CELEX: 62009CJ0232
Socialinė politika
Direktyva 92/85/EEB
Priemonės, skirtos skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata darbe
2 straipsnio a punktas ir 10 straipsnis
Sąvoka "nėščia darbuotoja"
Draudimas atleisti iš darbo nėščią darbuotoją nuo jos nėštumo pradžios iki motinystės atostogų pabaigos
Direktyva 76/207/EEB
Vienodas požiūris į vyrus ir moteris
Kapitalo bendrovės valdybos narys
Nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias tokį narį galima atleisti iš pareigų be jokių apribojimų

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvos 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų
skatinti, kad būtų užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata,
nustatymo (dešimtoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (OL L 348, p. 1; 2004 m.
specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 2 t., p. 110) išaiškinimo.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp D. Danosa ir
LKB Līzings SIA
(toliau – LKB) dėl šios ribotos atsakomybės bendrovės visuotinio akcininkų susirinkimo sprendimo atšaukti D. Danosa iš minėtos
bendrovės valdybos nario pareigų.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Direktyva 76/207/EEB
1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvos 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo,
profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu (OL L 39, p. 40; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k.,
5 sk., 1 t., p. 187), iš dalies pakeistos 2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/73/EB (OL L 269,
p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 255, toliau – Direktyva 76/207), 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės arba netiesioginės diskriminacijos dėl lyties, ypač
dėl santuokinės arba šeimyninės padėties“.
Direktyvos 76/207 2 straipsnio 7 dalyje numatyta, kad ši direktyva „nepažeidžia nuostatų, reglamentuojančių moterų apsaugą,
ypač nėštumo ir motinystės atžvilgiu“. Be to, joje numatyta, kad mažiau palankios sąlygos moteriai dėl nėštumo ar motinystės
atostogų Direktyvos 92/85 prasme yra diskriminacija Direktyvos 76/207 prasme.
Pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punktą:
„Vienodo požiūrio principo taikymas reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos dėl lyties
valstybiniame ar privačiame sektoriuose, įskaitant valstybės įstaigas, dėl:
<...>
c)      įdarbinimo ir darbo sąlygų, įskaitant atleidimus iš darbo <...>“
Direktyva 86/613/EEB
1986 m. gruodžio 11 d. Tarybos direktyva 86/613/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris, kurie verčiasi savarankiška darbo
veikla, įskaitant žemės ūkyje, principo taikymo ir dėl savarankiškai dirbančių moterų apsaugos nėštumo ir motinystės metu
(OL L 359, p. 56; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 330) 1 straipsnyje nurodyta:
„Šios direktyvos tikslas – pagal toliau nurodytas nuostatas užtikrinti, kad valstybėse narėse būtų taikomas vienodo požiūrio
į savarankiškai dirbančius vyrus ir moteris arba į vyrus ir moteris, kurie padeda verstis šia veikla, principas tais aspektais,
kurių neapima [Direktyva] 76/207/EEB ir [1978 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva] 79/7/EEB [dėl vienodo požiūrio į vyrus
ir moteris principo nuoseklaus įgyvendinimo socialinės apsaugos srityje (OL L 6, 1979, p. 24; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 215)].“
Savarankiškai dirbantis darbuotojas apibrėžtas Direktyvos 86/613 2 straipsnio a dalyje kaip bet kuris asmuo, nacionalinių
įstatymų nustatyta tvarka savo vardu besiverčiantis pelną duodančia veikla.
Šios direktyvos 3 straipsnyje nustatyta, jog šioje direktyvoje vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios
tiesioginės arba netiesioginės lyčių diskriminacijos, ypač dėl santuokinės arba šeiminės padėties.
Minėtos direktyvos 8 straipsnis išdėstytas taip:
„Valstybės narės įsipareigoja išnagrinėti, ar gali, ir kokiomis sąlygomis, savarankiškai dirbančios moterys ir savarankiškai
dirbančių vyrų žmonos, dėl nėštumo arba motinystės pertraukę [pertraukusios] savo profesinę veiklą:
–      naudotis paslaugomis, susijusiomis su laikinu pavadavimu, arba valstybinėmis socialinėmis paslaugomis, arba
–      turėti teisę į pinigines išmokas, mokamas pagal socialinę apsaugos sistemą arba pagal kokią nors kitą viešąją socialinės apsaugos
sistemą.“
Direktyva 92/85
Direktyvos 92/85 9 ir 15 konstatuojamosios dalys išdėstytos taip:
„kadangi, garantuojant nėščių, neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą, moterims
neturėtų būti sudaromos blogesnės sąlygos darbo rinkoje ir neturėtų būti pažeidžiamos direktyvos dėl vienodo požiūrio į vyrus
ir moteris;
<...>
kadangi atleidimo iš darbo dėl su jų padėtimi susijusių priežasčių rizika gali neigiamai paveikti nėščių, neseniai pagimdžiusių
arba maitinančių krūtimi darbuotojų fizinę ir psichinę būseną; kadangi turėtų būti priimtos nuostatos dėl tokio atleidimo
iš darbo uždraudimo“.
Direktyvos 92/85 2 straipsnio a punkte nėščia darbuotoja apibrėžiama kaip „nėščia darbuotoja, kuri praneša apie savo padėtį
savo darbdaviui pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką“.
