CELEX: 61991CJ0028
Fælles landbrugspolitik
særlige støtteforanstaltninger for ærter, bønner, hestebønner og sødlupiner

1 Ved kendelse af 2. januar 1991 indgaaet til Domstolen den 28. januar 1991 har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 6, stk. 5, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3540/85 af 5. december 1985 om gennemfoerelsesbestemmelser til saerforanstaltningerne for aerter, boenner, hesteboenner og soedlupiner (EFT L 342, s. 1).
2 Spoergsmaalene er rejst under en retssag mellem Helmut Haneberg GmbH & Co. KG (herefter benaevnt "Haneberg") og Bundesanstalt fuer landwirtschaftliche Marktordnung (herefter benaevnt "BALM") om de certifikater for koeb til minimumsprisen, som er omhandlet i reglerne om stoetteforanstaltninger for forarbejdning af aerter.
De faellesskabsretlige bestemmelser
3 Til beskyttelse af produktionen i Faellesskabet indfoertes der ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1431/82 af 18. maj 1982 om saerforanstaltninger for aerter, boenner og hesteboenner (EFT L 162, s. 28) en stoetteordning for de af disse produkter, der er hoestet i Faellesskabet, og som anvendes til fremstilling af foder samt til konsum. Ifoelge det system, som blev indfoert med forordningen, ydes stoetten ikke umiddelbart til producenten, men derimod, jf. artikel 3, stk. 3, i forordningen, til "saadanne aftagere af de naevnte produkter beregnet til konsum eller foder, der opfylder de noedvendige betingelser for at vaere stoetteberettigede, og som giver sikkerhed for, at producenten mindst faar udbetalt minimumsprisen", som fastsat i henhold til den naevnte forordning.
4 I artikel 2a i forordning nr. 1431/82, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1485/85 af 23. maj 1985 (EFT L 151, s. 7), var der hjemmel til maanedlige forhoejelser af minimumsprisen.
5 De naermere bestemmelser om ydelse af stoetten og kontrollen hermed findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 2036/82 af 19. juli 1982 om fastsaettelse af almindelige regler vedroerende saerforanstaltninger for aerter, boenner og hesteboenner (EFT L 219, s. 1), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1734/84 af 18. juni 1984 (EFT L 164, s. 3) og nr. 1832/85 af 27. juni 1985 (EFT L 173, s. 3).
6 I henhold til den nye affattelse af artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2036/82 indgiver foerste koeber en leveringserklaering til det organ, der udpeges af den medlemsstat, hvori produktet er hoestet. Denne erklaering indeholder blandt andet oplysninger om de af producenten leverede produktmaengder og om de prisbetingelser, der er anfoert i kontrakten, herunder navnlig en pris, som mindst er lig minimumsprisen, og som eventuelt er justeret med de maanedlige forhoejelser (artikel 3, stk. 2). Det af medlemsstaten udpegede organ kontrollerer erklaeringen og udsteder derefter til foerste koeber et bevis, hvori det bekraeftes, at producenten for den af ham leverede maengde mindst har modtaget minimumsprisen, i givet fald justeret med de maanedlige forhoejelser (artikel 4, stk. 2).
7 I henhold til artikel 5 i forordningen ydes stoetten til fysiske eller juridiske personer, der anvender disse produkter, forudsat at:
° de hos det organ, som er udpeget af den medlemsstat, paa hvis omraade produktet er blevet anvendt, indgiver en ansoegning samt det i artikel 4, stk. 2, omhandlede bevis
° den i dette bevis omhandlede maengde, efter at vaere bragt under kontrol, faktisk anvendes i den virksomhed, hvori anvendelsen skal ske.
