CELEX: 62003CJ0403
Unionin kansalaisuus
EY 12 ja EY 18 artikla
Tulovero
Saksassa asuvan verovelvollisen Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen suorittamien elatusmaksujen vähennyskelpoisuus veronalaisista tuloista
Näyttö veron kantamisesta elatusmaksuista Itävallassa

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 12 ja EY 18 artiklan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Schempp ja Finanzamt München V (jäljempänä Finanzamt) ja joka koskee
sitä, että Finanzamt ei pitänyt Schemppin Itävällassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen suorittamia elatusmaksuja tuloverotuksessa
vähennettävinä erityismenoina.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
3       Einkommensteuergesetzin (tuloverolaki, jäljempänä EStG) 10 §:n 1 momentin 1 kohdan mukaan seuraavat menot ovat erityismenoja,
kun ne eivät ole toimintamenoja tai tulonhankkimismenoja:
”Yleisesti tuloverovelvolliselle entiselle tai pysyvästi erossa asuvalle aviopuolisolle suoritetut elatusmaksut 27 000:een
Saksan markkaan asti kalenterivuotta kohden, jos maksaja vaatii tätä ja on saanut siihen maksun saajan suostumuksen. Vaatimus
voidaan esittää ainoastaan yhden kalenterivuoden osalta ja sitä ei voida peruuttaa – – ”.
4       EStG:n 22 §:n 1a momentin mukaan elatusmaksut, jotka maksaja voi vähentää, katsotaan maksun saajan veronalaiseksi tuloksi
niin sanotun johdonmukaisuusperiaatteen mukaisesti. Sen edellytyksenä, että mainittu maksaja saa tehdä vähennyksen, ei ole,
että maksun saajalta tosiasiassa peritään näistä maksuista veroa. Jos elatusmaksujen saajan on kuitenkin suoritettava näistä
maksuista veroa, maksajan on siviilioikeuden perusteella vastattava elatusmaksuja koskevasta tuloverosta.
5       EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdan sanamuoto on seuraava:
”Entiselle tai pysyvästi erossa asuvalle aviopuolisolle suoritetut elatusmaksut (10 §:n 1 momentin 1 kohta) voidaan vähentää
erityismenoina myös silloin, kun maksun saaja ei ole yleisesti tuloverovelvollinen. Maksun saajan asuinpaikan tai tavanomaisen
oleskelupaikan on kuitenkin oltava Euroopan unionin jonkin toisen jäsenvaltion tai Euroopan talousalueesta tehdyn sopimuksen
osapuolena olevan valtion alueella. Siitä, että maksun saajan saamista elatusmaksuista on peritty veroa, on lisäksi oltava
toimivaltaisten ulkomaisten veroviranomaisten antama todistus – – .”
6       EStG:n 52 §:n 2 momentin mukaan tätä säännöstä on sovellettava suhteessa Itävallan tasavaltaan vuotta 1994 vastaavasta verovuodesta
alkaen, koska tämä valtio liittyi 1.1.1994 Euroopan talousalueesta tehtyyn sopimukseen.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
7       Egon Schempp, Saksassa asuva Saksan kansalainen, suorittaa avioeronsa johdosta elatusmaksuja entiselle aviopuolisolleen, joka
asuu Itävallassa.
8       Schempp vaati vuosien 1994–1997 tuloveroilmoituksissaan, että nämä elatusmaksut vähennetään EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdan
ensimmäisen ja toisen virkkeen mukaisesti. Finanzamt ei kuitenkaan hyväksynyt näitä vähennyksiä vuosien 1994–1997 tuloveropäätöksissä,
koska se ei ollut saanut Itävallan veroviranomaisten antamaa todistusta siitä, että Schemppin entiseltä aviopuolisolta olisi
peritty näistä maksuista veroa Itävallassa, siten kuin saman 1a §:n 1 momentin 1 kohdan kolmannessa virkkeessä säädetään.