Šios direktyvos 10 straipsnis išdėstytas taip:
„Kad būtų garantuotas 2 straipsnyje nurodytų [nėščių, neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi] darbuotojų saugos ir
sveikatos apsaugos teisių, kaip numatyta šiame straipsnyje, laikymasis, nustatoma, kad:
1)       valstybės narės imasi būtinų priemonių uždrausti 2 straipsnyje nurodytų darbuotojų atleidimą iš darbo nuo jų nėštumo pradžios
iki 8 straipsnio 1 dalyje nurodytų motinystės atostogų pabaigos, išskyrus su jų padėtimi nesusijusius išskirtinius atvejus,
leidžiamus pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką, ir, kur taikoma, jei kompetentinga institucija yra davusi savo
sutikimą;
2)       jei 2 straipsnyje nurodyta darbuotoja yra atleidžiama iš darbo per 1 punkte nurodytą laikotarpį, darbdavys turi nurodyti pagrįstas
jos atleidimo priežastis raštu;
3)       valstybės narės imasi būtinų priemonių apsaugoti 2 straipsnyje nurodytas darbuotojas nuo atleidimo iš darbo, kuris pagal 1 punktą
yra neteisėtas, padarinių.“

Nacionalinės teisės aktai
Darbo įstatymas
Darbo įstatymo (
Darba likums, Latvijas Vēstnesis
, Nr. 105, 2001 m.) 3 straipsnyje darbuotojas apibrėžiamas kaip fizinis asmuo, kuris pagal darbo sutartį už sutartą atlyginimą
vadovaujamas darbdavio dirba tam tikrą darbą.
Darbo įstatymo 4 straipsnyje darbdavys apibrėžiamas kaip fizinis ar juridinis asmuo arba teisinį subjektiškumą turinti asmenų
bendrija, pagal darbo sutartį įdarbinęs (įdarbinusi) bent vieną darbuotoją.
Šio įstatymo 44 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Su kapitalo bendrovės valdymo organų nariais darbo sutartys sudaromos, tik jei su jais nesudaryta kitokia sutartis pagal
civilinę teisę. Jeigu su bendrovės valdymo organo nariais sudaroma darbo sutartis, ji turi būti terminuotoji.“
Darbo įstatymo 109 straipsnyje „Darbdaviui taikomi draudimai ir ribojimai, susiję su darbo sutarties nutraukimu“ nurodyta:
„1.      Darbdaviui draudžiama nutraukti darbo sutartį su nėščia moterimi jos nėštumo laikotarpiu ir vienus metus po gimdymo, o maitinimo
krūtimi atveju – visą šį laikotarpį, išskyrus 101 straipsnio 1 dalies 1, 2, 3, 4, 5 ir 10 punktuose numatytais atvejais.“
Prekybos įstatymas
Prekybos įstatymo (
Komerclikums
,
Latvijas Vēstnesis
, Nr. 158/160, 2000 m.) 221 straipsnis išdėstytas taip:
„1. Valdyba – tai bendrovės valdymo organas, kuris jai vadovauja ir atstovauja.
<…>
5.       Valdyba turi pranešti visuotiniam akcininkų susirinkimui apie bendrovės susitarimus su akcininku, stebėtojų tarybos nariu
ir valdybos nariu.
6.       Valdyba turi bent kartą per ketvirtį stebėtojų tarybai pateikti ataskaitą apie bendrovės veiklą ir finansinę padėtį bei nedelsdama
pranešti šiai tarybai apie pablogėjusią bendrovės finansinę padėtį ar kitas svarbias aplinkybes, susijusias su bendrovės komercine
veikla.
<…>
8.       Valdybos nariai turi teisę gauti atlyginimą, atitinkantį jų pareigas ir bendrovės finansinę padėtį. Atlyginimo dydis nustatomas
stebėtojų tarybos sprendimu arba, jei tokia taryba nesudaryta, visuotiniame akcininkų susirinkime.“
Prekybos kodekso 224 straipsnyje „Valdybos narių skyrimas ir atšaukimas“ nustatyta
„1.       Valdybos narius skiria ir atšaukia visuotinis akcininkų susirinkimas. Jis pateikia Komercijos registrui pranešimą apie pasibaigusius
ir pasikeitusius valdybos narių įgaliojimus arba paskirtus naujus valdybos narius, pridėdamas išrašą iš visuotinio akcininkų
susirinkimo protokolo, kuriame užfiksuotas atitinkamas sprendimas.
<...>
3.       Valdybos nariai skiriami trejiems metams, nebent įstatuose numatytas trumpesnis terminas.
4.       Valdybos nariai gali būti atšaukti akcininkų sprendimu. Jei bendrovėje sudaryta stebėtojų taryba, ji gali sustabdyti valdybos
narių įgaliojimus iki visuotinio akcininkų susirinkimo, bet ne ilgiau kaip dviem mėnesiams.
<...>
6.       Įstatuose gali būti numatyta, kad valdybos nariai gali būti atšaukti tik dėl rimtos priežasties. Tokia priežastimi laikomas
įgaliojimų viršijimas, įsipareigojimų nevykdymas, nesugebėjimas vadovauti bendrovei, jos interesų pažeidimas ir pasitikėjimo
praradimas“.
