CELEX: 62009CJ0488
TIR-egyezmény
Közösségi Vámkódex
TIR-igazolványok fedezete mellett történt szállítás
Garanciavállaló egyesület
Szabálytalan mentesítés
A jogsértés helyének meghatározása
Behozatali vámok beszedése

Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az Unió vámjogi szabályozása valamint az Európai Gazdasági Közösség nevében az 1978.
július 25‑i, 2112/78/EGK tanácsi rendelettel (HL L 252., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 1. kötet, 208. o.) elfogadott
és 1983. június 20‑án hatályba lépő, az áruk TIR‑igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozására vonatkozó, Genfben, 1975. november
14‑én aláírt vámegyezmény (a továbbiakban: TIR‑egyezmény) különböző rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik.
A kérelmet az Asociación de Transporte Internacional por Carretera (a továbbiakban: ASTIC) és az Administración General del
Estado (az állam általános közigazgatási hivatala) között, egy cigarettaszállítmány Spanyolországban történt jogellenes mentesítéséből
keletkezett vámtartozás beszedése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.

Jogi háttér

A TIR‑egyezmény
A TIR‑egyezmény többek között úgy rendelkezik, hogy az egyezménnyel létrehozott TIR‑eljárás szerint fuvarozott áruk az átmenő
vámhivataloknál mentesülnek a behozatali vagy kiviteli vámok és illetékek megfizetésének vagy letétbe helyezésének kötelezettsége
alól.
Az említett egyezmény 11. cikke a következőképpen szól:
„(1)      Amennyiben nem került sor egy TIR‑eljárás mentesítésére [helyesen: Amennyiben nem került sor egy TIR‑eljárás mentesítésére,
vagy a TIR‑eljárás mentesítésére fenntartásokkal került sor], az illetékes hatóságok nem követelhetik a garanciavállaló egyesülettől
a 8. cikk (1) és (2) bekezdésében említett összegek megfizetését, ha attól az időponttól számított egy éven belül, amikor
e hatóságok a TIR‑igazolványt elfogadták, nem értesítették írásban az egyesületet a mentesítés elmaradásáról [helyesen: a
mentesítés elmaradásáról vagy a fenntartásokkal történő mentesítésről]. Ugyancsak ez a rendelkezés alkalmazandó, ha a TIR‑eljárás
befejezésének igazolását szabálytalanul vagy csalárd módon szerezték meg, de ekkor a határidő két év.
(2)      A 8. cikk (1) és (2) bekezdésében hivatkozott összegek megfizetésére irányuló követelést legkorábban attól az időponttól számított
három hónap elteltével kell a garanciavállaló egyesülethez benyújtani, amikor az egyesületet értesítették arról, hogy a TIR‑eljárást
nem mentesítették [helyesen: a TIR‑eljárást nem mentesítették vagy fenntartásokkal mentesítették], vagy a TIR‑eljárás befejezésének
igazolását szabálytalanul vagy csalárd módon szerezték meg, illetve legkésőbb az ettől az időponttól számított két éven belül.
Azokban az esetekben, amikor a fent említett kétéves határidőn belül bírósági eljárásra kerül sor, a fizetési felszólításnak
a bírói ítélet jogerőre emelkedését és végrehajthatóvá válását követő egy éven belül kell megtörténnie.
(3)      A követelt összegek kiegyenlítésére a garanciavállaló egyesület a hozzá intézett fizetési felszólítás keltétől számított három
hónapos határidővel rendelkezik. A kifizetett összegeket az egyesület részére visszatérítik, ha a fizetési felszólítás keltétől
számított két éven belül a vámhatóságok részére kielégítő módon igazolást nyert, hogy a szóban forgó fuvarozással kapcsolatosan
semmiféle szabálytalanság nem történt.”
A TIR‑egyezmény 37. cikke kimondja:
„Amennyiben a szabály megsértésének helye nem állapítható meg, akkor úgy tekintendő, hogy azt annak a Szerződő Félnek a területén
követték el, ahol megállapították.”

Az uniós jog
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló, 1992. október 12‑i 2913/92/EGK tanácsi rendelet (HL L 302., 1. o.; magyar nyelvű
különkiadás 2. fejezet, 4. kötet, 307. o.; a továbbiakban: Vámkódex) 203. cikke értelmében a behozatalkor vámtartozás „a behozatalivám‑köteles
áru vámfelügyelet alóli jogellenes elvonása esetén”, mégpedig az említett elvonáskor keletkezik.
