CELEX: 62004CJ0095
Apelācija
Dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana
Aviokompānija
Ar ceļojumu aģentūrām noslēgtie līgumi
Prēmijas, kas ir saistītas ar pārdoto šās sabiedrības izdoto biļešu apjoma palielināšanu periodā, kas noteikts saistībā ar atskaites periodu
Prēmijas, kas piešķirtas ne tikai par biļetēm, kas pārdotas pēc pārdevumu apmēra mērķa sasniegšanas, bet arī par visām biļetēm, kas pārdotas attiecīgajā periodā

Savā apelācijas sūdzībā
British Airways plc
(turpmāk tekstā – “
BA
”) lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2003. gada 17. decembra spriedumu lietā T‑219/99
British Airways
/Komisija (
Recueil
, II‑5917. lpp., turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), kurā tika noraidīta tās prasība atcelt Komisijas 1999. gada 14. jūlija
Lēmumu 2000/74/EK par EK līguma 82. panta piemērošanas procedūru (IV/D‑2/34.780
Virgin
/
British Airways
, OV 2000, L 30, 1. lpp., turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”), ar kuru
BA
uzlikts naudas sods 6,8 miljonu euro apmērā par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu Apvienotās Karalistes avio ceļojumu
aģentūru pakalpojumu tirgū.

Prāvas priekšvēsture
Fakti šīs prāvas pamatā, kādi tie izriet no Pirmās instances tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem un ir izklāstīti pārsūdzētā
sprieduma 4.–19. punktā, var tikt apkopoti šādi.

BA
, kas ir Apvienotās Karalistes lielākā aviosabiedrība, noslēdza ar ceļojumu aģentūrām, kas reģistrētas šīs dalībvalsts teritorijā
un akreditētas
International Air Transport Association
[Starptautiskā Gaisa transporta asociācija] (
IATA
), līgumus, kas piešķir ceļojumu aģentūrām tiesības uz pamata komisijas maksu par transporta biļešu pārdošanu lidojumiem,
ko veic
BA
(turpmāk tekstā – “
BA
biļetes”) un ko noformē šīs aģentūras, un kas tāpat ietver trīs atšķirīgas finansiālas stimulēšanas sistēmas: “tirdzniecības
līgumi”, “pasaules līgumi” un – vēlāk – “no rezultātiem atkarīgo prēmiju sistēma”, kas piemērojama kopš 1998. gada 1. janvāra.
Tirdzniecības līgumi ļāva noteiktām ceļojumu aģentūrām, proti, tām, kas ik gadus pārdeva
BA
biļetes par summu vairāk nekā GBP 500 000, papildus pamata komisijas maksai saņemt papildu maksājumus, tostarp no rezultātiem
atkarīgās prēmijas, ko aprēķina atbilstoši progresīvu likmju skalai, kuru nosaka atkarībā no tā, par cik ir palielinājušies
ceļojumu aģentūru ieņēmumi no
BA
biļešu pārdošanas, un kas ir atkarīga no ikgadēji pārdoto biļešu skaita palielinājuma.
1993. gada 9. jūlijā
Virgin Atlantic Airways Ltd
(turpmāk tekstā – “
Virgin
”) iesniedza Eiropas Kopienu Komisijai sūdzību tostarp par šiem tirdzniecības līgumiem.
Komisija nolēma uzsākt attiecībā uz minētajiem līgumiem procedūru un 1996. gada 20. decembrī pieņēma paziņojumu par iebildumiem
pret
BA
. 1997. gada 12. novembra sēdē tika uzklausīti
BA
mutvārdu apsvērumi.
Otra veida stimulējošie līgumi, proti, “pasaules līgumi” tika noslēgti ar trim ceļojumu aģentūrām, tām ļaujot saņemt papildu
komisijas maksu, ko aprēķina, pamatojoties uz
BA
daļas palielinājumu pasaules tirdzniecībā.
1997. gada 17. novembrī
BA
nosūtīja visām Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām vēstuli, kurā izklāstīja trešā stimulējošo līgumu veida,
proti, jaunās, no rezultātiem atkarīgo prēmiju, sistēmas noteikumus.
Saskaņā ar šo sistēmu pamata komisijas maksa tika samazināta līdz 7 % visām
BA
biļetēm (kaut arī iepriekšējā komisijas maksas likme par starptautisko biļešu pārdošanu sasniedza 9 % un par Apvienotās Karalistes
iekšējo lidojumu biļešu pārdošanu – 7,5 %), bet katra ceļojumu aģentūra var saņemt papildu komisijas maksu līdz pat 3 % par
starptautiskajām biļetēm un līdz 1 % par iekšējo lidojumu biļetēm. Papildu mainīgās vērtības lielums ir atkarīgs no ceļojumu
aģentūru veiktās
BA
biļešu pārdošanas rezultātiem. Šie rezultāti tiek mērīti, salīdzinot visus ieņēmumus no to
BA
biļešu pārdošanas, kuras ir izdevusi ceļojumu aģentūra, attiecīgā kalendārā mēneša laikā, ar ienākumiem atbilstošajā iepriekšējā
gada mēnesī. Papildu mainīgā vērtība bija jāņem vērā, tiklīdz attiecība starp attiecīgā perioda ieņēmumiem un atskaites perioda
ieņēmumiem sasniedza 95 %, un tās maksimālais līmenis tika sasniegts, ja šī attiecība atbilda 125 %.
1998. gada 9. janvārī
Virgin
iesniedza papildu sūdzību par šo jauno rezultātu prēmiju sistēmu. 1998. gada 12. martā Komisija pieņēma papildu paziņojumu
par iebildumiem par šo sistēmu.
1999. gada 14. jūlijā Komisija pieņēma apstrīdēto lēmumu, kura pamatojuma 96. punktā ir noteikts, ka, piemērojot tirdzniecības
līgumus un jauno, no rezultātiem atkarīgo prēmiju, sistēmu (kopā turpmāk tekstā – “attiecīgās prēmiju sistēmas”) ceļojumu
aģentūrām, kas reģistrētas Apvienotajā Karalistē,
BA
ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū šajā dalībvalstī. Šādas ļaunprātīgas
izmantošanas mērķis un sekas, izmaksājot atlīdzību par ceļojumu aģentūru uzticību un tās diskriminējot savā starpā, bija izspiest
BA
konkurentus no Apvienotās Karalistes gaisa transporta tirgiem.

