CELEX: 62000TJ0318
Valsts atbalsts
Nepareizi izmantots atbalsts
Rīkojuma par atbalsta atgūšanu apiešanas risks
Atbalsta atgūšana no sabiedrībām, kas ieguvušas atbalsta sākotnējā saņēmēja pamatdarbības aktīvus

1       EKL 87. pantā ir paredzēts:
“1. Ja vien šis Līgums neparedz ko citu, ar kopējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā
citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem
uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm [..].”
2       EKL 88. pantā ir paredzēts:
“1. Komisija, sadarbojoties ar dalībvalstīm, pastāvīgi pārskata visas atbalsta piešķiršanas sistēmas, kas pastāv šajās valstīs.
Tā iesaka šīm valstīm attiecīgus pasākumus, kas vajadzīgi sakarā ar kopējā tirgus pakāpenisku attīstību vai darbību.
2. Ja Komisija, likusi ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes, konstatē, ka atbalsts, ko piešķīrusi kāda valsts vai kas piešķirts
no šīs valsts līdzekļiem, ievērojot šā Līguma 87. pantu, nav saderīgs ar kopējo tirgu, vai arī konstatē, ka šādu atbalstu
izlieto nepareizi, tā pieņem lēmumu par to, ka attiecīgajai valstij Komisijas noteiktā termiņā tāds atbalsts jāizbeidz vai
jāmaina [..].”
3       Atbilstoši Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma 88.
panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), 5. pantam:
“1.      Ja Komisija uzskata, ka attiecīgās dalībvalsts sniegtā informācija [..] ir nepilnīga, tā lūdz visu vajadzīgo papildu informāciju.
Kad dalībvalsts atbild uz šādu lūgumu, Komisija informē dalībvalsti par attiecīgās atbildes saņemšanu.
2. Ja attiecīgā dalībvalsts nesniedz lūgto informāciju Komisijas noteiktajā termiņā vai sniedz nepilnīgu informāciju, Komisija
nosūta atgādinājumu, paredzot attiecīgu papildu termiņu informācijas sniegšanai.
[..]”
4       Turklāt Regulas Nr. 659/1999 6. pantā ir paredzēts:
“1. Lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru rezumē attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais
izvērtējums par to, vai ierosinātajam pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā
saderību ar kopējo tirgu. Lēmums aicina attiecīgo dalībvalsti un citas ieinteresētās personas iesniegt piezīmes noteiktā termiņā,
kas parasti nepārsniedz vienu mēnesi. Pienācīgi pamatotos gadījumos, Komisija var pagarināt noteikto termiņu.
[..]”
5       Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 10. pantu:
“1. Ja – neatkarīgi no informācijas avota – Komisijas rīcībā ir ziņas par varbūtēji nelikumīgu atbalstu, tā tūlīt izskata
minēto informāciju.
2. Vajadzības gadījumā tā lūdz informāciju attiecīgajai dalībvalstij.
Mutatis mutandis
piemēro [..] 5. panta 1. un 2. punktu.
3. Ja, neskatoties uz atgādinājumu saskaņā ar 5. panta 2. punktu, attiecīgā dalībvalsts neiesniedz lūgto informāciju Komisijas
noteiktajā termiņā vai ja tā iesniedz nepilnīgu informāciju, Komisija pieņem lēmumu, ar ko tai prasa sniegt minēto informāciju
(turpmāk “rīkojums sniegt informāciju”). Lēmumā norāda, kāda informācija tiek prasīta, un nosaka atbilstīgu termiņu, kurā
tā ir jāiesniedz.”
6       Regulas Nr. 659/1999 13. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Iespējami nelikumīga atbalsta izskatīšana beidzas ar lēmumu saskaņā ar 4. panta 2., 3. vai 4. punktu. Ja tiek pieņemts lēmums
sākt formālu izmeklēšanas procedūru, iepriekšējo procedūru izbeidz ar lēmumu saskaņā ar 7. pantu. Ja dalībvalsts nepilda rīkojumu
sniegt informāciju, minēto lēmumu pieņem, pamatojoties uz pieejamo informāciju.”
7       Šīs pašas regulas 14. pants nosaka:
“1. Kad nelikumīga atbalsta gadījumos tiek pieņemti negatīvi lēmumi, Komisija izlemj, ka attiecīgā dalībvalsts veic visus
vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu atbalstu no saņēmēja (turpmāk – “atgūšanas lēmums”). Komisija neprasa atbalsta atgūšanu,
ja tas būtu pretrunā ar kādu Kopienas tiesību vispārēju principu.
2. Atbalsts, kas ir jāatgūst saskaņā ar atgūšanas lēmumu, ietver procentus, kas aprēķināti pēc atbilstīgas likmes, ko nosaka
Komisija. Procenti maksājami no dienas, kad nelikumīgais atbalsts nodots saņēmēja rīcībā, līdz tās atgūšanas dienai.
3. Neskarot nevienu Eiropas Kopienu Tiesas nolēmumu saskaņā ar EKL [242.] pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās
dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā
un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Kopienas tiesību aktus, veic
visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
8       Turklāt Regulas Nr. Regulas Nr. 659/1999 16. pants ar nosaukumu “Nepareizi izmantots atbalsts” nosaka:
“Neskarot 23. pantu, gadījumos, kad atbalstu izmanto ļaunprātīgi, Komisija var sākt formālu izmeklēšanas procedūru saskaņā
ar 4. panta 4. punktu.
Mutatis mutandis
piemēro 6., 7., 9. un 10. pantu, 11. panta 1. punktu, 12., 13., 14. un 15. pantu.”
9       Visbeidzot, 1994. gadā Komisija pieņēma Pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu darbības saglabāšanai
un pārstrukturēšanai (OV C 368, 12. lpp.), kurās 1997. gadā izdarīti grozījumi (OV C 283, 2. lpp.) (turpmāk tekstā – “Pamatnostādnes
par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai”).

Prāvas rašanās fakti
10     Ar 2000. gada 21. jūnija Lēmumu 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(Tīringene) (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”) Komisija lēma par finansiālās palīdzības tiesiskumu, ko laika posmā
no 1991. līdz 1995. gadam dažādas Vācijas valsts iestādes piešķīra kompaktdisku rūpnīcai Albrehtā, Tīringenes pavalstī (turpmāk
tekstā – “kompaktdisku rūpnīca Albrehtā”).
A –
Vispārējais konteksts
11     Apstrīdētajā lēmumā Komisija nošķir trīs posmus, proti: pirmkārt, uzņēmuma dibināšanas posmu, otrkārt, uzņēmuma pārstrukturēšanas
posmu un, visbeidzot, sabiedrības
MediaTec Datenträger GmbH
(turpmāk tekstā – “
MTDA
”) veikto šī uzņēmuma noteiktu aktīvu pārpirkšanu.
1.
Uzņēmuma dibināšanas posms (no 1990. līdz 1992. gadam)
12     No Apstrīdētā lēmuma izriet, ka kompaktdisku rūpnīca Albrehtā ir izveidota sakaņā ar kopuzņēmuma līgumu, kas 1990. gada 20. februārī
noslēgts starp kompleksu “
VEB
” (kas atrodas valsts īpašumā)
Robotron
(Drēzdene, Saksijas pavalsts) (turpmāk tekstā – “
Robotron
”) un sabiedrību
R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG
(turpmāk tekstā – “
PBK
”), kas ietilpst
Pilz
grupā (Krancberga [
Kranzberg
], Bavārijas pavalsts) (turpmāk tekstā – “
Pilz
grupa”). Kopuzņēmuma, kas tobrīd tika saukts
Pilz
&
Robotron
GmbH & Co. Beteiligungs KG
, divas trešdaļas kapitāla piederēja
Robotron
un viena trešdaļa kapitāla –
PBK
. Kopuzņēmuma mērķis bija kompaktdisku, to vāciņu un piederumu ražošana. Rainers Pilcs [
Reiner Pilz
], vadot
Pilz
grupu, nodrošināja arī šī uzņēmuma vadību (Apstrīdētā lēmuma 11. apsvērums)
13     Lai īstenotu savu mērķi, kopuzņēmums 1990. gada 29. augustā noslēdza ģenerālo uzņēmuma līgumu ar
Pilz
grupai piederošu sabiedrību
Pilz GmbH & Co. Construction KG
(turpmāk tekstā – “
Pilz
Construction
”), lai uzbūvētu un nodotu ekspluatācijā kompaktdisku ražošanas rūpnīcu par līguma cenu 235,525 miljoni Vācijas marku (DEM)
apmērā. Šīm izdevumiem vēl jāpieskaita izmaksas par teritorijas labiekārtošanu 7,5 miljonu Vācijas marku apmērā (Apstrīdētā
lēmuma 12. un 20. apsvērums).
14     Turklāt ar 1992. gada 26. maija papildu protokolu divi kopuzņēmuma partneri noslēdza vienošanos, paredzot kompaktdisku un
to vāciņu ražošanas jaudu palielināšanu. Nepieciešamo pakalpojumu un piegāžu kopējā summa tādējādi pieauga līdz 39 miljoniem
Vācijas marku (Apstrīdētā lēmuma 22. apsvērums).
15     Lai finansētu šos ieguldījumus, kopuzņēmums,
Robotron
un
PBK
vajadzīgās summas aizņēmās no banku konsorcija. Šos banku kredītu galvojumus vai nu daļēji, vai pilnībā sniedza
Treuhandanstalt
– valsts aģentūra, kas atbild par uzņēmumu finansējumu un privatizāciju bijušajā Vācijas Demokrātiskajā Republikā un Bavārijas
pavalstī (turpmāk tekstā – “
THA
”). Turklāt Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts caur
Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung
– Bavārijas pavalsts aģentūru infrastruktūras finansēšanai (turpmāk tekstā – “
LfA
”) – kopuzņēmumam piešķīra subsīdijas un nodokļu atmaksas par ieguldījumiem.