A Vámkódex 215. cikke szerint:
„(1)      A vámtartozás azon a helyen keletkezik, ahol az azt eredményező esemény történik.
(2)      Ha az (1) bekezdésben említett helyet nem lehet meghatározni, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás azon a helyen keletkezett,
ahol a vámhatóság megállapította, hogy az áruk olyan helyzetben vannak, ami vámtartozás keletkezését eredményezi.
(3)      Ha az árura vonatkozóan a vámeljárás még nem zárult le, úgy kell tekinteni, hogy a vámtartozás azon a helyen keletkezett,
ahol az árut:
–        ez alá az eljárás alá vonták,
vagy
–        az eljárás során a Közösségbe beléptették.
(4)      Ha a vámhatóság rendelkezésére álló információk lehetővé teszik, hogy megállapíthassa, hogy a vámtartozás akkor keletkezett,
amikor az áru valamely korábbi időpontban egy másik helyen volt, a vámtartozást azon a helyen keletkezettnek kell tekinteni,
ahol az áru a vámtartozás fennállásának legkorábbi megállapíthatóságakor található volt.”
A Vámkódex 221. cikke kimondja:
„(1)      A könyvelésbe vételt követően a vámösszeget a megfelelő eljárások szerint közölni kell az adóssal.
[...]
(3)      A vámtartozás keletkezésétől számított 3 év lejárta után az adóssal már nem lehet közölni a tartozás összegét. Ha azonban
a vámhatóság büntetőeljárás alapjául szolgáló cselekmény következtében nem tudta megállapítani a jogszabály alapján fizetendő
vámtartozás pontos összegét, a 3 éves határidő lejárta után is lehet azt közölni, ha a hatályos rendelkezések azt lehetővé
teszik.”
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról
szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet,
3. o., a továbbiakban: végrehajtási rendelet) 451. cikke értelmében az áruk TIR‑igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozására
vonatkozó eljárás alkalmazásában az Európai Unió vámterületét egyetlen területnek kell tekinteni.
A végrehajtási rendelet 454. cikke értelmében:
„(1)      A jelen cikk a TIR‑egyezmény és az ATA‑egyezmény különleges rendelkezéseinek sérelme nélkül alkalmazandó a garanciavállaló
egyesületeknek a TIR‑ vagy ATA‑igazolvány használatával kapcsolatos felelősségére.
(2)      Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy TIR‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott fuvarozási művelet vagy egy ATA‑igazolvány
fedezete mellett végrehajtott árutovábbítási művelet során vagy azzal kapcsolatban egy meghatározott tagállamban jogsértést
vagy szabálytalanságot követtek el, az esetleg fizetendő vámok és egyéb díjak beszedését – a büntetőjogi rendelkezések esetleges
alkalmazásának sérelme nélkül – a közösségi vagy nemzeti rendelkezések szerint az érintett tagállam végzi.
(3)      Amennyiben nem állapítható meg, hogy a jogsértést vagy szabálytalanságot mely területen követték el, az ilyen jogsértést vagy
szabálytalanságot abban a tagállamban elkövetettnek kell tekinteni, amelyikben azt felfedezték, kivéve ha a 455. cikk (1) bekezdésében
meghatározott határidőn belül az eljárás szabályszerűségére, illetve a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetésének
helyére vonatkozó, hitelt érdemlő bizonyítékot a vámhatóság előtt bemutatták.
Amennyiben ilyen bizonyítékot nem mutatnak be, és az említett jogsértést vagy szabálytalanságot így abban a tagállamban elkövetettnek
tekintik, amelyikben azt felfedezték, az érintett árukra vonatkozó vámokat és egyéb díjakat a közösségi vagy nemzeti rendelkezéseknek
megfelelően az érintett tagállam szedi be.
Ha utólagosan megállapítják, hogy a jogsértést vagy szabálytalanságot ténylegesen melyik tagállamban követték el, az ebben
a tagállamban az érintett árukra vonatkozó vámokat és egyéb díjakat (eltekintve azoktól, amelyeket a második albekezdés szerint
mint a Közösség saját forrásait vetettek ki) az azokat eredetileg beszedő tagállam köteles visszatéríteni ennek a tagállamnak.