9       Tässä tapauksessa Schempp ei voinut esittää tällaista todistusta, sillä Itävallan vero-oikeudessa elatusmaksuja ei lähtökohtaisesti
veroteta eikä niiden vähentämisestä ole myöskään säädetty. Asiakirjavihkosta kuitenkin ilmenee, että jos Schemppin entinen
aviopuoliso olisi asunut Saksassa, Schempp olisi voinut vähentää elatusmaksut täysimääräisinä. Entinen aviopuoliso ei puolestaan
tässä tapauksessa olisi suorittanut mainituista elatusmaksuista lainkaan veroa siltä osin kuin hänen tulonsa alittivat määrän,
josta lähtien tulot ovat veronalaisia Saksassa.
10     Schempp vaati Finanzamtin verotuspäätösten oikaisemista sillä perusteella, että kyseessä oleva Saksan lainsäädäntö on ristiriidassa
EY 12 artiklan ja EY 18 artiklan 1 kohdan kanssa. Finanzamt hylkäsi nämä oikaisuvaatimukset 27.7.1999 tehdyllä päätöksellä.
11     Sen jälkeen kun Finanzgericht München oli hylännyt Schemppin mainittua päätöstä koskevan kanteen, Schempp teki ennakkoratkaisua
pyytäneeseen tuomioistuimeen Revision-valituksen. Bundesfinanzhof arvioi, että tähän asiaan liittyy yhteisön oikeuden tulkintaa
koskevia kysymyksiä, ja päätti siksi lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
”1)      Onko EY 12 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdalle ja 10 §:n 1 momentin 1 kohdalle,
joiden mukaan Saksassa asuva verovelvollinen ei saa vähentää Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen suorittamiaan
elatusmaksuja, vaikka kyseisellä verovelvollisella olisi oikeus vähentää ne, jos entinen aviopuoliso asuisi edelleen Saksassa?
2)      Siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi: Onko EY 18 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että
se on esteenä EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdalle ja 10 §:n 1 momentin 1 kohdalle, joiden mukaan Saksassa asuva verovelvollinen
ei saa vähentää Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen suorittamiaan elatusmaksuja, vaikka kyseisellä verovelvollisella
olisi oikeus vähentää ne, jos entinen aviopuoliso asuisi edelleen Saksassa?”

Ennakkoratkaisukysymykset
12     Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kysymyksillään, onko EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa ja EY 18 artiklan
1 kohtaa tulkittava siten, että näiden määräysten kanssa on ristiriidassa se, ettei Saksassa asuva verovelvollinen voi pääasiassa
kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaan vähentää tässä jäsenvaltiossa veronalaisista tuloistaan Itävallassa asuvalle
entiselle aviopuolisolleen suorittamiaan elatusmaksuja, vaikka kyseisellä verovelvollisella olisi ollut oikeus vähentää ne,
jos entinen aviopuoliso asuisi edelleen Saksassa.
13     Ensiksi on tutkittava, kuuluuko pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva tilanne yhteisön oikeuden soveltamisalaan.
14     Tältä osin on muistutettava, että EY 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa kielletään kaikki kansalaisuuteen perustuva syrjintä
perustamissopimuksen soveltamisalalla, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perustamissopimuksen erityismääräysten soveltamista.
15     Mainitussa artiklassa tarkoitetun perustamissopimuksen soveltamisalan arvioimiseksi kyseistä artiklaa on luettava yhdessä
perustamissopimuksen unionin kansalaisuutta koskevien määräysten kanssa. Unionin kansalaisen aseman tarkoituksena on olla
jäsenvaltioiden kansalaisten perustavanlaatuinen asema, jonka perusteella samassa tilanteessa olevat jäsenvaltioiden kansalaiset
voivat saada osakseen saman oikeudellisen kohtelun kansalaisuudestaan riippumatta, jollei tätä koskevista nimenomaisesti määrätyistä
poikkeuksista muuta johdu (asia C-184/99, Grzelczyk, tuomio 20.9.2001, Kok. 2001, s. I-6193, 30 ja 31 kohta; asia C-148/02,
Garcia Avello, tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I-11613, 22 ja 23 kohta ja asia C-209/03, Bidar, tuomio 15.3.2005, 31 kohta,
ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
16     EY 17 artiklan 1 kohdan nojalla unionin kansalainen on jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus. Schempp, joka
on Saksan kansalainen, on siis unionin kansalainen.