Prasība Pirmās instances tiesā un pārsūdzētais spriedums
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 1999. gada 1. oktobrī,
BA
cēla prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
Ar pārsūdzēto spriedumu Pirmās instances tiesa noraidīja
BA
prasību par apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
Savas prasības pamatojumam
BA
izvirzīja astoņus pamatus, kas attiecīgi ir saistīti ar Komisijas kompetences neesamību, nediskriminācijas principa pārkāpumu,
atbilstošā nozares un ģeogrāfiskā tirgus nepareizu noteikšanu, saiknes starp iespējami skarto nozaru tirgiem neesamību, apstrīdētā
lēmuma pieņemšanu ar nepareizu juridisku pamatojumu, dominējošā stāvokļa neesamību, to, ka dominējošais stāvoklis netika ļaunprātīgi
izmantots, un, visbeidzot, pārmērīgu naudas soda apmēru.
Šās apelācijas ietvaros tiek izskatīts tikai septītais pamats. Ar šo pamatu, kas attiecas uz to, ka dominējošais stāvoklis
netika ļaunprātīgi izmantots,
BA
apstrīd Komisijas apgalvojumu, ka attiecīgās prēmiju sistēmas ir izraisījušas diskrimināciju starp Apvienotajā Karalistē
reģistrētajām ceļojumu aģentūrām vai radījušas konkurējošo aviosabiedrību izslēgšanas sekas.
Runājot, pirmkārt, par šo sistēmu diskriminējošo raksturu, Pirmās instances tiesa atgādināja pārsūdzētā sprieduma 233. punktā,
ka par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu var uzskatīt atšķirīgu nosacījumu piemērošanu līdzvērtīgos darījumos ar
dažādiem tirdzniecības partneriem, tādējādi radot tiem neizdevīgus konkurences apstākļus, kā to paredz EKL 82. panta otrās
daļas c) apakšpunkts.
Šā sprieduma nākamajā punktā Pirmās instances tiesa atzina, ka
BA
pārskaitīto komisijas maksu likmes palielinājums bija piemērojams ne tikai
BA
biļetēm, kas pārdotas pēc pārdevumu mērķa sasniegšanas, bet visām
BA
biļetēm, kuras ceļojumu aģentūras bija pārdevušas attiecīgajā periodā. Tad Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 236. punktā
secināja, ka, paredzot dažāda līmeņa atlīdzību par identiskiem pakalpojumiem, kas sniegti vienā un tajā pašā periodā, attiecīgā
prēmiju sistēma sagroza tās atlīdzības līmeni, ko ceļojumu aģentūras saņem
BA
pārskaitāmās komisijas maksas formā.
Pārsūdzētā sprieduma 238. punktā Pirmās instances tiesa uzskatīja, ka šie diskriminējošie atlīdzības nosacījumi ietekmēja
Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru spēju konkurēt avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu sniegšanā ceļotājiem
un palielināt pieprasījumu konkurējošo aviosabiedrību vidū pēc šādiem pakalpojumiem.
Minētā sprieduma 240. punktā Pirmās instances tiesa secināja, ka Komisija bija tiesīga apstiprināt, ka attiecīgās
BA
prēmiju sistēmas ir uzskatāmas par
BA
dominējošā stāvokļa avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū Apvienotajā Karalistē ļaunprātīgu izmantošanu, jo tās rada diskriminējošas
sekas šajā dalībvalstī reģistrēto ceļojumu aģentūru vidū un tādējādi dažām no tām rada neizdevīgus konkurences apstākļus EKL
82. panta otrās daļas c) apakšpunkta izpratnē.
Otrkārt, runājot par ar
BA
konkurējošo aviosabiedrību izslēgšanas sekām, kas izriet no uzticības vairošanas efekta, ko rada attiecīgās prēmiju sistēmas,
Pirmās instances tiesa atgādināja pārsūdzētā sprieduma 245. un 246. punktā, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru, ja kvantitatīvā
atlaižu sistēma, kas ir saistīta tikai ar dominējošā ražotāja veikto iepirkumu apmēru, parasti neliedz šā ražotāja klientiem
iepirkties pie tā konkurentiem, kas būtu EKL 82. panta pārkāpums, tad ar atlaižu sistēmu, kas ir saistīta ar ražotāja noteiktā
iepirkuma mērķa sasniegšanu, tiek pārkāpts šis pants (šajā sakarā skat. 1983. gada 9. novembra spriedumu lietā 322/81
Michelin
/Komisija,
Recueil
, 3461. lpp., 71. punkts).
Pārsūdzētā sprieduma 270. punktā Pirmās instances tiesa atzīmēja, ka, lai noteiktu, vai
BA
ir ļaunprātīgi izmantojusi savu dominējošo stāvokli, piemērojot Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām attiecīgās
prēmiju sistēmas, ir jāizvērtē kritēriji, kā arī piešķiršanas noteikumi un jāizvērtē, vai šīs prēmijas, radot labvēlīgākus
apstākļus, kurus nepamato nekādi saimnieciskie pakalpojumi, tiecās atņemt vai ierobežot aģentūrām iespēju pārdot savus pakalpojumus
aviosabiedrībām pēc savas izvēles un tādējādi liegt ar
BA
konkurējošām aviosabiedrībām pieeju Apvienotās Karalistes avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgum.
Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 271. punktā uzskatīja, ka šajā gadījumā ir jānosaka, vai attiecīgās prēmiju sistēmas
rada uzticības vairošanas efektu Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām un – vajadzības gadījumā – vai šīs
sistēmas ir balstītas uz ekonomiski pamatotiem apsvērumiem.
Pirmkārt, attiecībā uz minēto prēmiju sistēmu uzticības vairošanas efektu Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 272. un
273. punktā atzina, ka šādas sekas pastāv divu iemeslu dēļ. Pirmkārt, ņemot vērā to progresīvo raksturu, kas ļoti būtiski
ietekmē blakustirgu, paaugstinātās komisijas maksas likmes ik periodu var īpaši palielināties. Otrkārt, Pirmās instances tiesa
uzskatīja, ka, jo vairāk ienākumu ir gūts no
BA
biļešu pārdošanas atskaites periodā, jo bargākas sankcijas cieš ceļojumu aģentūras nesamērīga no rezultātiem atkarīgu prēmiju
likmes samazinājuma veidā, pat ja minētais pārdotais apmērs attiecīgajā periodā tika nedaudz samazināts salīdzinājumā ar šo
atskaites periodu.
Turklāt attiecībā uz
BA
iebildumiem, saskaņā ar kuriem attiecīgās prēmiju sistēmas neliedz tās konkurentiem noslēgt līdzīgus līgumus ar Apvienotajā
Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 277. punktā atgādināja, ka
BA
biļešu skaits, ko kopumā ir pārdevušas minētās aģentūras attiecībā uz aviolīnijām no un uz dalībvalstī esošajām lidostām,
ir nemainīgi bijis lielāks gan nekā katras no piecām galvenajām
BA
konkurentēm pārdoto biļešu skaits, gan nekā viss šis pārdotais skaits kopumā. Šā sprieduma 278. punktā Pirmās instances tiesa
atzina, ka no juridiskā viedokļa ir bijis pietiekami pierādīts, ka konkurējošie uzņēmumi nebija spējīgi gūt Apvienotajā Karalistē
ieņēmumus, kas varētu veidot pietiekami lielu finansiālu pamatu, lai tiem ļautu efektīvi ieviest prēmiju sistēmu, kas būtu
salīdzināma ar attiecīgajām prēmiju sistēmām un ko varētu pretstatīt izslēdzošajām sekām, ko rada attiecīgās prēmiju sistēmas.
Otrkārt, attiecībā uz jautājumu, vai attiecīgās prēmiju sistēmas ir balstītas uz ekonomiski pamatotiem apsvērumiem, Pirmās
instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 279. punktā atgādina, ka dominējoša stāvokļa pastāvēšana neliedz uzņēmumam, kas šādā
stāvoklī atrodas, iespēju saprātīgi veikt pasākumus, ko tas uzskata par vajadzīgiem, lai aizsargātu savas tirdzniecības intereses,
ja tās tiek apdraudētas. Tā tomēr precizēja šā sprieduma 280. punktā, ka, lai šāda uzņēmuma konkurences stāvokļa aizsardzība
būtu likumīga, tai ir jābūt balstītai uz ekonomiskās efektivitātes kritērijiem.
Pārsūdzētā sprieduma 281. punktā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka
BA
nebija pierādījusi, ka attiecīgo prēmiju sistēmu radītais uzticības vairošanas efekts ir balstīts uz ekonomiski pamatotiem
apsvērumiem. Šā sprieduma 282. un 283. punktā tā šajā sakarā uzskatīja: tā kā, Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu
aģentūrām cenšoties sasniegt pārdoto
BA
biļešu skaita palielinājuma mērķi, palielināta komisijas maksas likme tika piemērota ne tikai
BA
biļetēm, kas pārdotas pēc šā mērķa sasniegšanas, bet arī
BA
biļetēm, kas noformētas attiecīgajā periodā, minētajām aģentūrām sniegtajai papildu atlīdzībai nebija nekādas objektīvas
saistības ar apsvērumiem, kas, pēc
BA
domām, bija saistīti ar papildu aviobiļešu pārdošanu.
Turklāt Pirmās instances tiesa minētā sprieduma 285. punktā norādīja: pat ja jebkurai aviosabiedrībai ir interese labāk pārdot
papildu biļetes uz saviem lidojumiem nekā atstāt brīvas vietas, priekšrocības, ko sniedz labākas likmes par lidmašīnu aizpildīšanu,
šajā gadījumā bija ievērojami jāsamazina, jo
BA
radās papildu izmaksas ceļojumu aģentūru atlīdzību palielināšanās rezultātā, ar atpakaļejošu spēku piemērojot palielinātu
komisijas maksu.
Līdz ar to Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 286.–288. punktā atzina, ka attiecīgās prēmiju sistēmas, tā kā tām
nebija ekonomiski pamatotu apsvērumu, ir jāuzskata par tādām, kas galvenokārt ir paredzētas pārdoto
BA
biļešu skaita ik perioda pieauguma atlīdzībai un attiecīgi Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru uzticības pret
BA
vairošanai. Šīs sistēmas kavē ar
BA
konkurējošo aviosabiedrību pieeju vai attīstību Lielbritānijas ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū un līdz ar to rada šķērsli
pastāvošā konkurences līmeņa saglabāšanai vai šās konkurences attīstībai minētajā tirgū.
Turklāt Pirmās instances tiesa šā sprieduma 290. punktā atzīmē, ka
BA
tiesas sēdē piekrita, ka nepastāv precīza saikne starp iespējamo pašizmaksu samazinājumu, kas panākts, pateicoties papildu
BA
biļešu pārdošanai pēc pārdošanas mērķu sasniegšanas, no vienas puses, un Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām
kompensācijai pārskaitītās komisijas maksas likmju palielinājumu, no otras puses.
Visbeidzot, minētā sprieduma 293. punktā Pirmās instances tiesa noraidīja
BA
argumentu, saskaņā ar kuru Komisija nebija pierādījusi, ka attiecīgās prēmiju sistēmas rada izslēgšanas sekas. Šajā sakarā
tā norādīja, pirmkārt, ka, lai konstatētu EKL 82. panta pārkāpumu, nav jāpierāda, ka attiecīgā ļaunprātīgā izmantošana ir
radījusi konkrētas sekas attiecīgajā tirgū, pietiek pierādīt, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma ļaunprātīgā rīcība traucē
konkurenci.
Pārsūdzētā sprieduma nākamajā punktā Pirmās instances tiesa, otrkārt, uzskatīja ne tikai, ka attiecīgās prēmiju sistēmas var
radīt ierobežojošas sekas Apvienotās Karalistes avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu un gaisa transporta tirgū, bet arī, ka
Komisija ir konkrēti pierādījusi ierobežojošās sekas, ko radījusi strīdīgā prakse minētajos tirgos.
Šajā ziņā Pirmās instances tiesa apgalvo, pirmkārt, ka, tā kā pārmestās rīcības laikā 85 % no Apvienotajā Karalistē pārdotajām
biļetēm bija pārdotas ar ceļojumu aģentūru starpniecību,
BA
rīcība šās dalībvalsts avio ceļojumu aģentūru pakalpojumu tirgū “nav varējusi neradīt konkurējošo aviosabiedrību izslēgšanas
no Lielbritānijas gaisa transporta tirgiem sekas” (pārsūdzētā sprieduma 295. punkts). Otrkārt, Pirmās instances tiesa uzskatīja,
ka, “ja dominējošā stāvoklī esošais uzņēmumus faktiski īsteno praksi, radot tā konkurentu izslēgšanas sekas, apstāklis, ka
cerētais rezultāts nav sasniegts, nav pietiekams, lai novērstu kvalifikāciju “dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana”
EKL 82. panta izpratnē” (šā sprieduma 297. punkts).
Visbeidzot, pārsūdzētā sprieduma 298. punktā Pirmās instances tiesa nosprieda, ka dažu
BA
konkurentu tirgus daļu palielinājums, kas absolūtās vienībās bija neliela, ņemot vērā to nelielās sākotnējās tirgus daļas,
nenozīmē, ka
BA
praksei nebija seku, jo, ja šādas prakses nebūtu, “varētu uzskatīt, ka tās konkurentu tirgus daļas varēja būtiskāk palielināties”.
Tādējādi Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 300. punktā secina, ka septītais pamats ir jānoraida.

Lietas dalībnieku prasījumi

BA
lūdz Tiesu:
–        pilnīgi vai daļēji atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–        atcelt vai samazināt apstrīdētā lēmuma rezultātā uzliktā naudas soda apmēru līdz apmēram, ko, īstenojot savu rīcības brīvību,
Tiesa uzskatīs par piemērotu;
–        veikt jebkādus citus pasākumus, ko Tiesa uzskatīs par piemērotiem;
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisija lūdz Tiesu:
–        pilnībā noraidīt apelācijas sūdzību;
–        piespriest
BA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas Komisijai radušies šajā tiesvedībā.

Virgin
lūdz Tiesu:
–        atzīt, ka apelācijas sūdzība nav pieņemama vai katrā ziņā acīmredzami nepamatota, un atbilstoši Tiesas Reglamenta 119. pantam
to noraidīt, izdodot motivētu rīkojumu;
–        pakārtoti, pilnībā noraidīt apelācijas sūdzību un apstiprināt pārsūdzēto spriedumu;
–        jebkurā gadījumā piespriest
BA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ieskaitot
Virgin
tiesāšanās izdevumus, apelācijas tiesvedībā.

Par apelāciju
Savas apelācijas sūdzības pamatojumam
BA
izvirza piecus pamatus attiecīgi par:
–        juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai piemērojot nepareizu kritēriju, lai izvērtētu attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas
sekas, un secinot, ka šīm sistēmām nav objektīva ekonomiska pamatojuma;
–        juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai neņemot vērā pierādījumus par to, ka
BA
piešķirtajām komisijas maksām nebija nekādu materiālu seku attiecībā uz tās konkurentiem;
–        juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai neizvērtējot, vai ir “kaitēts patērētājiem” EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkta
izpratnē;
–        juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai kļūdaini uzskatot, ka jaunajai, no rezultātiem atkarīgu prēmiju, sistēmai bija tādas
pašas sekas kā tirdzniecības līgumiem, neņemot vērā atšķirību, kas ir saistīta ar atbilstošo konkrēto periodu ilgumu, un neizanalizējot
un neaprēķinot minētās sistēmas sekas attiecībā uz
BA
konkurentiem;
–        nepareizu EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta piemērošanu, izvērtējot attiecīgo prēmiju sistēmu diskriminējošās sekas
attiecībā uz Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām.