Ebben az esetben minden túlfizetést vissza kell téríteni annak a személynek, aki a terheket eredetileg megfizette.
Amennyiben azoknak a vámoknak és egyéb díjaknak az összege, amelyeket az azokat beszedő tagállam eredetileg beszedett és visszatérített,
alacsonyabb, mint az abban a tagállamban esedékes vámoknak és egyéb díjaknak az összege, ahol a jogsértést vagy szabálytalanságot
ténylegesen elkövették, ennek a tagállamnak a közösségi vagy nemzeti rendelkezések értelmében be kell szednie a különbözetet.
A tagállamok vámigazgatásai megteszik a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy minden jogsértés és szabálytalanság
ügyében eljárjanak, és hatékony szankciókat alkalmazzanak.”
A végrehajtási rendelet 455. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Amennyiben megállapítást nyer, hogy egy TIR‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott fuvarozási művelet vagy egy ATA‑igazolvány
fedezete mellett végrehajtott árutovábbítási művelet során vagy azzal kapcsolatban jogsértést vagy szabálytalanságot követtek
el, a vámhatóság a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésében, illetve az ATA‑egyezmény 6. cikkének (4) bekezdésében előírt
határidőn belül értesíti a TIR‑igazolvány, illetve az ATA‑igazolvány jogosultját és a garanciavállaló egyesületet.
(2)      A TIR‑igazolvány, illetve ATA‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott művelet szabályszerűségének a 454. cikk (3) bekezdésének
első albekezdése szerinti bizonyítékát az adott esettől függően a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdésében, illetve az
ATA‑egyezmény 7. cikkének (1) és (2) bekezdésében előírt határidőn belül kell benyújtani.
[...]”
A végrehajtási rendelet 457. cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„A TIR‑egyezmény 8. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában, ha valamely szállítmány belép a Közösség vámterületére, vagy elindul
a Közösség vámterületén lévő indító vámhivataltól, a garanciavállaló egyesület felelős vagy válik felelőssé minden olyan tagállam
vámhatóságával szemben, amelynek területére a TIR‑igazolvány fedezete mellett fuvarozott szállítmány belép, addig a pontig,
ahol az a Közösség vámterületét elhagyja, illetve az említett területen lévő rendeltetési vámhivatalig.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
Az ASTIC garanciavállaló egyesület a Spanyolország területén TIR‑igazolvány fedezete mellett végrehajtott fuvarozásokkal (a
továbbiakban: TIR‑fuvarozások) kapcsolatban. Egy 1994. február 18‑i garanciavállalás értelmében az egyesület felelőssége legfeljebb
200 000 USA‑dollárig terjedhet.
A Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entorgung eV (a továbbiakban: BGL) garanciavállaló egyesület a Németország
területén végrehajtott TIR‑fuvarozásokkal kapcsolatban.
1994. március 18‑án a lindaui (Németország) vámhivatal rögzítette a 10099706. sz. TIR‑igazolvány fedezete mellett fuvarozott,
cigarettát tartalmazó, Svájcból származó szállítmány áthaladását, és amelynek rendeltetési vámhivatala a portói (Portugália)
vámhivatal volt. Miután megállapította, hogy a szállítmányt a rendeltetési vámhivatalnak nem mutatták be, a lindaui vámhivatal
1995. január 12‑én és 17‑én vámmegállapító határozatokat hozott a fuvarozóval és a TIR‑igazolvány jogosultjával szemben. E
vámhivatal 1995. január 17‑én a BGL‑t is tájékoztatta arról, hogy az említett TIR‑igazolványt nem mentesítették, mielőtt 1996.
február 26‑án a fizetendő vámok megfizetésére vonatkozó felszólítást címzett az említett egyesületnek.
Ezzel párhuzamosan az említett vámhivatal 1995. január 17‑én a megállapított szabálytalanságról tájékoztatta az ügyészséget,
amely vizsgálatot indított. E bírósági eljárás a Landgericht Augsburg (Németország) által 1998. március 17‑én hozott büntető
ítélethez vezetett, amely megállapította, hogy a szállítmányt Sevillában (Spanyolország) mentesítették, és a fuvarozót csempészet
és okirat-hamisítás bűncselekménye miatt elítélte. E tények alapján a német vámhatóság az ügy iratait átadta a spanyol vámhatóságnak,
hogy az utóbbi szedje be a vámtartozást a Vámkódexnek a végrehajtási rendelet 454. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdésével
összefüggésben értelmezett 215. cikke értelmében.
