CELEX: 62005TJ0050
Javna naročila storitev
Postopek javnega razpisa Skupnosti
Opravljanje računalniških storitev v zvezi s telematskimi sistemi za nadzor pretoka trošarinskih izdelkov
Zavrnitev ponudbe
Ničnostna tožba
Konzorcij ponudnikov
Dopustnost
Načeli enakega obravnavanja ponudnikov in preglednosti
Merila za oddajo
Načelo dobrega upravljanja in skrbnosti
Obveznost obrazložitve
Očitna napaka pri presoji

Pravni okvir
Oddaja naročil storitev Evropske komisije je urejena v poglavju V prvega dela Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1605/2002 z dne
25. junija 2002 o finančni uredbi, ki se uporablja za splošni proračun Evropskih skupnosti (UL L 248, str. 1, v nadaljevanju:
finančna uredba), in v Uredbi Komisije (ES, Euratom) št. 2342/2002 z dne 23. decembra 2002 o določitvi podrobnih pravil za
izvajanje finančne uredbe (UL L 357, str. 1, v nadaljevanju: podrobna pravila za izvajanje) v različici, ki velja za dejansko
stanje v tej zadevi.

Dejansko stanje spora
I –
Računalniški sistem za pretok in nadzor trošarinskih izdelkov (EMCS)
Evropski parlament in Svet Unije sta 16. junija 2003 sprejela Odločbo št. 1152/2003/ES o informatizaciji pretoka in nadzora
trošarinskih izdelkov (UL L 162, str. 5), v kateri sta izjavila, da je treba urediti računalniško podprt sistem za pretok
trošarinskih izdelkov (EMCS), ki bo državam članicam omogočil v realnem času pridobivati informacije o tem pretoku in opravljati
potrebna preverjanja (uvodna izjava 3 Odločbe št. 152/2003).
S členom 1 Odločbe št. 1152/2003 je tako vzpostavljen NTCS.
Člen 3(2) Odločbe št. 1152/2003 določa:
„Komisija [nadzira], da je pri delu s komponentami Skupnosti računalniško podprtega sistema [vsa] pozornost namenjena temu,
da se [v čim večji meri ponovno uporabi] NCTS in zagot[ovi], da je računalniško podprt sistem združljiv [z NTCS] in, če je
tehnično možno, [vanj] integriran s ciljem oblikovati integrirani računalniški sistem za nadzor tako pretoka trošarinskega
blaga znotraj Skupnosti, kakor tudi pretoka trošarinskega blaga in blaga, ki je [predmet še] drugih dajatev in bremen, [kadar
izvira iz tretjih držav ali je v te namenjen].“
Iz spisa izhaja, da bi moral biti NTCS uveden v četrti fazi med letoma 2002 in 2009 (faza 0, vzporedno s fazami 1, 2 in 3).
Faza 0 je morala biti vmesna stopnja dokončne vzpostavitve EMCS. V tej fazi je bilo treba obstoječe računalniške sisteme na
področju trošarin vzdrževati in podpirati do njihove vključitve v EMCS, ko je ta začel delovati. Faza 0 je morala potekati
vzporedno z drugimi fazami EMCS in se končati, ko je sistem začel delovati. Naloge, povezane s fazo 0, je moral opraviti izvajalec
javnega naročila za Fiscalis Information Technology Systems, specifikacija, razvoj, vzdrževanje in podpora (FITS‑DEV).
V fazi 1 je moral biti vzpostavljen EMCS in opredeljene njegove specifikacije. Te specifikacije je moral predložiti izvajalec
naročila EMCS System Spécifications (ESS) (v nadaljevanju: naročilo ESS). Ta izvajalec je moral končati delo do sredine leta
2005.
Nazadnje, fazi 2 in 3 sta bili ustanovitvena in razvojna faza izvajanja in sta morali biti povezani z dejavnostmi, ki jih
je opravljal izvajalec naročila, imenovanega „Specifikacija, razvoj, vzdrževanje in podpora telematskih sistemov za nadzor
pretoka trošarinskih izdelkov znotraj Evropske skupnosti v okviru ureditve odloga trošarin (EMCS-DEV)‑(TAXUD/2004/AO-004)“
(v nadaljevanju: zadevno naročilo).
II –
Oddaja zadevnega javnega naročila
Z obvestilom o javnem naročilu z dne 20. julija 2004, objavljenem v
Uradnem listu Evropske unije
(UL 2004, S 139), je generalni direktorat Komisije (v nadaljevanju: zadevni GD ali naročnik) objavil odprt javni razpis, ki
se je nanašal na zadevno naročilo. To naročilo je moralo biti oddano najboljšemu ekonomskemu ponudniku, torej tistemu, ki
je ponujal najboljše razmerje med kakovostjo in ceno. Rok za sprejetje ponudb je bil 31. avgust 2004.
V točki 10 specifikacij, priloženih vabilu za oddajo ponudbe, so bila merila za oddajo zadevnega naročila opredeljena tako:
„10. Merila za oddajo naročila
Naročilo bo oddano ponudniku z ekonomsko najugodnejšo ponudbo. Pri ocenjevanju ponudb bodo upoštevana naslednja merila:
1.      Kakovost predložene rešitve
1. – primernost predlagane strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog (40/100);
2. – primernost metod in orodij, kakovostnega okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog (30/100);
3. – primernost organiziranosti ekipe, predlagane za izpolnjevanje zahtevanih nalog (20/100);
4. – struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe (10/100);
Ponudbe, ki dosežejo vsaj 50 % pri vsakem merilu kakovosti in skupni rezultat 60 % za vsa merila, se nadalje ocenjujejo na
podlagi cene.
2.      Cena
Ponudba z najboljšim razmerjem med kakovostjo in ceno bo opredeljena tako:
–      Ponudba z najboljšim tehničnim rezultatom bo imela kazalec kakovosti 100 točk. Preostale ponudbe bodo dobile nižje kazalce
kakovosti glede na svoje tehnične rezultate.
–      Ponudba z najnižjo ceno bo imela kazalec cene 100 točk. Preostale ponudbe bodo dobile višje kazalce cene glede na svojo ceno.
Razmerje med kakovostjo in ceno bo izračunano za vsako ponudbo tako, da se bodo kazalci kakovosti delili s kazalci cene. Najvišji
rezultat bo dosegla ponudba z najboljšim razmerjem med kakovostjo in ceno.“
V telefaksu z dne 27. avgusta 2004 je tožeča stranka Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforiki
kai Tilematikis AE, družba grškega prava, ki deluje na področju računalniške tehnologije in komunikacij, izrazila pomisleke
glede postopka oddaje zadevnega naročila, ki temeljijo na domnevni neobjektivnosti v javnem razpisu v korist ponudnikov, ki
so že bili dobavitelji zadevnega GD, na neobstoju jasnih specifikacij v tem javnem razpisu ter na nejasnih in neobjektivnih
ocenjevalnih merilih ponudnikov.V istem telefaksu je tudi zaprosila, naj naročnik podaljša rok za oddajo ponudb, dokler se
zgoraj navedena vprašanja ne razrešijo.
Tožeča stranka je 31. avgusta 2004 predložila ponudbo skupaj s francosko družbo Steria SA (v nadaljevanju: ponudba konzorcija
Evropaïki Dynamiki‑Steria).
V dopisu z dne 3. septembra 2004 je naročnik navedel, da pomisleki tožeče stranke, navedeni v telefaksu z dne 27. avgusta
2004, niso utemeljeni, in zavrnil odobritev njene prošnje za podaljšanje roka za predložitev ponudb.
V odgovor na zgoraj navedeni dopis z dne 3. septembra 2004 je tožeča stranka v telefaksu z dne 6. septembra 2004 izrazila
pomisleke glede skladnosti postopka javnega razpisa s členom 92 finančne uredbe ter členom 131(1) in (2) podrobnih pravil
za izvajanje.
Naročnik je z dopisom z dne 5. oktobra 2004 odgovoril, da so bili pogoji iz člena 92 finančne uredbe ter člena 131(1) in (2)
podrobnih pravil za izvajanje izpolnjeni.
Odpiranje ponudb je potekalo 8. septembra 2004. Prejetih je bilo pet ponudb in vse so bile razglašene za veljavne. Ena ponudba
je bila izključena po preizkusu meril za izključitev. Druga je bila izključena pri ocenjevanju kakovosti. Samo tri ponudbe,
vključno s ponudbo konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria, so bile predložene za končni preizkus razmerja med kakovostjo in
ceno.
Komisija za ocenjevanje je predlagala, naj odda naročilo družbi Intrasoft International SA (v nadaljevanju: Intrasoft), katere
ponudba naj bi bila najboljše razmerje med kakovostjo in ceno. Ponudba konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria je bila uvrščena
na tretje mesto.
Naročnik je z odločbo z dne 18. novembra 2004 predlog komisije za ocenjevanje potrdil in nadaljeval z oddajo zadevnega naročila.
Rezultat postopka oddaje javnega naročila je bil sporočen tožeči stranki z dopisom z dne 18. novembra 2004. V tem dopisu je
bilo navedeno, da „[njena] ponudba ni bila izbrana, ker po oceni prejetih ponudb in glede na merila za oddajo, določena v
specifikacijah, ni najboljša ponudba v smislu kakovosti in cene“.
S priporočenim dopisom in telefaksom z dne 22. novembra 2004 je tožeča stranka zahtevala od naročnika te podatke in dokumente:
ime izbranega ponudnika, in če je imel ta partnerja (ali partnerje) ali podizvajalca (ali podizvajalce), njegovo (njihovo)
ime in delež javnega naročila, ki mu (jim) je bil oddan; točke, podeljene tehnični ponudbi tožeče stranke, in točke, podeljene
izbrani ponudbi, za vsako od meril; kopijo poročila komisije za ocenjevanje in način primerjave finančne ponudbe tožeče stranke
s finančno ponudbo, ki je bila izbrana, ter predvsem ocene za vsako od obeh ponudb. V telefaksu z dne 8. decembra 2004 je
tožeča stranka svojo zahtevo ponovila.
V odgovor je naročnik z dopisom z dne 10. decembra 2004 tožeči stranki posredoval izvleček poročila komisije za ocenjevanje.
Ta izvleček vsebuje predvsem pripombe te komisije o ponudbah družbe Intrasoft in konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria za vsako
od meril za oddajo naročila. Te pripombe so:
„ A.      Intrasoft […]
Skupna ocena
Odlična ponudba, iz katere je razvidno poglobljeno razumevanje zadevnih vprašanj s pristopom k upravljanju projekta, ki je
dobro premišljen in podroben. Stopnja natančnosti, pikolovski pristop pri analizi morebitnih težav in pozornost, posvečena
vprašanjem kakovostnega upravljanja, prispeva k skupni kakovosti te ponudbe. Edina slabost je pomanjkanje arhitekturne analize,
ki pa ne vpliva zelo na skupno kakovost ponudbe.
Ponudba temelji na solidnem razumevanju področja trošarin ter političnega in organizacijskega okolja znotraj Komisije in držav
članic.
Metode in organizacija ekipe so visokokakovostne in dokazujejo, da bo z njimi mogoče obvladovati obseg nalog, vključno [s
prikazom] potrebne prožnosti.
Iz tega sledi, da je ta predlog popolnoma primeren za izvedbo projekta.
Merilo: primernost predlagane strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Ta družba izvrstno razume težave, ki jih je treba rešiti v okviru EMCS, jasno razume, kako se ujemajo komponente projekta.
V ponudbi je popoln in podroben opis strategije, pristopa k izvajanju in zelo podroben opis serij dela.
Njihova vizija in strategija se opirata na izjemno soliden in podroben načrt projekta.
Vsebuje dobro analizo možnosti ponovne uporabe sestavnih delov NCTS.
Ponudba vsebuje izčrpno tabelo glede nadzora zahtev, iz katere je razvidno poglobljeno razumevanje ciljev projekta in njihovo
upoštevanje zahteve ,višje ravni‘, opredeljene v specifikacijah javnega naročila.
Ponudba vsebuje skupno dobre kazalce kakovosti, ki zajemajo celotno poslovanje in lahko dopolnijo tiste iz specifikacije.
Manjša pomanjkljivost te ponudbe je pomanjkanje globlje analize arhitekturne problematike (robustnost, razširljivost in zmogljivost).
Merilo: primernost metod in orodij, kakovostnega okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Izjemno natančen opis predlaganih metod in orodij. Splošen pristop, ki kombinira RUP [Rational Unified Process] za fazo specifikacije,
ki mu sledi TEMPO za razvojno fazo, dokazuje dobro razumevanje razlik med razvojnima stopnjama sodelovanja med Komisijo in
državami članicami.
Pristop zagotavljanja kakovosti je izjemno dobro premišljen, saj so kazalci kakovosti predlagani obenem za postopek in proizvod,
in izpeljan iz ,ključnih ocenjevalnih dejavnikov‘.
Ponudnik dobro razume načela Cosmic-FFP [opomba izpuščena], čeprav je opis teoretičen in pomanjkljiv glede izvajanja v praksi
(primer: ne določa orodij za uporabo).
Kljub dobri opredelitvi razvoja infrastrukture pa so varnostni ukrepi v lokalu ponudnika prezrti.
Merilo: primernost organiziranosti ekipe, predlagane za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Struktura ekipe in njena organizacija sta s poročanjem, z zelo natančno opredelitvijo in opisom profilov (skupaj 23) ter s
popolnim tabelnim prikazom strokovnega znanja in izkušenj profilov zelo dobro opredeljeni. Sestava ekipe je dobro uravnotežena
med profili menedžerjev, poslovnih strokovnjakov, poslovnih analitikov, odgovornih za razvoj, razvijalcev, načrtovalcev, izvajalcev
storitev tehnične pomoči itd.
Vloge in odgovornosti v ekipi so zelo dobro opredeljene.
Velikost ekipe (približno 60 oseb) je logična in skladna glede na obseg dejavnosti, ki jih je treba izvršiti.
Ponudba zagotavlja nizko fluktuacijo osebja, tako da se bo ohranilo približno 80 % skupnega osebja ekipe in preprečila premestitev
zaposlenih v druge projekte.
Merilo: struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe
Predstavitev ponudbe je pri obravnavanju vseh projektnih dejavnosti popolna in natančna.
Splošna predstavitev je dobro strukturirana in obogatena s pojasnjevalnimi grafi. Informacije se zlahka najde in bere, ker
je jezik, ki je uporabljen, razumljiv. V tej ponudbi manjka le tabela okrajšav.
B.      [Evropaïki Dynamiki-Steria]
Skupna ocena
Čeprav ta ponudba vsebuje nekaj zanimivih arhitekturnih predlogov, je preveč splošna: opis postopkov specifikacije in razvojnih
postopkov ne izraža dejanske specifičnosti [vzpostavitve EMCS].
Metodologija, predlagana v ponudbi, je zbirka najboljših praks in del glede razvoja računalniških sistemov. Vendar so posebni
vidiki razvoja EMCS ponovno obravnavani zelo splošno in predlagane analize niso povsem popolne.
Opis organizacije ekipe je dober, vendar ne prikazuje ustreznega razumevanja, da je potrebna velika podpora končnemu uporabniku
pri dejavnostih specifikacije pri [uvedbi projekta EMCS].
Ponudba vsebuje nekaj neskladnosti, kar vzbuja dvome v zanesljivost tega predloga.
Merilo: primernost predlagane strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Ponudnik je vključil poročilo o tehnični zgradbi EMCS, podal je zanimiv predlog o arhitekturi (npr. uporabo spletnih storitev),
opredelil prve poskuse za rešitev tehničnih težav in predlagal vzpostavitev infrastrukture.
V ponudbi je predstavljen podroben seznam serij dela v ustreznem vrstnem redu – mehanizmi za pritožbe, načrtovanje, izvajanje/sprejetje
in kazalci kakovosti.
Vendar je celoten pristop izjemno splošen in le delno natančno preučuje posebne vidike EMCS.
Predlagana strategija je nekoliko poenostavljena. Vsebuje številne izvlečke iz zunanjih virov (na primer dolge izvlečke iz
dokumentacije IBM-Rational RUP) brez pojasnila o njihovem pomenu za projekt.
Iz ponudbe se kaže pomanjkljivo razumevanje specifikacije, saj se nanaša na dejavnosti, ki so že končane ali bodo končane
do takrat, ko bo pogodba začela veljati. Prav tako ponuja arhitekturne elemente, ki ne spadajo v okolje EMCS v smislu izvedbe
ali razširljivosti.
Zadevna ponudba vsebuje nekaj nasprotij, predvsem glede načrtovanja: nekatere razvojne dejavnosti se na primer začnejo celo
pred začetkom specifikacij.
Merilo: primernost metod in orodij, kakovostnega okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Metode so v splošnem dobro predstavljene. Ponudba vsebuje natančen opis razvoja računalniške infrastrukture in dober opis
upoštevnih vidikov varnosti.
Vsebuje številne standardne reference [podobne tistim iz priročnikov] glede arhitekture, norm, računalniških instrumentov,
infrastrukturnih komponent (npr. XML, X509, J2EE), skupaj z več sto stranmi priročnikov in brošur HP, Oracle, Cisco itd.,
vendar največkrat brez kakršne koli utemeljitve ali izrecne povezave s cilji EMCS.
Ponudba vsebuje podroben opis Cosmic FFP, vendar so orodja, predlagana za ocenjevanje (Calico in Costar), primerna le za ocenjevanje,
ki temelji na metodologiji Cocomo II, ki ni skladna (glej oddelek 4.1.3.5.1).
RUP se po celotni ponudbi obravnava kot način vodenja projekta, vendar pa v njihovem predlogu programske opreme za razvoj
okolja ni navedena nobena licenca IBM Rational.
Merilo: primernost organiziranosti ekipe, predlagane za izpolnjevanje zahtevanih nalog
Dober opis organizacije ekipe, iz katerega je razvidno razumevanje razvoja njene sestave glede na napredek projekta od specifikacije
do razvoja, proizvodnje, dostave, vključno z varnostjo, s preizkusi in tehnično pomočjo. Interakcije znotraj ekipe so dobro
opisane.
Velikost ekipe, sestavljene iz 67 oseb, je primerna.
Čeprav so izkušnje na področju carin in trošarin v ponudbi opredeljene kot nepogrešljive v smislu znanja in spretnosti, v
praksi njihov predlog ne dokazuje takšnega znanja.
Merilo: struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe
Ponudba je jasno predstavljena.
Njena struktura in njen celostni pregled sta dobra.
Vendar sta izjemno splošna dokumentacija in nizka stopnja natančnosti ovira za berljivost ponudbe.“
Izvleček iz poročila komisije za ocenjevanje, posredovanega tožeči stranki, vsebuje tudi primerjalno ocenjevalno tabelo kakovosti
ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria in ponudbe družbe Intrasoft ter primerjalno ocenjevalno tabelo teh ponudb glede
razmerja med kakovostjo in ceno. Ti tabeli sta taki:
Primerjalna ocenjevalna tabela
ITT TAXUD/2004/AO-004 EMCS-DEV
Merila
[…]
Intrasoft
Evropaïki Dynamiki-Steria
[…]
[…]