Par pirmo pamatu, kas attiecas uz juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai izvērtējot attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas
sekas
Šā pamata ietvaros
BA
kritizē pārsūdzētā sprieduma 270.–298. punktā noteikto, ka
BA
piešķirtajām prēmijām, pirmkārt, bija “uzticības vairošanas efekts” un līdz ar to – izslēgšanas sekas un, otrkārt, nebija
ekonomiska pamatojuma.
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz kritēriju, kurš ļauj izvērtēt attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas iespējamās
sekas
–       Lietas dalībnieku argumenti

BA
apgalvo, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, piemērojot attiecīgo prēmiju sistēmu izvērtēšanai
nepareizu kritēriju, proti, kritēriju, kas saistīts ar minēto sistēmu uzticības vairošanas efektu.
Atbilstoši
BA
teiktajam EKL 82. pants dominējošā stāvoklī esošam uzņēmumam tikai aizliedz izmantot citus pasākumus kā vien tos, kas reglamentē
normālu preču vai pakalpojumu konkurenci, pamatojoties uz uzņēmēju sniegumu, vai arī izmantot citas metodes kā vien konkurences
pēc nopelniem metodi, ar ko ir saistīta likumīgā cenu konkurence. Uz šo likumīgo konkurenci attiecas uzņēmuma brīvība piešķirt
saviem tirdzniecības partneriem lielākas atlaides nekā tā konkurentu piešķirtās.
Tomēr, izvērtējot attiecīgo prēmiju sistēmu uzticības vairošanas efektu, Pirmās instances tiesa nav nodalījusi klientu uzticību,
kas rodas lielākas komisijas maksas vai zemāku cenu dēļ, no klientu uzticības, kas rodas konkurenci traucējošas vai izslēdzošas
prakses dēļ, kā rezultātā tiek izspiesti konkurenti, tiem radot grūtības vai mākslīgus šķēršļus.
Atbilstoši
BA
teiktajam Pirmās instances tiesas izmantotā jēdziena “uzticība” pārprotamība nozīmē, ka praktiski bija neizbēgams, ka attiecīgās
prēmiju sistēmas tiks nosodītas, jo tās rada uzticības vairošanas efektu tajā nozīmē, ka komisijas maksas ir lielas un ceļojumu
aģentūrām pievilcīgas.
Tādējādi Pirmās instances tiesas izvēlētā pieeja neesot saderīga ar Tiesas judikatūru.
BA
uzskata, ka no 1979. gada 13. februāra sprieduma lietā 85/76
Hoffmann‑La Roche
/Komisija (
Recueil
, 461. lpp.) un iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija izriet, ka dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums ļaunprātīgi piešķir lielākas komisijas maksas tikai tad, ja tas
tiek pakļauts nosacījumam, ka partnerim
de jure
vai
de facto
ir jādarbojas tikai vai galvenokārt ar šo uzņēmumu, vai ja tas ierobežo partnera iespēju brīvi izvēlēties uzņēmumu, ar kuru
tas vēlas sadarboties. Turpretī šie spriedumi nenosoda lielāku komisijas maksu piešķiršanu visam pārdotajam apjomam, kas pārsniedz
noteikto līmeni, jo, pat ja lielāka komisijas maksa būtiski motivē partneri pārdot vairāk dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma
preces, tas nenozīmē, ka šis partneris pieņem kaut ko, kas nav konkurencei labvēlīgs, un netraucē konkurējošajiem uzņēmumiem
piešķirt visa veida komisijas maksas, ko tie uzskata par piemērotām.