Következésképpen 1999. január 13‑án a spanyol vámhatóság értesítette a fuvarozót, a TIR‑igazolvány jogosultját és az ASTIC‑ot
a hiány összegéről, és az ASTIC‑ot mint a Spanyolországban történt TIR‑fuvarozásokkal kapcsolatos garanciavállaló egyesületet
tájékoztatta az elkövetett jogsértésről valamint az elkerült vámok összegéről, úgymint 230 342 114 peseta (azaz hozzávetőleg
1 384 384 euró) összegről. 1999. március 22‑én az ASTIC az e tartozásra vonatkozó fizetési felszólítást kapott.
Az említett fizetési felszólítással szemben benyújtott adóügyi panaszának, valamint az e panaszt elutasító határozattal szemben
benyújtott fellebbezésének elutasítása után az ASTIC keresetet nyújtott be az Audiencia Nacional (Spanyolország) közigazgatási
kollégiumához, amely csak részben adott helyt a keresetnek, mivel úgy vélte, hogy az ASTIC felelőssége legfeljebb 200 000
USA‑dollár összegig áll fenn.
Az e bíróság által hozott ítélettel szemben az ASTIC felülvizsgálati kérelmet terjesztett a Tribunal Supremo elé többek között
arra hivatkozva, hogy a spanyol vámhatóság nem rendelkezett joghatósággal az elkerült vámok beszedésére vonatkozóan, és a
beszedésre irányuló intézkedés elévült, mivel semmilyen eljárást nem indítottak vele szemben attól az időponttól számított
két éven belül, amikor a német vámhatóság a TIR‑igazolványt elfogadta.
Először is a Tribunal Supremo kétségének ad hangot azt illetően, hogy a spanyol vámhatóság joghatósággal rendelkezett a fizetendő
vámok beszedése iránti új eljárás kezdeményezésére még akkor is, ha a jogsértés helyét, azaz Spanyolország területét, a végrehajtási
rendelet 454. cikke (3) bekezdésében, valamint 455. cikkében előírt határidő lejártát követően határozták meg, és a német
vámhatóság a Németország területén végrehajtott TIR‑fuvarozásokra vonatkozóan a garanciavállaló egyesületnek a fizetendő vám
megfizetésére vonatkozó felszólítást címzett.
Másodszor a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az olyan egyesület, mint amilyen az ASTIC, hivatkozhat‑e az
alapügy körülményei között a végrehajtási rendelet 454. cikkének (3) bekezdése és 455. cikke, a Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdése
vagy a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése által előírt határidő lejártára annak érdekében, hogy a vámhatóságnak az egyesülettel
szemben a garanciavállalás kikényszerítése iránt hozható intézkedése elévülését állíthassa.
Harmadszor, a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a német vámhatóság által a Németország területén végrehajtott
TIR‑fuvarozásokra vonatkozóan a garanciavállaló egyesületnek címzett vámmegállapító határozatnak az ASTIC vonatkozásában van‑e
elévülést megszakító hatása tekintettel arra, hogy e hatóság nem függesztette fel az említett egyesületnek címzett fizetési
felszólítást.
E körülmények alapján a Tribunal Supremo úgy döntött, hogy felfüggeszti az eljárást, és előzetes döntéshozatalra a következő
kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Amennyiben – miután a tagállam szabálytalanságot fedezett fel egy TIR‑szállítmány vámeljárásában, és követelte a területe
szerinti garanciavállaló egyesületnek címzett fizetési felszólításban megjelölt összeg megfizetését – megállapították a jogsértés
elkövetésének tényleges helyét, úgy összeegyeztethető‑e a [végrehajtási] rendelet 454. cikkének (3) bekezdésével és 455. cikkével
az, hogy a jogsértés elkövetésének tagállama új eljárásban követeli a főkötelezettektől és a jogsértés tényleges elkövetésének
helye szerinti garanciavállaló egyesülettől  –felelőssége mértékéig – a vámok megfizetését, ha a jogsértés elkövetése helyének
meghatározása a közösségi jogszabályban meghatározott határidő lejárta után történt?