16     Turklāt kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā dibināšanas posmā vairākkārt mainījās kopuzņēmuma kapitāla daļu īpašnieki. Vispirms,
THA
veicot
Robotron
likvidāciju, šīs sabiedrības īpašumā esošās kopuzņēmuma kapitāla daļas tika pārdotas
PBK
. Savukārt
PBK
vēlāk gandrīz visas tās īpašumā esošās kapitāla daļas nodeva sabiedrībai
Pilz GmbH & Co. Compact Disc KG
– citai
Pilz
grupā ietilpstošai sabiedrībai (turpmāk tekstā – “
Pilz
Compact Disc
”), tādējādi kopuzņēmumam kļūstot par šīs sabiedrības meitas uzņēmumu. Visbeidzot, 1992. gada 24. novembrī pēc kapitāla daļu
nodošanas un sabiedrības juridiskās adreses pārcelšanas uz Albrehtu kopuzņēmums mainīja savu nosaukumu uz
Pilz Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
PA
”). Tūlīt pēc šīm izmaiņām kopuzņēmums iekļāvās
Pilz
grupas vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmā (Apstrīdētā lēmuma 13. un 14. apsvērums).
2.
Pārstrukturēšanas posms (no 1993. līdz 1998. gadam)
17     Kompaktdisku ražošanas rūpnīca sāka darbību 1993. gadā. Kopš rūpnīcas darbības sākuma tā saskārās ar nopietnām grūtībam un
dziļi iestiga parādos (Apstrīdētā lēmuma 15. apsvērums).
18     Lai atvieglotu šo situāciju, 1994. gada 7. martā
Pilz
grupa (t. sk.
PA
), bankas un valsts tiesību subjekti [
THA
,
LfA
,
Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft
(turpmāk tekstā – “
TIB
”) un
Thüringer Aufbaubank
(turpmāk tekstā – “
TAB
”)], kas piedalījās kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā būvniecības finansēšanā, noslēdza vienošanos par sanāciju. Šīs vienošanās
ietvaros liela daļa banku kredītu, kas tika piešķirti kompaktdisku ražošanas rūpnīcas būvniecībai, tika pilnībā vai daļēji
atmaksāti. Turklāt, balstoties uz vienošanos par sanāciju, no 1994. gada 1. janvāra ar atpakaļejošu spēku
PA
kapitāla daļas 98 procentu apmērā ieguva
TIB
un 2 procentu apmērā –
TAB
, un šī iemesla dēļ
PA
vairs neietilpa
Pilz
grupā. Kopš 1994. gada oktobra šī sabiedrība mainīja arī nosaukumu uz
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
CD Albrechts
”) (Apstrīdētā lēmuma 15. un 17. apsvērums). Turklāt 1994. un 1995. gadā
TAB
un
LfA
piešķīra
CD Albrechts
vairākus kredītus.
19     Tajā pašā 1994. gadā Vācijas iestādēm kļuva zināms, ka liela daļa finansiālās palīdzības, kas piešķirta kompaktdisku rūpnīcas
Albrehtā būvniecības finansēšanai, ir izmantota nepareizi, jo īpaši
Pilz
grupas vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, citu šīs grupas sabiedrību interesēs. 1995. gada 25. jūlijā pret
Pilz
grupas visu sabiedrību īpašumu turklāt tika uzsākts maksātnespējas process. Visbeidzot, par ļaunprātīgu uzņēmuma novešanu
līdz bankrotam un citiem likuma pārkāpumiem Raineram Pilcam piesprieda cietumsodu (Apstrīdētā lēmuma 16. apsvērums).
3.     MTDA
veiktā noteiktu aktīvu pārpirkšana
20     Kopš 1998. gada 1. janvāra
MTDA
, pilnībā
TIB
īpašumā esošs meitas uzņēmums, kas pamatā darbojas augstas veiktspējas datu nesēju, jo īpaši ierakstāmo kompaktdisku (CD-ROM)
un DVD ražošanas jomā, pārpirka daļu
CD Albrechts
aktīvu, proti, pamatlīdzekļus, preču, izejvielu un daļēji pārstrādāto izejvielu atlikumus, īstermiņā realizējamos atlikumus
[apgrozāmos līdzekļus], kā arī uzņēmuma tehnisko un preču izplatīšanas tehnoloģisko kompetenci [
know-how
] (Apstrīdētā lēmuma 18. apsvērums).
21     Vienlaicīgi ar šo pārpirkšanu sabiedrības
CD Albrechts
nosaukumu mainīja uz
LCA Logistik Center Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
LCA
”) un sabiedrības
MTDA
nosaukumu – uz
CDA Datenträger Albrechts GmbH
(turpmāk tekstā – “
CDA
”).
LCA
īpašumā tomēr palika darbībai vajadzīgais zemes gabals, uz tā atrodošās ēkas, tehniskā, kā arī loģistikas infrastruktūra.
LCA
un
CDA
turklāt noslēdza līgumu par savstarpēju pakalpojumu sniegšanu, kas ietvēra, pirmkārt, nomas-pārvaldības līgumu ar ikgadēju
nomas maksu DEM 800 000 apmērā un, otrkārt, līgumu par pakalpojumu sniegšanu aptuveni 3 miljonu Vācijas marku apmērā gadā,
kas ir saistīts ar tirdzniecības apjomu (Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērums).
22     Visbeidzot, 2000. gada 22. septembrī
LCA
lūdza to nodot likvidācijai, uzsākot maksātnespējas procesu.
B –
Administratīvā procesa norise
23     Komisija, uzzinot no preses, ka Vācijas iestādes piešķīrušas atbalstu kompaktdisku rūpnīcas būvniecībai Albrehtā, no 1994. gada
oktobra lūdza, lai Vācijas Federatīvā Republika darītu tai zināmu informāciju par šo atbalstu. Vēlāk norisinājās intensīva
vēstuļu apmaiņa un dažādas tikšanās starp Vācijas iestādēm un Komisiju (Apstrīdētā lēmuma 1.–3. apsvērums).
24     Ar 1998. gada 17. jūlija vēstuli (turpmāk tekstā – “lēmums par procedūras uzsākšanu”) Komisija informēja Vācijas Federatīvo
Republiku par savu lēmumu saistībā ar šo atbalstu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto formālo izmeklēšanas procedūru.
Šai vēstulei pievienots Vācijas iestādēm paredzēto jautājumu saraksts. Lēmums par procedūras uzsākšanu publicēts 1998. gada
15. decembra “Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī” (Komisijas paziņojums, kas, pamatojoties uz EKL 88. panta 2. punktu, adresēts
citām dalībvalstīm un citām ieinteresētajām pusēm, par Vācijas valdības piešķirto atbalstu
CD Albrechts GmbH
(iepriekš
Pilz
grupa, Bavārijas pavalsts) izveidošanai Tīringenes pavalstī, OV C 390, 7. lpp.).
25     Vācijas iestādes uz Lēmumu par procedūras uzsākšanu atbildēja, nosūtot dažādas vēstules ar papildu informāciju. Turklāt tika
rīkotas vairākas tikšanās starp šīm iestādēm un Komisijas pārstāvjiem.
26     Komisija, uzskatot, ka Vācijas iestāžu sniegtā informācija tomēr nedod apmierinošu atbildi uz uzdotajiem jautājumiem, ar 1999. gada
22. jūlija vēstuli pieprasīja sniegt uz tiem atbildi līdz 1999. gada 31. augustam. Pēc 1999. gada 28. jūlija vēstulē izteiktā
lūguma pagarināt šo termiņu un pēc jaunas tikšanās ar Komisijas pārstāvjiem 1999. gada 23. septembrī Briselē Vācijas iestādes
iesniedza papildu informāciju.
27     Turklāt, beidzoties lēmumā par procedūras uzsākšanu noteiktajam termiņam, sabiedrība
CDA
, kā arī tās konkurente – sabiedrība
Point Group Ltd
– darīja zināmu, ka ir ieinteresētās puses, un iesniedza apsvērumus Komisijai.
28     Visbeidzot, 2000. gada 21. jūnijā Komisija noslēdza procedūru, pieņemot Apstrīdēto lēmumu.
C –
Faktu konstatācija un juridiskais vērtējums
29     Komisija atsevišķi vērtēja finansiālo palīdzību, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķīrusi, attiecīgi, dibināšanas posmā,
pārstrukturēšanas posmā un, visbeidzot,
MTDA
veiktās
CD Albrechts
noteiktu aktīvu pārpirkšanas laikā.
1.
Vācijas Federatīvās Republikas piešķirtā finansiālā palīdzība dibināšanas posmā
30     Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja, ka dibināšanas posmā finansiālā palīdzība piešķirta piecas reizes. Apstrīdētā lēmuma
32. apsvērumā norādītajā kopsavilkuma tabulā šī palīdzība atspoguļota šādi:

Palīdzības veids
Summa milj. DEM
Saņēmējs
Palīdzību piešķir
Datums
Juridiskais pamats
Saistību izpildes garantija 100 % (sākotnēji 80 %) apmērā, galvojot par 52,7 milj. DEM
54,7
PBK
LfA
Bavārijas brīvvalsts likums “Par valsts garantiju un galvojumu piešķiršanu”
Subsīdijas un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem
19,42
Kopuzņēmums
LfA
1991–1992
Kopējo interešu uzdevums “Reģiona ekonomiskās struktūras uzlabošana”, likums “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem”
Atteikšanās no parāda
3,0
PBK
LfA
Nav
Galvojums 100 % apmērā
190,0
Robotron
, Kopuzņēmums
THA
199[2]
THA
shēma
Subsīdijas un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem
63,45
Kopuzņēmums; bet kopš 24.11.1992 – PA
Tīringenes pavalsts
1991–1993
Kopējo interešu uzdevums “Reģiona ekonomiskās struktūras uzlabošana”, likums “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem”
Kopā
330,57
31     Pirmkārt, no šīs tabulas izriet, ka 1992. gadā
THA
par summu 190 miljonu Vācijas marku apmērā piešķīra 100 % galvojumu, kas sedza lielāko daļu no
Robotron
un kopuzņēmumam piešķirtajiem banku kredītiem. Pēc Komisijas domām, šis galvojums ir jāuzskata par valsts atbalstu, kas nav
saderīgs ar kopējo tirgu, ciktāl tas nav piešķirts saskaņā ar atbalsta shēmās minētajiem nosacījumiem, kuras apstiprinātas,
attiecīgi, ar Komisijas 1991. gada 26. septembra vēstuli [Nr.] SG(91) D/17825 (turpmāk tekstā – “pirmā
THA
shēma”) un 1992. gada 8. decembra vēstuli SG(92) D/17613 (turpmāk tekstā – “otrā
THA
shēma”). Komisija tomēr uzskata, ka no sākotnēji nodrošinātajiem 190 miljoniem ir jāatmaksā tikai saskaņā ar galvojumu
THA
faktiski izmaksātā summa 120 miljonu Vācijas marku apmērā.