17     Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut, EY 17 artiklan 2 kohdassa unionin kansalaisuuteen liitetään perustamissopimuksessa
määrätyt velvollisuudet ja oikeudet, eli myös oikeus vedota EY 12 artiklaan kaikissa niissä tilanteissa, jotka kuuluvat yhteisön
oikeuden aineelliseen soveltamisalaan (ks. asia C-85/96, Martínez Sala, tuomio 12.5.1998, Kok. 1998, s. I-2691, 62 kohta).
18     Tällaisiin tilanteisiin kuuluvat erityisesti tapaukset, jotka koskevat perustamissopimuksessa taattujen perusvapauksien sekä
EY 18 artiklassa myönnetyn, jäsenvaltion alueella liikkumista ja oleskelemista koskevan vapauden käyttämistä (em. asia Bidar,
tuomion 33 kohta).
19     Vaikka yhteisön oikeuden nykytilassa välitön verotus kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, niiden on kuitenkin tätä toimivaltaansa
käyttäessään noudatettava yhteisön oikeutta ja erityisesti perustamissopimuksen määräyksiä, jotka koskevat jokaiselle unionin
kansalaiselle tunnustettua oikeutta liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden alueella, ja näin ollen pidättäydyttävä kaikenlaisesta
ilmeisestä tai peitellystä kansalaisuuteen perustuvasta syrjinnästä (ks. vastaavasti asia C-279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995,
Kok. 1995, s. I-225, 21 ja 26 kohta ja asia C-385/00, de Groot, tuomio 12.12.2002, Kok. 2002, s. I-11819, 75 kohta).
20     Oikeuskäytännöstä ilmenee kuitenkin myös, että unionin kansalaisuuden, josta määrätään EY 17 artiklassa, tarkoituksena ei
kuitenkaan ole ulottaa perustamissopimuksen aineellista soveltamisalaa koskemaan jäsenvaltioiden sisäisiä tilanteita, jotka
eivät liity millään tavalla yhteisön oikeuteen (yhdistetyt asiat C-64/96 ja C-65/96, Uecker ja Jacquet, tuomio 5.6.1997, Kok.
1997, s. I-3171, 23 kohta ja em. asia Garcia Avello, tuomion 26 kohta).
21     Saksan ja Alankomaiden hallitusten mukaan pääasiassa on kyse tällaisesta tilanteesta. Asianosainen, joka vetoaa EY 12 artiklaan,
eli tässä tapauksessa Schempp, ei nimittäin ole käyttänyt EY 18 artiklassa määrättyä oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen. Hänen
entinen aviopuolisonsa kylläkin on käyttänyt tätä oikeutta. Esillä oleva asia ei näiden hallitusten mukaan kuitenkaan koske
kyseisen entisen puolison, vaan Schemppin verotusta. Saksan hallitus toteaa näin ollen, että tässä asiassa ainoa seikka, joka
ei liity Saksan liittotasavaltaan, on se, että Schempp suorittaa elatusmaksuja toisessa jäsenvaltiossa asuvalle henkilölle.
Koska elatusmaksuilla ei kuitenkaan ole vaikutusta jäsenvaltioiden väliseen tavaroiden ja palvelujen kauppaan, esillä oleva
tilanne ei kuulu EY 12 artiklan soveltamisalaan.
22     Tältä osin on huomattava, että toisin kuin Saksan ja Alankomaiden hallitukset väittävät, jäsenvaltion sellaisen kansalaisen
tilannetta, joka, kuten Schempp, ei ole käyttänyt oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, ei voida pelkästään tästä syystä rinnastaa
puhtaasti jäsenvaltion sisäiseen tilanteeseen (ks. vastaavasti asia C-200/02, Zhu ja Chen, tuomio 19.10.2004, 19 kohta, ei
vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
23     Vaikka pitää paikkansa, että Schempp ei käyttänyt tätä oikeutta, on nimittäin selvää, että hänen entinen aviopuolisonsa käytti
muuttaessaan asuinpaikkansa Itävaltaan EY 18 artiklassa kaikille unionin kansalaisille tunnustettua oikeutta vapaasti liikkua
ja oleskella toisen jäsenvaltion alueella.