Igenlő válasz esetén:
2)      A jogsértés tényleges elkövetése tagállamának garanciavállaló egyesülete a [végrehajtási] rendelet 454. cikkének (3) bekezdése
és 455. cikke, vagy a […] Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdése alapján hivatkozhat‑e a garantált felelősségi összeg követelésére
vonatkozó jog elévülésére az előírt határidő lejárta miatt, ha e határidő lejárta előtt nem volt tudomása a tényekről?
3)      A szabálytalanságot felfedező állam vámigazgatása által a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése alapján ezen állam garanciavállaló
egyesületének címzett fizetési felszólítás megszakítja‑e az elévülést a jogsértés elkövetésének helye szerinti garanciavállaló
egyesület által indított eljárás tekintetében?
4)      Lehet‑e úgy értelmezni a TIR‑egyezmény 11. cikke (2) bekezdésének utolsó mondatát, hogy az abban szereplő határidő akkor is
vonatkozik a jogsértés helyének államára, amikor a szabálytalanságot felfedező állam annak ellenére nem vonta vissza a garanciavállaló
egyesületnek címzett fizetési felszólítást, hogy ugyanezen cselekmények miatt büntetőeljárás indult?”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről

Az első kérdésről
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy ellentétes‑e a végrehajtási rendelet
454. és 455. cikkével az, ha azon tagállam vámhatósága, amelynek területén jogsértést követtek el egy TIR‑szállítmány vámeljárásában,
az e jogsértésből eredő vámtartozás beszedése iránt új eljárást indít még akkor is, ha a jogsértés helyét bírósági eljárás
útján állapították meg azt követően, hogy egy másik tagállam joghatósággal rendelkező hatósága már megállapította az említett
TIR‑szállítmány vámeljárásának szabálytalanságát.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a végrehajtási rendelet 451. cikke alapján az Unió vámterületét – a TIR‑igazolványok
használatára vonatkozó szabályok alkalmazásában – egyetlen területet alkotónak kell tekinteni.
Ezenkívül a Vámkódex 203. cikke értelmében a behozatalivám‑köteles áru vámfelügyelet alóli jogellenes elvonása esetén ebből
az elvonásból vámtartozás keletkezik.
Mivel a vámtartozások beszedésére vonatkozó joghatóság megosztott a tagállamok különböző vámhatóságai között, a végrehajtási
rendelet 454. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy egy jogsértésből vagy szabálytalanságból eredő vámok beszedése
annak a tagállamnak a joghatósága alá tartozik, amelynek területén az említett jogsértést vagy szabálytalanságot elkövették.
Azonban a TIR‑egyezmény 37. cikkének megfelelően amennyiben a jogsértés vagy szabálytalanság elkövetésének helye szerinti
állam bizonyosan nem állapítható meg, ideiglenesen joghatósági vélelmet kell felállítani annak az államnak a javára, amelynek
területén a jogsértést vagy szabálytalanságot megállapították. Ez a vélelem azonban megdől akkor, ha utólag az első állam
joghatóságát megállapítják (lásd ebben az értelemben a C‑310/98. és C‑406/98. sz., Met‑Trans és Sagpol egyesített ügyekben
2000. március 23‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑1797. o.] 37. pontját).
Az ilyen eljárás alapja egyrészt, hogy a tagállamok az Unión kívüli árutovábbítás rendszerében végzett művelettel érintett
harmadik országokkal szemben egyetlen vámterületet alkotnak, és másrészt, a vám beszedésére joghatósággal rendelkező tagállam
meghatározásának kérdése az Unió belső problémája azáltal, hogy ha másik tagállam rendelkezik joghatósággal, ez a változás
nem érinti a vámtartozás adósának e vám kiegyenlítésére vonatkozó kötelezettségét (lásd a fent hivatkozott Met‑Trans és Sagpol
ügyben hozott ítélet 38. pontját).
Egyrészt a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges elkövetésének helyére vonatkozó bizonyítás jogát illetően meg kell állapítani,
hogy a végrehajtási rendelet 454. és 455. cikke nem határozza meg azt a személyt, akinek bizonyítania kell, vagy aki bizonyíthat
(lásd a C‑78/01. sz. BGL‑ügyben 2003. szeptember 23‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑9543. o.] 50. pontját).
Másrészt, az említett bizonyítás határidejét illetően meg kell állapítani, hogy a végrehajtási rendelet 454. cikke (3) bekezdésének
első albekezdése lényegében az említett rendelet 455. cikkének (2) bekezdésére utal (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
BGL‑ügyben hozott ítélet 64–66. pontját).