8 Bestemmelserne for gennemfoerelse af denne ordning er navnlig indeholdt i artikel 5 og 6 i forordning nr. 3540/85. Artikel 6, stk. 5, i denne forordning lyder saaledes:
"Konstaterer en medlemsstat, at den har udstedt certifikater for koeb til minimumsprisen for en maengde, der er stoerre end den berettigede maengde, tilbagekalder den certifikaterne for de maengder, der overstiger de berettigede maengder, eller, hvis disse er overdraget, anmoder foerste koeber om at betale et beloeb, der svarer til den stoerste stoette paa datoen for certifikatets udstedelse multipliceret med den maengde, hvormed den berettigede maengde er overskredet."
Hovedsagen
9 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Haneberg i 1986 koebte aerter, hvorefter BALM den 22. oktober og den 3. november 1986 for henholdsvis 40 329 og 27 441 kg aerter udstedte certifikater for koeb til minimumsprisen og udbetalte stoetten, efter at aerterne var blevet forarbejdet.
10 Af en revision, som BALM foretog hos Haneberg i november 1987, fremgik det, at der for de omtvistede maengder kun var blevet betalt basisminimumsprisen paa 68,29 DM pr. 100 kg, men derimod ikke den maanedlige forhoejelse paa 0,43 DM pr. 100 kg.
11 Ved en afgoerelse af 18. april 1988 kraevede BALM herefter, under henvisning til artikel 6, stk. 5, at Haneberg enten fremlagde minimumspriscertifikatet eller betalte et beloeb paa 25 570,37 DM.
12 Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, som Haneberg har indbragt BALM' s afgoerelse for, har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Skal artikel 6, stk. 5, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3540/85 af 5. december 1985 (EFT L 342, s. 3) fortolkes saaledes, at minimumspriscertifikatet ogsaa kan tilbagekaldes, naar minimumsprisen ikke er blevet betalt?
2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, om artikel 6, stk. 5, indeholder hjemmel til at tilbagekalde minimumspriscertifikatet for saa vidt angaar hele den godkendte maengde, eller om der ved de maengder, der overstiger de berettigede maengder, kun skal forstaas de maengder, der bliver tilovers, efter at minimumsprisen pr. 100 kg af den leverede vare er blevet fradraget den faktisk erlagte pris herfor."
13 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, de relevante faellesskabsretlige bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet for Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor i det foelgende kun i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
De praejudicielle spoergsmaal
14 Med spoergsmaalene oensker den forelaeggende ret i det vaesentlige oplyst, om grundforordning nr. 1431/82 og gennemfoerelsesforordning nr. 3540/85 skal fortolkes saaledes, at den foerste koeber, for det tilfaelde, at minimumsprisen ikke er blevet betalt fuldt ud til producenten, ikke har noget krav paa stoettebeloebet, eller saaledes, at han kan modtage stoette i det omfang, der svarer til den leverede maengde, under forudsaetning af, at han forinden til producenten betaler et supplerende beloeb af en saadan stoerrelse, at minimumsprisen naas.
15 Artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 3540/85 lyder saaledes:
"Opstaar der tvivl om rigtigheden af angivelserne i certifikatet for koeb til minimumsprisen, tilbagesendes certifikatet til det organ, der har udstedt det, paa foranledning af den paagaeldende eller af den kompetente tjeneste i den paagaeldende medlemsstat.
Finder der organ, der har udstedt certifikatet for koeb til minimumsprisen, at betingelserne for en rettelse er til stede, tilbagekalder det certifikatet og udsteder snarest et rettet certifikat. Det nye dokument forsynes paa hvert eksemplar med paategningen 'certifikat rettet den ...' .
Finder det udstedende organ ikke en rettelse af certifikatet for koeb til minimumsprisen paakraevet, anfoerer det paa dokumentet 'kontrolleret den' ... samt sit stempel."
16 Denne artikel hjemler altsaa mulighed for at foretage en rettelse i tilfaelde, hvor der er tvivl om rigtigheden af oplysningerne i certifikatet for koeb til minimumsprisen.
