CELEX: 62007CJ0383
Návrh na začatie prejudiciálneho konania
Nariadenie (ES) č. 258/97
Článok 1 ods. 1 až 3
Nové potraviny a nové prídavné látky

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 1 ods. 1 až 3 nariadenia (ES) č. 258/97 Európskeho Parlamentu a Rady z 27. januára 1997 o nových potravinách a nových prídavných látkach (
Ú. v. ES L 43, s. 1
; Mim. vyd. 13/018, s. 244).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi obchodnou spoločnosťou M-K Europa GmbH & Co. KG (ďalej len „M-K Europa“) a Stadt Regensburg, ktorý svojím rozhodnutím zakázal obchodovanie s potravinovým výrobkom pochádzajúcim z Japonska pomenovaným ako „Man-Koso 3000“ (ďalej len „Man-Koso“).
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
Podľa znenia odôvodnenia č. 2 nariadenia č. 258/97:
„keďže s cieľom ochrany zdravia verejnosti je nevyhnutné zabezpečiť, aby nové potraviny a nové prídavné látky boli jednotne posudzované [z hľadiska ich škodlivosti —
neoficiálny preklad
] postupmi platnými v spoločenstve predtým, než budú umiestnené na trhu spoločenstva;…“
Článok 1 nariadenia č. 258/97 znie:
„1.   Táto smernica pojednáva o umiestnení nových potravín a nových prídavných látok na trhu spoločenstva.
2.   Táto smernica platí pre umiestnenie potravín a prídavných látok na trhu v rámci spoločenstva, ktoré doteraz neboli používané pre ľudskú výživu [spotrebu na účely ľudskej výživy —
neoficiálny preklad
] vo významnom rozsahu v rámci spoločenstva a ktoré spadajú do nasledujúcich kategórií:
…
d)
potraviny a prídavné látky pozostávajúce alebo izolované z mikroorganizmov húb alebo;
e)
potraviny a prídavné látky pozostávajúce alebo izolované z rastlín, prídavné látky, izolované zo zvierat, s výnimkou potravín a prídavných látok získaných rozmnožovacími alebo chovnými metódami, ktoré sú dlhodobo považované za bezpečné;
f)
potraviny a prídavné látky, u ktorých bol použitý doteraz nepoužitý výrobný proces, ak tento proces vedie k značným zmenám v zložení alebo štruktúre potravín alebo prídavných látok, ktoré majú následkom toho ovplyvnenú výživovú hodnotu, metabolizmus alebo zvýšenú hladinu nežiadúcich látok.
3.   V prípade potreby možno určiť v súlade s postupom uvedeným v článku 13, či sa na určitý typ potraviny alebo prídavnej látky spadá pod odsek 2 tohto článku.“
Článok 13 nariadenia č. 258/97 stanovuje:
„1.   Ak sa má vykonať postup definovaný v tomto článku, Komisia požiada o spoluprácu Stály výbor pre potraviny, ďalej len «výbor‘.
2.   Predseda postúpi prípady výboru buď z vlastného podnetu, alebo na základe požiadavky zástupcu členského štátu.
3.   Zástupca Komisie doručí výboru návrh opatrení, ktoré sa majú prijať. Výbor doručí stanovisko k návrhu v lehote, ktorý určí predseda podľa naliehavosti prípadu. Stanovisko doručí väčšina, ako je ustanovené v článku [205] ods. 2 Zmluvy v prípade rozhodnutia, ktoré sa od Rady vyžaduje, aby ho prijala na návrh Komisie. Hlasy zástupcov členských štátov vo výbore sa vážia spôsobom uvedeným v uvedenom článku. Predseda nehlasuje.
a)
Komisia prijme navrhované opatrenia, ak sú v súlade so stanoviskom výboru.