A Bíróság korábban már úgy ítélte meg, hogy a végrehajtási rendelet 455. cikkével összefüggésben értelmezett 454. cikkének
rendelkezései értelmében egy garanciavállaló egyesületnek a jogsértés vagy szabálytalanság tényleges helyét attól az időponttól
számított két éven belül kell bizonyítania, amikor az e jogsértésből vagy szabálytalanságból eredő vámtartozásra vonatkozó
fizetési felszólítást neki címezték (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott BGL‑ügyben hozott ítélet 73. pontját).
E tekintetben ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a TIR‑egyezmény 11. cikkének (2) bekezdése, amelyre a végrehajtási rendelet
455. cikkének (2) bekezdése utal, és amelyet következésképpen figyelembe kell venni ez utóbbi rendelkezés értelmezésénél,
kifejezett eltérést enged az említett kétéves határidő alól abban az esetben, ha az említett jogsértést alkotó tényeket bíróság
elé tárták. Ebből az következik, hogy ha a jogsértés vagy szabálytalanság elkövetésének helye bírósági úton kerül megállapításra,
e határidőtől el lehet térni, azzal a feltétellel azonban, hogy az említett tényeket bíróság elé tárták attól az időponttól
számított két éven belül, amikor azt a garanciavállaló egyesületet, amelynek területén a jogsértést vagy szabálytalanságot
elkövették, értesítik e jogsértésről vagy szabálytalanságról.
A jelen esetben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kiderül egyrészt, hogy a német vámhatóság, miután megállapította,
hogy a német területre belépett, TIR‑igazolvány fedezete mellett fuvarozott szállítmány nem érkezett meg a rendeltetési helyre,
1995. január 17‑én tájékoztatta a BGL‑t e szabálytalanságról, és 1996. február‑26 án az e szabálytalanságból eredő vámok megfizetésére
vonatkozó felszólítást címzett a BGL‑nek.
Másrészt 1995. január 17‑én a német vámhatóság a megállapított szabálytalanságról tájékoztatta az ügyészséget, amely vizsgálatot
indított. Az ezt követő bírósági eljárás a Landgericht Augsburg által 1998. március 17‑én hozott ítélethez vezetett, amely
megállapította, hogy Spanyolország területén vonták el jogellenesen a vámfelügyelet alól az alapeljárás tárgyát képező szállítmányt.
Ez az az ítélet, amelyet a német vámhatóság 1998. augusztus 24‑én megküldött a spanyol vámhatóságnak.
Ezen elemek összességéből következik, hogy ‑ ellentétben azzal, amit az ASTIC állít ‑ noha a jogsértés helyét megállapító
ítélet több mint két évvel azután született, hogy a BGL‑nek fizetési felszólítást címeztek, a német vámhatóság nem jogellenesen
mondott le a spanyol vámhatóság javára az alapeljárás tárgyát képező vámtartozás beszedésének jogáról.
Az alapügy tényállását ugyanis a végrehajtási rendelet 455. cikkével összefüggésben értelmezett 454. cikkében előírt határidőn
belül német bíróság elé tárták, és az ezen eljárásban hozott ítéletet követően határozták meg az említett vámtartozást eredményező
jogsértés elkövetésének helyeként Spanyolországot, ennélfogva a német vámhatóságnak az említett tartozás beszedésére vonatkozó
joghatósága a spanyol vámhatóság javára megszűnt.
Következésképpen az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a végrehajtási rendelet 454. és 455. cikkét úgy kell értelmezni,
hogy ha annak a tagállamnak a vámtartozás beszedésével kapcsolatos joghatóságára vonatkozó vélelem, amelynek területén a TIR
fuvarozás során elkövetett jogsértést megállapították, megdől az e jogsértés más tagállam területén történt elkövetését megállapító
ítélet folytán, az utóbbi tagállam vámhatósága szerez joghatóságot az említett vámtartozás beszedésére, feltéve hogy az említett
jogsértést alkotó tényeket attól az időponttól számított két éven belül bíróság elé tárták, amikor azt a garanciavállaló egyesületet,
amelynek területén az említett jogsértést elkövették, értesítették e jogsértésről.