17 Kommissionen har anfoert, at artikel 8, stk. 2, i forordning nr 3540/85 ikke kan anvendes, naar minimumsprisen ikke er blevet betalt fuldt ud, eftersom prisen ikke er angivet i minimumspriscertifikatet, og der derfor ikke kan vaere tvivl om "rigtigheden" af en saadan angivelse. Som foelge heraf er det ikke muligt at rette dette certifikat i et tilfaelde som det, der foreligger i hovedsagen.
18 Hertil bemaerkes, at certifikatet, hvortil formularen findes i bilag II i forordning nr. 3540/85, faktisk ikke foreskriver nogen angivelse af den betalte pris. Rubrik 7 i certifikatet indeholder dog en bekraeftelse af, at "producenten for den i rubrik 5 angivne maengde mindst har modtaget minimumsprisen". Hvis denne angivelse er urigtig, skal minimumspriscertifikatet rettes i henhold til artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 3540/85.
19 Det maa ikke desto mindre konstateres, at artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 3540/85 ikke er tilstraekkelig til at give et formaalstjenligt svar paa det praejudicielle spoergsmaal, da denne bestemmelse kun omhandler en rettelse af certifikatet med det formaal at bringe certifikatet i overensstemmelse med virkeligheden, men intet indeholder om en efterbetaling, hvorved den minimumspris naas, som en rettelse af certifikatet ville foere til.
20 Det foelger dog af bestemmelsen, at det certifikat, som den paagaeldende myndighed én gang har udstedt, ikke er uangribeligt, og at det er tilladt at foretage rettelser i tilfaelde, hvor der er tvivl om rigtigheden af angivelserne i certifikatet, saaledes at myndigheden kan udbetale det korrekte stoettebeloeb.
21 Hvad angaar artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3540/85 har Kommissionen anfoert, at denne bestemmelse skal forstaas som lex specialis i forhold til artikel 8, stk. 2. Den anfoerer, at artikel 6, stk. 5, i forordningen kun vedroerer det tilfaelde, at der er en forskel mellem den af producenten faktisk leverede maengde og den i certifikatet om koeb til minimumsprisen angivne maengde, men ikke det tilfaelde, at det betalte beloeb ikke naar op paa minimumsprisen, i givet fald forhoejet med et maanedligt tillaeg. Bestemmelsen kan ifoelge Kommissionen derfor hverken anvendes direkte eller analogt i det foreliggende tilfaelde.
22 Hertil bemaerkes foerst, at artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3540/85 angaar det tilfaelde, at den maengde baelgfrugter, der angives i minimumspriscertifikatet, er hoejere end den faktisk leverede maengde, men ikke det tilfaelde, hvor der ikke er tvivl om den leverede maengde, men hvor producenten ikke har modtaget den minimumspris, der svarer til den leverede maengde, i givet fald forhoejet med de maanedlige tillaeg.
23 Det maa desuden konstateres, at i det specielle tilfaelde, hvor der er forskel mellem den i minimumspriscertifikatet angivne maengde og den leverede maengde, indeholder artikel 6, stk. 5, et system til berigtigelse, som udelukker tilbagebetaling af den samlede stoette, og som kun bestaar i, at det udstedende organ tilbagekalder certifikatet for koeb til minimumsprisen for de maengder, der overstiger de berettigede maengder, eller at den foerste koeber, for det tilfaelde, at det udstedende organ har betalt en stoerre stoette end den skyldige, tilbagebetaler den overskydende del af stoetten.
24 Det skal tilfoejes, at producenten i det i artikel 6, stk. 5, omhandlede tilfaelde altid har modtaget den minimumspris, der svarer til den faktisk leverede maengde.
25 Heraf foelger, at artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3540/85 har en begraenset raekkevidde, idet bestemmelsen udelukkende giver mulighed for en berigtigelse i tilfaelde af, at der er forskel mellem den leverede maengde og den i certifikatet for koeb til minimumsprisen angivne maengde, og idet der til denne berigtigelse er knyttet saerlige retsvirkninger. Bestemmelsen i artikel 6, stk. 5, kan foelgelig ikke anvendes tilsvarende, naar minimumsprisen ikke fuldt ud er blevet betalt til producenten.