32     Otrkārt, Komisija konstatēja, ka līdz 1993. gada 31. decembrim Tīringenes pavalsts kopuzņēmumam, vēlāk
PA
, atbilstoši
Investitionszulagengesetz
(likumam “Par finanšu piemaksām par ieguldījumiem”) un
Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe ‘Verbesserung der regionalen Wirtschaftstruktur’
(1992. un 1993. gadam pieņemtajai pamatprogrammai, piemērojot 1969. gada 6. oktobra likumu “Par kopējo interešu uzdevumu
“Reģiona ekonomiskās struktūras uzlabošana””, turpmāk tekstā – “
TIC
shēma”) divdesmito un divdesmit pirmo apsvērumu ir piešķīrusi subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem 63,45 miljonu
Vācijas marku apmērā. Tomēr, pēc Komisijas domām, šis reģionālais atbalsts piešķirts pretēji kopējo interešu uzdevumam un
likumam “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem” un kā nesaderīgs ar kopējo tirgu ir jāatmaksā. Ņemot vērā Tīringenes pavalsts
izdoto rīkojumu par 32,5 miljonu Vācijas marku atmaksu, Komisija uzskata, ka vēl ir jāatmaksā 30,95 miljoni Vācijas marku.
33     Treškārt, Komisija konstatēja, ka 1991. un 1992. gadā Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra kopuzņēmumam subsīdijas un nodokļu atmaksu par kopējo summu 19,42 miljonu Vācijas marku apmērā. Tomēr,
ciktāl šīs subsīdijas un finanšu nodokļu atmaksa tika novirzītas
Pilz
grupas sabiedrību labā, Komisija uzskata, ka tās piešķirtas pretēji
TIC
shēmai un likumam “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem”. Pēc Komisijas domām, runa tādējādi ir par atbalstu, kas nav saderīgs
ar EK līgumu.
34     Ceturtkārt, Komisija konstatēja, ka Bavārijas pavalsts, piemērojot
Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im Bereich der gewerblichen Wirtschaft
(direktīvas par valsts galvojumu sniegšanu rūpniecības nozarē, izziņotas ar Bavārijas finanšu ministra 1973. gada 7. augusta
paziņojumu [Nr.] L 6811‑1/7–43358; turpmāk tekstā – “Bavārijas pavalsts galvojumu piešķiršanas tiesiskais regulējums”), palielināja
galvojumu banku kredītiem no 80 līdz 100 procentiem par kopējo summu 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā, ko rezultātā saņēma
PBK
. Saskaņā ar Komisijas viedokli, neskatoties uz lēmumā par procedūras uzsākšanu izteikto lūgumu sniegt iznformāciju, Vācijas
iestādes nav iesniegušas pietiekami izsmeļošas ziņas, kas ļautu kliedēt šaubas par galvojuma piešķiršanas laikā Bavārijas
pavalsts (
LfA
) veikto darbību tiesiskumu. Turklāt, ņemot vērā apstākli, ka ar apstrīdēto atbalstu nav finansēti ieguldījumi, bet tas novirzīts
citiem nolūkiem, Komisija uzskata, ka šis galvojums jāuzskata par nesaderīgu ar atbalstu.
35     Piektkārt, Komisija uzskata, ka valsts atbalstu veido
LfA
atteikšanās no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā, kas radušās pret
PBK
, jo šī summa saskaņā ar 34. punktā minēto galvojumu bija jāatmaksā bankām. Pēc Komisijas domām, šis atbalsts nav saderīgs
ar kopējo tirgu, ciktāl tas piešķirts bez tiesiska pamata.
36     Ņemot vērā šos apsvērumus, Komisija secināja, ka kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā dibināšanas posmā Vācijas Federatīvā Republika,
pārkāpjot EKL 88. panta 3. punktu, piešķīrusi valsts atbalstu par kopējo summu 260,57 miljonu Vācijas marku apmērā. Šo atbalstu
veido Tīringenes pavalsts palīdzība 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā,
LfA
palīdzība 77,12 miljonu Vācijas marku apmērā (54,7 miljoni Vācijas marku galvojuma veidā, 19,42 miljoni Vācijas marku nodokļu
atmaksas par ieguldījumiem veidā un 3 miljoni Vācijas marku, atsakoties no prasījuma tiesībām) un
THA
palīdzība 120 miljonu Vācijas marku apmērā.
37     No Komisijas viedokļa, šis atbalsts principā nav saderīgs tā iemesla dēļ, ka tas rada priekšrocības
Pilz
grupai piederošām sabiedrībām, jo EKL 88. panta 2. punkta izpratnē tas tika izmantots ļaunprātīgi.
2.
Pārstrukturēšanas posmā piešķirtā finansiālā palīdzība
38     Apstrīdētajā lēmumā Komisija konstatēja un kvalificēja ka atbalstu uzņēmuma pārstrukturēšanas posmā divpadsmit reizes piešķirto
finansiālo palīdzību. Apstrīdētā lēmuma 39. apsvērumā norādītajā kopsavilkuma tabulā šī palīdzība atspoguļota šādi:

Palīdzības veids
Summa milj. DEM
Saņēmējs
Palīdzību piešķir
Datums
Juridiskais pamats
Kredīts
25,0
PA
TAB
1993. gada oktobris
Nav
Kredīts
20,0
PA
TAB
1994. gada marts
Nav
Iegādes cena
3,0
PBK
TIB
1994. gada marts
Nav
Subsīdija
12,0
PA
TIB
1994. gada marts
Nav
Pamatkapitāls
33,0
PA
TIB
(98 %)
TAB
(2 %)
1994. gada marts
Nav
Kredīts
2,0
PA
LfA
1994. gada marts
Nav
Partnera aizdevums
3,5
PA
TIB
1994. gada aprīlis
Nav
Kredīts
15,0
Pilz
grupa
LfA
1994. gada jūnijs
Nav
Kredīts
15,0
CD Albrechts
TAB
1994. gada oktobris
Nav
Kredīts
7,0
CD Albrechts
LfA
1994. gada decembris
Nav
Kredīts
9,5
CD Albrechts
TAB
1995. gada janvāris
Nav
Procenti
21,3


Kopš 1993. gada beigām

Kopā
166,3
39     Pirmkārt, Komisija konstatēja, ka 1993. gada oktobrī
TAB
piešķīra
PA
kredītu 25 miljonu Vācijas marku apmērā, lai likvidētu apgrozāmo līdzekļu trūkumu, bet šos līdzekļus, izmantojot
Pilz
grupas vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmu, citas šīs grupas sabiedrības saņēma tiešā veidā.
40     Otrkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TAB
piešķīra
PA
kredītu 20 miljonu Vācijas marku apmērā, lai atmaksātu
THA
garantētos banku kredītus, bet arī šos līdzekļus tiešā veidā saņēma
Pilz
grupai piederošās sabiedrības, izmantojot vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmu.
41     Treškārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
pārskaitīja
PBK
summu 3 miljonu Vācijas marku apmērā, lai iegādātos šīs sabiedrības īpašumā esošās
PA
kapitāla daļas.
42     Ceturtkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
piešķīra subsīdiju
PA
kapitāla dotācijas veidā par kopējo summu 12 miljonu Vācijas marku apmērā.
43     Piektkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā
TIB
un
TAB
ieguva, attiecīgi, 98 % un 2 %
PA
kapitāla daļu, kas atbilst summai 33 miljonu Vācijas marku apmērā.
44     Sestkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada martā Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra
PA
aizdevumu 2 miljonu Vācijas marku apmērā.
45     Septītkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada aprīlī
TIB
piešķīra
PA
partnera aizdevumu 3,5 miljonu Vācijas marku apmērā.
46     Astotkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada jūnijā
LfA
piešķīra apgrozāmo līdzekļu aizdevumu 15 miljonu Vācijas marku apmērā
Pilz
grupai kā starpniekam, mēģinot atrast kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā pārņēmēju.
47     Devītkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada oktobrī
TAB
piešķīra
CD Albrechts
aizdevumu 15 miljonu Vācijas marku apmērā. Tā atzīmē – kaut gan šie līdzekļi ir pārskaitīti
CD Albrechts
, tie izmantoti, lai
Pilz
grupas uzņēmumiem sniegtu pakalpojumus, ko tie vēlāk nav apmaksājuši, tādējādi tikai šie
Pilz
grupas uzņēmumi ir guvuši priekšrocības.
48     Desmitkārt, Komisija konstatēja, ka 1994. gada decembrī Bavārijas pavalsts ar
LfA
starpniecību piešķīra
CD Albrechts
jaunu kredītu 7 miljonu Vācijas marku apmērā.
49     Vienpadsmitkārt, Komisija konstatēja, ka 1995. gada janvārī
TAB
piešķīra
CD Albrechts
aizdevumu 9,5 miljonu Vācijas marku apmērā.
50     Divpadsmitkārt, Komisija konstatēja, ka, saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegtajām ziņām,
PA
un
CD Albrechts
laika periodā no 1993. gada beigām līdz 1998. gadam guva priekšrocības procentu veidā 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā.