…“
Vnútroštátna právna úprava
§ 2 ods. 1 bod 1 zákona spolkovej republiky Bavorska o potravinovom dohľade (Lebensmittelüberwachungsgesetz) z 11. novembra 1997, vo svojom znení uplatniteľnom do , stanovuje:
„Úrady môžu pri plnení svojich úloh prijať individuálne rozhodnutia preto, aby sa predišlo alebo zabránilo… porušeniam ustanovení právnych predpisov o potravinách.“
Podľa § 3 ods. 1 nariadenia o použití ustanovení práva Spoločenstva, ktoré sa týkajú nových potravinách a nových prídavných látkach (Neuartige Lebensmittel- und Lebensmittelzutaten-Verordnung) v znení uverejnenom 14. februára 2000 a poslednýkrát zmenenom a doplnenom zákonom zo (BGBl. 2002 I, s. 3082):
„Potraviny a prídavne látky v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia… č. 258/97 nemôžu s výhradou ustanovení odseku 2 byť umiestnené na trh osobou zodpovednou za ich umiestnenie na trh bez povolenia vydaného v konaniach, ktoré uvádza článok 3 ods. 2 nariadenia… č. 258/97.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že Man-Koso je potravinovým výrobkom vyrábaným na základe fermentácie viac ako 50 rôznych rastlinných prísad. Obsahuje najmä červené a hnedé riasy, ako aj korienky goba, lotosové korienky, lístky akebie alebo lístky shisa. M-K Europa popisuje tento výrobok ako veľmi účinnú potravinu s priaznivými zdravotnými účinkami.
Man-Koso bol predstavený verejnosti v rámci nemeckého televízneho vysielania, pričom táto udalosť viedla nemecké úrady k prijatiu opatrení s cieľom overiť jej zloženie.
So zreteľom na výsledky vedeckého rozboru Man-Koso, Stadt Regensburg rozhodnutím z 24. októbra 2002 zakázal obchodovanie s týmto potravinovým výrobkom.
Keďže sťažnosť podaná proti uvedenému rozhodnutiu o zákaze obchodovania na Regierung der Oberpfalz (vláda Horného Falcka) bola zamietnutá rozhodnutím z 9. decembra 2002, M-K Europa podala žalobu na Verwaltungsgericht Regensburg, ktorý ju tiež zamietol rozsudkom z z toho dôvodu, že Man-Koso je novou potravinou v zmysle nariadenia č. 258/97. Uznesením z sa uvedenej spoločnosti povolilo podať odvolania proti tomuto rozsudku.
Podľa vnútroštátneho súdu otázka, či je rozhodnutie z 24. októbra 2002, ktorým sa zakazuje obchodovanie s Man-Koso, zákonné, si vyžaduje výklad článku 1 ods. 1 až 3 nariadenia č. 258/97.
Za týchto podmienok Bayerischer Verwaltungsgerichtshof rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Môže byť na posúdenie otázky, či potravina v zmysle článku 1 ods. 2 [nariadenia č. 258/97] ‚doteraz nebola používaná pre ľudskú výživu [na spotrebu na účely ľudskej výživy —
neoficiálny preklad
] vo významnom rozsahu v rámci Spoločenstva‘, významné, že potravina bola krátko pred nadobudnutím účinnosti uvedeného nariadenia 15. mája 1997 dovezená do priestorov úzko ohraničenej oblasti Spoločenstva (v prejednávanej veci: San Maríno) a tam bola dostupná?
2.
Má sa potravina už vtedy považovať za nie novú v zmysle článku 1 ods. 1 a 2 [nariadenia č. 258/97], ak všetky prísady použité pri výrobe potraviny boli doteraz v Spoločenstve používané vo významnom rozsahu na spotrebu na účely ľudskej výživy?
3.
Má sa článok 1 ods. 2 písm. d) [nariadenia č. 258/97] vykladať zužujúco v tom zmysle, že do skupiny ‚potraviny… pozostávajúce… z… rias‘ nepatria žiadne potraviny, v ktorých sú obsiahnuté len také riasy, ktoré už doteraz boli v Spoločenstve používané na spotrebu na účely ľudskej výživy?