BA
uzskata, ka šis iedalījums ir būtisks. Ja nav nosacījuma, ka otrai pusei ir jāsadarbojas tikai (vai galvenokārt) ar dominējošā
stāvoklī esošo uzņēmumu vai vismaz citādi jāierobežo konkurentu noietu tirgus, tad lielāka komisijas maksa ir vienkārši cenu
konkurences forma.
Atbilstoši
BA
teiktajam, lai atšķirtu likumīgu cenu konkurenci un konkurencei nelabvēlīgu vai vienkārši nelikumīgu rīcību, Pirmās instances
tiesai bija jāpiemēro EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkts, saskaņā ar kuru prakse, kas uzskatāma par dominējošā stāvokļa
ļaunprātīgu izmantošanu, tostarp var ietvert ražošanas, noieta tirgu vai tehniskās attīstības ierobežojumus, kas kaitē patērētājiem.
Tādējādi tai bija jāpārbauda, vai
BA
faktiski bija ierobežojusi konkurējošo aviosabiedrību noieta tirgus un vai tā rezultātā tika kaitēts patērētājiem.
Tomēr, pēc
BA
domām, šādam konkurentu noieta tirgu ierobežojumam, ko rada dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, vajag vairāk nekā tikai
lielāku prēmiju piešķiršanu. To var paredzēt tikai divās situācijās, neviena no kurām nav radusies šajā gadījumā, proti:
–        ja prēmijas tiek piešķirtas ar nosacījumu, ka to saņēmējs darbojas tikai vai galvenokārt ar dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu,
vai
–        ja prēmiju saņēmējs nevar brīvi izvēlēties starp dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu un tā konkurentiem. Tāds būtu gadījums,
ja saņēmējs varētu gūt peļņu tikai, ja pārsvarā iesaistītos tirdzniecības pasākumos ar dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu,
vai ja šis uzņēmums praktizētu negodīgu cenu konkurenci (“zvērīgas cenas”) un tā konkurenti nevarētu pretoties šim spiedienam.
Izņemot šīs situācijas, EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkts neaizliedz to, ka dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums veic
konkrētu tirdzniecības politiku cenu, pakalpojumu vai komisijas maksas jomā tikai tāpēc, ka tā konkurentiem ir grūti vai nav
iespējams tam tikt līdzi.
Visbeidzot,
BA
apgalvo, ka noteiktu atšķirību dēļ iepriekš minētajā spriedumā lietā
Michelin
/Komisija noteiktais šajā gadījumā nav piemērojams. Tā šajā sakarā uzskata, ka – atšķirībā no sabiedrības
Michelin
izplatītājiem –
BA
iepriekš rakstveidā informēja ceļojumu aģentūras gan par komisijas maksas maksimālajiem līmeņiem, gan komisijas maksu procentu
pieaugumu, ka tām netika atrauta peļņa tādēļ, ka
BA
tām neizmaksāja palielinātas komisijas maksas, jo jebkurā gadījumā visas aģentūras saņēma pamata komisijas maksu, un ka
BA
neizdarīja uz tām nekādu spiedienu, lai tās sasniegtu mērķus, no kuriem bija atkarīga palielinātu komisijas maksu piešķiršana.
Pēc
BA
domām, vienīgās sekas ceļojumu aģentūrām, kas saistītas ar šo mērķu nesasniegšanu, bija zaudētā iespēja saņemt lielāku komisijas
maksu. Tomēr to nevarot uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu.
Komisija un
Virgin
turpretī uzskata, ka, lai izvērtētu attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas sekas, Pirmās instances tiesa piemēroja pareizus
un Tiesas judikatūrai, tostarp iepriekš minētajiem spriedumiem lietās
Hoffmann‑La Roche
/Komisija un
Michelin
/Komisija, atbilstošus kritērijus.
Pēc Komisijas domām, īpaši iepriekš minētajam spriedumam lietā
Michelin
/Komisija ir nozīme šajā lietā. Šis spriedums attiecās uz atlaidēm, kas, pirmkārt, bija saistītas ar nosacījumu sasniegt noteiktus
tos apjoma mērķus, kas aprēķināti attiecībā uz iepriekšējo pārdošanas periodu, un, otrkārt, bija piemērojamas visam pārdotajam
apjomam, kas tika panākts attiecīgajā pārdošanas periodā, nevis tikai pēdējam pārdotajam apjomam.
Tāds ir arī attiecīgo prēmiju sistēmu gadījums, jo prēmijas, kas piešķirtas ceļojumu aģentūrām, kuras sasniedza apjoma mērķus,
tika aprēķinātas no to kopējā pārdotā apjoma, nevis no biļetēm, kas pārdotas pēc šo mērķu sasniegšanas. Pirmās instances tiesa
pamatoti kvalificēja šo elementu kā “ļoti būtisku ietekmi uz blakustirgu”, jo, tiklīdz ceļojumu aģentūras sasniedza minētos
mērķus, tās vairs necentās piedāvāt citu aviosabiedrību, nevis
BA
papildu biļetes, baidoties nesaņemt palielinātu komisijas maksu ne tikai par pēdējo pārdoto apjomu, bet arī par visu
BA
biļešu pārdoto apjomu attiecīgajā periodā. Attiecīgi šādai aģentūrai, pārdodot dažas biļetes, pat vienu biļeti, var tikt
samazināta atlīdzība par visu
BA
biļešu pārdoto apjomu attiecīgajā periodā.
Komisija apstrīd
BA
argumentu, saskaņā ar kuru vairāku nebūtisku atšķirību dēļ šajā prāvā nevar piemērot iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija principus.
Vispirms tā atzīmē, ka centrālais aspekts ir kopīgs abām prāvām. Tā
BA
īstenotajām stimulēšanas sistēmām bija tādas pašas raksturīpašības kā atlaidēm minētajā spriedumā lietā
Michelin
/Komisija, proti, tās paredzēja atlīdzību vairāk par uzticību nekā par apjomu. Šādu sistēmu rezultātā ceļojumu aģentūras nenovēršami
nevar brīvi izvēlēties aviosabiedrību, ar kuru tās vēlas sadarboties, kas tieši ir prakse, ko Tiesa nosodīja šajā spriedumā.
Turklāt Komisija apstrīd
BA
argumentu, ka prāva iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija pamatā atšķiras no šīs prāvas, jo mazumtirgotāji bija atkarīgi no
Michelin
peļņas gūšanā, bet tā nav ceļojumu aģentūru gadījumā, kas Apvienotajā Karalistē darbojas ar
BA
. Proti, Komisija uzsver, ka
BA
izstrādātās stimulēšanas sistēmas ļauj izdarīt ievērojamu spiedienu uz ceļojumu aģentūrām, pat ja nepastāv risks, ka, ja
tās nesasniedz pārdošanas apjoma mērķi, tās var ciest zaudējumus. Patiesībā
BA
vēlējās reducēt iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija piemērojamību uz pavisam nelielu gadījumu skaitu, kaut arī šajā spriedumā nav neviena elementa šādas analīzes pamatojumam.
Pēc Komisijas un
Virgin
domām, Pirmās instances tiesas vērtējumā nav pieļauta neviena juridiska kļūda. Tādējādi tika pamatoti nospriests, ka pārsūdzētā
sprieduma 272.–292. punkta raksturiezīmju dēļ attiecīgo prēmiju sistēmu rezultātā tika stiprināta Apvienotajā Karalistē reģistrēto
ceļojumu aģentūru uzticība, šīs sistēmas nebija balstītas uz ekonomiski pamatotiem apsvērumiem, ierobežoja aģentūru brīvību
sadarboties ar citām aviosabiedrībām, līdz ar to radīja izslēgšanas sekas un bija spējīgas ierobežot konkurenci.
–       Tiesas vērtējums
Vispirms attiecībā uz iebildumiem par to, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini nepamatojās uz EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkta
kritērijiem, lai izvērtētu attiecīgo prēmiju sistēmu ļaunprātīgās izmantošanas raksturu, ir jāatzīmē, ka ļaunprātīgās izmantošanas
rīcību saraksts EKL 82. panta otrajā daļā nav izsmeļošs, tajā minētās rīcības ir tikai dominējošā stāvokļa ļaunprātīgās izmantošanas
piemēri (šajā sakarā skat. 1996. gada 14. novembra spriedumu lietā C‑333/94 P
Tetra Pak
/Komisija,
Recueil
, I‑5951. lpp., 37. punkts). Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru ļaunprātīgas izmantošanas rīcību uzskaitījums šajā tiesību normā
nemin visus EK līgumā aizliegtās dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas veidus (1973. gada 21. februāra spriedums lietā
6/72
Europemballage
un
Continental Can
/Komisija,
Recueil
, 215. lpp., 26. punkts, un 2000. gada 16. marta spriedums apvienotajās lietās C‑395/96 P un C‑396/96 P
Compagnie maritime belge transports
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1365. lpp., 112. punkts).
Līdz ar to dominējošajā stāvoklī esošo uzņēmumu piešķirtās atlaides un prēmijas tāpat var būt pretrunā EKL 82. pantam, ja
tās neatbilst nevienam šā panta otrajā daļā minētajam piemēram. Tādējādi, lai konstatētu, ka uzticības atlaidēm bija izslēgšanas
sekas, Tiesa iepriekš minētajos spriedumos lietās
Hoffmann‑La Roche
/Komisija un
Michelin
/Komisija pamatojās uz visu EEK 86. pantu (jaunā redakcija – EK līguma 86. pants, kurš savukārt ir kļuvis par EKL 82. pantu)
un nevis tikai uz tā otrās daļas b) apakšpunktu. Turklāt 1975. gada 16. decembra spriedumā apvienotajās lietās no 40/73 līdz
48/73, 50/73, no 54/73 līdz 56/73, 111/73, 113/73 un 114/73
Suiker Unie
u.c./Komisija (
Recueil
, 1663. lpp., 523. punkts) par uzticības atlaidēm Tiesa skaidri atsaucās uz EEK 86. panta otrās daļas c) apakšpunktu, saskaņā
ar kuru rīcības, kas uzskatāmas par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, var tostarp sastāvēt no atšķirīgu nosacījumu
piemērošanas līdzvērtīgos darījumos ar dažādiem tirdzniecības partneriem, tādējādi tiem radot neizdevīgus konkurences apstākļus.
Līdz ar to iebildumi par to, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, nepamatojoties uz EKL 82. panta otrās
daļas b) apakšpunkta kritērijiem, nav pamatoti.
Turklāt nešķiet, ka Pirmās instances tiesas veiktajā attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas seku vērtējumā nepareizi tika piemērota
Tiesas judikatūra.
Iepriekš minētajos spriedumos lietās
Hoffmann‑La Roche
/Komisija un
Michelin
/Komisija Tiesa konstatēja, ka dažas divu dominējošo uzņēmumu piešķirtās atlaides ir uzskatāmas par dominējošā stāvokļa ļaunprātīgu
izmantošanu.
Pirmais no šiem diviem spriedumiem attiecās uz atlaidēm, ko piešķīris uzņēmums, kas ražo vai pārdod vitamīnus, un kuru piešķiršana
visbiežāk bija tieši saistīta ar nosacījumu, ka noteiktu periodu partnerim pilnībā vai galvenokārt ir jāiegādājas vajadzīgais
noteiktu vitamīnu apmērs no sabiedrības
Hoffmann‑La Roche
. Tiesa uzskatīja, ka šāda atlaižu sistēma ir dominējošā stāvokļa ļaunprātīga izmantošana, un norādīja, ka uzticības atlaižu
piešķiršana, lai motivētu pircēju iepirkties tikai dominējošajā stāvoklī esošajā uzņēmumā, nav saderīga ar netraucētas konkurences
kopējā tirgū mērķi (iepriekš minētais spriedums lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 90. punkts).
Atšķirībā no prāvas šā pirmā sprieduma pamatā, prāvā, kurā pasludināts otrais spriedums, sabiedrības
Michelin
partnerim nebija pilnībā vai galvenokārt jāiepērkas šajā uzņēmumā. Tomēr mainīgās ikgadējās atlaides, ko piešķīra minētais
uzņēmums, bija saistītas ar mērķiem, proti, lai tās saņemtu, tā partneriem bija jāsasniedz individuāli pārdošanas apjoma rezultāti.
Šajā prāvā Tiesa izklāstīja to faktoru virkni, kas tai likuši uzskatīt, ka attiecīgā atlaižu sistēma ir uzskatāma par dominējošā
stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu. It īpaši šajā sistēmā tiek ņemts vērā relatīvi ilgs periods, proti, gads, un tās darbība
partneriem nav pārskatāma, un pastāv būtiskas atšķirības starp sabiedrības
Michelin
un tās galveno konkurentu tirgus daļām (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 81.–83. punkts).
Pretēji
BA
apgalvotajam no šiem diviem spriedumiem neizriet, ka dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu piešķirtajām prēmijām un atlaidēm
ļaunprātīgas izmantošanas raksturs ir tikai aprakstītajos apstākļos. Kā savu secinājumu 41. punktā minēja ģenerāladvokāte
– attiecīgās prēmiju sistēmas ir jāizvērtē, ņemot vērā faktorus, uz kuriem Tiesa līdz šim ir pamatojusies un kuri ir piemērojami
arī tādos gadījumos kā šis.
Šajā ziņā iepriekš minētajam spriedumam lietā
Michelin
/Komisija īpaši ir nozīme šajā prāvā, jo tas attiecas uz tādu atlaižu sistēmu, kas ir atkarīga no individuālu pārdošanas apjoma
mērķu sasniegšanas un kas nav nedz daudzuma atlaides, kas ir saistītas tikai ar iepirkumu apmēru, nedz arī uzticības atlaides
iepriekš minētā sprieduma lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija izpratnē, jo sabiedrības
Michelin
ieviestā sistēma neietvēra nekādas mazumtirgotāju saistības iepirkties tikai vai noteiktā apmērā dominējošajā stāvoklī esošajā
uzņēmumā.
Attiecībā uz EKL 82. panta piemērošanu no pārdošanas mērķiem atkarīgajai atlaižu sistēmai iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija 70. punkts nosaka: aizliedzot ļaunprātīgi izmantot dominējošo stāvokli tirgū, jo tādējādi var tikt ietekmēta tirdzniecība
starp dalībvalstīm, šie panti attiecas uz rīcību, kas var ietekmēt tā tirgus struktūru, kur konkurences līmenis jau ir vājāks,
un kura – tieši tādēļ, ka jau kāds uzņēmums atrodas šādā stāvoklī, ar citiem līdzekļiem un pasākumiem nekā tie, kas reglamentē
normālu preču un pakalpojumu konkurenci, pamatojoties uz uzņēmēju veikumu, rada šķēršļus tirgū joprojām pastāvošā konkurences
līmeņa saglabāšanai vai šās konkurences attīstībai.
Lai noteiktu, vai dominējošajā stāvoklī esošais uzņēmums ir ļaunprātīgi izmantojis šo stāvokli, piemērojot tādu atlaižu sistēmu,
kas ir aprakstīta šā sprieduma 65. punktā, Tiesa nosprieda, ka ir jāizvērtē visi apstākļi kopumā, tostarp atlaižu piešķiršanas
kritēriji un noteikumi, un jāizvērtē, vai šīs atlaides, sniedzot priekšrocības, kas nav balstītas uz nevienu ekonomiski pamatotu
apsvērumu, atņem vai ierobežo pircēja izvēles iespēju attiecībā uz tā iepirkumu avotiem, liedz konkurentiem pieeju tirgum,
piemēro tirdzniecības partneriem atšķirīgus nosacījumus līdzvērtīgos darījumos vai pastiprina dominējošo stāvokli, traucējot
konkurenci (iepriekš minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 73. punkts).
Līdz ar to, lai spriestu par dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma tādu atlaižu vai prēmiju iespējamo ļaunprātīgo izmantošanu,
kas nav nedz kvantitātes, nedz uzticības atlaides vai prēmijas iepriekš minētā sprieduma lietā
Hoffmann‑La Roche
/Komisija izpratnē, vispirms ir jāpārbauda, vai šīs atlaides un prēmijas var radīt izslēgšanas sekas, proti, tās, pirmkārt,
padara dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma konkurentiem sarežģītu, pat neiespējamu, pieeju tirgum un, otrkārt, tā partneriem
padara sarežģītu, pat neiespējamu, izvēles izdarīšanu starp vairākiem iepirkumu avotiem vai tirdzniecības partneriem.
Turklāt ir jāizvērtē, vai pastāv objektīvs ekonomisks pamatojums piešķirtajām atlaidēm un prēmijām. Atbilstoši Pirmās instances
tiesas analīzei pārsūdzētā sprieduma 279.–291. punktā uzņēmumam ir atļauts pierādīt, ka tai prēmiju sistēmai, kas rada izslēgšanas
sekas, ir ekonomisks pamatojums.
Attiecībā uz pirmo aspektu Tiesas judikatūra sniedz norādes par gadījumiem, kuros dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma piešķirto
atlaižu vai prēmiju sistēmas nav vienkārša īpaši labvēlīga piedāvājuma tirgū izteiksme, bet tām ir izslēgšanas sekas.
Vispirms, izslēgšanas sekas var rasties no mērķa atlaidēm vai prēmijām, proti, tām, kuru piešķiršana ir saistīta ar individuāli
noteiktu pārdošanas mērķu sasniegšanu (iepriekš minētais spriedums lietā
Michelin
/Komisija, 70.–86. punkts).
No Pirmās instances tiesas atzinumiem pārsūdzētā sprieduma 10. un 15.–17. punktā izriet, ka attiecīgo prēmiju sistēma tikusi
izstrādāta atkarībā no individuālajiem pārdošanas mērķiem, jo prēmiju likme bija atkarīga no
BA
biļešu pārdošanas apgrozījuma attīstības katrai ceļojumu aģentūrai konkrētajā periodā.
Tāpat no Tiesas judikatūras izriet, ka partneru saistības pret dominējošā stāvoklī esošo uzņēmumu un uz tiem izdarītais spiediens
var būt īpaši stipri, ja atlaides un prēmijas neattiecas tikai uz šā uzņēmuma preču pirkuma vai pārdevuma apgrozījuma palielinājumu,
ko sasniedz tā partneri konkrētajā periodā, bet tas attiecas arī uz šo pirkumu vai pārdevumu apgrozījumu kopumā. Šādā veidā
attiecībā uz dominējošā stāvoklī esoša uzņēmuma precēm samērā nelielas apgrozījuma izmaiņas – vai nu tā palielinājums, vai
samazinājums – rada nesamērīgas sekas partneriem (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 81. punkts).
Pirmās instances tiesa konstatēja, ka attiecīgā prēmiju sistēma rada līdzīgu situāciju. Pirkumu apjoma palielināšanas mērķu
sasniegšana nozīmē tās komisijas maksas palielinājumu, kas tiek pārskaitīta par visām attiecīgo ceļojumu aģentūru pārdotajām
BA
biļetēm un nevis tikai par tām biļetēm, kas pārdotas pēc minēto mērķu sasniegšanas (pārsūdzētā sprieduma 23. punkts). Tādējādi
noteicoša nozīme ceļojumu aģentūras komisijas maksas saņemšanai varētu būt pārdotais apjoms kopumā un nevis dažas papildus
pārdotās
BA
biļetes pēc noteikta apgrozījuma sasniegšanas (Komisijas lēmuma pamatojuma 29. un 30. punkts, kas atspoguļots pārsūdzētā
sprieduma 23. punktā). Pirmās instances tiesa, kas apraksta šo raksturīpašību un šīs sekas pārsūdzētā sprieduma 272. un 273. punktā,
atzīmē, ka palielinātās komisijas maksas progresīvā likme rada “ļoti būtisku ietekmi uz blakustirgu”, un uzsver radikālās
sekas, ko varētu radīt neliels
BA
biļešu pārdošanas apjoma samazinājums no rezultātiem atkarīgo prēmiju likmēm.
Visbeidzot, Tiesa uzskatīja, ka spiediens, ko uz mazumtirgotājiem izdarīja dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, kas piešķīra
šāda rakstura atlaides, ir pastiprināts, ja šim uzņēmumam pieder daudz lielākas tirgus daļas nekā tā konkurentiem (šajā sakarā
skat. spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 82. punkts). Tā nosprieda, ka šādos apstākļos minētā uzņēmuma konkurentiem ir īpaši grūti pārspēt atlaides vai
prēmijas, kas balstītas uz kopējo pārdevumu apjomu. Ņemot vērā, ka dominējošā stāvoklī esošajam uzņēmumam pieder lielākas
tirgus daļas, tas parasti ir tirdzniecības partneris tirgū, no kura nevar izvairīties. Visbiežāk atlaides vai prēmijas, ko
piešķir šāds uzņēmums, pamatojoties uz kopējo apgrozījumu, pilnībā gūst virsroku pat pār tā konkurentu dāsnākiem piedāvājumiem.
Lai piesaistītu dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma partnerus vai no tiem saņemtu pietiekamu pasūtījumu apjomu, minētajiem
konkurentiem ir tiem jāpiedāvā daudz lielākas atlaižu vai prēmiju likmes.
Šajā gadījumā Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 277. punktā atzina, ka
BA
tirgus daļa bija daudz lielāka nekā tās pieciem galvenajiem konkurentiem Apvienotajā Karalistē. Minētā sprieduma 278. punktā
tika atzīmēts, ka konkurējošās aviosabiedrības nebija spējīgas piedāvāt ceļojumu aģentūrām tādas pašas priekšrocības kā
BA
, jo tās nevarēja gūt Apvienotajā Karalistē pietiekamus ienākumus, lai piedāvātu pietiekami lielu finansiālu pamatojumu, kas
ļautu izveidot ar
BA
salīdzināmu prēmiju sistēmu.
Līdz ar to Pirmās instances tiesa ir pamatoti izvērtējusi pārsūdzētā sprieduma 270.–278. punktā, vai attiecīgajām prēmiju
sistēmām ir uzticības vairošanas efekts, kas, iespējams, var radīt izslēgšanas sekas.
Attiecībā uz tirgus datu un konkurences stāvokļa izvērtēšanu ir jāatgādina, ka Tiesai nav apelācijas ietvaros sava novērtējuma
vietā jāņem vērā Pirmās instances tiesas novērtējums. Saskaņā ar EKL 225. pantu un Tiesas Statūtu 58. panta pirmo daļu apelācijas
sūdzības Tiesai iesniedz tikai par tiesību jautājumiem. Faktu izvērtēšana kā tāda nav uzskatāma par Tiesas kontrolei iesniegto
tiesību jautājumu, izņemot gadījumu, ja, iespējams, ir notikusi faktu un pierādījumu sagrozīšana, kas attiecīgajā gadījumā
nav apgalvots (šajā sakarā skat. it īpaši 2005. gada 15. septembra spriedumu lietā C‑37/03 P
BioID
/ITSB, Krājums, I‑7975. lpp., 43. un 53. punkts; 2006. gada 21. septembra spriedumu lietā C‑113/04 P
Technische Unie
/Komisija, Krājums, I-8831. lpp., 83. punkts, kā arī 2006. gada 28. septembra rīkojumu lietā C‑552/03 P
Unilever Bestfoods
/Komisija, Krājums, I-9091. lpp., 57. punkts). Tādējādi
BA
iebildums par to, ka tās konkurenti finansiālā ziņā bija spējīgi iesniegt ceļojumu aģentūrām pretpiedāvājumus, nav pieņemams.
Tas pats attiecas uz
BA
pieņēmumu, ka Pirmās instances tiesa ir pārāk augstu novērtējusi attiecīgo prēmiju sistēmu “ļoti būtisko ietekmi uz blakustirgu”.
Tādējādi
BA
apstrīd faktus un pierādījumus, kurus izvērtēja Pirmās instances tiesa, kas ir uzskatāms par apelācijas ietvaros nepieņemamu
iebildumu.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka pirmā pamata pirmā daļa daļēji nav pieņemama un daļēji nav pamatota.
Par pirmā pamata otro daļu, kas attiecas uz Pirmās instances tiesas veikto attiecīgo prēmiju sistēmu objektīvā ekonomiskā
pamatojuma piemērotības izvērtēšanu
–       Lietas dalībnieku argumenti