51     Saskaņā ar Komisijas viedokli iepriekš minētā finansiālā palīdzība, kas piešķirta divpadsmit reizes par kopējo summu 166,3 miljonu
Vācijas marku apmērā, ir jāuzskata par prettiesisku un ar kopējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu. Faktiski, ciktāl šo palīdzību
saņēmušas
TIB
un
TAB
pēc tam, kad šīs sabiedrības uzņēmušās ekonomisko atbildību par kompaktdisku rūpnīcu Albrehtā, to varēja apstiprināt tikai
Komisija, balstoties uz EKL 87. panta 3. punkta c) apakšpunktu un saskaņā ar Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības
saglabāšanai un pārstrukturēšanai. Tomēr, pēc Komisijas domām, ir skaidrs, ka minētā palīdzība neatbilst Pamatnostādnēm, jo
tās rīcībā esošā informācija neļauj noteikt, vai atbalsts piešķirts perspektīvas pārstrukturēšanas plāna ietvaros, papildinot
konkrētus iekšējos pasākumus, kas ļautu Komisijai konstatēt uzņēmuma rentabilitātes un ilgtermiņa dzīvotspējas atjaunošanu
samērīgā termiņā. Turklāt, tā kā nav atrasts kāds privāts pārņēmējs, kas vēlētos iegādāties tobrīd pastāvošās sabiedrības
LCA
un
CDA
, tad, trūkstot privātam ieguldījumam, nav iespējams noteikt, vai atbalsts ir samērīgs ar pārstrukturēšanas izmaksām.
3.
Par atbalsta atgūšanu
52     Piemērojot Regulas Nr. 659/1999 14. panta 1. punktu, Komisija nolēma, ka Vācijas Federatīvajai Republikai ir jāpieprasa atmaksāt
prettiesiskais un ar kopējo tirgu nesaderīgais atbalsts, kas izmaksāts gan kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā dibināšanas, gan
pārstrukturēšanas posmā.
53     Turklāt Komisija uzsver – lai nodrošinātu lēmuma izpildi un novērstu ikvienu konkurences izkropļojumu, Vācijas Federatīvajai
Republikai vajadzības gadījumā bija jāpieprasa, lai atbalsta atgūšanas procedūru attiecinātu ne tikai uz atbalsta sākotnējo
saņēmēju, bet arī uz uzņēmumu, kas turpina tā darbību, izmantojot no tā iegūtos ražošanas līdzekļus. Komisija norādīja – lai
novērtētu, vai uzņēmums faktiski turpina atbalsta sākotnējā saņēmēja darbību, ir jāņem vērā vairāki apstākļi, t. sk., īpašnieku
maiņas priekšmets, iegādes cena, uzņēmuma partneru un īpašnieku identitāte pirms un pēc pārdošanas, īpašnieku maiņas datums
un darījuma komerciālais raksturs. Tomēr Komisija uzskata, ka šajā gadījumā
LCA
un
CDA
neapšaubāmi guva labumu no
PBK
, kopuzņēmumam un
PA
iepriekš piešķirtā atbalsta, jo
LCA
un
CDA
izmantoja šo uzņēmumu aktīvus un infrastruktūru, lai veiktu savu darbību. Tādēļ Komisija nolēma, ka šis atbalsts ir jāatmaksā
LCA
,
CDA
un visiem citiem uzņēmumiem, kuriem kopuzņēmuma,
PA
vai
PBK
aktīvi bija vai būtu bijuši nodoti un kurus būtu jāuzskata par šī atbalsta “saņēmējiem”.
4.
Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa
54     Ņemot vērā šos secinājumus, Komisija pieņēma šādu rezolutīvo daļu:
"1. pants
1. Vācijas [Federatīvās Republikas] piešķirtais atbalsts [
PBK
, kopuzņēmumam un
PA
] kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā (Tīringenē) izveidošanai, darbībai un konsolidācijai 260,57 miljonu Vācijas marku apmērā
Pilz
grupas ietvaros izlietots citiem nolūkiem.
Atbalstu veido Tīringenes [pavalsts] palīdzība 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā, [
LfA
] palīdzība 77,12 miljonu Vācijas marku apmērā un [
THA
] palīdzība 120 miljonu Vācijas marku apmērā.
Ļaunprātīga izmantošana ir nepareiza atbalsta izlietošana EKL 88. panta 2. punkta izpratnē. Līdz ar to atbalsts nav saderīgs
ar EK līgumu.
2. Saskaņā ar EKL 87. panta 1. punktu
CD Albrechts
pārstrukturēšanai paredzētais atbalsts 166,3 miljonu Vācijas marku apmērā nav saderīgs ar EK līguma noteikumiem.
2. pants
1. Vācija[s Federatīvā Republika] veic visus vajadzīgos pasākumus, lai atgūtu no saņēmēja tam nelikumīgi piešķirto 1. pantā
minēto atbalstu.
2. Atgūšanu veic saskaņā ar valsts noteikto procedūru. Summai, kas jāatgūst, pieskaita procentus par laika posmu no dienas,
kad atbalsts pārskaitīts saņēmējam, līdz tā faktiskai atgūšanai. Šos procentus aprēķina, ņemot vērā salīdzināmo likmi, ko
piemēro, aprēķinot reģionālā atbalsta subsīdijas ekvivalentu.
3. Termins “saņēmējs” šī panta izpratnē nozīmē [
CDA
] un [
LCA
], kā arī jebkuru citu uzņēmumu, kam [
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
] aktīvi vai infrastruktūra tika nodoti vai tiktu nodoti tā, lai izvairītos no šī lēmuma sekām [..]." [Neoficiāls tulkojums]

Process un lietas dalībnieku prasījumi
55     Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2000. gada 10. oktobrī, Tīringenes pavalsts cēla prasību
par Apstrīdētā lēmuma atcelšanu. Šī prasība reģistrēta ar numuru T‑318/00.
56     Ar Pirmās instances tiesas trešās palātas paplašinātā sastāvā priekšsēdētāja 2001. gada 28. maija rīkojumu Vācijas Federatīvajai
Republikai atļauts iestāties lietā Tīringenes pavalsts prasījumu atbalstam un
ODS Optical Disc Service GmbH
(turpmāk tekstā – “
ODS
”) – ar
CDA
konkurējošam uzņēmumam – atļauts iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam.
57
ODS
un Vācijas Federatīvā Republika savus iestāšanās rakstus iesniedza, attiecīgi, 2001. gada 29. augustā un 3. septembrī. 2001. gada
24. oktobrī Tīringenes pavalsts un Komisija iesniedza savus apsvērumus par
ODS
un Vācijas Federatīvās Republikas iestāšanās rakstiem.
58     Ar 2002. gada 30. septembra rīkojumu Pirmās instances tiesa (trešā palāta paplašinātā sastāvā) nolēma apturēt tiesvedību,
līdz Eiropas Kopienu Tiesa pasludina spriedumu lietās C‑328/99 Itālija/Komisija un C‑399/00
SIM 2 Multimedia
/Komisija. Ņemot vērā šajās apvienotajās lietās 2003. gada 8. maijā pieņemto spriedumu, Pirmās instances tiesa lūdza lietas
dalībniekus izteikt savu viedokli par šīs prasības turpmāku izskatīšanu. Šie apsvērumi tika iesniegti 2003. gada 23. un 24. jūnijā.
59     Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa lūdza lietas dalībniekus izteikt savu viedokli par iespējamo šīs prasības
apvienošanu ar
CDA
celto prasību par šo pašu priekšmetu, kas Tiesas kancelejā reģistrēta ar numuru T‑324/00. Pēc lietas dalībnieku apsvērumu
saņemšanas ar 2004. gada 8. marta rīkojumu lietas tika apvienotas izskatīšanai tiesas sēdē un galīgā sprieduma taisīšanai.
60     Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa nolēma sākt mutvārdu procesu un Pirmās instances tiesas Reglamenta
64. pantā paredzēto procesa organizatorisko pasākumu ietvaros uzaicināja lietas dalībniekus iesniegt konkrētus dokumentus
un rakstveidā tiem uzdeva jautājumus.
61     Tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz jautājumiem, ko Pirmās instances tiesa tiem uzdeva
2004. gada 5. maija tiesas sēdē.
62     Ar 2004. gada 23. jūlija rīkojumu lietas T‑318/00 un T‑324/00 nošķīra galīgā sprieduma taisīšanai.
63     Tīringenes pavalsts prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto lēmumu;
–       pakārtoti – atcelt Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktu daļā, kurā kopuzņēmumam un
PA
pārskaitītais atbalsts atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, un atcelt Apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punktu un 2. panta
3. punktu;
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
64     Vācijas Federatīvās Republikas – lietas dalībnieka, kas iestājies lietā – prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto lēmumu.
65     Komisijas, ko atbalsta
ODS
, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       prasību noraidīt;
–       piespriest Tīringenes pavalstij atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
I –
Ievada apsvērumi
66     Lai pamatotu savu prasību, Tīringenes pavalsts izvirza vairākus pamatus, kas izriet, attiecīgi, no tiesību uz aizstāvību ievērošanas
principa pārkāpuma, noteiktu faktu kļūdaina konstatējuma, pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes, EKL 87. panta un EKL 88. panta,
kā arī to piemērošanas noteikumu pārkāpuma, samērīguma principa pārkāpuma un, visbeidzot, no tiesiskās drošības principa un
“noteiktības principa” pārkāpuma.
67     Pirmās instances tiesa vispirms nolēma pārbaudīt pamatus, kas izvirzīti, lai pamatotu prasījumus par Apstrīdētā lēmuma 1. panta
atcelšanu. Pēc tam Pirmās instances tiesa pārbaudīs pamatus, kas attiecas uz Apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietverto rīkojumu
par atbalsta atgūšanu.
II –
Par Apstrīdētā lēmuma 1. panta tiesiskumu
68     Tīringenes pavalsts pēc būtības norāda, ka Apstrīdētā lēmuma 1. pants ir prettiesisks, jo Komisijas vērtējums kompaktdisku
rūpnīcas Albrehtā projekta ietvaros piešķirtajai dažāda veida finansiālajai palīdzībai balstās uz kļūdām faktos, tas ir pretrunā
EKL 87. panta 1. punktam un EKL 88. panta 2. punktam un tajā nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu.
69     Tādēļ turpmāk ir secīgi jāpārbauda Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati, kas attiecas uz katru šī sprieduma 30. un 38. punktā
attēlotajās tabulās norādīto finansiālās palīdzības veidu.
70     Pirmās instances tiesa tomēr uzskata par vajadzīgu pakārtoti pārbaudīt Tīringenes pavalsts argumentāciju, saskaņā ar kuru
Komisijai nebija tiesību balstīties uz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošajām ziņām.