4.
Môže sa na potravinu v zmysle článku 1 ods. 2 písm. e) [nariadenia č. 258/97] hľadieť ako na súčasť potravín, ktoré sú ‚dlhodobo považované za bezpečné [pokiaľ ide o použitie ako potravín —
neoficiálny preklad
]‘, ak sa skúsenosti o neškodnosti získali len v oblastiach mimo Európy (v tomto prípade v Japonsku)?
5.
Môže sa na potravinu hľadieť ako na súčasť potravín, ktoré sú ‚dlhodobo považované za bezpečné‘, z dôvodu, že sa vyrába s použitím prísad dlhodobo považovaných za neškodné v bežnom postupe výroby a spracovania, ak neexistujú žiadne skúsenosti s kombináciou prísad a postupov?
6.
Vyplýva z článku 1 ods. 3 [nariadenia č. 258/97], podľa ktorého ‚v prípade potreby možno určiť v súlade s postupom uvedeným v článku 13, či určitý typ potraviny alebo prídavnej látky spadá pod [sa vzťahuje na —
neoficiálny preklad
] odsek 2 tohto článku‘, povinnosť podnikateľa, aby v prípade sporu žiadal o také určenie a počkal na jeho výsledok? Možno na základe tohto článku a článku 1 ods. 2 [nariadenia č. 258/97] určiť tiež povinnosti, pokiaľ ide o tvrdenie a dôkazné bremeno?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či dovoz potravinového výrobku pred 15. májom 1997 do San Marína môže byť relevantnou okolnosťou z hľadiska jeho kvalifikácie ako novej potraviny v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97 so zreteľom na podmienku týkajúcu sa spotreby na účely ľudskej výživy v Spoločenstve.
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že článok 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97 slúži na vymedzenie rozsahu jeho pôsobnosti najmä určením, čo sa rozumie pod novými potravinami a novými prídavnými látkami. Podľa tejto definície sa za „nové“ považujú potraviny a prídavné látky, „ktoré doteraz neboli používané na spotrebu na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v rámci Spoločenstva“ (rozsudok z 9. júna 2005, HLH Warenvertrieb a Orthica,
C-211/03, C-299/03 a C-316/03 až C-318/03, Zb. s. I-5141
, bod 82).
San Maríno však nie je členským štátom Spoločenstva. Okrem toho tento štát nie je uvedený medzi územiami, na ktoré sa na základe článku 299 ES uplatňuje Zmluva ES.
Preto treba odpovedať na prvú otázku v tom zmysle, že dovoz potravinového výrobku do San Marína pred nadobudnutím účinnosti nariadenia č. 258/97 nie je relevantnou okolnosťou na účely posúdenia toho, či tento výrobok spĺňa podmienku týkajúcu sa spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Európskom spoločenstve v zmysle článku 1 ods. 2 uvedeného nariadenia.
O druhej a piatej otázke
Svojou druhou a piatou otázkou, ktoré treba skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd pýta na relevantnosť niektorých vlastností zložiek toho istého potravinového výrobku na účely jeho kvalifikácie ako novej potraviny v zmysle nariadenia č. 258/97.
Takto na jednej strane vnútroštátny súd hľadá odpoveď na to, ako treba vykladať na účely uvedenej kvalifikácie skutočnosť, že pre všetky zložky potravinového výrobku je splnená podmienka spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Spoločenstve v zmysle článku 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97.
Na druhej strane sa uvedený vnútroštátny súd pýta, či potravinový výrobok patrí do kategórie potravín, ktoré „sú dlhodobo považované za bezpečné“, a teda nepatrí do pôsobnosti nariadenia č. 258/97, pokiaľ sa vyrába s použitím prísad dlhodobo považovaných za neškodné v bežnom výrobnom procese, ktorý vnútroštátny súd kvalifikuje ako „bežne používaný“, hoci neexistujú žiadne skúsenosti s kombináciou týchto zložiek a procesu.