kakovost






primernost predlagane strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog (/40)

35,1
23,2



primernost metod in orodij, kakovostnega okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog (/30)

24,5
16,7



primernost organiziranosti ekipe, predlagane za izpolnjevanje zahtevanih nalog (/20)

17,6
14,5



struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe (/10)

8,5
5,8



skupna kakovost

85,7
60,2



pokazatelj kakovosti (maksimalna ocena je 100)

100
70



Primerjalna ocenjevalna tabela
ITT TAXUD/2004/AO-004 EMCS-DEV
Merila
[…]
Intrasoft
Evropaïki Dynamiki-Steria
[…]
[…]
skupna kakovost

85,7
60,2


pokazatelj kakovosti (maksimalna ocena je 100)

100
70


predlagana cena TBP/(IS+EI) (v eurih)
(storitve IT in provizija za infrastrukturni razvoj)

11.634.533
15.078.693


pokazatelj normalizirane cene (najnižja vrednost je 100)

100
130


pokazatelj kakovosti/pokazatelj cene

1
0,54


V priporočenem dopisu in telefaksu z dne 30. decembra 2004 je tožeča stranka izrazila pripombe na izvleček iz poročila komisije
za ocenjevanje, ki ji je bil posredovan, in ponovila stališče, da je bil zadevni postopek oddaje naročila v nasprotju s finančno
uredbo in z veljavno zakonodajo.
V dopisu z dne 14. januarja 2005 je naročnik navedel, da je natančno preučil vprašanja, ki jih je postavila tožeča stranka
v dopisu z dne 30. decembra 2004, in da bo prejela natančen odgovor čim prej.
V dopisu z dne 17. februarja 2005 je naročnik odgovoril na pripombe tožeče stranke iz dopisa z dne 30. decembra 2004.
Obvestilo o oddaji zadevnega naročila je bilo objavljeno 2. marca 2005 v Dodatku k
Uradnemu listu Evropske unije
(UL 2005, S 43).

Postopek in predlogi strank
Tožeča stranka je 28. januarja 2005 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila to tožbo.
Z dopisom z dne 30. oktobra 2006 je Splošno sodišče v okviru ukrepov procesnega vodstva od tožeče stranke zahtevalo, naj pisno
odgovori na vprašanja, ki so se nanašala na dopustnost tožbe. Tožeča stranka je to zahtevo izpolnila v roku.
Na podlagi poročila sodnika poročevalca je Splošno sodišče (tretji senat) odločilo, da začne ustni postopek.
Z dopisom z dne 3. februarja 2009 je Splošno sodišče v okviru ukrepov procesnega vodstva pozvalo stranki, naj odgovorita na
vprašanja v pisni obliki. V istem dopisu je tudi pozvalo Komisijo, naj predloži dokumente. Stranke so te zahteve izpolnile
v roku.
Z dopisom z dne 2. marca 2009 je Splošno sodišče v skladu z ukrepi procesnega vodstva od vseh strank zahtevalo, naj predložijo
pisna stališča glede odgovorov, ki so jih podale druge stranke na pisna vprašanja Splošnega sodišča, postavljena v dopisu
z dne 3. februarja 2009. Stranke so te zahteve izpolnile v roku.
Stranke so na obravnavi 17. marca 2009 podale stališča in odgovore na vprašanja Splošnega sodišča.
Tožeča stranka Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        razglasi za nično odločbo Komisije o nesprejetju njene ponudbe in o oddaji naročila izbranemu ponudniku;
–        naloži plačilo stroškov Komisiji tudi pri zavrnitvi tožbe.
Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo zavrne kot neutemeljeno;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.