A –
Par iespēju pamatot Apstrīdēto lēmumu ar Komisijas rīcībā esošo informāciju
1.     Lietas dalībnieku argumenti
71     Tīringenes pavalsts uzskata, ka šajā gadījumā Komisijai nebija tiesību pamatot Apstrīdēto lēmumu ar lēmuma pieņemšanas brīdī
tās rīcībā esošajām ziņām. Tā vispirms norāda – kā tas izriet no Regulas Nr. 659/1999 13. panta 1. punkta otrā teikuma un
pastāvīgās judikatūras, Komisija var pamatot lēmumu ar tās rīcībā esošajām ziņām tikai tad, ja dalībvalsts nepilda vai tikai
daļēji izpilda šajā sakarā tai adresēto Komisijas rīkojumu sniegt informāciju (Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedums lietā
C‑301/87 Francija/Komisija, saukts “
Boussac
” (
Recueil
, I‑307. lpp., 19. un 22. punkts) un 1994. gada 13. aprīļa spriedums lietās C‑324/90 un C‑342/90 Vācija un
Pleuger Worthington
/Komisija (
Recueil
, I‑1173. lpp., 26. punkts)]. Tāpat ir jāatzīmē – pat ja valsts iestādēm ir pienākums sniegt Komisijai visu vajadzīgo informāciju,
lai izpildītu attiecīgās valsts atbalsta kontroles uzdevumu, Komisijas pienākums ir jebkurā iespējamā veidā noskaidrot faktus.
Pēc Tīringenes pavalsts domām, Komisijas pienākumos ietilpst skaidri un precīzi informēt valsts iestādes par visiem datiem,
kas ir vajadzīgi tās uzdevuma izpildei, un Komisija pieņem lēmumu, balstoties uz tās rīcībā esošajām ziņām tikai izņēmuma
gadījumos, kad, neskatoties uz šiem pieprasījumiem, tā nesaņem prasītos paskaidrojumus. Tomēr, saskaņā ar Tīringenes pavalsts
viedokli, šajā gadījumā Vācijas iestādes ir atbildējušas uz dažādajiem Komisijas informācijas pieprasījumiem un it īpaši uz
lēmuma par procedūras uzsākšanu pielikumā dotajiem jautājumiem. Tā faktiski norāda, ka 1999. gada 22. jūlija vēstulē uzdotie
jautājumi, izņemot vienu, atšķiras no lēmumā par procedūras uzsākšanu pielikumā minētajiem jautājumiem, kas, pēc tas domām,
norāda, ka šajā laika posmā procedūra ir pavirzījusies uz priekšu. Tīringenes pavalsts pauž viedokli, ka gadījumā, ja Komisija
uzskata, ka atbildes uz lēmuma par procedūras uzsākšanu pielikumā minētajiem jautājumiem nav izsmeļošas, tai būtu tas jāprecizē
savā 1999. gada 22. jūlija vēstulē. Tādēļ Tīringenes pavalsts uzskata, ka, ciktāl Komisija Vācijas iestādēm nav lūgusi šādus
precizējumus, tai nav tiesību pamatot Apstrīdēto lēmumu ar lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošajām ziņām.
72     Komisija, ko atbalsta
ODS
, apstrīd Tīringenes pavalsts apgalvojumus.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
73     No judikatūras izriet, ka Komisijai ir tiesības pieņemt lēmumu, balstoties uz tās rīcībā esošajām ziņām, ja tā ir konfrontēta
ar dalīvalsti, kas nepilda savu pienākumu sadarboties un atturas sniegt Komisijai pieprasītās ziņas, lai pārbaudītu atbalsta
saderību ar kopējo tirgu (šī sprieduma 71. punktā minētie spriedumi lietā
Boussac
, 22. punkts, un lietā Vācija un
Pleuger Worthington
/Komisija, 26. punkts). Tomēr pirms šāda lēmuma pieņemšanas Komisijai ir jāievēro noteiktas procesuālās prasības. Tai it īpaši
ir jāpieprasa, lai dalībvalsts Komisijas noteiktajā termiņā iesniedz visus dokumentus, ziņas un datus, kas vajadzīgi, lai
pārbaudītu atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Tikai tad, ja dalībvalsts, neskatoties uz Komisijas rīkojumu, nesniedz prasīto
informāciju, tai ir tiesības izbeigt procedūru un pieņemt lēmumu, atzīstot atbalsta saderību vai nesaderību ar kopējo tirgu,
balstoties uz tās rīcībā esošajām ziņām (šī sprieduma 71. punktā minētais spriedums lietā
Boussac
, 19. un 22. punkts). Šīs prasības ir atkārtotas un precizētas Regulas Nr. 659/1999 5. panta 2. punktā, 10. panta 3. punktā
un 13. panta 1. punktā.
74     Ievērojot šos principus, ir jāpārbauda, vai šajā gadījumā Komisijai bija tiesības pieņemt Apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā tikai
2000. gada jūnijā tās rīcībā esošās ziņas.
75     Vispirms ir jāatgādina administratīvā procesa norise šajā lietā.
76     Šīs procedūras pamatā ir 1994. gada oktobrī Vācijas iestādēm nosūtītā vēstule. Šajā vēstulē Komisija lūdza Vācijas iestādes
sniegt informāciju par kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā būvniecībai piešķirto valsts atbalstu. Atbildot ar 1994. gada 9. novembra
vēstuli, Vācijas iestādes paziņoja par Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts atbalstu kopuzņēmumam un
Pilz
grupai. Ar 1994. gada 15. novembra vēstuli Komisija lūdza precizēt informāciju par šo atbalstu. Vācijas iestādes uz to atbildēja
ar 1995. gada 3. marta vēstuli, papildinot paziņojumu ar ziņām par jaunu
THA
, kā arī Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts sniegto atbalstu. Tā kā šie atbalsti jau bija piešķirti, Komisija tos reģistrēja
ar numuru NN 54/95 (Apstrīdētā lēmuma 2. apsvērums). Ar 1995. gada 1. augusta, 1995. gada 16. oktobra un 1996. gada 25. novembra
vēstulēm Komisija uzdeva papildu jautājumus, uz kuriem Vācijas iestādes atbildēja ar 1995. gada 22. augusta, 1995. gada 25. augusta,
1996. gada 18. janvāra un 1997. gada 17. aprīļa vēstulēm. 1997. gada 3. februārī un 22. līdz 23. septembrī, attiecīgi, Briselē
un Erfurtē notika Komisijas un Vācijas iestāžu pārstāvju tikšanās. Ar 1998. gada 20. janvāra vēstuli Vācijas iestādes informēja
par saviem kopsavilkuma apsvērumiem pēc tikšanās ar Komisijas pārstāvjiem (Apstrīdētā lēmuma 3. apsvērums).
77     Tā kā pēc Vācijas iestāžu sniegtās informācijas iepriekšējas pārbaudes Komisija uzskatīja, ka apstrīdētie pasākumi rada nopietnas
šaubas par to saderību ar kopējo tirgu, 1998. gada 17. jūlijā tā pieņēma lēmumu par procedūras uzsākšanu.
78     Ar šo lēmumu tā turklāt pieprasīja, lai Vācijas Federatīvā Republika “viena mēneša laikā no [minētā lēmuma] saņemšanas dienas
dara tai zināmus visus vajadzīgos dokumentus, informāciju un datus, lai novērtētu atbalsta saderību ar EKL 87. pantu”. Lēmumam
par procedūras uzsākšanu bija pievienots pielikums ar septiņiem jautājumiem.
79     Ar 1998. gada 26. augusta vēstuli Vācijas Federatīvā Republika reaģēja uz lēmumu par procedūras uzsākšanu. 1998. gada 15. oktobrī
Briselē notika jauna Komisijas un Vācijas iestāžu pārstāvju tikšanās. Ar 1998. gada 11. novembra vēstuli Vācijas iestādes
iesniedza papildu informāciju.
80     Uzskatot, ka sniegtās ziņas joprojām ir nepietiekamas, Komisija ar 1999. gada 4. marta vēstuli vēlreiz pieprasīja sniegt vajadzīgo
informāciju un it īpaši atbildēt uz lēmumam par procedūras uzsākšanu pievienotajiem jautājumiem.
81     Atbildot uz šo jauno pieprasījumu, Vācijas iestādes ar 1999. gada 30. marta, 1. aprīļa un 16. aprīļa vēstulēm darīja zināmu
papildu informāciju.
82     Komisija tomēr uzskatīja, ka šīs ziņas joprojām nesniedz izsmeļošu atbildi uz lēmuma par procedūras uzsākšanu pielikumā dotajiem
jautājumiem (it īpaši pielikuma 3.–7. jautājumu). Tādēļ Komisija ar 1999. gada 22. jūlija vēstuli pieprasīja sniegt uz tiem
atbildi līdz 1999. gada 31. augustam. Tā turklāt lūdza Vācijas Federatīvo Republiku sniegt papildu informāciju un dokumentus.
83     Pēc 1999. gada 28. jūlija vēstulē izteiktā lūguma pagarināt Komisijas noteikto termiņu un jaunas tikšanās ar Komisijas pārstāvjiem
1999. gada 23. septembrī Briselē Vācijas iestādes 1999. gada 28. septembrī un 19. oktobrī atkārtoti sniedza papildu informāciju.
84     Visbeidzot, 2000. gada 21. jūnijā Komisija pieņēma Apstrīdēto lēmumu.
85     Attiecībā uz Tīringenes pavalsts argumentu, saskaņā ar kuru Vācijas iestādes būtu darījušas zināmu visu pieprasīto informāciju,
tādēļ Komisijai nebija tiesību balstīties uz tās rīcībā esošajām ziņām, pakārtoti ir jāatzīst – no administratīvā procesa
norises skaidri izriet, ka Komisija ir ievērojusi judikatūrā noteiktās un Regulā Nr. 659/1999 paredzētās procesuālās prasības.
Komisija faktiski trīs reizes formāli pieprasīja Vācijas Federatīvajai Republikai sniegt tai vajadzīgo informāciju, lai varētu
novērtēt apstrīdētā atbalsta saderību ar kopējo tirgu.