26 Kommissionen har dernaest anfoert, at minimumspriscertifikatet i det hele er udstedt med urette, naar den med de maanedlige tillaeg forhoejede minimumspris ikke fuldt ud er blevet betalt til producenten, og at den uretmaessigt ydede stoette foelgelig skal tilbagesoeges i fuldt omfang.
27 Denne fortolkning har isaer den betydelige ulempe, at den ikke er i overensstemmelse med de faellesskabsretlige bestemmelsers formaal. Ifoelge syvende betragtning til forordning nr. 1431/82 er formaalet med systemet, at landbrugerne faar fordel af stoetteordningen, idet ydelsen af stoette til den foerste koeber goeres betinget af, at landbrugeren mindst faar udbetalt minimumsprisen.
28 Endvidere ville denne fortolkning foere til, at den foerste koeber skulle tilvejebringe stoettebeloebet, som er indeholdt i den til producenten betalte pris, selv om han, som reglerne er opbygget, i virkeligheden kun indtager en mellemposition mellem paa den ene side det paagaeldende nationale organ og paa den anden side producenten som den endelige modtager af stoetten. En saadan konsekvens er helt uacceptabel, naar den person, som indtager mellempositionen, ikke har handlet svigagtigt.
29 I saadanne tilfaelde skal der saa vidt muligt handles i overensstemmelse med formaalet med ordningen, der som naevnt bestaar i, at producenten faar fordel af den stoette, der ydes af det kompetente organ.
30 Henset til dette formaal maa det fastslaas, at artikel 6, stk. 5, i forordning nr. 3540/85, selv om den kun omhandler det saerlige forhold, at der foreligger en urigtig maengdeangivelse, udtrykker lovgivers hensigt om at tilvejebringe et berigtigelsessystem til anvendelse paa det tilfaelde, at certifikater om koeb til minimumsprisen indeholder urigtigheder.
31 Denne grundlaeggende tanke bag reglerne er allerede blevet understreget ovenfor i forbindelse med samme forordnings artikel 8, stk. 2, som foreskriver en berigtigelse af andre urigtigheder i dette certifikat, saaledes f.eks. urigtigheder angaaende produktbetegnelsen eller produktionsaaret eller i forbindelse med det paagaeldende organs angivelse af, at "producenten ... mindst har modtaget minimumsprisen".
32 Det er henset til de faellesskabsretlige bestemmelsers principper og opbygning, set i lyset af formaalet med ordningen, som bestaar i, at producenten mindst skal modtage minimumsprisen, at man maa fortolke et ikke udtrykkeligt reguleret tilfaelde som det, der foreligger i hovedsagen.
33 De praejudicielle spoergsmaal skal derfor besvares saaledes, at Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3540/85 af 5. december 1985 om gennemfoerelsesbestemmelser til saerforanstaltningerne for aerter, boenner, hesteboenner og soedlupiner skal fortolkes saaledes, at er minimumsprisen ikke fuldt ud blevet betalt til producenten, har den foerste koeber principielt intet krav paa at faa udbetalt den hjemlede stoette. Stoetten kan dog udbetales, saafremt den foerste koeber forinden til producenten betaler et supplerende beloeb af en saadan stoerrelse, at minimumsprisen naas.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
34 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 2. januar 1991, for ret:
Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3540/84 af 5. december 1985 om gennemfoerelsesbestemmelser til saerforanstaltningerne for aerter, boenner, hesteboenner og soedlupiner skal fortolkes saaledes, at er minimumsprisen ikke fuldt ud blevet betalt til producenten, har den foerste koeber principielt intet krav paa at faa udbetalt den hjemlede stoette. Stoetten kan dog udbetales, saafremt den foerste koeber forinden til producenten betaler et supplerende beloeb af en saadan stoerrelse, at minimumsprisen naas.