Vo svojich písomných vyjadreniach M.-K. Europa totiž tvrdí, že všetky prísady Man-Koso boli používané v Spoločenstve vo významnom rozsahu najmä v odvetví reštauračných služieb.
Z tohto hľadiska je dôležité pripomenúť, že nariadenie č. 258/97 sa vyznačuje dvojakým cieľom, ktorý spočíva v zabezpečení fungovania vnútorného trhu s novými potravinami a v ochrane zdravia verejnosti proti nebezpečenstvám, ktoré tie môžu vyvolať (pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. septembra 2003, Monsanto Agricoltura Italia a i.,
C-236/01, Zb. s. I-8105
, bod 74).
Uvedené nariadenie má za cieľ vytvoriť v Spoločenstve spoločné štandardy v oblasti nových potravín a nových prídavných látok, čo sa prejavuje najmä, ako to vyplýva z jeho odôvodnenia č. 2, založením systému jednotného posudzovania ich škodlivosti postupmi platnými v Spoločenstve predtým, než budú umiestnené na trh Spoločenstva.
Pokiaľ ide najmä o relevantnosť na jednej strane spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu zložiek potravinového výrobku a na druhej strane ich neškodnú povahu, treba poznamenať, že z článku 1 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 258/97 vyplýva, že výrobný proces získava určitý význam na účely konečnej kvalifikácie potraviny ako novej potraviny v zmysle tohto nariadenia.
V súlade s textom uvedeného ustanovenia patria do kategórie nových potravín potraviny a prídavné látky, v prípade bol uplatnený doteraz nepoužitý výrobný proces, ak tento proces vedie v zložení alebo štruktúre potravín alebo prídavných látok k značným zmenám výživnej hodnoty, ich metabolizmu alebo ich zvýšenej hladine nežiaducich látok.
Z tohto hľadiska, ako uviedli vo svojich písomných pripomienkach v konaní pred Súdnym dvorom Stadt Regensburg, grécka, cyperská a poľská vláda, ako aj Komisia, samotná skutočnosť, že súbor prísad, ktoré sa nachádzali v zložení potravinového výrobku, mohol byť predmetom spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Spoločenstve, nestačí na domnienku, že konečná potravina nie je novou potravinou v zmysle nariadenia č. 258/97.
Je totiž nutné overiť dôsledky uvedeného procesu, keďže nie je vylúčené, že výrobný proces môže vyvolať v štruktúre potravinového výrobku fyzikálne, chemické alebo biologické zmeny prísad, ktoré sa nachádzajú v jeho zložení, ktoré môžu mať vážne následky na zdravie verejnosti, hoci sa tento konečný výrobok skladá z prísad, ktoré samostatne, každá sama osebe, spĺňajú podmienky stanovené článkom 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97.
Problematika, ktorá sa týka výrobného procesu na účely kvalifikácie potravinového výrobku ako novej potraviny v zmysle nariadenia č. 258/97, je o to relevantnejšia, že je nepochybné, že neexistuje žiadna skúsenosť v Spoločenstve, pokiaľ ide o použitie predmetného výrobného procesu na sporné prísady.
Pojem „doteraz nepoužitý výrobný proces“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. f) nariadenia č. 258/97 sa má totiž vykladať v osobitnom kontexte potravín, na ktoré sa podľa všeobecného uváženia má postup uplatniť.