24     Kuten julkisasiamies on huomauttanut ratkaisuehdotuksensa 19 kohdassa, koska pääasiassa kyseessä olevassa kansallisessa lainsäädännössä
otetaan huomioon Saksassa asuvan verovelvollisen toisessa jäsenvaltiossa asuvalle maksun saajalle suorittamien elatusmaksujen
vähennyskelpoisuutta määritettäessä kyseisten elatusmaksujen verokohtelu siinä jäsenvaltiossa, jossa maksun saaja asuu, tästä
seuraa esillä olevassa asiassa välttämättä, että se, että Schemppin entinen aviopuoliso oli käyttänyt EY 18 artiklan mukaista
oikeuttaan vapaasti liikkua ja oleskella toisen jäsenvaltion alueella, vaikutti Schemppin mahdollisuuteen vähentää veronalaisista
tuloistaan Saksassa elatusmaksut, jotka hän entiselle aviopuolisolleen maksaa.
25     Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että koska se, että Schemppin entinen aviopuoliso käytti yhteisön oikeuden mukaista oikeuttaan,
vaikutti pääasian kantajan verovähennysoikeuteen siinä jäsenvaltiossa, jossa hän asuu, tällaista tilannetta ei voida pitää
valtion sisäisenä tilanteena, joka ei liity millään tavalla yhteisön oikeuteen.
26     Näin ollen on tutkittava, onko se, että Saksan veroviranomaiset eivät myönnä oikeutta vähentää elatusmaksuja, jotka Schempp
suorittaa Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen, ristiriidassa EY 12 ja EY 18 artiklan kanssa.

EY 12 artiklan soveltaminen
27     Esillä olevassa asiassa on selvää, että jos Schemppin entinen aviopuoliso olisi asunut Saksassa, Schemppillä olisi ollut oikeus
vähentää tälle suorittamansa elatusmaksut. Koska entinen aviopuoliso kuitenkin asui Itävallassa, Saksan veroviranomaiset eivät
myöntäneet Schemppille mainittua vähennysoikeutta.
28     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan syrjintäkiellon periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella
eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (ks. asia C-354/95, National Farmers’ Union ym., tuomio
17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4559, 61 kohta).
29     On siis tutkittava, voidaanko Schemppin, joka suorittaa elatusmaksuja Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen ilman,
että hän voisi vähentää tuloveroilmoituksessaan kyseisiä maksuja, tapaus rinnastaa sellaisen henkilön tapaukseen, joka suorittaa
tällaisia maksuja Saksassa asuvalle entiselle aviopuolisolle ja saa itselleen tämän verotuksellisen edun.
30     Tältä osin on huomattava, että EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdan kolmannen virkkeen nojalla Saksassa asuvan verovelvollisen
toisessa jäsenvaltiossa asuvalle maksun saajalle suorittamien elatusmaksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä Saksassa on,
että kyseisistä maksuista on peritty veroa tässä toisessa jäsenvaltiossa.
31     Tästä seuraa pääasiassa, että koska elatusmaksuista ei kanneta veroa jäsenvaltiossa, jossa Schemppin entinen aviopuoliso asuu,
Schemppille ei annettu oikeutta vähentää mainittuja maksuja tuloistaan Saksassa.
32     Näin ollen vaikuttaa siltä, että epäedullinen kohtelu, johon Schempp vetoaa, seuraa tosiasiallisesti siitä, että elatusmaksuihin
sovellettava verojärjestelmä jäsenvaltiossa, jossa hänen entinen aviopuolisonsa asuu, on erilainen kuin siinä jäsenvaltiossa,
jossa hän itse asuu.
33     Kuten Alankomaiden hallitus toteaa, jos Schemppin entinen aviopuoliso olisi päättänyt muuttaa sellaiseen jäsenvaltioon kuin
Alankomaat, missä – Itävallassa vallitsevasta tilanteesta poiketen – elatusmaksuista kannetaan veroa, Schemppillä olisi ollut
esillä olevassa asiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaan oikeus vähentää nämä entiselle aviopuolisolleen elatusapuna
suorittamansa maksut.