Socialinio draudimo įstatymas
Valstybės socialinio draudimo įstatymo (
Likums par valsts sociālo apdrošināšanu
,
Latvijas Vēstnesis
, Nr. 274/276, 1997 m.), kuriame įtvirtinti pagrindiniai socialinio draudimo principai ir reglamentuojami šio draudimo finansiniai
bei organizaciniai pagrindai, 1 straipsnio c punktu komercinių bendrovių valdybų nariai prilyginami darbuotojams.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai

Latvijas Krājbanka AS
, akcinė bendrovė, 2006 m. gruodžio 21 d. sprendimu dėl LKB įsteigimo paskyrė ieškovę pagrindinėje byloje vienintele šios
bendrovės valdybos („valde“) nare.
2007 m. sausio 11 d. sprendimu LKB stebėtojų taryba („padome“) nustatė šios bendrovės valdybos narių atlyginimus ir kitas
papildomas sąlygas bei įgaliojo savo pirmininką sudaryti sutartis, būtinas siekiant užtikrinti šio sprendimo vykdymą.
Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad sutartis pagal civilinę teisę dėl valdybos nario pareigų
vykdymo nebuvo sudaryta. LKB ginčija šį teiginį tvirtindama, kad su D. Danosa buvo sudaryta įgaliojimo sutartis. Ši pageidavo
sudaryti darbo sutartį, tačiau LKB nusprendė pavesti jai eiti valdybos nario pareigas pagal įgaliojimą.
2007 m. liepos 23 d. LKB visuotiniame akcininkų susirinkime („dalībnieku sapulce“) buvo nuspręsta atšaukti D. Danosa iš valdybos
nario pareigų. 2007 m. liepos 24 d. jai buvo nusiųsta patvirtinta minėto susirinkimo protokolo kopija.
Manydama, kad iš šių pareigų buvo atšaukta neteisėtai, D. Danosa 2007 m. rugpjūčio 31 d. pareiškė ieškinį LKB
Rīgas pilsētas Centra rajona tiesa
(Rygos miesto centro rajono teismas).
Šiame teisme D. Danosa tvirtino, kad nuo tada, kai buvo paskirta, ji tinkamai vykdė savo profesines pareigas, nurodytas bendrovės
įstatuose ir valdybos darbo reglamente. Ji taip pat teigė, kad jai buvo mokamas darbo užmokestis ir suteiktos atostogos, todėl
laikytina, jog susiklostė darbo santykiai. Kaip teigia D. Danosa, ji buvo atšaukta pažeidžiant Darbo įstatymo 109 straipsnį,
pagal kurį draudžiama nutraukti darbo sutartį su nėščia moterimi, nes jos atleidimo iš pareigų metu ji buvo vienuoliktą savaitę
nėščia. D. Danosa teigimu, Prekybos įstatymo 224 straipsnio 4 dalis, pagal kurią visuotinis akcininkų susirinkimas gali bet
kuriuo metu atleisti valdybos narius, prieštarauja Darbo įstatymo 109 straipsnio 1 daliai, kurioje įtvirtintos tam tikros
socialinės garantijos nėščioms moterims.
Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismams atmetus D. Danosa ieškinį, ji pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikusiam teismui.
Šiame teisme D. Danosa tvirtino, kad ji turi būti laikoma darbuotoja Sąjungos teisės prasme, nesvarbu, ar ji laikytina darbuotoja
pagal Latvijos teisę. Be to, atsižvelgiant į Direktyvos 92/85 10 straipsnyje nustatytą draudimą atleisti iš darbo ir į pagrindinį
interesą, kurį šia nuostata siekiama apginti, bet kokios kategorijos teisinių santykių, kuriems būdingi teisinių darbo santykių
ypatumai, atveju Latvijos valstybė turi visomis priemonėmis, įskaitant teismines, užtikrinti numatytas nėščių darbuotojų teisines
ir socialines garantijas.
Tačiau LKB mano, kad kapitalo bendrovės valdybos nariai vykdo savo pareigas nevadovaujami kito asmens, todėl neturi būti laikomi
darbuotojais Sąjungos teisėje vartojama prasme. Numatyti skirtingą darbuotojų ir kapitalo bendrovės valdybos narių apsaugos
lygį visiškai pateisinama atsižvelgiant į tai, kad tokios valdybos narių pareigų vykdymas susijęs su pasitikėjimo santykiais.
Sąjungos teisėje aiškiai atskirti asmenys, kurie dirba vadovaujami darbdavio, ir asmenys, kurie vadovauja ir iš esmės yra
darbdavio atstovai, o ne jo pavaldiniai.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, susijusią su
darbuotojo sąvoka, ir į Direktyvos 92/85 tikslą apsaugoti nėščias moteris nuo atleidimo iš darbo, galima daryti išvadą, jog
kai bendrovės valdybos narys patenka į šios sąvokos apibrėžtį, jam taikytinas Direktyvos 92/85 10 straipsnis, nors Prekybos
įstatymo 224 straipsnio 4 dalyje ir nenustatyta jokių šioje nuostatoje nurodytų asmenų atšaukimo apribojimų, nesvarbu, ar
su minėtos valdybos nariu pasirašyta darbo sutartis. Šio teismo nuomone, Direktyva 76/207 ir Direktyva 92/85 draudžiama nutraukti
darbo santykius su nėščia moterimi.

Augstākās Tiesas Senāts
, manydamas, kad jo nagrinėjamame ginče kyla Sąjungos teisės aiškinimo klausimų, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir
pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.       Ar kapitalo bendrovės valdymo organo narys laikytinas darbuotoju Bendrijos teisės prasme?