Pravo
I –
Dopustnost
A –
Trditve strank
Ne da bi formalno podala ugovor nedopustnosti, Komisija Splošno sodišče opozarja, da družba Steria, ki je drugi član konzorcija
Evropaïki Dynamiki‑Steria, ni izpodbijala naročnikove odločbe o nesprejetju ponudbe konzorcija in oddaji zadevnega naročila
drugemu ponudniku ter da tudi iz tožbe ni bilo razvidno, da je tožeča stranka izpodbijala to odločbo v imenu družbe Steria.
Iz tega izhaja, da tožeča stranka izpodbija to določbo le v svojem imenu.
Tožeča stranka je v odgovoru navedla, da ima kot vodja konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria in ker je v celoti odgovorna za
pripravo in osnutek ponudbe, procesno upravičenje in da niti zakonodaja niti sodna praksa Skupnosti ne zahtevata, da morajo
vsi člani konzorcija ponudnika izpodbijati zadevno odločbo o oddaji naročila. Tožeča stranka je to trditev pojasnila tudi
v pisnih odgovorih na vprašanja Splošnega sodišča (glej točko 28 zgoraj).
Komisija zgoraj navedenega stališča tožeče stranke ni izpodbijala.
B –
Presoja Splošnega sodišča
Splošno sodišče meni, da je primerno preučiti procesno upravičenje tožeče stranke zoper odločbo naročnika, ki je bila temu
posredovana z dopisom z dne 18. novembra 2004, o nesprejetju ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria in oddaji zadevnega
naročila drugemu ponudniku (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
Skladno s členom 230, četrti odstavek, ES „[lahko] fizične ali pravne osebe pod enakimi pogoji sprožijo postopke zoper nanje
naslovljene odločbe ali zoper odločbe, ki jih neposredno in posamično zadevajo, čeprav so v obliki uredbe ali odločbe naslovljene
na drugo osebo“.
V tem primeru, čeprav je izpodbijana odločba formalno naslovljena na ponudnika, to je konzorcij Evropaïki Dynamiki-Steria,
ostaja dejstvo, kot je razvidno iz pisnih odgovorov tožeče stranke na vprašanja Splošnega sodišča (glej točko 28 zgoraj),
ki jim Komisija ni ugovarjala in za katere sodišče nima razloga, da bi vanje dvomilo, da konzorcij Evropaïki Dynamiki‑Steria
nikoli ni bil pravna oseba. Ker je struktura konzorcija glede njegovih članov pregledna, morata biti v smislu člena 230 ES
obe zadevni družbi naslovnici izpodbijane odločbe. Zato je bila tožeča stranka kot naslovnica izpodbijane odločbe upravičena
to izpodbijati v skladu s pogoji iz člena 230 ES.
Iz tega izhaja, da je tožba dopustna.
II –
Utemeljenost
V podporo tožbi navaja tožeča stranka pet tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev načela nediskriminacije
in načela svobodne konkurence. Drugi tožbeni razlog se nanaša na določbe finančne uredbe, podrobnih pravil za izvajanje, Direktive
Sveta 92/50/EGS z dne 18. junija 1992 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil storitev (UL L 209, str. 1) in Direktive 2004/18/ES
Evropskega parlamenta in Sveta z dne 31. marca 2004 o usklajevanju postopkov za oddajo javnih naročil gradenj, blaga in storitev
(UL L 134, str. 114). Tretji tožbeni razlog se nanaša na očitno napako pri presoji, ki jo je storil naročnik pri ocenjevanju
ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria. Četrti tožbeni razlog se nanaša na neobstoj upoštevnih informacij in obrazložitve.
Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev načel dobrega upravljanja in skrbnosti.
Sodišče meni, da je primerno najprej preučiti prvi tožbeni razlog, nato drugi, potem peti, nato četrti in končno tretji tožbeni
razlog. Ta vrstni red izhaja iz dejstva, da se prvi, drugi in peti tožbeni razlog nanašajo na postopek oddaje zadevnega naročila,
medtem ko se četrti in tretji tožbeni razlog nanašata na izpodbijano odločbo.
A –
Prvi tožbeni razlog: kršitev načela nediskriminacije in načela svobodne konkurence
1.     Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je Komisija kršila načeli nediskriminacije in svobodne konkurence ponudnikov, ker ni dala na voljo
– kljub njeni zahtevi v zvezi s tem pred iztekom roka za oddajo ponudb – dveh vrst tehničnih informacij, potrebnih za pripravo
ponudb v okviru zadevnega naročila, in sicer: prvič, natančnih specifikacij EMCS, in drugič, tehničnih informacij o obstoječih
računalniških aplikacijah, povezanih z EMCS, natančneje, izvorne kode novega računalniškega tranzitnega sistema (NCTS). Te
domnevne neizpolnitve obveznosti s strani Komisije naj bi koristile ponudnikom, ki so bili prejšnji ali sedanji izvajalci
za zadevni GD ali so bili s takimi izvajalci povezani in so tako imeli izključen dostop do prej navedenih informacij. Ti ponudniki,
vključno z izbranim ponudnikom, naj bi tako lahko predstavili bolj konkurenčne ponudbe kot tožeča stranka, tako s tehnične
kot finančne plati.
Prvič, glede specifikacij EMCS tožeča stranka navaja, da te še niso bile na voljo med postopkom oddaje zadevnega naročila,
vendar pa jih je v tem času izdeloval drug izvajalec po drugem naročilu. Trdi, da Komisija ni pojasnila, kako lahko ponudnik
ustrezno izpolnjuje cilje in zahteve računalniškega sistema, za katere ni prejel podrobne specifikacije, in se sprašuje, kako
bi lahko bila njegova ponudba „boljša“ od ponudbe prvotnega izvajalca, ki naj bi edini imel te specifikacije.
Drugič, glede tožeča stranka navaja, da ji je Komisija zavrnila dostop do izvorne kode NCTS brez utemeljenega razloga in kljub
njeni zahtevi. Izbrani ponudnik pa naj bi imel dostop do te kode, ker je bil izvajalec Komisije za NCTS in naj bi zato lahko
predložil bolj konkurenčno ponudbo kot tožeča stranka.
Da bi dokazala pomen dostopa do izvorne kode NCTS za oblikovanje ponudbe za zadevno naročilo, tožeča stranka navaja spodnje
elemente.
Prvič, sklicuje se na člen 3(2) Odločbe št. 1152/2003, ki napotuje na to, da izvajalec zadevnega naročila kar najbolj ponovno
uporabi NCTS, glede na to, da je cilj vzpostavitev integriranega računalniškega sistema za pretok trošarinskih izdelkov znotraj
Skupnosti. Tožeča stranka razlaga vsebino tega člena navedene odločbe tako, da se z navedeno odločbo zahteva, da mora izvajalec
zadevnega naročila ponovno uporabiti izvorno kodo NCTS in njeno zgradbo.
Drugič, sklicuje se na opis serije št. 7.1 iz tehnične priloge k specifikacijam, v kateri je bila navedena izvorna koda NCTS.
Tretjič, navaja pripombo komisije za ocenjevanje o ponudbi izbranega ponudnika, da ta ponudba vsebuje dobro analizo glede
možnosti ponovne uporabe sestavnih delov („sestavni deli“) NCTS. Tožeča stranka trdi, da izraz „sestavni deli“ v tem primeru
pomeni „očitno različne sestavne dele izvorne kode“.
Četrtič, glede finančnega načrta tožeča stranka, da bi dokazala nujnost poznavanja izvorne kode NCTS za določitev cen v svoji
ponudbi, trdi, da je Komisija od ponudnikov zahtevala, ne le da v svoje ponudbe vnesejo cene na enoto, kot zatrjuje Komisija,
ampak tudi in predvsem proračun in skupno ceno za zagotovitev EMCS in vseh povezanih storitev. Ta zahteva Komisije je od ponudnikov
zahtevala natančne ocene o obsegu in zahtevnosti projekta, kar zahteva poznavanje izvorne kode. Ker tožeča stranke te kode
ni poznala, je bila prisiljena dvigniti ceno ponudbe, da bi vanjo vključila tveganje, ki izhaja iz tega nepoznavanja. Nasprotno
pa je lahko izbrani ponudnik, ki je poznal to kodo, podal bolj konkurenčno ponudbo, ki je znašala le 50 % razpoložljivega
proračuna za zadevno naročilo.
Končno, tožeča stranka dodaja, da je bila v okviru javnega razpisa za drugo naročilo [naročilo, ki zajema specifikacijo, razvoj,
vzdrževanje in podporo carinskih računalniških sistemov, povezanih z računalniškimi projekti za zadevni GD (CUST DEV) (TAXUD/2005/AO
001)], ki je bilo izdano kmalu po javnem razpisu za zadevno javno naročilo in katerega naročnik je bil prav tako zadevni GD,
izvorna koda NCTS ponudnikom predložena. Zato poziva Komisijo, naj pojasni to razliko v obravnavanju. Poleg tega je na obravnavi
tožeča stranka trdila, da je ta zadeva podobna zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 12. marca 2008 v zadevi Evropaïki
Dynamiki proti Komisiji (T‑345/03, Recueil, str. II‑341), v kateri je Splošno sodišče sprejelo tožbeni razlog tožeče stranke
glede kršitve načela enakega obravnavanja ponudnikov in tako razveljavilo odločbo o oddaji naročila, ki jo je sprejela Komisija.
Komisija izpodbija trditve tožeče stranke.
2.     Presoja Splošnega sodišča
V skladu s členom 89(1) finančne uredbe morajo biti vsa javna naročila, ki se v celoti ali delno financirajo iz proračuna,
izvedena v skladu z načeli preglednosti, sorazmernosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije.
V skladu z ustaljeno prakso mora naročnik paziti, da je v vsaki fazi postopka javnega razpisa spoštovano načelo enakega obravnavanja
in zato nuditi enako možnost vsem ponudnikom (sodba Sodišča z dne 29. aprila 2004 v zadevi Komisija proti CAS Succhi di Frutta,
C‑496/99 P, Recueil, str. I‑3801, točka 108, ter sodbi Splošnega sodišča z dne 17. decembra 1998 v zadevi Embassy Limousines
& Services proti Parlamentu, T‑203/96, Recueil, str. II‑4239, točka 85, in z dne 17. marca 2005 v zadevi AFCon Management
Consultants in drugi proti Komisiji, T‑160/03, ZOdl., str. II-981, točka 75).
Načelo enakega obravnavanja med ponudniki, katerega namen je spodbujanje razvoja zdrave in učinkovite konkurence med podjetji,
ki sodelujejo pri javnem naročilu, zahteva, da imajo vsi ponudniki pri postavljanju pogojev v ponudbah enake možnosti, in
torej zahteva, da za vse konkurente veljajo enaki pogoji (glej v tem smislu sodbi Sodišča z dne 18. oktobra 2001 v zadevi
SIAC Construction, C‑19/00, Recueil, str. I-7725, točka 34, in z dne 12. decembra 2002 v zadevi Universale‑Bau in drugi, C‑470/99,
Recueil, str. I-11617, točka 93).
Iz sodne prakse izhaja, da načelo enakega obravnavanja zajema obveznost preglednosti, s katero se omogoči preverjanje spoštovanja
tega načela (sodba Sodišča z dne 18. junija 2002 v zadevi HI, C‑92/00, Recueil, str. I‑5553, točka 45, ter zgoraj v točki
56 navedena sodba Universale‑Bau in drugi, točka 91).
Najpomembnejši namen načela preglednosti je zagotoviti neobstoj tveganja favoriziranja in samovolje naročnika. Zahteva se,
da so vsi pogoji in načini postopka oddaje v obvestilu o razpisu ali v razpisni dokumentaciji oblikovani jasno, natančno in
enopomensko (sodba Komisija proti CAS Succhi di Frutta, točka 55 zgoraj, točka 111).
Načelo preglednosti torej zahteva, da so vse tehnične informacije, ki so pomembne za dobro razumevanje obvestila o razpisu
ali razpisne dokumentacije, na voljo, kakor hitro je mogoče, vsem podjetjem, ki so udeležena v postopku oddaje javnih naročil,
da se tako vsem razumno obveščenim in običajno prizadevnim ponudnikom omogoči, da jih razumejo v pravilnem obsegu in jih razlagajo
na enak način, ter da se naročniku omogoči učinkovit preizkus, ali ponudbe ponudnikov ustrezajo merilom, ki urejajo zadevno
naročilo (sodba Evropaïki Dynamiki proti Komisiji, točka 52 zgoraj, točka 145).
V tej zadevi tožeča stranka očita Komisiji, da ji ni posredovala dveh vrst tehničnih informacij, ki so bile po njenem mnenju
potrebne za oblikovanje ponudbe in so jih povrhu drugi ponudniki imeli. Glede na sodno prakso, navedeno v točkah od 55 do
58 zgoraj, bi bile s to domnevno kršitvijo Komisije, če bi bila dokazana, ogrožene enake možnosti ponudnikov in načelo preglednosti,
ki sledi načelu enakega obravnavanja.
Kot je razsodilo Splošno sodišče v sodbi Ainsi Evropaïki Dynamiki proti Komisiji, točka 52 zgoraj (v točki 147), če bi bila
podana taka kršitev enakih možnosti in načela preglednosti, bi to pomenilo kršitev predhodnega postopka, s čimer bi bila kršena
pravica zadevnih strank do informacij. Ta kršitev postopka povzroči ničnost zadevne odločbe le, če se ugotovi, da bi, če do
te kršitve ne bi prišlo, upravni postopek lahko vodil do drugačnega izida, če bi imela tožeča stranka dostop do zadevnih informacij
od začetka postopka in če bi v zvezi s tem obstajala vsaj majhna možnost, da bi lahko tožeča stranka v upravnem postopku dosegla
drugačen izid (glej sodbo Evropaïki Dynamiki proti Komisiji, točka 52 zgoraj, točka 147 in navedena sodna praksa).
Zato je treba preučiti, prvič, če je v tem primeru obstajala razlika pri informacijah, v smislu, da so nekateri ponudniki,
vključno z izbranim ponudnikom, v okviru javnega razpisa imeli informacije, za katere tožeča stranka trdi, da ji ni imela.
Ob domnevi, da je bila taka razlika ugotovljena, je treba preučiti, drugič, ali so bile zadevne informacije koristne za oblikovanje
ponudb. Samo v tem primeru bi imel ponudnik, ki je imel dostop do teh informacij, prednost pred drugimi ponudniki. Tretjič,