86     Turklāt, pretēji Tīringenes pavalsts apgalvojumam, no Komisijas 1999. gada 22. jūlija vēstules neizriet, ka Vācijas iestādes
ir atbildējušas uz visiem jautājumiem, izņemot vienu. Šajā vēstulē Komisija, tieši pretēji, neatlaidīgi lūdza Vācijas iestādes
atbildēt uz lēmuma par procedūras uzsākšanu pielikumā dotajiem 3.–7. jautājumu.
87     Turklāt Tīringenes pavalsts nav pierādījusi, ka Vācijas iestādes ir izsmeļoši atbildējušas uz visiem lēmuma par procesa uzsākšanu
pielikumā Komisijas formulētajiem jautājumiem. Jo īpaši nav konstatēts, ka šīs iestādes ir iesniegušas precīzu kopš 1991. gada
piešķirtā atbalsta sarakstu, ko Komisija ir atkārtoti lūgusi. Tāpat tā nav iesniegusi pierādījumus, ka šīs iestādes ir atbildējušas
uz jautājumu par iespējamo pārstrukturēšanas plānu pastāvēšanu. Turklāt no lietas materiāliem izriet, ka šīs iestādes tikai
vispārīgi ir atbildējušas uz jautājumu par
TAB
un
TIB
īstenotās kopuzņēmuma pārņemšanas laikā veikto darījumu aprakstu, kā arī uz jautājumu par to, kādos apstākļos un ar kādiem
nosacījumiem privātās bankas 1994. gadā atteicās no izsniegtajiem aizdevumiem.
88     Šajā sakarā tāpat ir jāatgādina, ka, saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktu, “lēmumā sākt formālo izmeklēšanas
procesu rezumē attiecīgos faktiskos un tiesību jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais izvērtējums par to, vai ierosinātajam
pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā saderību ar kopējo tirgu”. Ar šo lēmumu
un tā publikāciju “Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī” dalībvalstis un citi ieinteresētie lietas dalībnieki tika informēti
par faktiem, ar kuriem Komisija paredz pamatot savu lēmumu. No minētā izriet – ja lietas dalībnieki uzskata, ka Komisijas
lēmumā par formālā pārbaudes procesa uzsākšanu minētie konkrētie fakti ir kļūdaini, tām ir jādara tas zināms Komisijai administratīvā
procesa laikā, lai šos faktus vairs nevarētu apstrīdēt tiesvedības laikā (šajā sakarā, attiecībā uz dalībvalsti, skat. Tiesas
1994. gada 14. septembra spriedumu lietās C‑278/92 līdz C‑280/92 Spānija/Komisija,
Recueil
, I‑4103. lpp., 31. punkts). Turpretī, saskaņā ar šī sprieduma 73. punktā minētajiem judikatūras un normatīvajiem principiem,
ja attiecīgie lietas dalībnieki nav snieguši pretēju informāciju, Komisijai ir tiesības balstīties uz faktiem, pat kļūdainiem,
kas ir tās rīcībā galīgā lēmuma pieņemšanas brīdī, ciktāl attiecīgie faktiskie apstākļi ir saistīti ar dalībvalstij izteikto
Komisijas pieprasījumu sniegt vajadzīgo informāciju. Ja turpretī Komisija atturas pieprasīt no dalībvalsts ziņas par faktiem,
uz kuriem tā paredz atsaukties, tā turpmāk nevar pamatot iespējamās kļūdas faktos, norādot, ka lēmuma par formālās pārbaudes
procedūras izbeigšanu pieņemšanas brīdī tā varēja pamatoti atsaukties tikai uz tobrīd tās rīcībā esošo informāciju.
89     Pretēji Tīringenes pavalsts apgalvojumam, Komisija, neskatoties uz to, nav atbrīvota no konstatēto faktu tiesas kontroles.
Faktiski, ja dalībvalsts pilnībā izpilda savu pienākumu sniegt visu Komisijas pieprasīto informāciju, dalībvalstij, izmantojot
procesa laikā sniegto informāciju, ir viegli norādīt, ka tā nav vainojama iespējamās kļūdās attiecībā uz Apstrīdētajā lēmumā
minētajiem faktiem. Turklāt, ja Komisija pamato lēmumu ar tās rīcībā esošo informāciju par noteiktiem faktiskajiem apstākļiem,
šajā gadījumā precīzi neievērojot judikatūrā atzītās un Regulā Nr. 659/1999 pārņemtās procesuālās prasības, Pirmās instances
tiesa var veikt savu savu kontroli par to, vai, ņemot vērā šos faktiskos apstākļus, var rasties kļūda vērtējumā, kas var apdraudēt
Apstrīdētā lēmuma tiesiskumu.
90     Tomēr, šī sprieduma 85.–88. punktā minētajos apstākļos un ņemot vērā it īpaši Tīringenes pavalstij administratīvā procesa
laikā adresētos trīs Komisijas pieprasījumus, nav konstatēts, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā būtu ņēmusi vērā faktiskos apstākļus,
neievērojot šajā sakarā izvirzītās procesuālās prasības. Līdz ar to Komisijai bija tiesības Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
laikā balstīties uz tās rīcībā esošajām ziņām.
91     Ņemot vērā iepriekš minēto, šis iebildums ir jānoraida.
B –
Par Bavārijas pavalsts (
LfA
) piešķirto galvojumu
PBK
1.     Lietas dalībnieku argumenti
92     Tīringenes pavalsts, pirmkārt, norāda, ka Komisija saistībā ar šo palīdzību ir pieļāvusi kļūdu faktos. Tā apgalvo, ka, pretēji
Komisijas secinājumam Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā, Bavārijas pavalsts galvojums, kas sākotnēji sedza 80 % no
PBK
piešķirto banku aizdevumu, nav pārvērsts galvojumā, kurš 100 % sedz aizdevumus par kopējo summu 54,7 miljonu Vācijas marku
apmērā. Tā it īpaši norāda, ka summa 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā, uz kuru atsaucas Komisija, ir aizdevumu summas atlikums
(neskaitot procentus), par kuru Bavārijas pavalsts 80 procentu apmērā galvoja, 1994. gada martā slēdzot vienošanos par sanāciju.
Tīringenes pavalsts, pretēji Komisijas secinājumam Apstrīdētajā lēmumā, uzskata, ka Bavārijas pavalsts nav piekritusi galvot
par šo summu 100 procentu apmērā. Tieši pretēji, vienošanās par sanāciju ietvaros Bavārijas pavalsts galvojuma kopējā summa
tika samazināta, pirmkārt, pēc banku atteikuma izmaksāt nodrošinātos aizdevumus līdz 12 miljonu Vācijas marku apmērā un, otrkārt,
pēc Bavārijas pavalsts vairākkārtējas iejaukšanās. Tā apgalvo, ka vienošanās par sanāciju ietvaros Bavārijas pavalsts (
LfA
) piekrita galvot tikai par atlikušo summu, proti, 41,4 miljoniem Vācijas marku, un ka 1995. gadā
LfA
pilnībā izpildīja galvojuma saistības, samaksājot bankām atbilstošo summu. Tā turklāt precizē, ka kopuzņēmuma parādu Bavārijas
pavalstij 41,4 miljonu Vācijas marku apmērā, kas izveidojās pēc šī maksājuma, kā arī citus šīs sabiedrības parādus Bavārijas
pavalstij 9 miljonu Vācijas marku apmērā 1995. gada 7. novembrī nobeigumā pārpirka
TAB
par 15 miljoniem Vācijas marku. Šo kopuzņēmuma parādu pilnībā samaksāja
CDA
pēc
LCA
aktīvu iegūšanas.
93     Tīringenes pavalsts apgalvo, ka administratīvā procesa laikā Vācijas iestādes šo informāciju darīja zināmu Komisijai. Tā norāda
– no 1996. gada 18. janvāra un 1999. gada 30. marta vēstulēm skaidri izriet, ka Bavārijas pavalsts galvojums, kas sākotnēji
sedza 80 procentus no
PBK
piešķirtajiem banku aizdevumiem, nav pārvērsts par galvojumu, kas 100 % sedz aizdevumus par kopējo summu 54,7 miljonu Vācijas
marku apmērā. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, šī iespējamā galvojuma piešķiršana 100 procentu apmērā faktiski bija
intervence atbilstoši sākotnējā galvojuma nosacījumiem un turklāt sedza tikai atlikušo summu 41,4 miljonu Vācijas marku apmērā.
Komisija ir kļūdaini atturējusies šajā sakarā izdarīt secinājumus, kaut gan šis bija noteicošais apstāklis, kas ļāva konstatēt,
ka Bavārijas pavalsts galvojuma piešķiršana 100 procentu apmērā vienošanās par sanāciju ietvaros nav jauns atbalsts, bet intervence
atbilstoši sākotnējā galvojuma nosacījumiem, kas piešķirts atļautas atbalsta shēmas ietvaros.
94     Tīringenes pavalsts turklāt uzsver – no šīs informācijas izriet, ka, pretēji Komisijas secinājumam Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā,
LfA
, veicot intervenci saskaņā ar galvojuma nosacījumiem, nav pārskaitījusi summu 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā, kas vēl
jāpalielina par 7 miljoniem Vācijas marku. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli,
LfA
ir izmaksājusi summu, kas nepārsniedz 48,4 miljonus Vācijas marku, jo 1994. gada martā tā izmaksāja bankām 3 miljonus Vācijas
marku un piešķīra
PA
divus aizdevumus, katru 2 miljonu Vācijas marku apmērā (vienu – ar galvojumu nodrošināto aizdevumu atmaksai, un otru – lai
nodrošinātu nākotnes procentu maksājumu par šiem aizdevumiem), un ka 1995. gadā tā samaksāja bankām 41,4 miljonus Vācijas
marku. Tā uzskata, ka starpību starp šo summu – 48,4 miljoniem Vācijas marku – un Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā minēto summu
54,7 miljonu Vācijas marku apmērā var izskaidrot ar apstākli, ka Komisija noteiktas summas ir ņēmusi vērā divas reizes, proti,
pirmo reizi – kā Bavārijas pavalsts galvoto summu, un otro reizi – kā atbilstoši galvojuma nosacījumiem
LfA
pārskaitīto summu.
95     Otrkārt, Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, ciktāl tā Apstrīdētā lēmuma 89.‑93. apsvērumā
kļūdaini uzskatīja, ka, pārveidojot to par galvojumu 100 procentu apmērā, apstrīdētais galvojums vairs neatbilst Bavārijas
pavalsts tiesiskajā regulējumā par galvojumu piešķiršanu paredzētajiem nosacījumiem.