2.      Ar tai, kad pagal Latvijos prekybos įstatymo 224 straipsnio 4 dalį kapitalo bendrovės valdybos narį galima atšaukti be jokių
apribojimų, pirmiausia – neatsižvelgiant į tokios valdybos narės nėštumą, suderinama su Direktyvos 92/85 10 straipsniu ir
Teisingumo Teismo praktika?“

Dėl prejudicinių klausimų

Pirminės pastabos
Pirmiausia reikia pažymėti, kad per posėdį Teisingumo Teisme paaiškėjo, jog nesutariama dėl kai kurių ginčo pagrindinėje byloje
aplinkybių, iš esmės susijusių su priežastimis, kuriomis LKB motyvavo D. Danosa atšaukimą iš šios bendrovės valdybos nario
pareigų, ir dėl klausimo, ar šiai bendrovei buvo pranešta apie ieškovės pagrindinėje byloje nėštumą ir, jei taip, kada jai
apie tai buvo pranešta.
LKB tvirtino, kad D. Danosa nėštumas visiškai neturėjo įtakos sprendimui ją atšaukti, ir nurodė, kad D. Danosa pati netvirtino
buvusi atšaukta dėl nėštumo, tačiau ieškovė pagrindinėje byloje nesutiko su LKB pateikta faktinių aplinkybių versija ir tvirtino,
kad ji buvo atšaukta dėl nėštumo bei kad prašė paaiškinti aplinkybes, kuriomis priimtas sprendimas ją atšaukti.
Nacionalinis teismas turi nustatyti faktines ginčo aplinkybes ir nuspręsti, kokią įtaką jos turi sprendimui, kurį jo prašoma
priimti (žr., be kita ko, 1999 m. rugsėjo 16 d. Sprendimo
WWF ir kt.
, C‑435/97, Rink. p. I‑5613, 32 punktą).
Atsižvelgiant į Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų kompetencijos atskyrimą, iš principo nacionalinis teismas turi patikrinti,
ar jo nagrinėjamoje byloje įvykdytos faktinės Sąjungos teisės normos taikymo sąlygos, o Teisingumo Teismas, priimdamas prejudicinį
sprendimą, prireikus gali pateikti paaiškinimus, kurie nacionaliniam teismui padėtų atlikti savo aiškinimą (šiuo klausimu
žr. 2000 m. liepos 4 d. Sprendimo
Haim
, C‑424/97, Rink. p. I‑5123, 58 punktą ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo
Vatsouras ir Koupatantze
, C‑22/08 ir C‑23/08, Rink. p. I‑4585, 23 punktą).
Šiuo atveju, kaip matyti iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, pateikti klausimai yra pagrįsti prielaida,
kad D. Danosa buvo arba galėjo būti atšaukta iš LKB valdybos nario pareigų iš esmės dėl nėštumo. Šis teismas klausia, ar su
Sąjungos teise suderinamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias draudžiama atleisti iš darbo dėl nėštumo, tačiau nenumatoma
jokių apribojimų, kai atšaukiamas kapitalo bendrovės valdybos narys.
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas turi atsakyti į nacionalinio teismo prejudicinius klausimus, susijusius su Sąjungos
teisės išaiškinimu, pastarajam teismui palikdamas patikrinti konkrečias jo nagrinėjamo ginčo aplinkybes, būtent išsiaiškinti,
ar ginčijamas sprendimas atšaukti ieškovę pagrindinėje byloje buvo iš esmės pagrįstas jos nėštumu.
Kalbant apie Latvijos vyriausybės ir Europos Komisijos nuomonę, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos faktinės aplinkybės kelia
abejonių, ar prejudiciniai klausimai turi reikšmės sprendžiant nacionalinio teismo nagrinėjamą bylą, pakanka konstatuoti,
kad sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra nieko, iš ko būtų galima spręsti, jog šie klausimai, kurių naudingumą
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškino, yra akivaizdžiai hipotetiniai ar niekaip nesusiję su pagrindinės
bylos faktinėmis aplinkybėmis arba ginčo dalyku.

Dėl pirmojo klausimo
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar kapitalo bendrovės valdybos
narys, šiai bendrovei teikiantis paslaugas, laikytinas darbuotoju Direktyvos 92/85 prasme.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką darbuotojo sąvokos šios direktyvos prasme aiškinimas nacionalinės teisės sistemose negali
skirtis, ji turi būti apibrėžta remiantis objektyviais darbo santykius apibūdinančiais kriterijais atsižvelgiant į atitinkamų
asmenų teises ir pareigas. Pagrindinis darbo santykių požymis yra tas, kad asmuo tam tikrą laiką kito asmens naudai ir jo
vadovaujamas vykdo veiklą, už kurią gauna atlyginimą (žr. pagal analogiją dėl laisvo darbuotojų judėjimo ir vienodo vyrų ir
moterų atlyginimo už darbą principo 1986 m. liepos 3 d. Sprendimo
Lawrie-Blum
, 66/85, Rink. p. 2121, 16 ir 17 punktus ir 2004 m. sausio 13 d. Sprendimo
Allonby
, C‑256/01, Rink. p. I‑873, 67 punktą, taip pat dėl Direktyvos 92/85 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Kiiski
, C‑116/06, Rink. p. I‑7643, 25 punktą).