BA
kļūdaini uztver Pirmās instances tiesas atziņas pārsūdzētā sprieduma 279. un turpmākajos punktos, saskaņā ar kurām
BA
komisijas maksas nebija balstītas uz ekonomiski pamatotiem apsvērumiem. Pēc
BA
domām, tas, ka aviosabiedrība maksā atlīdzību ceļojumu aģentūrām, kuras tai ļauj palielināt pārdevumu apmēru un palīdzēt
segt noteiktās, sakarā ar papildu pasažieru nodrošināšanu paaugstinātās, izmaksas, ir ekonomiski pamatots.
Komisija un
Virgin
apstrīd šo nostāju. Komisija atzīmē, ka
BA
argumentācija šajā sakarā bijusi lakoniska. Lai attaisnotu aviosabiedrību rīcību, vēloties segt minēto izmaksu daļu, nepietiek
paziņot, ka avionozari raksturo noteiktās paaugstinātās cenas. Katrā ziņā konkurējošajiem uzņēmumiem arī bija jāsedz noteiktās
paaugstinātās izmaksas. Tomēr, ja dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, tāds kā
BA
, veic izslēgšanas pasākumus, šo uzņēmumu ienākumi samazināsies un tiem kļūs grūtāk segt šīs izmaksas.

Virgin
apgalvo, ka kvantitatīvo atlaižu sistēma, kas ir saistīta tikai ar to, cik liels ir iepirkums no dominējošā stāvoklī esošā
uzņēmuma, principā ir ekonomiski pamatota, jo kvantitatīvās atlaides ir paredzētas, lai atspoguļotu uzņēmuma gūtos efektivitātes
ienākumus un veikto pašizmaksu samazinājumu. Tomēr Pirmās instances tiesā
BA
pati atzina, ka nav saiknes starp iespējamo pašizmaksu samazinājumu, kas veikts, pateicoties
BA
biļetēm, kas pārdotas pēc pārdošanas apjoma mērķu sasniegšanas, no vienas puses, un komisijas maksu, kas piešķirtas Apvienotajā
Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām kā atlīdzība par minēto mērķu pārsniegšanu, likmes palielinājumu.
–       Tiesas vērtējums
Atlaides vai prēmijas, ko šiem partneriem piešķīra dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums, nav obligāti jāuzskata par ļaunprātīgu
izmantošanu un līdz ar to – par tādām, ko aizliedz EKL 82. pants. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tikai tās atlaides un prēmijas,
kas nav pamatotas ar kādiem saimnieciskiem pakalpojumiem, kas tās attaisnotu, ir uzskatāmas par ļaunprātīgu izmantošanu (šajā
sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus lietās
Hoffmann‑La Roche
/Komisija, 90. punkts, un
Michelin
/Komisija, 73. punkts).
Kā tika noteikts šā sprieduma 69. punktā, Pirmās instances tiesa, uzskatot, ka attiecīgo prēmiju sistēmas rada izslēgšanas
sekas, pamatoti izvērtēja, vai šīs sistēmas bija objektīvi ekonomiski pamatotas.
Dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma īstenoto atlaižu vai prēmiju sistēmu ekonomiskā pamatojuma izvērtēšanai ir jānotiek, pamatojoties
uz visiem attiecīgā gadījuma apstākļiem (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Michelin
/Komisija, 73. punkts). Ir svarīgi noteikt, vai konkurencei nelabvēlīgās izslēgšanas sekas, kas izriet no šādas sistēmas,
var tikt līdzsvarotas, pat pārspētas, ar priekšrocībām efektivitātes ziņā, ko bauda arī patērētājs. Ja šīs sistēmas izslēgšanas
sekas nav saistītas ar tirgus un patērētāju priekšrocībām vai ja tas pārsniedz šo priekšrocību sasniegšanai nepieciešamo,
minētā sistēma ir uzskatāma par ļaunprātīgu izmantošanu.
Šajā spriedumā Pirmās instances tiesa, pareizi pamatojoties uz Tiesas judikatūrā noteiktajiem kritērijiem, izvērtēja, vai
attiecīgajām prēmiju sistēmām ir ekonomisks pamatojums. Pārsūdzētā sprieduma 284. un 285. punktā tā ieņēma nostāju par
BA
izvirzītajiem argumentiem, kas īpaši attiecās uz aviotransporta izmaksu paaugstināto līmeni un pasažieru plūsmas lidmašīnās
koeficienta lielumu. Pamatojoties uz savu šā gadījuma apstākļu vērtējumu, Pirmās instances tiesa secināja, ka minētās sistēmas
nekādi nav objektīvi ekonomiski pamatotas.
Šajā kontekstā ir jākonstatē, ka
BA
argumenti par aviotransporta izmaksu paaugstināto līmeni un pasažieru plūsmas lidmašīnās koeficienta lielumu nav pieņemami
šā sprieduma 78. punktā izklāstīto iemeslu dēļ, jo ar šiem argumentiem
BA
patiesībā apstrīd Pirmās instances tiesas veikto faktu un pierādījumu vērtējumu. Tomēr Tiesai apelācijas sūdzības izskatīšanā
nav jāaizstāj Pirmās instances tiesas veiktais tirgus datu un konkurences stāvokļa vērtējums ar savu vērtējumu.
Līdz ar to pirmā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepieņemama.
Tā rezultātā Pirmās instances tiesa, nepieļaudama juridisku kļūdu, konstatēja, ka attiecīgo prēmiju sistēmām bija uzticības
vairošanas efekts, ka tādējādi tās radīja izslēgšanas sekas un ka tās nebija ekonomiski pamatotas.
Līdz ar to ir jānoraida pirmais pamats kopumā.