preučiti je treba, ali domnevne razlike v zvezi s koristnimi informacijami izvirajo iz postopkovnih nepravilnosti Komisije.
Četrtič, če bi se taka kršitev ugotovila, bo Splošno sodišče preučilo, ali bi, če do te kršitve ne bi prišlo, postopek javnega
razpisa lahko vodil do drugačnega rezultata. S tega vidika bi taka nepravilnost pomenila kršitev enakih možnosti ponudnikov
le, če bi iz obrazložitev tožeče stranke verjetno in dovolj podrobno izhajalo, da bi bil rezultat postopka zanjo lahko drugačen
(glej v tem smislu sodbo Evropaïki Dynamiki proti Komisiji, točka 52 zgoraj, točki 148 in 149).
Ta utemeljitev velja tudi za obe kategoriji tehničnih informacij, ki naj ne bi bili na voljo tožeči stranki, in sicer za specifikacije
EMCS (prvi del tožbenega razloga) in za izvorno kodo NCTS (drugi del tožbenega razloga).
a)     Prvi del tožbenega razloga: nerazpoložljivost specifikacij EMCS
Tožeča stranka v bistvu trdi, da v postopku javnega razpisa ni bilo natančnih specifikacij za EMCS, s čimer so bili v prednosti
ponudniki, ki so že opravljali storitve za zadevni GD – med njimi izbrani ponudnik – in so zato že poznali te specifikacije.
Zato so lahko ti ponudniki predložili natančnejše in zato bolj konkurenčne ponudbe kot tožeča stranka.
Kot je navedeno v točki 62 zgoraj, je treba najprej preučiti, ali je v tem primeru obstajala razlika v informacijah, v smislu,
da so nekateri ponudniki, vključno z izbranim ponudnikom, v nasprotju s tožečo stranko imeli specifikacije EMCS.
Iz specifikacije zadevnega naročila (glej točko 7 zgoraj) je razvidno, da je v predlaganem projektu EMCS, ki mu pripada navedeno
naročilo, določena faza 1, v kateri je moral izvajalec naročila ESS opredeliti specifikacije EMCS. Komisija je navedla, da
so bile zahteve za EMCS „splošne“ (specifikacije visoke stopnje). V zgoraj navedenih specifikacijah je prav tako navedeno,
da mora izvajalec naročila ESS izdelati te specifikacije pred izdelavo specifikacij izvajalca zadevnega naročila in delno
vzporedno z njo. Komisija je izjavila, da se specifikacije, pripravljene v okviru zadevnega naročila, nanašajo na uporabo
EMCS (specifikacije „uporabe“) (aplikacije v zvezi z uporabo), v nasprotju s „splošnimi“ specifikacijami sistema, pripravljenimi
v okviru naročila ESS. V specifikacijah je dalje določeno, da mora izvajalec naročila ESS svoje delo končati do sredine leta
2005.
Iz obrazložitve tožeče stranke izhaja, da se njen očitek nanaša na domnevno neposredovanje „splošnih“ specifikacij EMCS ponudnikom.
Komisija dalje trdi, ne da bi pri tem nasprotovala tožeči stranki, da je izvajalec naročila ESS, in sicer Siemens, začel z
delom na specifikacijah EMCS junija 2004 (in končal aprila 2005), medtem ko je bil javni razpis za zadevno naročilo objavljen
julija 2004, kot rok za oddajo ponudb pa je bil določen 31. avgust 2004. Zato je treba z vidika trditve Komisije, ki ji tožeča
stranka ni ugovarjala, ugotoviti, da so med tem, ko je Siemens začel z delom na specifikacijah EMCS, in datumom, določenim
za oddajo ponudb za zadevno poročilo, potekli trije meseci, kar pomeni, da med javnim razpisom ni bilo uporabljivih specifikacij
EMCS, katerih poznavanje bi lahko dalo prednost ponudniku, ki je imel dostop do teh specifikacij.
Nazadnje sta tako tožeča stranka kot Komisija izjavili, da je tudi Siemens, izvajalec naročila ESS, podal ponudbo za zadevno
naročilo.
Iz zgoraj navedenega izhaja naslednji sklep.
Prvič, zdi se, da noben posrednik – vključno z izbranim ponudnikom – ni imel več informacij kot tožeča stranka v zvezi specifikacijami
EMCS, ker te specifikacije niso obstajale ali pa so bile šele v razvojni fazi. Tako razlika o informiranosti, ki bi pomenila
kršitev načela enakega obravnavanja ponudnikov, ni dokazana.
Drugič, vzrok, da specifikacije EMCS niso obstajale ob začetku postopka javnega razpisa za zadevno naročilo, niso bile postopkovne
nepravilnosti Komisije, temveč sámo načrtovanje vzpostavitve EMCS, ki je predvidevalo razvoj teh specifikacij v okviru naročila
ESS, ki je bilo ločeno in starejše od zadevnega naročila.
Tretjič, tudi če bi Siemens uspel v okviru naročila ESS, katerega izvajalec je bil, izdelati specifikacije, ki bi lahko koristile
za oblikovanje ponudbe v okviru zadevnega naročila, ta okoliščina ne bi bila odločilna, saj ponudba Siemensa, predložena v
okviru zadevnega naročila, ni bila izbrana. Poleg tega dejstvo, da je Siemens podal ponudbo v okviru zadevnega naročila in
s tem vstopil v neposredno konkurenco z izbranim ponudnikom, da bi dobil navedeno naročilo, daje misliti, da Siemens temu
ponudniku ni posredoval svojega domnevnega védenja o specifikacijah EMCS. Tako ni nobenega dokaza, da bi kateri koli od ponudnikov
imel kakršen koli privilegiran dostop do teh specifikacij.
Tožeča stranka ni dokazala, da so imeli nekateri ponudniki, vključno z izbranim ponudnikom, več informacij od nje glede specifikacij
EMCS, zato je treba ugotoviti, da v zvezi s to kategorijo tehničnih podatkov ni bilo neenakega obravnavanja ponudnikov. Zato
je treba prvi del tožbenega razloga zavrniti.
b)     Drugi del tožbenega razloga: neposredovanje izvorne kode NCTS
Tožeča stranka v bistvu zatrjuje, da ker je naročnik zavrnil posredovanje izvorne kode NCTS, je bil s tem v prednosti izbrani
ponudnik, ki je bil tudi izvajalec Komisije pri vzpostavitvi navedenega NCTS in je zato moral imeti dostop do izvorne kode.
S to informacijo je izbrani ponudnik lahko predložil bolj konkurenčno ponudbo kot tožeča stranka, tako s tehnične kot finančne
plati.
Razlika v informiranosti v korist izbranega ponudnika
Komisija ne izpodbija dejstva, da je naročnik imel na voljo izvorno kodo NCTS pred začetkom postopka javnega razpisa za zadevno
naročilo in da je ni posredoval ponudnikom. Meni, da za oblikovanje ponudb ni bila potrebna.
Tudi ni sporno, da je bil izbrani ponudnik seznanjen z izvorno kodo NCTS pri oblikovanju svoje ponudbe, saj je bil izvajalec
za GD v zvezi z NCTS.
Iz tega sledi, da je imel izbrani ponudnik, ker je bil izvajalec za zadevni GD za NCTS, od začetka postopka javnega razpisa
za zadevno naročilo do roka za oddajo ponudb tehnične informacije, ki jih tožeča stranka ni imela.
Uporabnost izvorne kode NCTS za oblikovanje ponudb
Da bi razlika v informiranosti pomenila prednost za izbranega ponudnika pri oblikovanju njegove ponudbe, je poleg navedenega
potrebno, da je zadevna informacija uporabna za izdelavo ponudb za zadevna naročila, v smislu, da bi lahko njeno nepoznavanje
neugodno vplivalo na ponudbo, tako kakovostno kot finančno.
V tem primeru je glede na trditve strank treba oceniti uporabnost izvorne kode NCTS za oblikovanje ponudbe v okviru zadevnega
naročila. Navesti je treba dve predhodni ugotovitvi.
Prvič, kot izhaja iz trditev strank, je izvorna koda skupina navodil za pridobitev računalniškega programa, ki so napisana
v programskem računalniškem jeziku,. Iz teh prav tako izhaja, da je izvorna koda ena od prvih etap v celotnem življenjskem
ciklu računalniškega programa.
Drugič, Komisija je na obravnavi navedla, ne da bi ji tožeča stranka nasprotovala, da so med NCTS in EMCS jasne razlike, saj
se NCTS nanaša na carinsko področje, EMCS pa na področje trošarin. V NCTS so v središču postopka carinski uslužbenci, medtem
ko so v EMCS to trgovci. Iz tega sledi, da so „tarče“ teh dveh sistemov različne in zato so tudi naloge teh dveh sistemov
različne.
Prvič, tožeča stranka se v podporo trditvam glede uporabnosti dostopa do izvorne kode NCTS sklicuje na člen 3(2) Odločbe št.
1152/2003, naveden v točki 4 zgoraj.
V zvezi s tem je treba poudariti, da je zgoraj navedena odločba pravna podlaga za uvedbo EMCS ter da je v členu 3(2) te odločbe
opredeljeno razmerje med EMCS in NCTS. Naloga Komisije je bila zagotoviti integracijo, če bi bila tehnično izvedljiva, EMCS
v NCTS, pri čemer je bil cilj ustvariti integrirani računalniški sistem za pretok proizvodov, ki so predmet trošarin, znotraj
Skupnosti. Za uresničitev te naloge, ki ji jo je zaupal zakonodajalec Skupnosti, je Komisija izdala javni razpis za zadevno
naročilo. V okviru tega razpisa je Komisija kot naročnik odločila, da izraz „[v čim večji meri ponovno uporabi] NCTS“ iz zgoraj
navedenega člena 3(2) ne pomeni posredovanja izvorne kode NCTS ponudnikom za oblikovanje njihovih ponudb. To „sporočilo“ je
poslala ponudnikom v dokumentaciji v zvezi z zadevnim javnim razpisom.
V zvezi s tem se Komisija sklicuje zlasti na točko 4.2.1 z naslovom „The EMCS development based on NCTS experience“ (Razvoj
EMCS na podlagi izkušenj NCTS) izvedbenega načrta vzpostavitve EMCS, ki je bil razdeljen ponudnikom, torej tudi tožeči stranki;
opis „izkušenj NCTS“, ki jih je treba upoštevati pri razvoju EMCS, se ne nanaša na izvorno kodo NCTS ali,
a fortiori
, na nujnost do dostopa do te kode za oblikovanje ponudbe. Poleg tega je v pojasnilu št. 46, predloženem v postopku oddaje
zadevnega naročila, naročnik navedel, da ko je zadevno naročilo enkrat oddano, „[bo] naloga izvajalca [zadevnega naročila]
predlagati in naloga [zadevnega] GD odločiti, kakšen del zgradbe in izvorne kode aplikacij […] NCTS bo ponovno uporabljen“,
in da „[bo] ta podatek [to je izvorna koda NCTS] na voljo samo izbranemu ponudniku“.
Zato se tožeča stranka ne more sklicevati na člen 3(2) Odločbe št. 1152/2003 v podporo svoji trditvi glede uporabnosti dostopa
do izvorne kode NCTS, saj je bila zahteva naročnika, „da se [v čim večji meri ponovno uporabi] NCTS“, vsebovana v tem členu,
postavljena konkretno in pregledno v zadevnem javnem razpisu, tako da za oblikovanje ponudbe ni potrebno, da imajo ponudniki
dostop do izvorne kode.
Drugič, tožeča stranka v podporo svoji trditvi navaja opis serije št. 7.1 iz tehnične priloge k razpisni dokumentaciji. Ta
opis se glasi:
„[S]erija 7.1: Razvoj aplikacij
Ta serija zajema razvoj in vzdrževanje osrednjih razvitih aplikacij, (CDA), testnih aplikacij in aplikacij za osrednje storitve
(npr. MCC, ETA, SETA, CS/RD in CS/MIS).
Razvite aplikacije najdejo navdih v največji meri v arhitekturi, celo izvorni kodi aplikacij NCTS:
[…]“
Opis te delovne serije dejansko omenja izvorno kodo NCTS. Vendar pa ta opis ne dokazuje uporabnosti te kode za pripravo ponudb,
kot navaja tožeča stranka, ampak dokazuje njeno uporabnost za delo, ki ga bo treba opraviti pozneje, po fazi oddaje zadevnega
naročila, in sicer v fazi izvajanja tega naročila s strani izbranega ponudnika.
To jasno izhaja jasno iz zgoraj omenjenega pojasnila št. 46 (glej točko 85 zgoraj).
Iz tega sledi, da je iz serije št. 7.1 in predvsem tudi iz pojasnila št. 46 – daleč od tega, da bi bila dokazana uporabnost
izvorne kode NCTS za pripravo ponudb v okviru zadevnega naročila – razvidno, da je bilo „sporočilo“, ki ga je želel naročnik
posredovati ponudnikom, prvič, da ta koda ni pomembna pri oblikovanju ponudb, ampak šele v poznejši fazi izvajanja zadevnega
naročila s strani izbranega ponudnika, in drugič, da naročnik odloči, kolikšen del izvorne kode NCTS naj bi se ponovno uporabil.
Poleg tega je na obravnavi Komisija navedla, da je na koncu naročnik odločil, da ne bodo uporabili niti vrstice izvorne kode
NCTS za razvoj projekta, namenjenega vzpostavitvi EMCS.
Zato trditev tožeče stranke glede omembe izvorne kode NCTS v opisu serije št. 7.1 ne more biti sprejeta.
Tretjič, enako velja za trditev tožeče stranke glede posebne pripombe komisije za ocenjevanje na ponudbo izbranega ponudnika
(glej točko 50 zgoraj). Tožeča stranka namreč ni predložila nobenega dokaza, da izraz „sestavni deli NCTS“, ki ga uporablja
komisija za ocenjevanje, pomeni sklicevanje na sestavne dele izvorne kode NCTS. V zvezi s tem je iz dokumentov, ki se nanašajo
na javni razpis za zadevno naročilo, razvidno, da je naročnik ponudnikom posredoval nekaj povezanih dokumentov glede NCTS,
ki kot je Komisija pravilno navedla, zajemajo veliko množino predmetov, metodologije za postopke zagotavljanja kakovosti,
specifikacij sistemov za poskusne postopke in opis vlog aplikacij NCTS za specifikacije osrednjih operacij. Zato je treba
ugotoviti, da je komisija za ocenjevanje s tem, ko je navedla možnost ponovne uporabe „elementov NCTS“, nakazala možnost ponovne
uporabe elementov NCTS iz dokumentacije, ki je bila na voljo ponudnikom. V vsakem primeru tožeča stranka ni predložila nobenih
dokazov, ki bi lahko omajali to analizo.
Četrtič, tožeča stranka ni dokazala niti uporabnosti dostopa do izvorne kode NCTS za določitev cenika ponudbe. Spomniti je
treba, da je tožeča stranka v bistvu trdila, da so morali za oblikovanje tega cenika ponudniki podati zelo natančno oceno