Darbo santykių teisinės prigimties pagal nacionalinę teisę
sui generis
pobūdis neturi jokios įtakos darbuotojo statusui Sąjungos teisėje vartojama prasme (žr. minėto Sprendimo
Kiiski
26 punktą ir nurodytą teismo praktiką). Todėl jei asmuo atitinka šio sprendimo 39 punkte išvardytas sąlygas, jį su kita darbo
santykių šalimi siejančio ryšio teisinis pobūdis neturi reikšmės taikant Direktyvą 92/85 (žr. pagal analogiją, kalbant apie
laisvą darbuotojų judėjimą, 1989 m. gegužės 31 d. Sprendimo
Bettray
, 344/87, Rink. p. 1621, 16 punktą ir 1992 m. vasario 26 d. Sprendimo
Raulin
, C‑357/89, Rink. p. I‑1027, 10 punktą).
Formalus pripažinimas savarankiškai dirbančiu darbuotoju pagal nacionalinę teisę taip pat nereiškia, kad asmuo negali būti
pripažintas darbuotoju pagal Direktyvą 92/85, kai jo savarankiškumas yra tik fiktyvus ir juo dangstomi darbo santykiai pagal
šią direktyvą (žr. pagal analogiją minėto Sprendimo
Allonby
71 punktą).
Vadinasi, santykių tarp kapitalo bendrovės ir šios bendrovės valdybos nario kvalifikavimas pagal Latvijos teisę ir aplinkybė,
kad tokia bendrovė ir minėtos valdybos nariai nesudarė darbo sutarties, kitaip nei tvirtina LKB, nelemia minėtų santykių kvalifikavimo
Direktyvos 92/85 taikymo tikslais.
Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų, šiuo atveju neginčijama, kad D. Danosa reguliariai ir už atlygį teikė
paslaugas LKB, vykdydama vienintelio valdybos nario užduotis, jai pavestas pagal šios bendrovės įstatus ir šios valdybos vidaus
reglamentą. Kitaip nei tvirtina ši bendrovė, šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar ieškovė pagrindinėje byloje pati buvo atsakinga už
šio reglamento parengimą.
Tačiau minėtose pastabose skirtingai vertinama, ar tarp D. Danosa ir LKB būta pavaldumo santykių arba tokio lygio pavaldumo,
kokio reikalaujama pagal Teisingumo Teismo praktiką, susijusią su darbuotojo sąvoka apskritai Sąjungos teisės ir konkrečiai
Direktyvos 92/85 prasme.
LKB ir Latvijos bei Graikijos vyriausybės tvirtina, kad kapitalo bendrovės valdybos narių atveju nėra pagal Teisingumo Teismo
praktiką reikalaujamų pavaldumo santykių. LKB ir Latvijos vyriausybė teigia, kad valdybos narys, kaip ieškovė pagrindinėje
byloje, paprastai savo pareigas vykdo pagal įgaliojimo sutartį, savarankiškai ir be nurodymų. Jos pabrėžia, kad santykiai
tarp kapitalo bendrovės akcininkų bei (arba) tam tikrais atvejais stebėtojų tarybos ir valdybos narių turi būti pagrįsti pasitikėjimu,
kurio netekus darbo santykius tarp šalių turi būti galima nutraukti.
Į klausimą, ar esama pavaldumo santykių minėto darbuotojo sąvokos apibrėžimo prasme, reikia atsakyti kiekvienu atskiru atveju
atsižvelgiant į visus tarp šalių esančius santykius apibūdinančius elementus ir aplinkybes.
Vien dėl to, kad ieškovė pagrindinėje byloje yra kapitalo bendrovės valdybos narė, negalima atmesti galimybės, kad tarp jos
ir šios bendrovės susiklostė pavaldumo santykiai. Reikia išnagrinėti, kokiomis sąlygomis valdybos narys yra įdarbintas, kokio
pobūdžio funkcijos jam pavestos, kokiomis sąlygomis šios funkcijos vykdomos, kokia suinteresuotojo asmens įgaliojimų apimtis
ir kaip bendrovė kontroliuoja jo veiklą, taip pat – kokiomis aplinkybėmis jį galima atšaukti.
Pirmiausia, kaip generalinis advokatas pažymėjo išvados 77–84 punktuose, iš šių veiksnių nagrinėjimo pagrindinėje byloje matyti,
kad D. Danosa paskirta vienintele LKB valdybos nare trejiems metams, kad jai pavesta valdyti šios bendrovės turtą, jai vadovauti
ir atstovauti bei kad jos pareigos yra neatsiejama bendrovės organizacijos dalis. Iš atsakymo į per posėdį Teisingumo Teismo
pateiktą klausimą nebuvo galima nustatyti, kas arba kuris organas paskyrė ieškovę pagrindinėje byloje eiti nagrinėjamas pareigas.
Be to, nors D. Danosa vykdydama savo funkcijas naudojosi tam tikra diskrecija, už savo valdymą ji turėjo atsiskaityti stebėtojų
tarybai ir su šia bendradarbiauti.
Galiausiai iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų matyti, kad pagal Latvijos teisę valdybos narys gali būti atšauktas akcininkų
sprendimu, prireikus po to, kai stebėtojų taryba sustabdo jo įgaliojimus. Taigi sprendimą atšaukti D. Danosa priėmė organas,
kurio ji nekontroliavo ir kuris galėjo bet kuriuo metu priimti sprendimą prieš jos valią.