A második, harmadik és negyedik kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság e kérdéseivel lényegében arra vár választ, hogy az ASTIC hivatkozhat‑e a végrehajtási rendelet
454. cikkének (3) bekezdésében és 455. cikkének (1) bekezdésében, a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésében, valamint
a Vámkódex 221. cikkében előírt elévülési határidőre a spanyol vámhatóság által neki címzett fizetési felszólítás kifogásolása
érdekében. E bíróság továbbá tudni szeretné, hogy milyen következményei lehetnek az említett fizetési felszólításra vonatkozóan
az eredetileg a német vámhatóság által indított eljárásnak.
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a végrehajtási rendelet 454. cikkének (3) bekezdése a joghatósággal rendelkező tagállam
meghatározására előírt határidőre vonatkozik, és a Vámkódex 221. cikkének (3) bekezdése azt a határidőt írja elő, amelynek
lejárta után az adóssal már nem lehet közölni a vámtartozás összegét.
Következésképpen a végrehajtási rendeletnek a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 455. cikkének
(1) bekezdése határozza meg a garanciavállaló egyesülettel szemben tervezett beszedési intézkedés elévülési határidejét. Így
tehát a joghatósággal rendelkező hatóságoknak csak akkor van joguk a vámtartozás kifizetését követelni a garanciavállaló egyesülettől,
ha írásban értesítették az egyesületet az elkövetett jogsértésről attól az időponttól számított egy éven belül, amikor a TIR‑igazolványt
elfogadták.
A jelen esetben az ASTIC 1999. január 13‑án kapott értesítést arról, hogy a jogsértést Spanyolország területén követték el,
míg az alapeljárás tárgyát képező TIR‑igazolványt a német vámhatóság fogadta el 1994. március 18‑án, azaz négy évvel az említett
értesítést megelőzően.
Az ASTIC azonban az alapügy sajátos körülményei között nem hivatkozhat arra, hogy a spanyol vámhatóságnak a vámtartozás garantált
összege erejéig történő kifizetése követelésére vonatkozó joga a végrehajtási rendeletnek a TIR‑egyezmény 11. cikkével összefüggésben
értelmezett 455. cikkének (1) bekezdése alapján elévült.
E fizetési felszólítás elévülésének elismerése ugyanis az említett ügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között megkérdőjelezné
a vámok beszedésére vonatkozóan a TIR‑egyezmény, a Vámkódex és a végrehajtási rendelet által létrehozott rendszer hatékony
érvényesülését.
Ily módon a végrehajtási rendeletnek a TIR‑egyezmény 11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 455. cikkének
(1) bekezdésében előírt határidő célja az Unió saját forrásainak gyors és hatékony rendelkezésre bocsátása érdekében a vámok
és illetékek beszedésére vonatkozó rendelkezések egységes és körültekintő alkalmazása. E cél fényében az említett rendelkezés
által előírt határidőt tehát olyan eljárási szabálynak kell tekinteni, amely kizárólag az államigazgatási szervekre vonatkozik
a lehető leggyorsabb eljárásra ösztönzésük érdekében (lásd analógia útján a C‑161/08. sz. Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf
Jan de Lely ügyben 2009. május 14‑én hozott ítélet [EBHT 2009., I‑4075. o.] 50. és 51. pontját a Közösségben az árutovábbítási
okmányként használt TIR‑ és ATA‑igazolványok használatáról szóló, 1991. március 21‑i 719/91/EGK tanácsi rendeletre vonatkozó
végrehajtási szabályok megállapításáról szóló, 1991. június 12‑i 1593/91/EGK bizottsági rendeletet [HL L 148., 11. o.] illetően).
Márpedig még ha a vámhatóság a megkövetelt gondossággal és gyorsasággal járt is el, az említett vámok beszedése lehetetlenné
válik, ha a TIR‑igazolvány elfogadását követő egy éven túl véget érő bírósági eljárás következtében a végrehajtási rendelet
455. cikkének (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 454. cikkének (3) bekezdése értelmében megszűnik azon tagállam vámhatóságának
joghatósága, amelyikben a jogsértést megállapították, azon tagállam vámhatósága joghatóságának javára, amelyben a jogsértést
elkövették, az utóbbi vámhatóság azonban nem tudná beszedni a vámtartozást azért, mert az említett TIR‑igazolványt több mint
egy évvel azelőtt fogadták el.
E körülmények között emlékeztetni kell arra, hogy ha a végrehajtási rendelet 451. cikke értelmében az Unió vámterületét – a
TIR‑igazolványok használatára vonatkozó szabályok alkalmazásában – egyetlen területet alkotónak kell tekinteni, akkor – saját
vámhatósága útján – a 27 tagállam mindegyike joghatósággal rendelkezik a területén keletkezett vámtartozások beszedésére.