o obsegu in zahtevnosti projekta, zaradi česar naj bi morali poznati izvorno kodo. Tožeča stranka ni mogla natančno oceniti
obsega in zahtevnosti projekta, ker ni imela dostopa do izvorne kode, zato naj bi bila v bistvu prisiljena povišati ceno svoje
ponudbe.
Te utemeljitve ni mogoče sprejeti.
Prvič, izvorna koda NCTS ni bila potrebna za ocenitev obsega in zahtevnosti projekta za vzpostavitev EMCS. Kot je že bilo
ugotovljeno, se namreč NCTS in EMCS razlikujeta med seboj (glej točko 82 zgoraj), naročnik pa je dal ponudnikom jasno vedeti
– torej tudi tožeči stranki –, da izvorna koda NCTS ni pomembna za oblikovanje ponudb (glej točko 90 zgoraj).
Dalje, kot je na obravnavi trdila Komisija in kot je tožeča stranka priznala glede dejavnosti, katerih oblikovanje cen je
bilo odvisno od ocenitve obsega in zahtevnosti projekta, je naročnik, ki je določil število dni, namenjenih uresničitvi teh
dejavnosti, le zahteval, naj ponudniki navedejo ceno za enoto, izraženo v dnevnih postavkah za posamezne profile potrebnih
zaposlenih (to je vključno za razvijalca, programerja in analitika). Te cene na enoto so morale biti za izračun ponudbene
cene pomnožene s številom dni, ki jih je določil naročnik. Tako je naročnik z določitvijo števila dni, potrebnih za izvedbo
navedenih dejavnosti, sam ocenil obseg dela, ki ga je treba opraviti, s čimer je ponudnike razrešil te naloge in osredotočil
konkurenco med ponudniki na dnevno postavko, predlagano za posamezen profil potrebnega osebja. Tožeča stranka ni dokazala,
da bi imelo nepoznavanje izvorne kode NCTS kakršen koli vpliv na dnevno postavko, predlagano za njene zaposlene.
Uporabnost dostopa do izvorne kode NCTS za oblikovanje cenika ponudbe tožeče stranke torej ni dokazana.
Končno, trditev tožeče stranke glede uporabnosti dostopa do izvorne kode NCTS ne more najti podpore v sodbi Evropaïki Dynamiki
proti Komisiji, točka 52 zgoraj. Dejansko, v nasprotju z obravnavano zadevo, v kateri se računalniški sistem, ki je predmet
zadevnega naročila – EMCS –, razlikuje od sistema, katerega izvorna koda ni bila zagotovljena – NCTS – (glej točko 82 zgoraj),
se zadeva v sodbi, ki jo navaja tožeča stranka, nanaša na računalniški sistem – sistem Cordis –, ki je bil le nova različica
istega sistema Cordis, katerega izvorna koda ni bila zagotovljena (sodba Evropaïki Dynamiki proti Komisiji, točka 52 zgoraj,
točka 7). Glede uporabnosti dostopa do izvorne kode NCTS ni nobene podobnosti med to zadevo in zadevo v sodbi Evropaïki Dynamiki
proti Komisiji, točka 52 zgoraj.
Enako velja za trditev tožeče stranke glede naročila CUST DEV (glej točko 52 zgoraj). V zvezi s tem je Komisija v pripombah,
predloženih po dopisu Sodišča z dne 2. marca 2009 (glej točko 31 zgoraj), navedla, da se je naročilo CUST DEV nanašalo na
računalniške aplikacije na carinskem področju, med katere spada tudi NCTS, in da je bilo zato primerno ponudnikom posredovati
izvorno kodo tega sistema. To pa naj nasprotno ne bi veljalo za zadevno naročilo, ki se nanaša na računalniške aplikacije
na področju trošarin, ki torej ni carinsko. Tožeča stranka na obravnavi te trditve Komisije ni izpodbijala, zato Splošno sodišče
nima razloga, da bi vanjo dvomilo.
Glede na navedeno je treba ugotoviti, da uporabnost izvorne kode NCTS za oblikovanje ponudbe v okviru oddaje zadevnega javnega
naročila ni bila dokazana. Drugi del tožbenega razloga tožeče stranke je torej treba zavrniti.
Zato je treba zadevni tožbeni razlog v celoti zavrniti.
B –
Drugi tožbeni razlog: kršitev finančne uredbe, podrobnih pravil za izvajanje ter direktiv 92/50 in 2004/18
1.     Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da merila za oddajo zadevnega naročila niso dovolj natančna in izmerljiva ter da jih zato komisija za
ocenjevanje ni mogla objektivno oceniti. Ta napaka naročnika naj bi pomenila kršitev člena 97(1) finančne uredbe, člena 138
podrobnih pravil za izvajanje, člena 17(1) Direktive 92/50 in določb Direktive 2004/18.
Komisija trditve tožeče stranke zavrača.
2.     Presoja Splošnega sodišča
Na začetku je treba opozoriti, da se na podlagi člena 105 finančne uredbe od 1. januarja 2003 – datum začetka veljavnosti
te uredbe – direktive o uskladitvi postopkov oddaje javnih naročil za blago, storitve in gradnje glede javnih naročil, ki
jih oddajajo institucije in organi za svoj račun, uporabljajo le za vprašanja v zvezi z mejnimi vrednostmi, ki določajo način
objave, izbiro postopkov in ustrezne roke. Zato je treba očitek tožeče stranke o merilih za oddajo zadevnega naročila preučiti
le ob upoštevanju določb finančne uredbe in podrobnih pravil za izvajanje.
Prav tako je treba opozoriti, da je treba v skladu s členom 97(2) finančne uredbe in členom 138(1)(b) podrobnih pravil za
izvajanje zadevno naročilo oddati ekonomsko najugodnejšemu ponudniku.
Poudariti je treba še, da za zagotovitev spoštovanja načel preglednosti, enakega obravnavanja in nediskriminacije pri izbiri
ponudb za oddajo naročila člen 97(1) finančne uredbe določa, da mora naročnik pri oddaji naročila ekonomsko najugodnejšemu
ponudniku v razpisni dokumentaciji določiti merila za oddajo naročila, ki omogočajo ocenitev vsebine ponudb. Ta merila morajo
biti v skladu s členom 138(2) podrobnih pravil za izvajanje upravičena s predmetom naročila. V skladu z odstavkom 3 te določbe
mora naročnik v javnem naročilu ali v specifikacijah določiti, kako se vrednotijo posamezna merila pri ocenjevanju ekonomsko
najugodnejše ponudbe.
Te določbe dopuščajo, da naročnik izbere merila za oddajo naročila, na podlagi katerih bodo ocenjene ponudbe. Na podlagi meril
za oddajo, ki jih izbere naročnik, pa mora biti mogoče ugotoviti, katera ponudba je ekonomsko najugodnejša (glej v tem smislu
sodbi Splošnega sodišča z dne 25. februarja 2003 v zadevi Renco proti Svetu, T‑4/01, Recueil, str. II‑171, točka 66, in v
zadevi Strabag Benelux proti Svetu, T‑183/00, Recueil, str. II‑135, točka 74).
Poleg tega ni treba, da so merila, ki jih uporabi naročnik za določitev ekonomsko najugodnejše ponudbe, nujno kvantitativna
in usmerjena izključno na cene. Tudi če so v razpisno dokumentacijo vključena merila za oddajo, ki niso izražena kvantitativno,
jih je mogoče uporabiti objektivno in enotno pri primerjavi ponudb in so očitno upoštevna za določitev ekonomsko najugodnejše
ponudbe (glej v tem smislu sodbo Renco proti Svetu, točka 107 zgoraj, točki 67 in 68).
V tem primeru je treba najprej opozoriti, da so merila za oddajo zadevnega naročila vsebovana v javnem razpisu [točka IV 2)]
in razpisni dokumentaciji, priloženi vabilu za oddajo ponudbe. Zato je pogoj javnosti, predpisan v členu 97(1) finančne uredbe,
izpolnjen.
Poudariti je treba, da so merila oddaje naročila, ki jih je tožeča stranka opredelila kot nejasna in subjektivna, ta:
„1.      Kakovost predlagane rešitve:
–      primernost predlagane strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog (40/100);
–      primernost metod in orodij, kakovostnega okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog (30/100);
–      primernost organiziranosti ekipe, predlagane za izpolnjevanje zahtevanih nalog (20/100);
–      struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe (10/100).“
Zato je treba ugotoviti, da je jasna opredelitev meril kontradiktorna navedbam tožeče stranke, ki niti približno ni utemeljila
svoje trditve o domnevno nejasnih in subjektivnih merilih. Prav tako ne navaja nobenega dokaza v podporo svoji trditvi, na
podlagi katere bi bilo mogoče ugotoviti, da naročnik pri opredelitvi teh meril ni upošteval obveznosti spoštovanja načel preglednosti
in enakega obravnavanja ponudnikov. Nasprotno, tožeča stranka nekako ponavlja svoje trditve v okviru prvega tožbenega razloga
v zvezi z domnevno nenatančnim opisom zahtevanih storitev in dela, ki ga je treba opraviti.
Iz zgoraj navedenih meril je razvidno, da so osredotočena na te elemente: predlagana strategija ponudnikov (prvo merilo),
metode, orodja, kakovostno okolje in kakovost postopka, ki jih predlaga ponudnik (drugo merilo), organizacija predlagane ekipe
(tretje merilo) ter struktura, jasnost in izčrpnost ponudbe (četrto merilo). Tožeča stranka ne pojasni niti ne dokaže, zakaj
ta merila ne bi bila upravičena s predmetom zadevnega naročila. Poleg tega ni nobenega razloga za dvom o upoštevnosti teh
meril za določitev ekonomsko najugodnejše ponudbe, saj je s temi merili zagotovljeno dobro opravljanje storitev, določenih
v zadevnem naročilu, in s tem vrednost ponudbe.
Čeprav ta merila niso kvantitativna, iz tega dejstva ni mogoče sklepati, da jih naročnik ni uporabil objektivno in enotno
(glej v tem smislu sodbo Renco proti Svetu, točka 107 zgoraj, točki 67 in 68). Opozoriti je treba, da tožeča stranka za to
ni predložila nobenih dokazov.
Nazadnje je treba zaradi popolnosti opozoriti, da je naročnik v skladu z ustreznimi določbami opredelil vrednotenje vsakega
od meril, s čimer je ponudnike obvestil o pomenu, ki ga bo imelo posamezno merilo pri primerjalnem ocenjevanju ponudb.
Iz navedenega izhaja, da tožeča stranka ni dokazala, da je naročnik kršil svoje obveznosti, da v razpisni dokumentaciji opredeli
merila za oddajo naročila ob spoštovanju zakonodaje in načel sodne prakse iz točk od 104 do 108 zgoraj.
V skladu z vsem navedenim je treba drugi tožbeni razlog zavrniti.
C –
Peti tožbeni razlog: kršitev načel dobre uprave in skrbnosti
1.     Trditve strank
Tožeča stranka v bistvu zatrjuje, da je Komisija kršila načeli dobrega upravljanja in skrbnosti, ker ni podala takojšnjega
in primernega odgovora na njen telefaks z dne 27. avgusta 2004, v katerem je izrazila pomisleke o javnem razpisu, zlasti glede
načela nediskriminacije.
Komisija trditve tožeče stranke zavrača.
2.     Presoja Splošnega sodišča
Na podlagi splošnega načela dobrega upravljanja, ki zajema tudi obveznost skrbnosti, morajo vse institucije Skupnosti upoštevati
razumen rok pri izvajanju upravnih postopkov in ravnati skrbno v razmerjih z javnostjo (sodba Sodišča z dne 16. decembra 2008
v zadevi Masdar (UK) proti Komisiji, C‑47/07 P, ZOdl., str. I‑9761, točka 92, in sodba Splošnega sodišča z dne 11. aprila 2006
v zadevi Angeletti proti Komisiji, T‑394/03, ZOdl. JU, str. I‑A‑2‑95 in II‑A‑2‑441, točka 162).
Prav tako je treba opozoriti, da pri oddaji javnih naročil Skupnosti razmerja med naročnikom na eni strani ter potencialnimi
ponudniki in ponudniki na drugi strani urejata člena 141 in 148 podrobnih pravil za izvajanje.
Člen 141 podrobnih pravil za izvajanje določa:
„1. Če ponudnik razpisno dokumentacijo zahteva dovolj zgodaj pred rokom za predložitev ponudb, se specifikacije in dodatna
dokumentacija pošlje v šestih koledarskih dneh po prejemu zahteve vsem gospodarskim subjektom, ki so zaprosili za specifikacije
ali prijavili interes za oddajo ponudbe.
2. Če ponudnik razpisno dokumentacijo zahteva pravočasno, se dodatne informacije v zvezi s specifikacijami pošljejo hkrati
vsem gospodarskim subjektom, ki so zaprosili za specifikacije ali prijavili interes za oddajo ponudbe, najpozneje šest dni
pred rokom za predložitev ponudb, če pa naročnik zahtevo za informacije prejme manj kakor osem koledarskih dni pred rokom
za predložitev ponudb, pa dodatne informacije pošlje čim prej po prejemu zahteve.
[…]“
Člen 148 podrobnih pravil za izvajanje dalje določa:
„1. Stiki med naročnikom in ponudniki v postopku za oddajo naročilo so dovoljeni izjemoma pod pogoji, določenimi v odstavkih
2 in 3.
2. V zvezi z dodatnimi dokumenti in informacijami iz člena 141 lahko naročnik pred zadnjim rokom za predložitev ponudb:
a) na zahtevo ponudnikov sporoči dodatne informacije, ki so namenjene izključno kot pojasnilo narave naročila, pri čemer mora
take informacije na isti datum sporočiti vsem ponudnikom, ki so zahtevali razpisno dokumentacijo;
[…]“
Iz navedenih določb je torej razvidno, da so stiki med naročnikom na eni strani ter potencialnimi ponudniki in ponudniki na
drugi strani pred datumom, določenim za oddajo ponudb, dovoljeni, če ponudniki zahtevajo „dodatne informacije“ glede razpisne
dokumentacije (člen 141(2) podrobnih pravil za izvajanje), „ki so namenjene izključno kot pojasnilo narave naročila“ [člen 148(2)(a)
podrobnih pravil za izvajanje].
Naročnik je dolžan sporočiti „dodatne informacije“, opredeljene v členu 141(2) podrobnih pravil za izvajanje, potencialnim
ponudnikom v rokih, določenih v tem členu. Glede „dodatnih informacij“, opredeljenih v členu 148(2)(a) podrobnih pravil za
izvajanje, pa ima naročnik možnost – ni pa to obvezno –, da jih sporoči ponudnikom.
V tej zadevi je treba ugotoviti, da v telefaksu z dne 27. avgusta 2004 ni zahteve za informacije, opredeljene v zgoraj navedenih
