalynės pardavėjai vis dėlto gali duoti paaiškinimus ir patarimus nuo kojos nykščio patologijos kenčiantiems asmenims
ir, konkrečiau kalbant, juos informuoti, koks patologijų, prie kurių priderinta komfortiška avalynė, pavadinimas. Šiomis aplinkybėmis
reikia manyti, kad prekių ženklu
Hallux
pažymėtos avalynės pirkėjai suvoks šį žymenį kaip nurodantį, jog nagrinėjamos prekės ypač tinka asmenims, kenčiantiems nuo
kojos nykščio patologijos.
Taigi bent jau komfortiškos avalynės pakategorės atveju Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, kad žymuo „hallux“ apibūdina
paraiškoje įregistruoti prekių ženklą nurodytų prekių paskirtį. Todėl Apeliacinė taryba teisėtai padarė išvadą, kad nagrinėjamas
žymuo negalėjo būti įregistruotas visos kategorijos atžvilgiu (šiuo klausimu žr. 37 punkte minėtų sprendimų
STREAMSERVE
46 punktą ir
TEK
94 punktą ir juose nurodytą teismo praktiką).
Iš nurodytų argumentų matyti, kad Apeliacinė taryba teisingai taikė Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punktą, nusprendusi,
kad dėl šioje nuostatoje numatyto absoliutaus atmetimo pagrindo žymens
Hallux
negalima registruoti 25 klasei priklausančiai avalynei.
Todėl pirmasis ieškinio pagrindas turi būti atmestas visų ginčijamų prekių atžvilgiu.
Iš Reglamento Nr. 40/94 7 straipsnio 1 dalies c punkto matyti, kad pakanka vieno iš šioje nuostatoje išvardytų absoliutaus
atmetimo pagrindų taikymo, kad žymens nebūtų galima įregistruoti kaip Bendrijos prekių ženklo (žr. 2000 m. spalio 26 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Community Concepts prieš VRDT (Investorworld)
, T‑360/99, Rink. p. II‑3545, 26 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
Iš to išplaukia, pirma, kad Apeliacinė taryba teisingai nusprendė, jog žymens
Hallux
negalima registruoti kaip Bendrijos prekių ženklo visų ginčijamų prekių atžvilgiu, ir, antra, kad ieškovės reikalavimai dėl
ginčijamo sprendimo dalinio panaikinimo turi būti atmesti nesant poreikio nuspręsti dėl antrojo ieškinio pagrindo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT pateiktus
reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš
Fidelio KG
bylinėjimosi išlaidas.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Paskelbta 2010 m. gruodžio 16 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.