Nors šio sprendimo 39 punkte apibrėžta darbuotojo sąvoka gali neapimti bendrovės vadovaujančio organo, pavyzdžiui, valdybos
narių, atsižvelgiant į jiems patikėtas specifines funkcijas ir aplinkybes, kuriomis šios funkcijos vykdomos, bei jų pobūdį,
vis dėlto tokios valdybos narys, kuris už atlyginimą teikia paslaugas jį paskyrusiai bendrovei, yra neatsiejama šios bendrovės
dalis, vykdo savo veiklą vadovaujamas arba kontroliuojamas kito šios bendrovės organo ir bet kuriuo metu be jokių apribojimų
gali būti atšauktas iš pareigų, iš pirmo žvilgsnio atitinka sąlygas būti pripažintam darbuotoju pagal minėtą Teisingumo Teismo
praktiką.
Kalbant apie „nėščios darbuotojos“ sąvoką, reikia priminti, kad ji apibrėžta Direktyvos 92/85 2 straipsnio a punkte kaip „nėščia
darbuotoja, kuri praneša apie savo padėtį savo darbdaviui pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką“.
Sąjungos teisės aktų leidėjas tais atvejais, kai taikoma ši direktyva, nusprendė autonomiškai apibrėžti Sąjungos teisės sąvoką
„nėščia darbuotoja“, nors ir nurodė, jog vienas iš šios sąvokos aspektų, t. y. tvarka, kurios laikydamasi darbuotoja praneša
darbdaviui apie savo padėtį, turi būti nustatytas nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika (minėto Sprendimo
Kiiski
24 punktas).
Dėl klausimo, ar pagrindinėje byloje LKB buvo pranešta apie D. Danosa nėštumą, reikia priminti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo
33 punkto, ne Teisingumo Teismas, o prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti šiuo atveju reikšmingas
faktines aplinkybes.
Be to, nors Direktyvos 92/85 2 straipsnio a punkte, kalbant apie tvarką, kurios laikydamasi darbuotoja praneša darbdaviui
apie savo padėtį, daroma nuoroda į nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką, vis dėlto svarbu, kad dėl šios tvarkos tos
pačios direktyvos 10 straipsnyje, kuriuo draudžiama atleisti iš darbo nėščias, neseniai pagimdžiusias arba maitinančias krūtimi
darbuotojas, išskyrus su jų padėtimi nesusijusius išskirtinius atvejus, įtvirtinta speciali moters apsauga netaptų beprasmė.
Siaurai aiškinant Direktyvos 92/85 2 straipsnio a punkto nuostatas ir atitinkamai darbuotojai netaikant 10 straipsnyje numatytos
apsaugos nuo atleidimo iš darbo situacijose, kai darbdavys žinojo apie darbuotojos nėštumą, nors ji pati apie tai jam oficialiai
nepranešė, būtų pažeisti šios direktyvos tikslai ir prasmė.
Atsižvelgiant į pateiktus argumentus, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip: kapitalo bendrovės valdybos narį, kuris šiai
bendrovei teikia paslaugas ir yra neatsiejama šios bendrovės dalis, reikia laikyti turinčiu darbuotojo statusą pagal Direktyvą 92/85,
jei jis tam tikrą laikotarpį vykdo savo veiklą vadovaujamas ar kontroliuojamas kito šios bendrovės organo ir už šią veiklą
gauna atlyginimą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi, kiek būtina, patikrinti faktines aplinkybes
ir įvertinti, ar taip yra jo nagrinėjamo ginčo atveju.

Dėl antrojo klausimo
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 92/85 10 straipsniui
prieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, pagal kurias kapitalo bendrovės valdybos
narį galima atšaukti be jokių apribojimų, pirmiausia – neatsižvelgiant į šias pareigas einančios moters nėštumą.
Kalbant apie Direktyvos 92/85 10 straipsnyje įtvirtintą draudimą atleisti iš darbo, visų pirma reikia priminti, kad Direktyva 92/85
siekiama skatinti nėščių, neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos darbe pagerinimą.
Prieš įsigaliojant Direktyvai 92/85 Teisingumo Teismas jau buvo nusprendęs, kad, atsižvelgiant į nediskriminavimo principą
ir būtent Direktyvos 76/207 nuostatas, moterų apsauga nuo atleidimo iš darbo turi būti pripažįstama ne tik per motinystės
atostogas, bet ir viso nėštumo laikotarpiu. Teisingumo Teismo nuomone, šiais laikotarpiais atleistos iš darbo gali būti tik
moterys, todėl jis yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties (šiuo klausimu žr. 1990 m. lapkričio 8 d. Sprendimo
Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund
, C‑179/88, Rink. p. I‑3979, 13 punktą; 1998 m. birželio 30 d. Sprendimo
Brown
, C‑394/96, Rink. p. I‑4185, 24–27 punktus ir 2007 m. spalio 11 d. Sprendimo
Paquay
, C‑460/06, Rink. p. I‑8511, 29 punktą).