določbah podrobnih pravil za izvajanje. Kot je že bilo ugotovljeno (glej točko 11 zgoraj), je v telefaksu tožeča stranka izrazila
pomisleke glede postopka za oddajo zadevnega naročila, ki so temeljili na domnevni neobjektivnosti javnega razpisa v korist
ponudnikov, ki so že bili dobavitelji zadevnega GD, na neobstoju jasnih specifikacij v tem javnem razpisu ter na neobstoju
jasnih in objektivnih ocenjevalnih meril ponudnikov. V istem telefaksu je tudi zahtevala, naj zadevni GD podaljša rok za oddajo
ponudb, dokler se zgoraj navedena vprašanja ne razrešijo. Komisija na ta dopis ni bila dolžna odgovoriti, vendar je to takoj
storila na primeren način z dopisom z dne 3. septembra 2004, v katerem je navedla, da pomisleki tožeče stranke niso utemeljeni,
in zavrnila odobritev njene prošnje za podaljšanje roka za predložitev ponudb (glej točko 13 zgoraj). Tako ni dvoma, da je
tožena stranka ravnala skrbno, v duhu dobrega upravljanja, še posebej, ker kot je navedeno zgoraj, zakonsko ni bila dolžna
odgovoriti. Iz tega izhaja, da Komisija z odzivom na telefaks tožeče stranke z dne 27. avgusta 2004 ni kršila načel dobrega
upravljanja in skrbnosti.
Zaradi popolnosti je treba opozoriti, da tožeča stranka ni izpodbijala trditve Komisije, da se je naročnik nemudoma odzval
na vsa vprašanja ponudnikov glede razpisne dokumentacije, od katerih je večino postavila tožeča stranka.
Glede na navedeno je treba ta tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
D –
Četrti tožbeni razlog: neobstoj ustreznih informacij in obrazložitve
1.     Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da izpodbijana odločba vsebuje napako, ker zadevni GD ni dovolj obrazložil svojih dejanj. Tožbeni razlog
temelji na dveh očitkih.
Prvič, zadevni GD naj ne bi sporočil vseh zahtevanih informacij o razlogih za zavrnitev njene ponudbe, v nasprotju s členom
253 ES in členom 8 Direktive 92/50. Zadevni GD naj ne bi jasno razložil, zakaj je zavrnil ponudbo tožeče stranke, ter naj
ne bi navedel ničesar o značilnostih in primerjalni prednosti izbrane ponudbe, s čimer je tožeči stranki onemogočil, da bi
podala umestne pripombe na izbiro, in jo prikrajšal za morebitno sprožitev pravnega postopka za povrnitev škode. Tožeča stranka
tudi dodaja, da zadevni DG ni navedel nobenega razloga javnega reda niti razloga poslovne skrivnosti, ki bi upravičil dejstvo,
da ji ni bilo posredovano ocenjevalno poročilo, ki ga Komisija v takšnih primerih običajno pošlje vsem ponudnikom v skladu
s členom 12(2) Direktive 92/50. Po mnenju tožeče stranke je zaradi nezadostne obrazložitve, kot je zadevna, izjemno težko
opraviti sodni preizkus izpodbijane odločbe ali to celo ni mogoče.
Drugič, v repliki tožeča stranka navaja prekoračitev petnajstdnevnega roka za razkritje izvlečka iz ocenjevalnega poročila
ponudnikom, kar je v nasprotju s finančno uredbo in z zakonodajo o javnih naročilih. Ta prekoračitev in popoln neobstoj obrazložitve
glede nekaterih delov izpodbijane odločbe naj bi otežila tožeči stranki vložitev tožbe pri Splošnem sodišču.
Komisija predlaga zavrnitev tega tožbenega razloga.
2.     Presoja Splošnega sodišča
Najprej je treba navesti, da sta zakonodajni določbi, ki določata vsebino obveznosti obrazložitve, ki je naložena naročniku
glede ponudnika, čigar ponudba ni bila izbrana, člen 100(2) finančne uredbe in člen 149 podrobnih pravil za izvajanje, ne
pa določbe Direktive 92/50, kot zatrjuje tožeča stranka (glej točko 104 zgoraj).
Iz teh členov izhaja, da na področju javnih naročil naročnik izpolni obveznost obrazložitve, če, prvič, vsem zavrnjenim ponudnikom
takoj sporoči razloge za zavrnitev njihove ponudbe, ter, drugič, če ponudnike, ki so predložili sprejemljivo ponudbo in to
izrecno zahtevajo, obvesti o značilnostih in relativnih prednostih izbrane ponudbe ter o imenu izbranega ponudnika, in sicer
v petnajstih koledarskih dneh od prejema pisne zahteve (glej sodbi Splošnega sodišča z dne 12. julija 2007 v zadevi Evropaïki
Dynamiki proti Komisiji, T‑250/05, neobjavljena v ZOdl., točka 68, in z dne 10. septembra 2008 v zadevi Evropaïki Dynamiki
proti Komisiji, T‑465/04, neobjavljena v ZOdl., točka 47 in navedena sodna praksa).
Tako ravnanje je v skladu s ciljem obveznosti obrazložitve iz člena 253 ES, v skladu s katerim je treba jasno in nedvoumno
navesti obrazložitev institucije, ki je akt izdala, da se lahko zadevne stranke seznanijo z utemeljitvijo sprejetih ukrepov,
da bi lahko uveljavljale svoje pravice in da lahko Sodišče opravi nadzor (glej v tem smislu sodbi Splošnega sodišča z dne
8. maja 1996 v zadevi Adia interim proti Komisiji, T‑19/95, Recueil, str. II-321, točka 32, in z dne 26. februarja 2002 v
zadevi Esedra proti Komisiji, T‑169/00, Recueil, str. II-609, točka 190, ter sodbi Strabag Benelux proti Svetu, točka 107
zgoraj, točka 55, in Evropaïki Dynamiki proti Komisiji z dne 12. julija 2007, točka 133 zgoraj, točka 69).
Dodati je treba, da se mora spoštovanje obveznosti obrazložitve presojati na podlagi informacij, ki jih je tožeča stranka
imela na voljo ob vložitvi tožbe (zgoraj v točki 107 navedeni sodbi Strabag Benelux proti Svetu, točka 58, in Renco proti
Svetu, točka 96).
Da bi se ugotovilo, ali je Komisija v tej zadevi izpolnila obveznost obrazložitve, je treba preučiti njena dopisa z dne 18.
novembra in 10. decembra 2004, ki sta bila poslana tožeči stranki pred vložitvijo te tožbe.
Z dopisom z dne 18. novembra 2004 je bila tožeča stranka obveščena, da njena ponudba (predložena skupaj z družbo Steria v
okviru ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria) ni bila izbrana. Komisija je navedla, da ni bila izbrana, ker glede na
merila za oddajo v smislu razmerja med kakovostjo in ceno njena ponudba ni bila najboljša. V tem dopisu je tožečo stranko
obvestila tudi, da lahko dobi dodatne informacije glede razlogov za zavrnitev ponudbe, ter če poda pisno zahtevo, tudi glede
značilnosti in relativnih prednosti ponudbe izbranega ponudnika ter njegovo ime. V dopisu je navedeno, da se lahko razkritje
določenih informacij opusti, če bi oviralo uporabo prava, če bi bilo v nasprotju z javnim interesom, če bi škodovalo zakonskim
poslovnim interesom javnih oziroma zasebnih podjetij ali bi lahko povzročilo izkrivljanje poštene konkurence med njimi. Ta
dopis je, čeprav na neki način stereotipen, sestavljen v skladu s členom 100(2) finančne uredbe.
Z dopisom z dne 10. decembra 2004 je Komisija posredovala tožeči stranki izvleček iz poročila komisije za ocenjevanje. Ta
dopis je bil poslan kot odgovor na pisno zahtevo vlagatelja z dne 22. novembra 2004, ponovljeno 8. decembra 2004.
V izvlečku iz poročila komisije za ocenjevanje je navedeno ime izbranega ponudnika. Poleg tega izvleček vsebuje izčrpne komentarje
komisije za ocenjevanje na ponudbo izbranega ponudnika in ponudbo konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria za vsako izmed meril
(glej točko 21 zgoraj). Poleg tega ta izvleček vsebuje tabelo z ocenami, dodeljenimi vsaki od obeh ponudb za vsako merilo,
in tabelo, ki vsebuje posamezne cene vsake od obeh ponudb, ter primerjalno analizo razmerja med kakovostjo in ceno (glej točko
22 zgoraj).
Ugotoviti je torej treba, da je Komisija s tem, ko je tožeči stranki najprej sporočila glavne razloge za zavrnitev ponudbe
konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria in nato še navedeni izvleček iz poročila komisije za ocenjevanje, zakonsko dovolj obrazložila
zavrnitev ponudbe tožeče stranke, v skladu s členom 100(2) finančne uredbe in členom 149(2) podrobnih pravila za izvajanje.
Opozoriti je treba, da je v navedenem izvlečku omenjeno ime izbranega izvajalca ter – v pripombah komisije za ocenjevanje
in dveh zgoraj omenjenih tabelah – „značilnosti in relativne prednosti izbrane ponudbe“. Z dopisom z dne 18. novembra 2004
in s tem izvlečkom, sporočenim tožeči stranki z dopisom z dne 10. decembra 2004, je tožeča stranka lahko takoj ugotovila,
zakaj njena ponudba ni bila izbrana, in sicer ker je bila ekonomsko manj ugodna od ponudbe izbranega ponudnika, saj je slednja
nudila boljše razmerje med kakovostjo in ceno.
Nazadnje, glede očitka tožeče stranke, da je bil prekoračen petnajstdnevni rok za posredovanje izvlečka iz poročila komisije
za ocenjevanje, je treba opozoriti, da ji je bil ta izvleček posredovan z dopisom z dne 10. decembra 2004 in ga je prejela
vsaj osemnajst koledarskih dni po pisni zahtevi, naslovljeni na Komisijo s telefaksom in priporočenim dopisom z dne 22. novembra 2004.
Ta zamuda, čeprav obžalovanja vredna, ni omejila možnosti tožeče stranke, da uveljavlja svoje pravice pred Splošnim sodiščem,
in ne more povzročiti ničnosti izpodbijane odločbe. Iz spisa je namreč razvidno, da je tožeča stranka za vložitev te tožbe
uporabila vse informacije iz tega dopisa (glej v tem smislu sodbo Evropaïki Dynamiki proti Komisiji z dne 10. septembra 2008,
točka 133 zgoraj, točka 52).
Na podlagi navedenega je treba skleniti, da obrazložitev izpodbijane odločbe omogoča tožeči stranki, da uveljavlja svoje pravice
pred Splošnim sodiščem, in temu, da izvaja nadzor. Zato je treba ta tožbeni razlog zavrniti.
E –
Tretji tožbeni razlog: očitne napake pri presoji, ki jih je storil naročnik pri ocenjevanju ponudbe tožeče stranke
1.     Trditve strank
Tožeča stranka trdi, da je GD storil očitno napako pri presoji, ker ni pravilno in objektivno ocenil kakovosti njene ponudbe
in je ugotovil, da je bila ta slabša od ponudbe izbranega ponudnika.
Tožeča stranka v okviru tega tožbenega razloga najprej navaja, da ker GD pri dokončni razvrstitvi ni uporabil objektivne metodologije,
ki bi bila vnaprej določena in bi jo ponudniki poznali, je očitno, da je odločitev komisije za ocenjevanje temeljila na napačnih
domnevah.
Drugič, tožeča stranka navaja, da so uporabljena splošna merila in dejstvo, da ponudniki niso natančno poznali pogodbenih
nalog, ki jih je treba izpolnjevati, vodili do subjektivne ocene vrednosti ponudb.
Končno, tožeča stranka graja nekatere posebne pripombe komisije za ocenjevanje, iz katerih naj bi bile očitne napake pri ocenjevanju
njene ponudbe.
Komisija trditve tožeče stranke zavrača.
2.     Presoja Splošnega sodišča
V skladu s sodno prakso ima naročnik široko diskrecijsko pravico glede elementov, ki jih je treba upoštevati pri sprejetju
odločbe o oddaji naročila na podlagi razpisa, nadzor Splošnega sodišča pa se mora omejiti na preverjanje spoštovanja postopkovnih
pravil ter obrazložitve in materialne pravilnosti dejstev, neobstoja očitne napake pri presoji in zlorabe pooblastil (sodbi
Splošnega sodišča z dne 27. septembra 2002 v zadevi Tideland Signal proti Komisiji, T‑211/02, Recueil, str. II-3781, točka
33, in z dne 6. julija 2005 v zadevi TQ3 Travel Solutions Belgium proti Komisiji, T‑148/04, ZOdl., str. II-2627, točka 47;
glej v tem smislu tudi sodbo Sodišča z dne 23. novembra 1978 v zadevi Agence européenne d’intérims proti Komisiji, 56/77,
Recueil, str. 2215, točka 20).
V tej zadevi je treba opozoriti, da se tožeča stranka v bistvu opira na dva elementa za dokazovanje obstoja očitne napake
pri presoji, ki naj bi jo storil naročnik.
Prvič, trdi, da zadevni GD ni uporabil objektivne metodologije, ki bi bila vnaprej določena in bi jo ponudniki poznali in
na podlagi katere bi bila sprejeta končna razvrstitev. Sklicuje se tudi na to, da ponudniki niso vedeli, kakšne pogodbene
naloge bo treba izpolnjevati, in na domnevno splošna merila za oddajo ter zato sklepa, da je bilo ocenjevanje ponudb lahko
le subjektivno in utemeljeno na nepravilnih domnevah.
Treba pa je ugotoviti, da tožeča stranka navaja le splošne trditve, ki niso podprte z nobenim dokazom. Njena argumentacija
je v bistvu le ponavljanje argumentacije, ki jo je predstavila v okviru prvega in drugega tožbenega razloga, ki ju je Splošno
sodišče zavrnilo. Poleg tega tožeča stranka ni nikakor dokazala, kako naj bi naročnika vse njegove domnevne napake vodile
do nepravilnih domnev in do subjektivnega ocenjevanja ponudb. Skleniti je torej treba, da ta argumentacija ne utemeljuje tega
tožbenega razloga.
Drugič, tožeča stranka izpodbija nekatere posebne pripombe komisije za ocenjevanje glede ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria.
Prvič, tožeča stranka ugovarja pripombi komisije za ocenjevanje, da „je iz ponudbe razvidno pomanjkljivo razumevanje specifikacije,
saj se nanaša na dejavnosti, ki so že končane ali bodo dokončane, ko bo pogodba stopila v veljavo“. Tožeča stranka ugovarja
utemeljenosti te pripombe, ki jo šteje za subjektivno in nepravično, in trdi, da če je šlo za nesporazum, je prišlo do njega