34     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 12 artikla ei kuitenkaan koske niitä kohtelun eroavaisuuksia, joita niille henkilöille
ja yrityksille, joihin yhteisön oikeutta sovelletaan, voi aiheutua eri jäsenvaltioiden välisistä eroista, mikäli nämä erot
koskevat kaikkia niiden soveltamisalaan kuuluvia henkilöitä objektiivisin perustein ja kansalaisuudesta riippumatta (ks. vastaavasti
asia C-137/00, Milk Marque ja National Farmers’ Union, tuomio 9.9.2003, Kok. 2003, s. I-7975, 124 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35     Tästä seuraa, toisin kuin Schempp väittää, että elatusmaksujen suorittamista Saksassa asuvalle maksun saajalle ei voida rinnastaa
tällaisten maksujen suorittamiseen Itävallassa asuvalle maksun saajalle. Näissä kahdessa tilanteessa mainittujen maksujen
saajaan sovelletaan nimittäin näiden maksujen verotuksen osalta eri verosääntelyä.
36     Tämän vuoksi on todettava, että se, että Saksassa asuva verovelvollinen ei voi EStG:n 1a §:n 1 momentin 1 kohdan nojalla vähentää
Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen maksamiaan elatusmaksuja, ei ole EY 12 artiklassa tarkoitettua syrjivää kohtelua.
37     Schemppin mukaan häneen esillä olevassa asiassa kohdistuva eriarvoinen kohtelu on kuitenkin seurausta siitä, että vaikka Saksassa
asuvalle henkilölle suoritettujen elatusmaksujen vähennyskelpoisuuden edellytyksenä ei ole tämän henkilön tosiasiallinen verottaminen,
tällaista tosiasiallista verottamista edellytetään vähennysoikeuden saamiseksi toisen jäsenvaltion alueella asuvalle henkilölle
suoritettujen elatusmaksujen perusteella.
38     Tältä osin on kuitenkin muistutettava, että esillä olevassa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen
tuomioistuimelta ainoastaan, onko se, että Saksassa asuva verovelvollinen ei voi vähentää Itävallassa asuvalle entiselle aviopuolisolleen
suorittamiaan elatusmaksuja, ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa. Pääasiassa kyseessä olevan oikeusriidan ratkaisemisen
kannalta kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen tulkinnan antamiseksi on näin ollen todettava, että esillä olevassa asiassa
ei ole kyse Schemppin esiintuomasta ongelmasta, joka koskee elatusmaksujen suorittamista maksun saajalle, joka asuu toisessa
jäsenvaltiossa, jossa mainitut maksut ovat veronalaisia, koska on selvää, että Itävallassa elatusmaksut eivät ole missään
tapauksessa veronalaisia.
39     Se riidaton seikka puolestaan, että jos Schemppin entinen aviopuoliso olisi asunut Saksassa, Schemppillä olisi ollut oikeus
vähentää tälle suorittamansa elatusmaksut, ja näin siitä huolimatta, että mainituista maksuista ei olisi tässä tapauksessa
peritty veroa, koska hänen entisen aviopuolisonsa tulot Saksassa asiaomaisella ajanjaksolla eivät olisi ylittäneet Saksan
verosääntelyssä säädettyä veronalaisten tulojen alarajaa, ei ole sellainen seikka, jolla voitaisiin kyseenalaistaa tämän tuomion
36 kohdassa oleva päätelmä. Kuten Euroopan yhteisöjen komissio perustellusti toteaa, sitä, että Saksassa elatusmaksuista ei
tästä syystä peritä veroa, ei nimittäin voida mitenkään rinnastaa siihen, että kyseisistä maksuista ei Itävallassa kanneta
veroa sen vuoksi, että ne ovat tässä jäsenvaltiossa verovapaita, koska näihin tilanteisiin liittyvä verokohtelu on tuloverotuksen
osalta asianomaisen verovelvollisen kannalta erilainen.

EY 18 artiklan soveltaminen
40     On muistutettava, että EY 18 artiklan 1 kohdan mukaan ”jokaisella unionin kansalaisella on oikeus vapaasti liikkua ja oleskella
jäsenvaltioiden alueella, jollei [perustamissopimuksessa] määrätyistä tai sen soveltamisesta annetuissa säännöksissä säädetyistä
rajoituksista ja ehdoista muuta johdu”.