Par otro pamatu, kas attiecas uz juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai neizvērtējot iespējamās sekas
BA
piešķirtajām komisijas maksām, ne arī ņemot vērā pierādījumus, saskaņā ar kuriem minētajām komisijas maksām nebija nekādu
materiālu seku attiecībā uz konkurējošajām aviosabiedrībām
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu otro pamatu
BA
būtībā pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā neizvērtēja attiecīgo prēmiju sistēmu iespējamās sekas, proti, to, vai pastāv
izslēgšanas sekas, kaut arī EKL 82. pants paredz, ka katrā atsevišķā gadījumā ir jāizvērtē patiesās vai iespējamās sekas,
ko radījušas strīdīgās rīcības, nevis vienkārši jāpamatojas uz šo rīcību formu vai pieņēmumu, ka šādas sekas pastāv.
Šajā ziņā, precizējot, ka tā nevienā brīdī nav apgalvojusi, ka katrā atsevišķajā gadījumā ir jāpierāda patiesās, konkurencei
nelabvēlīgās, sekas,
BA
uzsvēra, ka šajā prāvā bija pierādījumi, kas skaidri norādīja, ka attiecīgo prēmiju sistēmām nebija nekādu būtisku seku.
Šie pierādījumi atklāja, ka Apvienotajā Karalistē konkurējošo aviosabiedrību tirgus daļas palielinājās iespējamā pārkāpuma
periodā un ka ceļojumu aģentūru pārdoto
BA
biļešu proporcija pārdevumu apjomā samazinājās. Pēc
BA
domām, Pirmās instances tiesai bija jāņem vērā acīmredzamie pierādījumi par izslēgšanas seku neesamību. Proti, citās prāvās
ņemot vērā pierādījumus par dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma tirgus daļu palielināšanos un konkurentu tirgus daļu samazināšanos,
lai pamatotu to, ka pastāv ļaunprātīga izmantošana, šajā gadījumā tai turpretī bija jāatzīst, ka pierādījumi par pretējo ir
atbilstoši, lai apgāztu pieņēmumu par ļaunprātīgu izmantošanu.
Tomēr pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa noraidīja šos pierādījumus, 295. punktā apgalvojot: tā kā Apvienotajā
Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras pārmesto faktu laikā nodrošināja 85 % ieņēmumus no visām šīs dalībvalsts teritorijā
pārdotajām aviobiļetēm,
BA
rīcība “nevarēja neradīt” konkurējošo aviosabiedrību izslēgšanas sekas, un šā paša sprieduma 298. punktā apgalvojot, ka
BA
konkurenti sasniegtu labākus rezultātus, ja šādas rīcības nebūtu, pārsūdzētā sprieduma 297. punktā Pirmās instances tiesa
nepamatoti piebilda, ka, tā kā dominējošā stāvoklī esošais uzņēmums īsteno praksi, lai izspiestu savus konkurentus, apstāklis,
ka rezultāts nav sasniegts, nav pietiekams, lai apgāztu konstatējumu, ka pastāv ļaunprātīga izmantošana.

Virgin
uzskata šo pamatu par nepieņemamu un Komisija – par nepamatotu. Tās tostarp apgalvo, ka Pirmās instances tiesa ilgi izvērtēja
attiecīgo prēmiju sistēmu iespējamās sekas pārsūdzētā sprieduma 271. un turpmākajos punktos pirms minēto seku izvērtēšanas
294. un 295. punktā. Tās piebilst, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai pierādītu, ka prakse ir uzskatāma par ļaunprātīgu
izmantošanu, pietiek pierādīt, ka pastāv konkurences traucēšanas risks, un nav jāpierāda, ka tai faktiski bija šādas sekas.
Komisija uzsver, ka iepriekš minētā sprieduma lietā
Michelin
/Komisija 73. punktā Tiesa nosprieda, ka bija jāizvērtē, vai attiecīgajām atlaidēm “bija tendence” radīt noteiktas ierobežojošas
sekas.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz
BA
argumentu, saskaņā ar kuru Pirmās instances tiesa nav izvērtējusi attiecīgo prēmiju sistēmu iespējamās sekas, pietiek konstatēt,
ka pārsūdzētā sprieduma 272. un 273. punktā Pirmās instances tiesa ir izskaidrojusi šo sistēmu mehānismu.
Uzsvērdama “ļoti būtisko ietekmi uz blakustirgu”, kas ir saistīta ar palielināto komisijas maksu likmju progresīvo raksturu,
tā apraksta šo likmju pakāpinājuma efektu, secīgos periodos pārdoto
BA
biļešu skaita palielinājumu un otrādi – nesamērīgu minēto likmju samazinājumu pat gadījumā, ja, salīdzinot ar iepriekšējo
periodu, ir nedaudz samazinājies pārdoto
BA
biļešu skaits.
Ar šādu pamatojumu Pirmās instances tiesa varēja secināt, nepieļaujot juridisku kļūdu, ka attiecīgajām prēmiju sistēmām bija
uzticības vairošanas efekts. No tā izriet, ka
BA
iebildums, ar kuru tā pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā nepārbaudīja minēto sistēmu iespējamās sekas, nav pamatots.
Papildus ir jāatzīmē, ka savas apelācijas sūdzības 99. punktā
BA
atzīst, ka pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa pamatoti uzskatīja, ka ceļojumu aģentūras tika stimulētas palielināt
tās izdoto biļešu pārdošanas apjomu. Turklāt savas apelācijas sūdzības 113. punktā tā apgalvo, ka, ja Pirmās instances tiesa
būtu izvērtējusi attiecīgo prēmiju sistēmu patieso vai iespējamo ietekmi uz konkurenci ceļojumu aģentūru vidū, tā secinātu,
ka šī ietekme bija nenozīmīga.
No tā izriet, ka
BA
nopietni neapstrīd, ka šīm sistēmām ir tendence vairot ceļojumu aģentūru uzticību un attiecīgi ietekmēt konkurējošo aviosabiedrību
stāvokli.
Attiecībā uz
BA
apgalvojumiem par pierādījumiem, ka attiecīgās prēmiju sistēmas nerada izslēgšanas sekas, kurus Pirmās instances tiesa nav
pietiekami ņēmusi vērā, pietiek konstatēt, ka šī otrā pamata daļa nav pieņemama šīs apelācijas ietvaros šā sprieduma 78. punktā
jau izklāstīto iemeslu dēļ.
Tādējādi ir jānoraida otrais pamats kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.

Par trešo pamatu, kas attiecas uz juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai neizvērtējot, vai
BA
rīcība “kaitē patērētājiem” EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkta izpratnē
Lietas dalībnieku argumenti
Savā trešajā pamatā
BA
uzskata, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu, neizvērtējot, vai attiecīgās prēmiju sistēmas kaitēja patērētājiem,
kā to paredz EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkts, ko Tiesa interpretēja iepriekš minētajā spriedumā lietā
Suiker Unie
u.c./Komisija. Neveicot nekādu šā apstākļa analīzi, Pirmās instances tiesa pārsūdzētā sprieduma 295. punktā aprobežojās ar
BA
rīcības ietekmes uz tās konkurentiem Apvienotās Karalistes aviotransporta tirgos izvērtēšanu.
Atsaucoties uz iepriekš minēto spriedumu lietā
Europemballage
un
Continental Can
/Komisija, Komisija un
Virgin
uzskata, ka šis pamats nav pamatots, jo EKL 82. pants attiecas ne tikai uz praksi, kas var tūlītēji kaitēt patērētājiem, bet
arī uz to, kas tiem kaitē, apdraudot efektīvas konkurences struktūru.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, ir jāatgādina, kā tas ir izklāstīts šā sprieduma 57. un 58. punktā, ka atlaides un prēmijas, ko piešķir dominējošā
stāvoklī esošais uzņēmums, var būt pretrunā EKL 82. pantam, pat ja tās neatbilst nevienam šā panta otrajā daļā minētajam piemēram.
Turklāt, kā Tiesa konstatēja iepriekš minētā sprieduma lietā
Europemballage
un
Continental Can
/Komisija 26. punktā, EKL 82. pants attiecas ne tikai uz praksi, kas var tūlītēji kaitēt patērētājiem, bet arī uz to, kas
tiem kaitē, apdraudot efektīvas konkurences struktūru, kas minēta EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktā.
Līdz ar to Pirmās instances tiesa varēja, nepieļaujot juridisku kļūdu, nevis izvērtēt, vai
BA
rīcība kaitēja patērētājiem EKL 82. panta otrās daļas b) apakšpunkta izpratnē, bet pārbaudīt pārsūdzētā sprieduma 294. un
295. punktā, vai attiecīgajām prēmiju sistēmām bija konkurenci ierobežojošas sekas, un uzskatīt, ka Komisija bija pierādījusi
šādu seku pastāvēšanu apstrīdētajā lēmumā.
Ņemot vērā šos apsvērumus, trešais pamats ir jānoraida kā nepamatots.

Par ceturto pamatu, kas attiecas uz juridisku kļūdu, Pirmās instances tiesai uzskatot, ka jaunajai, no rezultātiem atkarīgu
prēmiju, sistēmai bija tādas pašas sekas kā tirdzniecības līgumiem, neņemot vērā atšķirību, kas saistīta ar attiecīgā perioda
ilgumu, un neanalizējot un neaprēķinot attiecīgo prēmiju sistēmu sekas attiecībā uz
BA
konkurentiem
Ceturtais
BA
izvirzītais pamats sastāv no divām daļām, kur pirmā attiecas uz atšķirībām starp tirdzniecības līgumiem un jauno, no rezultātiem
atkarīgo prēmiju, sistēmu, un otrā saistīta ar prasībām attiecībā uz pierādījumiem par attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas
sekām.
Par ceturtā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz atšķirībām starp tirdzniecības līgumiem un jauno, no rezultātiem atkarīgo prēmiju,
sistēmu
–       Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturtā pamata pirmo daļu
BA
izvirza iebildumu Pirmās instances tiesai par to, ka tā uzskatījusi, ka tirdzniecības līgumi un jaunā, no rezultātiem atkarīgo
prēmiju, sistēma ir radījuši līdzvērtīgas ierobežojošas sekas konkurencei, kaut arī tām ir būtiskas atšķirības. Proti, tirdzniecības
līgumu gadījumā prēmiju piešķiršanai attiecīgais periods ir viens gads, bet jaunās, no rezultātiem atkarīgo prēmiju, sistēmas
gadījumā – viens mēnesis. Tomēr tik īsa perioda kā viens mēnesis ņemšana vērā nevar radīt būtiskas izslēgšanas sekas.