zato, ker je bila tožeča stranka pozvana, naj predloži ponudbo za projekt, katerega specifikacije niso bile znane. Prav tako
meni, da taka pripomba v vsakem primeru ni jasna in je ni mogoče izpodbijati.
Navedena pripomba komisije za ocenjevanje se nanaša na prvo merilo za oddajo zadevnega naročila, in sicer na „primernost predlagane
strategije za izpolnjevanje zahtevanih nalog“. Po tem merilu za oddajo je dobila ponudba konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria
oceno 23,2/40, izbrana ponudba pa oceno 35,1/40.
Spet je treba ugotoviti, v okviru kritike zgornje pripombe, da tožeča stranka ponavlja argumente, ki jih je navajala v okviru
prvega tožbenega razloga, ki ga je Splošno sodišče zavrnilo. Poleg tega tožeča stranka s preprostimi izjavami nikakor ne dokazuje
utemeljenosti svojih trditev glede domnevno subjektivne, nepravične in nejasne zgoraj navedene pripombe. Iz tega sledi, da
kritike, ki jih navaja tožeča stranka v zvezi z zgoraj omenjeno pripombo komisije za ocenjevanje, ne dokazujejo nepravilnosti
te pripombe, še manj pa dokazujejo očitno napako pri oceni njene ponudbe.
Drugič, tožeča stranka ugovarja pripombi ocenjevalne komisije, da „[p]onudba vsebuje nekaj nasprotij, predvsem glede načrtovanja;
nekatere razvojne dejavnosti se na primer začnejo celo pred začetkom specifikacij“. Tožeča stranka v odgovor na pisno vprašanje
Splošnega sodišča navaja, da natančna preučitev grafov Gantt v njeni ponudbi dokazuje, v nasprotju s pripombo komisije za
ocenjevanje, da je predvidela, da naj bi se razvojne dejavnosti, razen nekaj utemeljenih izjem, začele po dejavnostih, povezanih
s specifikacijami.
Zgornja pripomba komisije za ocenjevanje, ki ji ugovarja tožeča stranka, se nanaša tudi na prvo merilo za oddajo zadevnega
naročila.
Sodišče je po pregledu grafov Gantt, ki jih je predložila tožeča stranka, in ob upoštevanju odgovorov strank na vprašanja
Splošnega sodišča na obravnavi ocenilo, da ti grafi dejansko dajejo vtis, da je tožeča stranka pri načrtovanju projekta za
zadevno naročilo predvidela, da naj bi se vsaj nekaj razvojnih dejavnosti začelo pred ustreznimi dejavnostmi specifikacij,
kar dokazuje, da je bila pripomba komisije za ocenjevanje utemeljena. Res je, da je tožeča stranka na sodišču trdila, da je
kakršen koli nesporazum, ki bi morda izhajal iz branja grafov Gantt, nastal zato, ker so bili ti grafi, kot so bili predloženi
pri Splošnem sodišču in tudi vključeni v ponudbo, predstavljeni v formatu A4, zaradi katerega nekateri podatki, potrebni za
razumevanje načrtovanja projekta iz ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria, niso bili vidni. Tožeča stranka je trdila,
da je v svojo ponudbo vključila tudi grafe Gantt v formatu A3, v katerem naj bi bile vidne pomembne informacije, povezane
z načrtovanjem projekta, in kar naj bi dokazovalo, da pripomba komisije za ocenjevanje ni bila utemeljena. Vendar je treba
ne glede na njihov domnevni pomen opozoriti, da Sodišče grafov v zgoraj navedenem formatu A3 ni imelo na voljo.
V vsakem primeru, tudi ob domnevi, da je ta trditev tožeče stranke utemeljena, je treba opozoriti, da se nanaša na prvo merilo
za oddajo zadevnega naročila. Kot je razvidno iz tabele v točki 22 zgoraj, tudi če bi ponudba tožeče stranke dobila maksimalno
število točk glede na to merilo, in sicer 40/40, tožeča stranka ne bi mogla dobiti tega naročila glede na število točk, ki
jih je dobila njena ponudbo po ostalih treh merilih za oddajo.
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da tožeča stranka nikakor ni dokazala nepravilnosti zadevne pripombe komisije za ocenjevanje,
v vsakem primeru pa zagotovo ni dokazala, da bi ta domnevno napačna pripomba pripeljala do očitne napake pri presoji, storjene
pri ocenjevanju njene ponudbe.
Tretjič, tožeča stranka izpodbija to pripombo komisije za ocenjevanje:
„V ponudbi je podrobno opisana metoda Cosmic FFP, vendar so predlagana orodja za ocenjevanje (Calico in Costar) primerna le
za ocenjevanje, ki temelji na metodologiji Cocomo II, ki ni skladna (glej oddelek 4.1.3.5.1).“
Ta pripomba se nanaša na drugo merilo za oddajo zadevnega naročila, in sicer na „primernost metod in orodij, kakovostnega
okolja in postopkov, predlaganih za izpolnjevanje zahtevanih nalog“. Po tem merilu je dobila navedena ponudba oceno 16,7/30,
izbrana ponudba pa oceno 24,5/30.
Komisija je v pisanjih in na obravnavi navedla, da neskladje, ki ga je ugotovila komisija za ocenjevanje, izhaja iz dejstva,
da je tožeča stranka v ponudbi opisala orodja, ki jih je nameravala uporabiti za podporo metode Cocomo, kar v javnem razpisu
ni bilo zahtevano, ni pa predložila nobenih informacij o infrastrukturni podpori metode Cosmic FFP, ki je bila metodologija,
predpisana v razpisni dokumentaciji. Poleg tega tožeča stranka ni navedla, kako sta metodi Cocomo in Cosmic FFP, omenjeni
v njeni ponudbi, povezani in kakšna je bila povezava med metodo Cocomo, ki je bila navedena v njeni ponudbi brez očitnega
razloga, in sistemom, ki je predmet zadevnega naročila.
Tožeča stranka je v odgovoru na pisno vprašanje Splošnega sodišča trdila, da to, da se je v ponudbi sklicevala na metodo Cocomo,
ne bi smelo šteti za neskladje in da je bil razlog, da ni predlagala posebnih orodij za metodo Cosmic FFP, to, da taka posebna
orodja niso bila potrebna. Tudi izbrani ponudnik naj v ponudbi ne bi predlagal takih orodij.
Najprej je treba omeniti, da specifikacija zadevnega naročila v tej zadevi dejansko določa uporabo sistema Cosmic FFP za ocenjevanje
prizadevanja, potrebnega za opravljanje nekaterih računalniških dejavnosti, povezanih z zadevnim naročilom. Prav tako je iz
pregleda oddelka 4.1.3.5.1 ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria razvidno, da se ta zelo na kratko in splošno sklicuje
na metodo Cocomo ter orodja Calico in Costar. Na koncu je treba opozoriti, da komisija za ocenjevanje očita ne le omenjenemu
konzorciju, ampak tudi izbranemu ponudniku, da ni opredelil orodij, ki jih namerava uporabiti v okviru sistema Cosmic FFP.
Navesti je treba, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, da zaradi teh dejstev, ki se jih ne izpodbija, taka pripomba
komisije za ocenjevanje, navedena v točki 161 zgoraj, ne bi bila pravilna, in,
a fortiori
, da je na podlagi teh dejstev mogoče ugotoviti, da je ta domnevno nepravilna pripomba pripeljala do naročnikove očitne napake
pri presoji ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria, predvsem ker ocena, podeljena navedeni ponudbi po drugem merilu
za oddajo zadevnega naročila, niti približno ni temeljila le na tej analizi, temveč tudi na drugih ustreznih pripombah komisije
za ocenjevanje (glej v tem smislu sodbo Evropaïki Dynamiki proti Komisiji z dne 12. julija 2007, točka 133 zgoraj, točka 106).
Četrtič, tožeča stranka izpodbija pripombo komisije za ocenjevanje, da „[se je] RUP […] štel po celotni ponudbi [konzorcija
Evropaïki Dynamiki‑Steria] za način vodenja projekta, [čeprav] njihov predlog programske opreme za razvoj okolja ne navaja
nobenih licenc IBM Rational“. Ta pripomba se nanaša tudi na drugo merilo za oddajo zadevnega naročila.
Komisija je v pisanjih in na obravnavi navedla, da je komisija za ocenjevanje v tej pripombi ugotovila neskladnost v ponudbi
konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria, ki je bila v tem, da je v ponudbi večkrat navedel RUP kot metodo, ki ji je treba slediti,
ni pa navedel, ali je konzorcij imel licenco za IBM Rational Software, ki ga je treba uporabiti po tej metodi, tako da je
bilo odprto vprašanje, kdo prevzame stroške za uporabo te programske opreme, tožeča stranka ali naročnik.
Po mnenju tožeče stranke je zgornja pripomba lahko zavedla naročnika in poleg tega ni pomembna. Stroške potrebnih licenc bi
morala nositi tožeča stranka in zato ni bilo razloga, da bi se to omenilo v ponudbi, saj to v javnem razpisu ni bilo zahtevano.
Po mnenju tožeče stranke je bilo jasno, da bi za opravljanje dela uporabila izdelke, ki jih zajema licenca.
V zvezi s tem je dovolj navesti, da je ta trditev tožeče stranke splošna in ni podprta z nobenim dokazom. Zato z njo ni mogoče
dokazati nepravilnosti prej navedene pripombe komisije za ocenjevanje in še manj očitne napake pri presoji, ki naj bi jo storil
naročnik.
Petič, tožeča stranka izpodbija upoštevnost pripombe komisije za ocenjevanje, da „čeprav so izkušnje na področju carin in
trošarin v [ponudbi konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria] opredeljene kot nepogrešljive v smislu znanja in spretnosti, v praksi
njihov predlog ne dokazuje obstoja takšnega znanja“. Ta pripomba se nanaša na tretje merilo za oddajo zadevnega naročila,
in sicer na „primernost organiziranosti predlagane ekipe za izpolnjevanje zahtevanih nalog“. Ocena, podeljena ponudbi konzorcija
Evropaïki Dynamiki‑Steria po tem merilu za oddajo, je bila 14,5/20, medtem ko je izbrana ponudba dobila oceno 17,6/20.
Prvič, tožeča stranka trdi, da zgornja pripomba ni utemeljena, saj ima konzorcij Evropaïki Dynamiki‑Steria izkušnje na področju
carin in trošarin, ki so bile opisane v njegovi ponudbi. Drugič, tožeča stranka dodaja, da ni bilo nobenega razloga za vključitev
podrobnih informacij na tem področju v ponudbo, saj to v javnem razpisu ni bilo zahtevano, in da v specifikaciji ta „sposobnost“
ni bila zahtevana. Končno, tožeča stranka navaja, da dejstvo, da naj bi bilo domnevno pomanjkanje izkušenj konzorcija Evropaïki
Dynamiki‑Steria na področju carin in trošarin uporabljeno kot razlog za slabo oceno njegove ponudbe, pomeni kršitev javnega
razpisa, saj te izkušnje niso omenjene kot merilo za ocenjevanje.
Graja tožeče stranke se nanaša na upoštevnost pripombe komisije za ocenjevanje in na njeno utemeljenost.
Glede upoštevnosti pripomb je Splošno sodišče ugotovilo, da čeprav v specifikacijah niso bile zahtevane izkušnje ponudnikov
na področju carin in trošarin ponudnikov, je komisija za ocenjevanje želela s to pripombo le poudariti, da obstaja neskladje
v ponudbi konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria. To neskladje je bilo v tem, da je konzorcij zatrjeval, da mora imeti izbrani
ponudnik izkušnje na področju carin in trošarin, v njegovi ponudbi pa ni bilo dokazov, da ima sam take izkušnje. V nasprotju
s trditvami tožeče stranke je bila taka pripomba komisije za ocenjevanje za naročnika koristna informacija.
Glede utemeljenosti pripombe je treba poudariti, da je Komisija navedla, da je bila ta pripomba oblikovana glede na oddelek
6.3.1 ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria, v katerem je bilo navedeno, da imajo predlagani poslovni analitiki (business
analysts) „dokazane izkušnje na področju trošarin/davkov/carin v EU“. Po mnenju Komisije je komisija za ocenjevanje ugotovila,
da
curriculum vitae
, ki jih je tožeča stranka predložila za poslovne analitike, ne dokazuje teh izkušenj. Tožeča stranka teh navedb Komisije
ni mogla izpodbijati. V teh okoliščinah je treba razsoditi, da nepravilnost pripombe komisije za ocenjevanje ni bila dokazana.
Nazadnje je treba opozoriti, da tožeča stranka izpodbija pripombo komisije za ocenjevanje, ki se nanaša na drugo merilo za
oddajo in ponudbi konzorcija Evropaïki Dynamiki-Steria očita vključitev standardnih referenc, med drugim glede arhitekture
in računalniških instrumentov, ki niso utemeljene in niso povezane s cilji EMCS. Tožeča stranka prav tako zavrača pripombo
komisije za ocenjevanje v zvezi s četrtim merilom za oddajo in glede domnevno splošnih lastnosti ponudbe konzorcija Evropaïki
Dynamiki-Steria. Vendar pa je jasno, da tožeča stranka ponovno navaja preproste izjave, splošne trditve, za katere ne predloži
nobenega dokaza. Te očitke je torej mogoče le zavrniti.
Zaradi popolnosti Splošno sodišče meni, da je pomembno poudariti, da pristop tožeče stranke, da graja nekatere posebne pripombe
komisije za ocenjevanje, ni učinkovit, saj nikakor ne prikaže, kako bi lahko te domnevno napačne pripombe pripeljale do očitne
napake pri presoji ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki‑Steria. V zvezi s tem bi morala tožeča stranka predvsem razložiti,
kako naj bi domnevno nepravilna pripomba vplivala na oceno, ki jo je dobila njena ponudba. Tožeča stranka tega ni pojasnila.
Zato je treba glede na navedeno skleniti, da tožeča stranka ni dokazala očitnih napak pri presoji, ki naj bi jih domnevno
storil naročnik pri ocenjevanju ponudbe konzorcija Evropaïki Dynamiki-Steria. Ta tožbeni razlog je torej treba zavrniti.
Zato je treba tožbo zavrniti.