Preto treba odpovedať na druhú a piatu otázku tak, že okolnosť, že všetky zložky potravinového výrobku posudzované samostatne spĺňajú podmienky, ktoré stanovuje článok 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97, alebo vykazujú neškodné vlastnosti, nemôže byť považovaná za dostatočnú na vylúčenie použitia tohto nariadenia na vytvorený potravinový výrobok. Preto, aby sa rozhodlo, či sa má tento potravinový výrobok kvalifikovať ako nová potravina v zmysle nariadenia č. 258/97, príslušný vnútroštátny úrad musí rozhodnúť v každom konkrétnom prípade s tým, že vezme do úvahy súhrn vlastností potravinového výrobku, ako aj výrobný proces.
O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta na to, či uplatnenie nariadenia č. 258/97 možno odmietnuť, ak sa potravina v zmysle článku 1 ods. 2 písm. d) tohto nariadenia skladá len z rias, ktoré samy osebe spĺňajú podmienku spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Spoločenstve v zmysle odseku 2 tohto článku.
Z tohto hľadiska z odpovede na druhú a piatu otázku vyplýva, že okolnosť, že všetky riasy, ktoré sú súčasťou zloženia potravinového výrobku v zmysle článku 1 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 258/97, spĺňajú podmienku spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Spoločenstve v zmysle článku 1 ods. 2 tohto nariadenia, nestačí na odmietnutie uplatnenia tohto nariadenia na uvedený výrobok.
O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či skúsenosť, pokiaľ ide o neškodnosť potravinového výrobku, ktorá vznikla výlučne mimo Európy, je dostatočná na to, aby sa mohlo domnievať, že tento výrobok patrí do kategórie potravinových výrobkov „dlhodobo považovaných za bezpečné“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia č. 258/97.
Článok 1 ods. 2 písm. e)
in fine
nariadenia č. 258/97 zavádza výnimku z jeho uplatniteľnosti týkajúcu sa potravín a prídavných látok získaných rozmnožovacími alebo chovnými metódami, ktoré sú dlhodobo považované za bezpečné, pokiaľ ide o použitie ako potraviny.
Z tohto hľadiska, ako je uvedené v bode 23 tohto rozsudku, cieľom nariadenia č. 258/97 je založenie systému jednotného posudzovania škodlivosti nových potravín a nových prídavných látok v Spoločenstve predtým, než budú umiestnené na trh Spoločenstva.
Predsa však bez toho, aby sa poprel záujem, ktorý by mohli vykazovať v rámci posudzovania škodlivosti nových potravinových výrobkov predtým, než budú umiestnené na trhu Spoločenstva, informácie, ktoré sa týkajú použitia tohto výrobku v štátoch, ktoré nie sú členmi Európskej únie, treba konštatovať, že pod pojmom dlhodobo považované za bezpečné, pokiaľ ide o použitie takéhoto výrobku ako potraviny v zmysle článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia č. 258/97, zákonodarca Spoločenstva chápal odkaz na skúsenosť získanú v rámci Spoločenstva.
Ako zdôrazňuje poľská vláda a Komisia, z dôvodu rozdielov, ktoré môžu existovať, pokiaľ ide najmä o potravinové zvyky medzi európskymi a neeurópskymi spotrebiteľmi, potravinové výrobky, ktoré sú považované za bezpečné pre neeurópskych spotrebiteľov, nemôžu byť nevyhnutne kvalifikované, pokiaľ ide o európskych spotrebiteľov, ako potraviny a prídavné látky dlhodobo považované za bezpečné.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba odpovedať na štvrtú otázku v tom zmysle, že skúsenosť, pokiaľ ide o neškodnosť potravinového výrobku, získaná výlučne mimo Európy nestačí na skonštatovanie, že tento potravinový výrobok patrí do kategórie potravinových výrobkov „dlhodobo považovaných za bezpečné“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia č. 258/97.
O šiestej otázke
Z odôvodnenia vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že svojou šiestou otázkou sa vnútroštátny súd na jednej strane pýta, či je povinnosťou hospodárskeho subjektu podať návrh na začatie konania, ktoré upravuje článok 13 nariadenia č. 258/97. Tento vnútroštátny súd sa na druhej strane pýta vzhľadom na uvedené konanie na dôkazné bremeno, pokiaľ ide o kvalifikáciu potravinového výrobku ako novej potraviny v zmysle tohto nariadenia.