96     Visbeidzot, Tīringenes pavalsts uzskata, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl tā nav pamatojusi
savu secinājumu par to, ka Bavārijas pavalsts galvojums neatbilst piemērotajam tiesiskajam regulējumam.
97     Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts argumentācija attiecībā uz Bavārijas pavalsts galvojumu kopumā ir jānoraida kā nepamatota.
98     Pirmkārt, tā apstrīd apgalvojumu, ka būtu pieļāvusi kļūdu, konstatējot faktus saistībā ar šo galvojumu. Tā vispirms norāda,
ka, neskatoties uz Vācijas iestādēm adresēto pieprasījumu, tās nav noskaidrojušas ar šo palīdzību saistītos faktus. Komisija
norāda, ka 1999. gada 30. marta vēstulē Vācijas iestādes galvojuma palielināšanu no 80 procentiem līdz 100 procentiem uzskata
par “loģisku”, bet nesniedz šajā sakarā nekādus paskaidrojumus. Tādēļ tā uzskata, ka saskaņā ar Tiesas 1992. gada 30. jūnija
spriedumu lietā Itālija/Komisija, sauktu
Italgrani
(C‑47/91,
Recueil
, I‑4145. lpp.), tai ir tiesības pieņemt lēmumu, balstoties uz tās rīcībā esošajām ziņām. Saskaņā ar Komisijas viedokli, no
šīs informācijas izriet, ka galvojuma pārveidošanas dēļ tā faktiskā piešķiršana neatbilst Bavārijas pavalsts tiesiskajā regulējumā
par galvojumu piešķiršanu paredzētajiem sākotnējiem nosacījumiem. Tā piebilst – tā kā šī Komisijas iepriekš apstiprinātā atbalsta
shēma paredzēja, ka galvojums sedz ne vairāk kā 80 procentus no aizdevuma, tad līdz ar to Bavārijas pavalsts galvojums būtu
jāsamazina, jo bankas ir atteikušās izmaksāt aizdevumu 12 miljonu Vācijas marku apmērā. Tā turklāt norāda, ka ne Vācijas iestādes,
ne Tīringenes pavalsts nespēj paskaidrot garantētās summas palielināšanu no 52,72 līdz 54,72 miljoniem Vācijas marku. Nobeigumā
Komisija norāda – pat ja Tīringenes pavalsts pamatoti apgalvo, ka nodrošinātais risks ir radies, Bavārijas pavalstij izsniedzot
galvojumu 100 procentu apmērā par atlikušo summu, Bavārijas pavalstij tik un tā vajadzēja nordošināt ne vairāk kā 80 procentus
no maksājamās summas jaunā atlikuma.
99     Otrkārt, Komisija uzskata – Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu un pienākumu
norādīt pamatojumu attiecībā uz Bavārijas pavalsts galvojuma tiesisko vērtējumu.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
100   Tīringenes pavalsts apstrīd Apstrīdētā lēmuma 1. panta tiesiskumu, jo tas
LfA
finansiālo palīdzību, kas piešķirta aizņēmuma galvojuma veidā par kopējo summu 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā, kvalificē
kā ar kopējo tirgu nesaderīgu valsts atbalstu, pamatojot ar kļūdu faktos, EKL 87. panta 1. punkta pārkāpumu un pienākuma norādīt
pamatojumu neizpildi.
101   Šajā sakarā vispirms ir jāpārbauda, vai Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā secinot, ka, “ņemot
vērā ievērojama atbalsta piešķiršanu reģionālam mērķim, no banku konsorcija aizdevuma kopējā apmēra, proti, 65,85 miljoniem
Vācijas marku, tika izmantoti tikai 54,7 miljoni Vācijas marku” un ka “
LfA
ir izsniegusi saistību izpildes galvojumu, tādējādi nodrošinot šo summu 100 procentu apmērā sākotnēji paredzēto 80 procentu
vietā”.
102   Kā uzsvērts šī sprieduma 88. punktā, tā tas būtu vienīgi gadījumā, ja Tīringenes pavalsts varētu pierādīt, ka administratīvā
procesa laikā Komisija saņēma informāciju, kas nepieciešama, lai novērstu iespējamās neprecizitātes faktos, kuras ieviesušās
lēmumā par procesa uzsākšanu.
103   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka lēmuma par procesa uzsākšanu 2.2.1. punkta trešajā daļā Komisija norādīja: “Bavārijas pavalsts
šim aizdevumam ir piešķīrusi saistību izpildes galvojumu, balstoties uz atļautu atbalsta shēmu” un “šis galvojums sedz 80 procentus
no aizdevuma summas, proti, 52,72 miljonus [Vācijas marku]”. Lēmuma par procesa uzsākšanu šī paša punkta piektajā daļā ir
izklāstīts:
“Tā kā [
PBK
] faktiski ir saņēmusi lielākas subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem nekā paredzēts, banku konsorcija piešķirtais
aizdevums 65,85 miljonu [Vācijas marku] apmērā ir izmaksāts tikai 54,7 miljonu [Vācijas marku] apmērā. Tādēļ Bavārijas pavalsts
1994. gada galvojumā, kas sākotnēji sedza 80 procentus aizdevuma summas (52,72 miljonu [Vācijas marku] apmērā), izdarīja grozījumus,
sedzot aizdevumu 100 procentu (54,7 miljonu [Vācijas marku]) apmērā [..].”
104   Visbeidzot, atbalsta pagaidu vērtējuma ietvaros lēmumā par procesa uzsākšanu bija norādīts, ka “Komisijai tāpat ir nopietnas
šaubas par to, vai šī galvojuma ietvaros veiktie pasākumi, proti, pārveidojot to par saistību izpildes galvojumu 100 procentu
apmērā un palielinot galvojuma summu no 52,72 miljoniem [Vācijas marku] līdz 54,7 miljoniem [Vācijas marku], atbilst [apstiprinātai
atbalsta shēmai]” (lēmuma par procesa uzsākšanu 3.1.1. punkta pirmā daļa).
105   No šiem secinājumiem skaidri izriet, ka procedūras uzsākšanas posmā Komisija no tās rīcībā esošās informācijas ir secinājusi,
pirmkārt, ka 1994. gadā Bavārijas pavalsts galvojums, kas sākotnēji sedza 80 procentus no aizdevuma, tika pārveidots par galvojumu
100 procentu apmērā un, otrkārt, ka galvojuma summa tika palielināta no 52,72 līdz 54,7 miljoniem Vācijas marku.
106   Šeit ir jāuzsver, ka 1999. gada 30. marta vēstulē Vācijas iestādes ieņēma konkrētu nostāju attiecībā uz šādu faktu izklāstu
saistībā ar Bavārijas pavalsts galvojumu. Tās faktiski uzsver, ka sanācijas līguma ietvaros bankas piekrita atteikties no
aizdevuma summas 12 miljonu Vācijas marku apmērā, ko sedza šis galvojums, un ka šīs atteikšanās dēļ pašu iestāžu aizdevuma
risks tika pilnībā segts tādējādi, ka “līdz ar to atlikušo aizdevuma summu sedza Bavārijas pavalsts galvojums 100 procentu
apmērā”. Tās turklāt atgādināja ar šo galvojumu segto aizdevumu attīstību. No šī apraksta izriet, ka pirms banku atteikuma
sanācijas līguma ietvaros Bavārijas pavalsts galvojuma segtā aizdevuma kopējā summa bija 58,4 miljoni Vācijas marku. Pēc banku
atteikšanās no prasījuma tiesībām 12 miljonu Vācijas marku apmērā un Bavārijas pavalsts iestāšanās, piešķirot galvojumu par
kopējo summu 3 miljonu Vācijas marku apmērā un aizdevumu 2 miljonu Vācijas marku apmērā, ko
LfA
piešķīra
PA
aizņēmumu atmaksai, galvojuma summa samazinājās līdz 41,4 miljoniem Vācijas marku.
107   Ņemot vērā šo informāciju, pret kuru detalizētā veidā neiebilst Komisija un ko neatspēko lietas materiāli, ir jāsecina, ka
Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā Komisija pēc būtības ir kļūdaini atzinusi, ka galvojuma apmērs ir nepareizi palielināts no
52,72 līdz 54,7 miljoniem Vācijas marku.
108   Attiecībā uz šīs kļūdas faktos sekām ir jāuzsver – balstoties uz Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā izklāstītajiem secinājumiem,
Komisija uzskatīja, ka atbilstoši Bavārijas pavalsts galvojumam atgūstamā atbalsta summa sasniedz 54,7 miljonus Vācijas marku
(Apstrīdētā lēmuma 89.–93. un 123. apsvērums). Līdz ar to iepriekš minētās kļūdas faktos dēļ Komisija nepareizi noteica atgūstamā
atbalsta summu.