Végeredményben minden tagállamban létezik egy sajátos garanciavállaló egyesület, amely felelős a valamely TIR‑fuvarozási művelet
alkalmával az adott tagállam területén keletkezett vagy vélhetően ott keletkezett vámtartozások kifizetéséért. Márpedig egy
olyan garanciavállaló egyesület, mint az ASTIC, nem használhatja ki ezt a közigazgatási széttöredezettséget a vámtartozásnak
a garantált összeg erejéig történő beszedése érdekében.
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az alapügy sajátos körülményei között a végrehajtási rendeletnek a TIR‑egyezmény
11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 455. cikkének (1) bekezdésében előírt egyéves határidő attól az időponttól
kezdődött, amikor a spanyol vámhatóságot tájékoztatták arról a végrehajtható ítéletről, amely a jogsértés elkövetési helyeként
Spanyolország területét állapította meg.
Azt a kérdést illetően, hogy melyek a német vámhatóság által indított eljárás hatásai a spanyol vámhatóság által lefolytatott
eljárásra, a Bírósághoz benyújtott iratokból nem tűnik ki, hogy az említett német vámhatóság megtette a szükséges intézkedéseket
a BGL‑nek címzett fizetési felszólítás végrehajtása érdekében.
Mindenesetre ha a kérdést előterjesztő bíróság azt állapítja meg, hogy a német vámhatóság a vámok egy részét az említett garanciavállaló
egyesülettől beszedte, emlékeztetni kell arra, hogy a végrehajtási rendelet 454. cikkének (3) bekezdése visszatérítési rendszert
ír elő azokra a vámokra vonatkozóan, amelyeket annak a tagállamnak a vámhatósága már beszedett, amelyben a jogsértést megállapították,
annak a tagállamnak a javára, amelyben a jogsértést ténylegesen elkövették.
Következésképpen a második, harmadik és negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a végrehajtási rendeletnek a TIR‑egyezmény
11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 455. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az alapügyben
szereplőkhöz hasonló körülmények között egy garanciavállaló egyesület nem hivatkozhat az említett rendelkezések által előírt
elévülési határidőre akkor, ha annak a tagállamnak a vámhatósága, amelynek területére az egyesület felelőssége kiterjed, a
vámhatóság joghatóságát megállapító végrehajtható ítéletről való tájékoztatását követő egy éven belül értesítette az egyesületet
azokról a tényekről, amelyek alapján az a vámtartozás keletkezett, amelyet az általa garantált összeg erejéig ki kell egyenlítenie.

A költségekről
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról
szóló, 1993. július 2‑i 2454/93/EGK bizottsági rendelet 454. és 455. cikkét úgy kell értelmezni, hogy ha annak a tagállamnak
a vámtartozás beszedésével kapcsolatos joghatóságára vonatkozó vélelem, amelynek területén a TIR fuvarozás során elkövetett
jogsértést megállapították, megdől az e jogsértés más tagállam területén történt elkövetését megállapító ítélet folytán, az
utóbbi tagállam vámhatósága szerez joghatóságot az említett vámtartozás beszedésére, feltéve hogy az említett jogsértést alkotó
tényeket attól az időponttól számított két éven belül bíróság elé tárták, amikor azt a garanciavállaló egyesületet, amelynek
területén az említett jogsértést elkövették, értesítették e jogsértésről.
2)
A 2454/93 rendeletnek az áruk TIR‑igazolvánnyal történő nemzetközi fuvarozására vonatkozó, Genfben, 1975. november 14‑én aláírt
vámegyezmény 11. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett 455. cikkének (1) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy
az alapügyben szereplőkhöz hasonló körülmények között egy garanciavállaló egyesület nem hivatkozhat az említett rendelkezések
által előírt elévülési határidőre akkor, ha annak a tagállamnak a vámhatósága, amelynek területére az egyesület felelőssége
kiterjed, a vámhatóság joghatóságát megállapító végrehajtható ítéletről való tájékoztatását követő egy éven belül értesítette
az egyesületet azokról a tényekről, amelyek alapján az a vámtartozás keletkezett, amelyet az általa garantált összeg erejéig
ki kell egyenlítenie.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.