41     Koska Schempp on jäsenvaltion kansalainen ja näin ollen unionin kansalainen, hänellä on oikeus vedota tähän määräykseen.
42     Schempp väittää huomautuksissaan, että EY 18 artiklan 1 kohdassa suojataan paitsi oikeutta liikkua ja oleskella muissa jäsenvaltioissa,
myös oikeutta valita asuinpaikkansa. Hän väittää, että koska elatusmaksuja ei voida vähentää veronalaisesta tulosta, kun näiden
maksujen saaja asuu toisessa jäsenvaltiossa, mainittuun maksujen saajaan voi kohdistua tiettyä painostusta, jotta hän jäisi
Saksaan, mikä muodostaa siten esteen EY 18 artiklan 1 kohdassa taattujen oikeuksien käytölle. Tämä painostus voi kantajan
mukaan ilmetä hyvin konkreettisena silloin, kun elatusmaksujen määrää määritetään, koska verokohtelu otetaan tässä määrityksessä
huomioon.
43     Tältä osin on todettava sen mukaisesti, mitä Saksan ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio tuovat esille, että kansallisella
lainsäädännöllä ei mitenkään estetä Schemppiä käyttämästä EY 18 artiklan 1 kohdan mukaista oikeuttaan unionin kansalaisena
liikkua ja oleskella muissa jäsenvaltioissa.
44     Kuten todettua, Schemppin entisen aviopuolison asuinpaikan muutosta Itävaltaan aiheutui Schemppille siinä jäsenvaltiossa,
jossa hän asuu, epäedullinen verokohtelu.
45     Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin jo todennut, että perustamissopimuksessa ei taata unionin kansalaiselle, joka siirtyy
harjoittamaan toimintaansa siihenastisesta asuinjäsenvaltiostaan toiseen jäsenvaltioon, että tällainen siirtyminen olisi verotuksen
kannalta neutraalia. Jäsenvaltioiden asiaa koskevan sääntelyn välisten eroavuuksien vuoksi tällainen siirtyminen toiseen jäsenvaltioon
voi tilanteen mukaan olla kansalaiselle välillisen verotuksen osalta enemmän tai vähemmän edullista tai epäedullista (ks.
vastaavasti asia C-365/02, Lindfors, tuomio 15.7.2004, Kok. 2004, s. I-7183, 34 kohta).
46     Sama periaate soveltuu eritoten pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen tapaukseen, jossa asianomainen henkilö ei itse ole käyttänyt
oikeuttaan vapaaseen liikkuvuuteen, vaan väittää tulleensa kohdelluksi eri lailla hänen entisen aviopuolisonsa muutettua asuinpaikkansa
toiseen jäsenvaltioon.
47     Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava, että EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa ja EY 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava
siten, ettei näiden määräysten kanssa ole ristiriidassa se, ettei Saksassa asuva verovelvollinen voi pääasiassa kyseessä olevan
kaltaisen kansallisen lainsäädännön mukaan vähentää tässä jäsenvaltiossa veronalaisista tuloistaan elatusmaksuja, jotka hän
on suorittanut entiselle aviopuolisolleen, joka asuu toisessa jäsenvaltiossa, jossa mainitut maksut eivät ole veronalaisia,
vaikka kyseisellä verovelvollisella olisi ollut oikeus vähentää ne, jos hänen entinen aviopuolisonsa asuisi Saksassa.

Oikeudenkäyntikulut
48     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (suuri jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
EY 12 artiklan ensimmäistä kohtaa ja EY 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei näiden määräysten kanssa ole ristiriidassa
se, ettei Saksassa asuva verovelvollinen voi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön mukaan vähentää
tässä jäsenvaltiossa veronalaisista tuloistaan elatusmaksuja, jotka hän on suorittanut entiselle aviopuolisolleen, joka asuu
toisessa jäsenvaltiossa, jossa mainitut maksut eivät ole veronalaisia, vaikka kyseisellä verovelvollisella olisi ollut oikeus
vähentää ne, jos hänen entinen aviopuolisonsa asuisi Saksassa.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.