Būtent atsižvelgdamas į pavojų, kurį galimas atleidimas iš darbo keltų nėščių, neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi
darbuotojų fizinei ir psichinei būklei, įskaitant ypač rimtą pavojų, kad nėščios moterys gali būti skatinamos savanoriškai
nutraukti nėštumą, Sąjungos teisės aktų leidėjas Direktyvos 92/85 10 straipsniu numatė specialią moters apsaugą, uždrausdamas
atleisti ją iš darbo nuo nėštumo pradžios iki motinystės atostogų pabaigos (žr. minėto Sprendimo
Paquay
30 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Direktyvos 92/85 10 straipsnyje nenumatyta jokios draudimo per šį laikotarpį atšaukti nėščias darbuotojas iš darbo išimties
ar leidžiančios nukrypti nuostatos, išskyrus išskirtinius atvejus, nesusijusius su jų padėtimi, ir su sąlyga, kad darbdavys
raštu pagrindžia tokio atleidimo iš darbo motyvus (1994 m. liepos 14 d. Sprendimo
Webb
, C‑32/93, Rink. p. I‑3567, 22 punktas; minėto Sprendimo
Brown
, 18 punktas; 2001 m. spalio 4 d. Sprendimo
Tele Danmark
, C‑109/00, Rink. p. I‑6993, 27 punktas ir minėto Sprendimo
Paquay
31 punktas).
Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad šiuo atveju D. Danosa taikoma „nėščios darbuotojos“
sąvoka pagal Direktyvą 92/85 ir kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas ją atšaukti priimtas dėl iš esmės su suinteresuotosios
nėštumu susijusių priežasčių, reikėtų pažymėti, kad toks sprendimas, nors ir priimtas laikantis nacionalinės teisės nuostatų,
pagal kurias valdybos narį galima atšaukti be jokių apribojimų, yra nesuderinamas su šios direktyvos 10 straipsnyje įtvirtintu
draudimu atleisti iš darbo.
Tačiau sprendimas atšaukti ieškovę pagrindinėje byloje, priimtas nuo nėštumo pradžios iki motinystės atostogų pabaigos dėl
su jos nėštumu nesusijusių priežasčių, nepažeistų minėto 10 straipsnio su sąlyga, kad darbdavys raštu yra išdėstęs pateisinamas
atleidimo iš darbo priežastis ir suinteresuotosios atleidimas iš darbo yra priimtinas pagal atitinkamą nacionalinę teisę ir
(arba) praktiką, kaip tai numatyta šios direktyvos 10 straipsnio 1 ir 2 punktuose.
Jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad šiuo atveju, atsižvelgiant į D. Danosa vykdytos
veiklos pobūdį ir aplinkybes, kuriomis ši veikla buvo vykdoma, kapitalo bendrovės valdybos narės apsauga nuo atleidimo iš
pareigų negali pažeisti Direktyvos 92/85, nes suinteresuotoji nėra „nėščia darbuotoja“ šios direktyvos prasme, reikėtų išnagrinėti,
ar ieškovė pagrindinėje byloje gali remtis apsauga nuo diskriminacijos dėl lyties pagal Direktyvą 76/207, t. y. nuostata,
kuri nebuvo nurodyta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimuose, bet apie kurią šis teismas ir kai
kurie pastabų Teisingumo Teismui pateikę suinteresuotieji asmenys užsiminė.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad pagal Direktyvos 76/207 3 straipsnio 1 dalies c punktą „vienodo požiūrio principo taikymas
reiškia, kad negali būti jokios tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos dėl lyties valstybiniame ar privačiame sektoriuose,
įskaitant valstybės įstaigas, dėl <...> įdarbinimo ir darbo sąlygų, įskaitant atleidimus iš darbo“.
Kaip matyti iš šio sprendimo 59 punkto, pagal nediskriminavimo principą ir būtent Direktyvos 76/207 nuostatas moterų apsauga
nuo atleidimo iš darbo turi būti pripažįstama ne tik per motinystės atostogas, bet ir viso nėštumo laikotarpiu. Teisingumo
Teismo nuomone, atleidimas iš darbo dėl nėštumo arba dėl iš esmės nėštumu pagrįstos priežasties gali būti susijęs tik su moterimis,
todėl jis yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties (žr. minėto Sprendimo
Paquay
29 punktą ir nurodytą teismo praktiką).
Reikia konstatuoti, kad vienašališkas įgaliotojo asmens įgaliojimų atšaukimas prieš sueinant sutartam terminui dėl nėštumo
arba dėl iš esmės nėštumu pagrįstos priežasties gali būti susijęs tik su moterimis. Net jei D. Danosa nėra „nėščia darbuotoja“
Direktyvoje 92/85 pavartota plačia prasme, bendrovės galimybė atšaukti valdybos narius, vykdančius tokias funkcijas, kaip
aprašytosios pagrindinėje byloje, kai šis atšaukimas iš esmės yra pagrįstas suinteresuotojo asmens nėštumu, prieštarautų Direktyva 76/207
2 straipsnio 7 dalimi siekiamam apsaugos tikslui.
Kaip Teisingumo Teismas jau yra pažymėjęs, Sąjungos teisės nuostatomis, reglamentuojančiomis moterų ir vyrų lygybę nėščių
ar neseniai pagimdžiusių moterų teisių srityje, siekiama apsaugoti darbuotojas iki ir po gimdymo (žr. 2005 m. rugsėjo 8 d.
Sprendimo
McKenna
, C‑191/03, Rink. p. I‑7631, 42 punktą).
Šio tiek Direktyvos 92/85, tiek Direktyvos 76/207 priėmimą inspiravusio tikslo nebūtų galima pasiekti, jei pagal Sąjungos
teisę nėščioms moterims užtikrinama apsauga nuo atleidimo iš darbo būtų teikiama, atsižvelgiant į formalų jų darbo santykių
arba į jas įdarbinant pasirinkto sutarties tipo kvalifikavimą pagal nacionalinę teisę.