Stroški
Tožeča stranka Sodišču predlaga, naj Komisiji naloži plačilo vseh stroškov tudi pri zavrnitvi njene tožbe. Trdi, da ker zadevni
GD ni posredoval zadostne obrazložitve v primernem času, ni imela dovolj časa, da bi v celoti ocenila svoje možnosti za izpodbijanje
zadevne odločbe, in je bila zato prisiljena vložiti to tožbo zaradi ohranitve svojih pravic.
Komisija meni, da ta predlog nima temelja v pravu Skupnosti.
V skladu s členom 87(2) Poslovnika Splošnega sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni.
Člen 87(3) Poslovnika določa:
„V skladu s členom 87(3) Poslovnika lahko Splošno sodišče razdeli stroške ali odloči, da vsaka stranka nosi svoje stroške,
če vsaka stranka uspe samo deloma ali v izjemnih okoliščinah.
Splošno sodišče lahko stranki, čeprav je uspela, naloži plačilo stroškov nasprotni stranki, ki naj bi ji jih povzročila brez
razloga ali iz nagajivosti.“
V tem primeru je bilo ugotovljeno, da predvsem četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj ustreznih informacij in obrazložitve,
ni utemeljen. Poleg tega ni nobenega drugega razloga, da bi Splošno sodišče odstopilo od zgoraj navedenega pravila iz člena
87(2). Zahtevo tožeče stranke je torej treba zavrniti.
Tožeča stranka s predlogi ni uspela, zato se ji v skladu s predlogi Komisije naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (tretji senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE se naloži plačilo njenih stroškov
in stroškov Evropske komisije.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. marca 2010.
Podpisi
*
Jezik postopka: angleščina.