Z tohto hľadiska je dôležité zdôrazniť, že článok 1 ods. 3 nariadenia č. 258/97 zavádza v prípade potreby možnosť určiť, či druh potraviny alebo prídavnej látky patrí do pôsobnosti uvedeného nariadenia prostredníctvom konania označovaného ako „komitológia“, ktorú zavádza jeho článok 13.
Podľa článku 13 uvedeného nariadenia predseda postúpi prípady výboru buď z vlastného podnetu, alebo na základe požiadavky zástupcu členského štátu.
Bez toho, aby tým boli dotknuté konania, ktorými sa môže postupovať v dotknutom členskom štáte v súlade s ustanoveniami príslušného vnútroštátneho práva, treba zdôrazniť, že konanie komitológie zavedené článkom 13 nariadenia č. 258/97 obsahuje výlučne stanovisko výboru, rozhodnutie, ktoré prijala Komisia, ak sú zamýšľané opatrenia v súlade s týmto stanoviskom, a nakoniec v prípade, ak tieto opatrenia nie sú v súlade so stanoviskom výboru, hlasovanie Rady kvalifikovanou väčšinou.
Preto treba odpovedať na šiestu otázku v tom zmysle, že neprináleží podnikateľovi podať návrh na začatie konania zavedeného článkom 13 nariadenia č. 258/97.
Vzhľadom na predchádzajúce netreba rozhodnúť o otázke dôkazného bremena, pokiaľ sa týka konania upraveného článkom 13 nariadenia č. 258/97, pretože uvedená problematika nesúvisí s týmto posledným uvedeným konaním.
O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol takto:

1.
Dovoz potravinového výrobku do San Marína pred nadobudnutím účinnosti nariadenia (ES) č. 258/97 Európskeho Parlamentu a Rady z 27. januára 1997 o nových potravinách a nových prídavných látkach nie je relevantnou okolnosťou na účely posúdenia toho, či tento výrobok spĺňa podmienku týkajúcu sa spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Európskom spoločenstve v zmysle článku 1 ods. 2 uvedeného nariadenia.

2.
Okolnosť, že všetky zložky potravinového výrobku posudzované samostatne spĺňajú podmienky, ktoré stanovuje článok 1 ods. 2 nariadenia č. 258/97 alebo vykazujú neškodné vlastnosti, nemôže byť považovaná za dostatočnú na vylúčenie použitia tohto nariadenia na vytvorený potravinový výrobok. Preto, aby sa rozhodlo, či sa má tento potravinový výrobok kvalifikovať ako nová potravina v zmysle nariadenia č. 258/97, príslušný vnútroštátny úrad musí rozhodnúť v každom konkrétnom prípade s tým, že vezme do úvahy súhrn vlastností potravinového výrobku, ako aj výrobný proces.

3.
Okolnosť, že všetky riasy, ktoré sú súčasťou zloženia potravinového výrobku v zmysle článku 1 ods. 2 písm. d) nariadenia č. 258/97, spĺňajú podmienku spotreby na účely ľudskej výživy vo významnom rozsahu v Spoločenstve v zmysle článku 1 ods. 2 tohto nariadenia, nestačí na vylúčenie uplatnenia tohto nariadenia na uvedený výrobok.

4.
Skúsenosť, pokiaľ ide o neškodnosť potravinového výrobku, získaná výlučne mimo Európy nestačí na skonštatovanie, že tento potravinový výrobok patrí do kategórie potravinových výrobkov „dlhodobo považovaných za bezpečné“ v zmysle článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia č. 258/97.

5.
Podnikateľovi neprináleží podať návrh na začatie konania zavedeného článkom 13 nariadenia č. 258/97.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.