Kaip matyti iš šio sprendimo 33 punkto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi apibrėžti reikšmingas
savo sprendžiamos bylos aplinkybes ir įvertinti, ar, kaip preziumuojama pateiktuose prejudiciniuose klausimuose, sprendimas
atšaukti ieškovę pagrindinėje byloje priimtas iš esmės dėl jos nėštumo. Jei atsakymas į šį klausimą yra teigiamas, nesvarbu,
į kurios direktyvos taikymo sritį ši ieškovė patenka – Direktyvos 92/85, Direktyvos 76/207 ar, jeigu prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas pripažintų ją „savarankiškai dirbančia darbuotoja“, Direktyvos 86/613, kuri taikoma savarankiškai
dirbantiems darbuotojams ir kuria, kaip matyti iš jos 1 straipsnio, papildoma Direktyva 76/207, kiek tai susiję su vienodo
požiūrio į šiuos darbuotojus principo taikymu, uždraudžiant, kaip ir pastarąja direktyva, bet kokią tiesioginę ir netiesioginę
diskriminaciją dėl lyties. Kad ir kuri direktyva būtų taikoma, svarbu suinteresuotajai užtikrinti pagal Sąjungos teisę nėščioms
moterims numatytą apsaugą tuo atveju, kai ją su kitu asmeniu siejantys teisiniai santykiai nutraukti dėl jos nėštumo.
Be to, šią išvadą patvirtina moterų ir vyrų lygybės principas, įtvirtintas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 23 straipsnyje,
kuriame numatyta, kad ši lygybė turi būti užtikrinama visose srityse, įskaitant priėmimą į darbą, darbą ir atlyginimą.
Galiausiai reikia priminti, kad, kalbant apie įrodinėjimo pareigą pagrindinės bylos aplinkybėmis, nacionalinis teismas turi
taikyti atitinkamas 1997 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyvos 97/80/EB dėl įrodinėjimo pareigos diskriminacijos dėl lyties
bylose (OL L 14, 1998, p. 6; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 264) nuostatas, pagal šios direktyvos
3 straipsnio 1 dalies a punktą taikomas atvejams, kuriuos apima Direktyva 76/207 ir tiek, kiek diskriminuojama dėl lyties
(Direktyva 92/85).
Šiuo atžvilgiu iš Direktyvos 97/80 4 straipsnio 1 dalies matyti, kad tais atvejais, kai asmuo, manantis esąs nukentėjęs, nes
jam nebuvo taikomas vienodo požiūrio principas, nurodo teismui ar kitai kompetentingai institucijai aplinkybes, leidžiančias
daryti prielaidą, kad būta tiesioginės ar netiesioginės diskriminacijos, atsakovas turi įrodyti, kad jis nepažeidė vienodo
požiūrio principo.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip: Direktyvos 92/85 10 straipsniui prieštarauja
nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, pagal kurias kapitalo bendrovės valdybos narį galima
atšaukti be jokių apribojimų, kai suinteresuotasis asmuo turi „nėščios darbuotojos“ statusą šios direktyvos prasme ir kai
sprendimas jį atšaukti priimtas iš esmės dėl nėštumo. Net jei atitinkama valdybos narė tokio statuso neturi, pagrindinėje
byloje aprašytas funkcijas atliekančios valdybos narės atšaukimas dėl nėštumo arba dėl iš esmės nėštumu pagrįstos priežasties
gali būti susijęs tik su moterimis ir todėl jis yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties, kuria pažeidžiamos Direktyvos 76/207
2 straipsnio 1 ir 7 dalys ir 3 straipsnio 1 dalies c punktas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.
Kapitalo bendrovės valdybos narį, kuris šiai bendrovei teikia paslaugas ir yra neatsiejama šios bendrovės dalis, reikia laikyti
turinčiu darbuotojo statusą pagal 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvą 92/85/EEB dėl priemonių, skirtų skatinti, kad būtų
užtikrinta geresnė nėščių ir neseniai pagimdžiusių arba maitinančių krūtimi darbuotojų sauga ir sveikata, nustatymo (dešimtoji
atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje), jei jis tam tikrą laikotarpį vykdo veiklą
vadovaujamas ar kontroliuojamas kito šios bendrovės organo ir už šią veiklą gauna atlyginimą. Prašymą priimti prejudicinį
sprendimą pateikęs teismas turi, kiek būtina, patikrinti faktines aplinkybes ir įvertinti, ar taip yra jo nagrinėjamo ginčo
atveju.
2.
Direktyvos 92/85 10 straipsniui prieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, kaip nagrinėjamosios pagrindinėje byloje, pagal
kurias kapitalo bendrovės valdybos narį galima atšaukti be jokių apribojimų, kai suinteresuotasis asmuo turi „nėščios darbuotojos“
statusą šios direktyvos prasme ir kai sprendimas jį atšaukti priimtas iš esmės dėl nėštumo. Net jei atitinkama valdybos narė
tokio statuso neturi, pagrindinėje byloje aprašytas funkcijas atliekančios valdybos narės atšaukimas dėl nėštumo arba dėl
iš esmės nėštumu pagrįstos priežasties gali būti susijęs tik su moterimis ir todėl jis yra tiesioginė diskriminacija dėl lyties,
kuria pažeidžiamos 1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvos 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo
įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu, iš dalies pakeistos 2002 m. rugsėjo 23 d.
Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/73/EB, 2 straipsnio 1 ir 7 dalys ir 3 straipsnio 1 dalies c punktas.
Parašai.
*
Proceso kalba: latvių.