Virgin
uzskata, ka ceturtais pamats kopumā nav pieņemams, jo tas attiecas uz faktu vērtējumu un jebkurā gadījumā nav pamatots.
Komisija apgalvo, ka arguments, saskaņā ar kuru jaunā, no rezultātiem atkarīgo prēmiju, sistēma nevar radīt izslēgšanas sekas,
nav pamatots.
–       Tiesas vērtējums
Ir jāatzīmē, ka pārsūdzētajā spriedumā Pirmās instances tiesa ir skaidri atzinusi, ka uzticības vairošanas efekts ir gan tirdzniecības
līgumiem, gan jaunajai, no rezultātiem atkarīgo prēmiju, sistēmai (pārsūdzētā sprieduma 271.–273. punkts), kaut arī tā atzīmēja
atšķirības starp šo sistēmu un šiem līgumiem sakarā ar attiecīgā perioda ilgumu (pārsūdzētā sprieduma 11. un 15. punkts).
No pārsūdzētā sprieduma izriet, ka neatkarīgi no attiecīgo periodu ilguma atšķirības Pirmās instances tiesa piešķīra pārāk
lielu nozīmi, pirmkārt, tam, ka gan minētie līgumi, gan minētā sistēma ik periodu varēja radīt komisijas maksas likmju pakāpinātu
palielinājumu tādēļ, ka tām ir “ļoti būtiska ietekme uz blakustirgu” (pārsūdzētā sprieduma 272. punkts), un, otrkārt, tam,
ka
BA
konkurenti nebija spējīgi, ņemot vērā to, ka to tirgus daļas bija ievērojami mazākas, līdzsvarot šo līgumu un šīs sistēmas
vispārējās sekas ar pretpiedāvājumiem (pārsūdzētā sprieduma 278. punkts).
Katrā ziņā šis šā gadījuma apstākļu vērtējums attiecas uz faktu un pierādījumu vērtējumu, kas ir Pirmās instances tiesas ekskluzīvā
kompetencē. Šā sprieduma 78. punktā jau norādīto iemeslu dēļ Tiesai apelācijas sūdzības izskatīšanā nav jāaizstāj Pirmās instances
tiesas veiktais tirgus datu un konkurences stāvokļa vērtējums ar savu vērtējumu, tostarp attiecībā uz konkrēto periodu ilgumu
un šā fakta iespējamo ietekmi uz attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas sekām.
Līdz ar to ceturtā pamata pirmā daļa nav pieņemama.
Par ceturtā pamata otro daļu, kas attiecas uz prasībām par attiecīgo prēmiju sistēmu izslēgšanas seku pierādījumiem
–       Lietas dalībnieku argumenti
Ar ceturtā pamata otro daļu
BA
apgalvo, ka Pirmās instances tiesa kļūdaini neizvērtēja visus šā gadījuma apstākļus, lai noteiktu, vai attiecīgo prēmiju
sistēmas negatīvi ietekmēja
BA
konkurējošās aviosabiedrības. Pirmās instances tiesa nekādā veidā necentās noteikt, vai un kādā mērā šīs kompānijas tika
kavētas pretpiedāvājumu iesniegšanā, un vienkārši balstījās uz vispārīgiem pieņēmumiem. Tādējādi tā aprobežojās ar tādiem
vispārīgiem apgalvojumiem, kā “ļoti būtiska ietekme uz blakustirgu” un iespēju ik periodu “pakāpeniski palielināt” komisijas
maksu likmes.
Pēc
BA
domām, šī paviršā pieeja bija pretēja tai, ko Tiesa bija piemērojusi iepriekš minētajos spriedumos lietās
Hoffmann‑La Roche
/Komisija un
Michelin
/Komisija. Šajos spriedumos Tiesa nebija secinājusi, ka dominējošais stāvoklis ticis ļaunprātīgi izmantots tikai tādēļ, ka
attiecīgo sistēmu ietvaros par noteiktā līmeņa sasniegšanu varēja saņemt lielas atlaides. Tieši pretēji – tā izvērtēja vairākus
specifiskus elementus, kas kopumā norādīja, ka stimulēšanas sistēmas faktiski izraisīja izslēgšanu.
Atbilstoši
BA
norādītajam Pirmās instances tiesai bija jāpiemēro šāda pieeja un jāizvērtē vispārīgās un atbilstošās peļņas summas, kas
gūtas, tiklīdz tika sasniegts viens vai vairāki noteiktie līmeņi, tas, vai līmenis vai līmeņi atbilst pircēju vajadzībām,
vai tirgus ir spējīgs attīstīties vai nav, attiecīgā perioda ilgums un tirgus kopējie procenti, kas ir pakļauti cenu samazinājumam
(šajā gadījumā – ceļojumu aģentūru pakalpojumi). Tomēr pārsūdzētajā spriedumā neviens no šiem elementiem netika ņemts vērā.
Pirmās instances tiesa drīzāk pieņēma, ka iespēja gūt lielāku vidējo komisijas maksas likmi par pārdoto
BA
biļešu skaita palielināšanos neizbēgami radīja nelikumīgas izslēgšanas sekas attiecībā uz konkurējošajām aviosabiedrībām.
Komisija uzskata, ka arguments par to, ka nav aprēķināti
BA
konkurentu noieta tirgu ierobežojumi, nav pieņemams atbilstoši Tiesas Reglamenta 42. panta 2. punktam un 118. pantam, jo
Komisija bija veikusi šādu aprēķinu apstrīdētā lēmuma pamatojuma 30. punktā un
BA
nebija apstrīdējusi šo Komisijas argumentācijas daļu pirmajā instancē.
–       Tiesas vērtējums
Ar ceturtā pamata otro daļu
BA
pārmet Pirmās instances tiesai paviršu pieeju attiecīgo prēmiju sistēmu seku analīzē, it īpaši aprēķinu trūkumu apsvērumos
par šo sistēmu izslēgšanas sekām un tādu vispārīgo apgalvojumu izmantošanu, kā komisijas maksu ik perioda “ļoti būtisku ietekmi
uz blakustirgu”.
Pretēji Komisijas apgalvotajam šī daļa nav nepieņemama saskaņā ar Tiesas Reglamenta 42. panta 2. punktu un 118. pantu tādēļ,
ka
BA
pirmajā instancē nebija apstrīdējusi ar to saistīto apstrīdētā lēmuma daļu, proti, šā lēmuma pamatojuma 30. punktā ietvertos
aprēķinus, kas bija paredzēti, lai ilustrētu ļoti būtisko ietekmi uz komisijas maksām, ko saņēma ceļojumu aģentūras par dažu
papildu
BA
biļešu pārdošanu.

BA
iebildums neattiecas uz pašiem aprēķiniem, ko Komisija sniedza kā piemēru, bet uz Pirmās instances tiesas veikto attiecīgo
prēmiju sistēmu vērtējumu. Tādējādi ceturtā pamata otrā daļa ir pieņemama.
Tomēr tā nav pamatota, jo Pirmās instances tiesas vērtējums, ko
BA
apstrīdēja, ir jāņem vērā saistībā ar apstrīdētajā lēmumā ietvertajiem aprēķiniem. Pirmās instances tiesa skaidri citē pārsūdzētā
sprieduma 23. punktā šā lēmuma pamatojuma 30. punktu. No tā izriet, ka Pirmās instances tiesas apsvērumi, ko
BA
kritizēja, ir balstīti uz pietiekamiem aprēķiniem. Tādējādi iebildums par Pirmās instances tiesas vērtējuma pamatojuma trūkumu,
saskaņā ar kuru
BA
konkurenti nebija spējīgi iesniegt pretpiedāvājumus, kas varētu līdzsvarot attiecīgās prēmiju sistēmas, neatbilst faktiem.
Līdz ar to ceturtā pamata otrā daļa ir jānoraida kā nepamatota.
Tādējādi ir jānoraida ceturtais pamats kā daļēji nepieņemams un daļēji nepamatots.

Par piekto pamatu, kas attiecas uz Pirmās instances tiesas nepareizi veikto EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta piemērošanu,
izvērtējot attiecīgo prēmiju sistēmu diskriminējošās sekas attiecībā uz Apvienotajā Karalistē reģistrētajām ceļojumu aģentūrām
Vispirms ir jāatzīmē, ka neatkarīgi no Tiesas atzinumiem par četriem pirmajiem
BA
izvirzītajiem pamatiem, kas attiecas uz attiecīgo prēmiju sistēmu ļaunprātīgās izmantošanas raksturu, kurš izriet no
BA
konkurējošo uzņēmumu izslēgšanas sekām bez objektīva ekonomiska pamatojuma, ir jāizvērtē piektais pamats, tā kā
BA
saglabā interesi apstrīdēt, ka minētās sistēmas ir aizliegtas, piemērojot EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktu, jo uzliktā
naudas soda apmērs var tikt samazināts, ja atbilstoši minētajai tiesību normai tiek atzīts, ka ļaunprātīgās izmantošanas raksturs
nepastāv.
Lietas dalībnieku argumenti
Ar savu piekto pamatu, kas attiecas uz pārsūdzētā sprieduma 233.–240. punktu, kuros Pirmās instances tiesa apstiprināja Komisijas
atzinumus par attiecīgo prēmiju sistēmu diskriminējošajām sekām,
BA
būtībā pārmet Pirmās instances tiesai secinājumu, ka šīs sistēmas rada diskriminējošas sekas Apvienotajā Karalistē reģistrēto
ceļojumu aģentūru vidū, pamatojoties uz nepareizu EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta piemērošanu.
Pēc
BA
domām, Pirmās instances tiesa pamatojās tikai uz pieņēmumu, kas ietverts pārsūdzētā sprieduma 238. punktā, ka tas vien, ka
divām ceļojumu aģentūrām tiek piemērotas atšķirīgas komisijas maksas likmes, kaut arī tās gūst līdzvērtīgus ienākumus no
BA
biļešu pārdošanas, “dabiski” būtiski ietekmē to konkurēt spēju.
Tomēr atbilstoši
BA
teiktajam, lai varētu piemērot EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktu, nepietiek ar atšķirīgu attieksmi vien, divām ceļojumu
aģentūrām saņemot dažādas komisijas maksas likmes. Šī tiesību norma aizliedz atšķirīgu attieksmi tikai tad, ja salīdzināmie
veikumi ir līdzvērtīgi, ja tiem piemērotie nosacījumi ir atšķirīgi un ja ceļojumu aģentūrai, kas saņem zemāku komisijas maksu,
konkurences stāvoklis ir nelabvēlīgāks nekā ceļojumu aģentūrām, kas saņem lielāku komisijas maksu.

BA
apgalvo, pirmkārt, ka Pirmās instances tiesa ir pieļāvusi juridisku kļūdu attiecībā uz EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktu,
uzskatot, ka darījumi, kuros ir iesaistīta ceļojumu aģentūra, kas palielina šo pārdevumu apjomu, un darījumi, kuros ir iesaistīta
ceļojumu aģentūra, kas to nepalielina, ir uzskatāmi par “līdzvērtīgiem sniegumiem” minētā panta izpratnē. Patiesībā to ceļojumu
aģentūru stāvokli, kuru
BA
biļešu pārdotais apjoms ir palielinājies noteiktajā periodā, nevar salīdzināt ar citu ceļojumu aģentūru stāvokli, tām nesasniedzot
šādu pieaugumu. Tomēr ceļojumu aģentūra, kas palielina savu apgrozījumu attiecībā uz noteiktas aviosabiedrības izdoto biļešu
pārdošanu, ir īpaši lietderīga šai sabiedrībai, jo tā šai sabiedrībai ļauj segt noteiktās, pateicoties papildu pasažieru iegūšanai,
palielinātās izmaksas, kas attaisno atlīdzības izmaksu.
Otrkārt, Pirmās instances tiesa tāpat kļūdaini neizvērtēja ceļojumu aģentūras, kas atradās nelabvēlīgā konkurences stāvoklī,
kā tas prasīts EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktā.
Turpretī Komisija un
Virgin
vienojas par viedokli, ka attiecīgajās prēmiju sistēmās salīdzināmie fakti bez objektīva iemesla esot tikuši atšķirīgi interpretēti.
Komisija tostarp apgalvo, ka ceļojumu aģentūru pakalpojumi, pārdodot
BA
biļetes, ir līdzvērtīgi, jo komisijas maksas likmju palielināšana nav saistīta ar
BA
sasniegto produktivitāti, kā rezultātā ceļojumu aģentūras, kuras attiecībā uz atskaites periodu bija palielinājušas pārdevumu
apjomu, nav tai sniegušas nekādus papildu pakalpojumus. Komisija piebilst, ka tiesību aktos nav paredzēta attiecīgo ceļojumu
aģentūru nelabvēlīgā konkurences stāvokļa padziļināta analīze.
Virgin
uzskata, ka jebkurā gadījumā šis nelabvēlīgais stāvoklis ir acīmredzams.
Tiesas vērtējums
EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkts aizliedz visa veida diskrimināciju no dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma puses, piemērojot
tirdzniecības partneriem atšķirīgus nosacījumus pie līdzvērtīgiem darījumiem, tiem radot neizdevīgus konkurences apstākļus
(2001. gada 29. marta spriedums lietā C‑163/99 Portugāle/Komisija,
Recueil
, I‑2613. lpp., 46. punkts).
Šajā gadījumā netiek apstrīdēts, ka
BA
piemēroja atšķirīgas komisijas maksas likmes Apvienotajā Karalistē strādājošajām ceļojumu aģentūrām atkarībā no tā, vai tās
bija sasniegušas pārdevumu apjoma mērķus salīdzinājumā ar atskaites periodu vai nebija.
Atliek izvērtēt, pirmkārt, vai Pirmās instances tiesa pareizi pamatojās uz ceļojumu aģentūru pakalpojumu līdzvērtību, lai
secinātu, ka attiecīgās prēmiju sistēmas, kuru ietvaros varēja piemērot atšķirīgas komisijas maksas likmes ceļojumu aģentūrām,
kas bija pārdevušas līdzvērtīgu
BA
biļešu skaitu, bija diskriminējošas, un, otrkārt, vai tā varēja, nepieļaujot juridisku kļūdu, iztikt bez detalizētiem atzinumiem
par neizdevīgas konkurences pastāvēšanu.
Par piektā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz ceļojumu aģentūru pakalpojumu līdzvērtību
Ar piektā pamata pirmo daļu
BA
kritizē Pirmās instances tiesas analīzi par to, ka ir līdzvērtīgi to ceļojumu aģentūru pakalpojumi, kas sasniegušas savus
BA
biļešu pārdevumu apmēra mērķus, un to ceļojumu aģentūru pakalpojumi, kas nav sasniegušas šos mērķus.
BA
tostarp pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā nav ņēmusi vērā ekonomisko lietderību, kas no aviosabiedrību viedokļa ir lielāka
ceļojumu aģentūrām, kuras sasniedz savus pārdošanas mērķus vai palielina savu apgrozījumu.
Par šo pēdējo punktu par to, ka Pirmās instances tiesa izvērtē šā gadījuma apstākļus, no kuriem var secināt par salīdzināmiem
vai tieši otrādi – atšķirīgiem ceļojumu aģentūru pakalpojumiem tādai aviosabiedrībai kā
BA
, pietiek atgādināt, ka faktu un pierādījumu novērtējums ietilpst ekskluzīvā Pirmās instances tiesas kompetencē. Tādejādi
Tiesai apelācijas sūdzības izskatīšanā nav jāaizstāj Pirmās instances tiesas veiktais tirgus datu un konkurences stāvokļa
vērtējums ar savu vērtējumu. Līdz ar to šis iebildums nav pieņemams.
Attiecībā uz otro iebildumu, kas attiecas uz iespējamo juridisko kļūdu, ko esot pieļāvusi Pirmās instances tiesa attiecībā
uz EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktu, uzskatot, ka darījumi, kuros iesaistīta ceļojumu aģentūra, kas ir palielinājusi
pārdoto
BA
biļešu apmēru, un darījumi, kuros ir iesaistīta ceļojumu aģentūra, kas to nav palielinājusi, ir uzskatāmi par “līdzvērtīgiem
darījumiem” minētās tiesību normas izpratnē, ir jāatzīmē, ka pārsūdzētā sprieduma 234. punktā Pirmās instances tiesa atgādināja,
ka Apvienotajā Karalistē reģistrēto ceļojumu aģentūru
BA
biļešu progresīvās pārdošanas mērķu sasniegšana rada
BA
pārskaitīto komisijas maksu likmju pieaugumu ne tikai pēdējiem pārdevumiem, bet arī attiecīgajā periodā pārdoto
BA
biļešu apjomam kopumā.
Pirmās instances tiesa no tā loģiski secina, ka attiecīgo prēmiju sistēmu rezultātā līdzvērtīgs Apvienotajā Karalistē reģistrēto
ceļojumu aģentūru pārdotais
BA
biļešu skaits tiek atlīdzināts dažādos līmeņos atkarībā no tā, vai šīs ceļojumu aģentūras ir sasniegušas savus progresīvo
pārdevumu mērķus salīdzinājumā ar atskaites periodu vai nav.
Tādējādi nešķiet, ka Pirmās instances tiesa būtu pieļāvusi juridisku kļūdu, uzskatīdama par līdzvērtīgiem to ceļojumu aģentūru
pakalpojumus, kuru pārdoto
BA
biļešu apmērs noteiktajā periodā lielā mērā palika vienā līmenī. Tādējādi otrais iebildums nav pamatots.
Līdz ar to piektā pamata pirmā daļa ir jānoraida kā daļēji nepieņemama un daļēji nepamatota.
Par piektā pamata otro daļu, kas attiecas uz prasībām par neizdevīgu konkurences apstākļu konstatēšanu
Ar piektā pamata otro daļu
BA
apgalvo, ka, lai pareizi piemērotu EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktu, nepietiek ar Pirmās instances tiesas konstatējumu,
kas norādīts pārsūdzētā sprieduma 238. punktā, saskaņā ar kuru ceļojumu aģentūras to savstarpējās konkurētspējas dēļ “dabiski
ietekmē atlīdzības diskriminējoši nosacījumi, kas ir [attiecīgo] prēmiju sistēmu neatņemama daļa”, jo ir vajadzīgi konkrēti
pierādījumi par neizdevīgiem konkurences apstākļiem.
Īpašais diskriminācijas aizliegums, kas paredzēts EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunktā, ir daļa no sistēmas, kas atbilstoši
EKL 3. panta 1. punkta g) apakšpunktam nodrošina, ka netiek traucēta konkurence iekšējā tirgū. Dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma
tirdzniecības rīcība nedrīkst traucēt konkurenci tirgū nedz uz augšu, nedz uz leju, proti, konkurenci starp šā uzņēmuma piegādātājiem
vai starp klientiem. Minētā uzņēmuma partneriem nedrīkst radīt labvēlīgākus vai nelabvēlīgākus apstākļus to savstarpējā konkurencē.
Līdz ar to, lai EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi tiktu izpildīti, ir svarīgi konstatēt ne
tikai, ka dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcība tirgū ir diskriminējoša, bet arī, ka tās tendence ir traucēt šīs konkurences
attiecības, proti, pasliktināt viena no šā uzņēmuma tirdzniecības partneriem konkurences stāvokli salīdzinājumā ar citiem
(šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Suiker Unie
u.c./Komisija, 523. un 524. punkts).
Šajā ziņā nekas neliedz konkurences attiecībās esošo tirdzniecības partneru diskrimināciju uzskatīt par ļaunprātīgu izmantošanu
ar brīdi, kad dominējošā stāvoklī esošā uzņēmuma rīcība, ņemot vērā visus attiecīgā gadījuma apstākļus, var radīt konkurences
traucējumus starp šiem tirdzniecības partneriem. Šādā situācijā nevar pieprasīt, lai turklāt tiktu iesniegti pierādījumi par
aprēķināmu faktisku kaitējumu, kas nodarīts katra tirdzniecības partnera konkurences stāvoklim.
Pārsūdzētā sprieduma 237. un 238. punktā Pirmās instances tiesa atzina, ka Apvienotajā Karalistē reģistrētās ceļojumu aģentūras
intensīvi konkurē savā starpā un ka to spēja konkurēt vienai ar otru ir atkarīga no diviem elementiem, proti, pirmkārt, “to
spējas nodrošināt vietas lidojumos atbilstoši ceļotāju vēlmēm un saprātīgas cenas” un, otrkārt, to individuālajiem finansiālajiem
līdzekļiem.
Turklāt pārsūdzētā sprieduma daļā par attiecīgo prēmiju sistēmu uzticības vairošanas efekta novērtējumu Pirmās instances tiesa
atzina, ka tās var radīt ceļojumu aģentūrām krasas izmaiņas un ievērojamus ienākumus.
Ņemot vērā šo faktisko situāciju, Pirmās instances tiesa, izvērtējot attiecīgās prēmiju sistēmas saistībā ar EKL 82. panta
otrās daļas c) apakšpunktu, varēja tieši, bez detalizētas starpstadijas, izdarīja secinājumu ka minēto ceļojumu aģentūru iespējas
konkurēt ietekmēja
BA
piemērotie diskriminējošie atlīdzības nosacījumi.
Līdz ar to Pirmās instances tiesai nevar pārmest juridiskas kļūdas pieļaušanu tādēļ, ka tā nepārbaudīja vai tikai vispārīgi
pārbaudīja, vai un kādā mērā minētie nosacījumi bija ietekmējuši
BA
tirdzniecības partneru konkurences stāvokli. Tā rezultātā Pirmās instances tiesa pamatoti varēja uzskatīt, ka attiecīgās
prēmiju sistēmas radīja diskriminējošas sekas EKL 82. panta otrās daļas c) apakšpunkta izpratnē. Tādējādi piektā pamata otrā
daļa nav pamatota.
Tādējādi ir jānoraida piektais pamats kopumā.
Tā kā neviens
BA
apelācijas sūdzības pamatojumam izvirzītais pamats netika pieņemts, apelācijas sūdzība ir jānoraida.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 122. pantu, ja apelācija nav pamatota, Tiesa spriež par tiesāšanās izdevumiem. Atbilstoši minētā
reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam,
kam spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums
ir labvēlīgs. Tā kā Komisija un
Virgin
ir prasījušas piespriest
BA
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā
BA
spriedums nav labvēlīgs, tai ir jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
1)
apelācijas sūdzību noraidīt;
2)
British Airways plc
atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – angļu.