109   Šajā sakarā Pirmās instances tiesa turklāt uzskata, ka tās rīcībā nebija visu apstākļu, kas ļautu veikt kontroli, balstoties
uz Apstrīdēto lēmumu, un tādēļ tai pēc savas ierosmes ir jāizvirza pamats, kas šajā sakarā izriet no Apstrīdētā lēmuma pamatojuma
trūkuma (skat. šajā sakarā Tiesas 1997. gada 20. februāra spriedumu lietā C‑166/95 P Komisija/
Daffix
,
Recueil
, I‑983. lpp., 24. punkts, Pirmās instances tiesas 1992. gada 2. jūlija spriedumu lietā T‑61/89
Dansk Pelsdyravlerforening
/Komisija,
Recueil
, II‑1931. lpp., 129. punkts, un 2004. gada 8. jūlija spriedumu lietā T‑44/00
Mannesmannröhren-Werke
/Komisija, Krājums, II‑2223. lpp., 210. punkts). Apstrīdētā lēmuma 30., 32. un 89. apsvērumā norādītais pamatojums faktiski
traucē Pirmās instances tiesai veikt kontroli, ciktāl tajā precīzi un secīgi nav izskaidrots veids, kādā Komisija ir konstatējusi
sakarību, pirmkārt, starp banku aizdevuma summu, kas samazināta no 65,58 līdz 54,7 miljoniem Vācijas marku (Apstrīdētā lēmuma
30. apsvērums), otrkārt,
LfA
piešķirtā galvojuma summu, kas palielināta no 80 līdz 100 procentiem aizdevuma (Apstrīdētā lēmuma 30. un 32. apsvērums) un,
treškārt, galvotā aizdevuma summu, kas palielināta no 52,72 līdz 54,7 miljoniem Vācijas marku, lai pamatotu apstrīdētā atbalsta
attiecīgās summas aprēķinu un nonāktu pie šī sprieduma 108. punktā minētā kļūdainā secinājuma. Turklāt Apstrīdētajā lēmumā
Komisija nav ne sniegusi atbildi uz Vācijas Federatīvās Republikas 1996. gada 18. janvāra un 1999. gada 30. marta vēstulēs
izvirzītajiem argumentiem, saskaņā ar kuriem Bavārijas pavalsts prasījuma tiesības kā pēdējā ir pārpirkusi
TAB
par kopējo summu 15 miljonu Vācijas marku apmērā, ne pamatojusi savu vērtējumu saistībā ar iespējamo šī darījuma ietekmi
uz apstrīdētā atbalsta vērtību un atmaksu. Šādos apstākļos ir jāatzīst, ka tādā veidā Komisija tāpat nav izpildījusi EKL 253. pantā
paredzēto pienākumu norādīt pamatojumu.
110   Turpmāk ir jāpārbauda, vai Komisija, veicot finansiālās palīdzības tiesisko vērtējumu, turklāt ir pārkāpusi EKL 87. panta
1. un 2. punktu. Šajā sakarā ir jāatgādina, kā uz to norāda Tīringenes pavalsts, ka Komisija ir kļūdaini konstatējusi – Bavārijas
pavalsts tiesiskajā regulējumā par galvojumu piešķiršanu norādītie nosacījumi nav ievēroti, jo, pirmkārt, sākotnējais galvojums
ir pārveidots par galvojumu 100 procentu apmērā un, otrkārt, ar šo galvojumu segtais aizdevums ir ļaunprātīgi izmantots
Pilz
grupas labā. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, Komisija tādēļ nepamatoti ir secinājusi, ka Bavārijas pavalsts galvojums
jau ar tā izsniegšanas brīdi nav saderīgs ar kopējo tirgu.
111   Vispirms ir jāatgādina, ka Apstrīdētā lēmuma 89.–93. apsvērumā Komisija izskaidroja iemeslus, kas lika tai pieprasīt atgūt
atbalsta summu, par kuru izsniegts Bavārijas pavalsts galvojums. Tādēļ pēc tam, kad 89. apsvērumā tā bija uzsvērusi, ka Vācijas
iestāžu sniegtā nepilnīgā informācija neļāva kliedēt šaubas par sākotnējā galvojuma grozījumiem, Komisija konstatēja, ka,
pretēji Bavārijas pavalsts tiesiskā regulējuma prasībām galvojuma piešķiršanai, “apstrīdētais atbalsts nav nepārprotami izmantots
pieteikumā sniegt finansiālo palīdzību minēto ieguldījumu finansēšanai un ieguldītājs ar paša līdzekļiem nav piedalījies noteiktas
daļas ieguldījumu izmaksu segšanā” (90. un 91. apsvērums). Turklāt tā norāda, ka Vācijas iestāžu paziņojumi, saskaņā ar kuriem
ar galvojumu nodrošinātie aizdevumi sniedza priekšrocības galvenokārt
Pilz
grupas sabiedrībām, lauj izdarīt secinājumus par atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu (92. apsvērums). Tādēļ Komisija secināja,
ka “atbalsts nav izmantots ieguldījumu projektā kompaktdisku rūpnīcas būvniecībai, bet lai atbalstītu
Pilz
grupu kopumā, un tādēļ EK līguma 88. panta 2. punkta izpratnē izmantots ļaunprātīgi”, un ka “[līdz ar to] atbalsts neatbilst
EK līguma noteikumiem un Vācija[s Federatīvajai Republikai] tas ir jāatceļ un jāatgūst” (93. apsvērums).
112   Pirmkārt, no šiem pamatiem skaidri izriet – Bavārijas pavalsts galvojuma ietvaros piešķirtā atbalsta ļaunprātīgas izmantošanas
dēļ Komisija uzskatīja, ka šis atbalsts ir jāatgūst. Kā to pamatoti uzsvēra Komisija, atsauce uz jautājumu saistībā ar sākotnējā
galvojuma pārveidošanu par galvojumu 100 procentu apmērā izdarīta tikai pakārtoti un nekādā gadījumā nav pamats Komisijas
vērtējumam šajā kontekstā.
113   Otrkārt, ir jāuzsver, ka ļaunprātīgas izmantošanas jēdziens tieši izriet no EKL 88. panta 2. punkta pirmās daļas, kurā teikts:
“ja Komisija, likusi ieinteresētajām pusēm iesniegt piezīmes, konstatē, ka atbalstu, ko piešķīrusi kāda valsts vai kas piešķirts
no šīs valsts līdzekļiem, [..] izlieto nepareizi, tā pieņem lēmumu par to, ka attiecīgajai valstij Komisijas noteiktā termiņā
tāds atbalsts jāizbeidz vai jāmaina”. Turklāt Regulas Nr. 659/1999 1. panta g) apakšpunkts definē “ļaunprātīgi izmantota atbalsta”
jēdzienu kā “atbalstu, ko saņēmējs izmanto, pārkāpjot lēmumu, kas pieņemts, ievērojot šīs regulas 4. panta 3. punktu vai 7. panta
3. vai 4. punktu”.
114   No šiem noteikumiem izriet – lai pierādītu, ka saskaņā ar atļautu atbalsta shēmu piešķirtais atbalsts izmantots ļaunprātīgi,
Komisijai ir jākonstatē, ka šis atbalsts ir izmantots, pārkāpjot šo Komisijas apstiprināto shēmu, proti, pārkāpjot valsts
tiesību normas, kas regulē šo shēmu, vai papildu nosacījumus, ko dalībvalsts ir apņēmusies ievērot, lai Komisija apstiprinātu
šo shēmu.
115   Tomēr ir jāatzīst – šajā gadījumā Komisija ir skaidri konstatējusi, ka Bavārijas pavalsts galvojums bija izmantots, pārkāpjot
Bavārijas pavalsts tiesisko regulējumu par galvojumu piešķiršanu. Vispirms Apstrīdētā lēmuma 90. apsvērumā tā atgādina, ka
atbilstoši šai shēmai Bavārijas pavalsts izsniedza galvojumus aizdevumu segšanai, lai finansētu ieguldījumus (būvniecību,
paplašināšanos utt.), un ka šī galvojuma saņemšanai pieteikuma iesniedzējam uzņēmumam no paša līdzekļiem ir jāfinansē noteikta
projekta daļa, nodrošinot projekta finansējumu pilnībā, jārūpējas par procentu samaksu un aizdevumu atmaksu samērīgos termiņos.
Turklāt tā atzīst, ka, pirmkārt, “apstrīdētais atbalsts galvenokārt nav izmantots pieteikumā sniegt finansiālo palīdzību minēto
ieguldījumu finansēšanai un ieguldītājs ar paša līdzekļiem nav piedalījies noteiktas daļas ieguldījumu izmaksu segšanā” (90. apsvērums)
un, otrkārt, ka “šie ar valsts galvojumu nodrošinātie aizdevumi [..] galvenokārt sniedza priekšrocības tikai
Pilz
grupas sabiedrībām” (92. apsvērums).
116   Ņemot vērā iepriekš minēto, nav nozīmes faktam, ka galvojums sākotnēji piešķirts saskaņā ar atbalsta shēmu. Faktiski, kā to
pamatoti uzsver Komisija, nevis atbalsta sākotnējā piešķiršana, bet gan tā turpmāka izmantošana, pārkāpjot atļautās atbalsta
shēmas noteikumus, veido atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu. Turklāt no EKL 88. panta 2. punkta pirmās daļas skaidri izriet,
ka atzinums par ļaunprātīgu izmantošanu ir kritērijs, kas atšķiras un nav saistīts ar kritēriju saderībai ar kopējo tirgu,
kas šī iemesla dēļ pats par sevi pamato Komisijas lēmumu atbalstu izbeigt vai mainīt. Pretēji Tīringenes pavalsts izteikumiem,
Komisija tādēļ pamatoti nav iekļāvusi Apstrīdētajā lēmumā pamatus, lai pierādītu Bavārijas pavalsts galvojuma nesaderību ar
kopējo tirgu. No iepriekš minētā turklāt izriet, ka Komisija šajā sakarā ir izpildījusi savu pienākumu norādīt pamatojumu
atbilstoši EKL 253. pantam.
117   Līdz ar to Tīringenes pavalsts argumenti attiecībā uz iespējamo EKL 88. panta pārkāpumu ir jānoraida kā nepamatoti.
118   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Apstrīdētā lēmuma 1. pants ir jāatceļ daļā, kurā Komisija uzskatīja, ka kompaktdisku rūpnīcas
Albrehtā būvniecībai piešķirtais valsts atbalsts atbilstoši Bavārijas pavalsts galvojumam ietver summu 54,7 miljonu Vācijas
marku apmērā.
C –
Par atteikšanos no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā, ko Bavārijas pavalsts (
LfA
) piešķīrusi
PBK
1.     Lietas dalībnieku argumenti
119   Tīringenes pavalsts norāda – Komisija Apstrīdētā lēmuma 96. apsvērumā ir kļūdaini konstatējusi, ka
PBK
ir saņēmusi atbalstu, jo
LfA
ir atteikusies no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā par labu šai sabiedrībai. Tā norāda, ka ar šo secinājumu
Komisija faktiski abstrahējās no fakta, ka tā, novērtējot Bavārijas pavalsts piešķirto galvojumu, jau ir ņēmusi vērā šo summu
kā atbalstu, proti, summu 54,72 miljonu Vācijas marku apmērā. Kā Vācijas iestādes procesa laikā to ir darījušas zināmu Komisijai
ar 1995. gada 3. marta un 1999. gada 30. marta vēstulēm, šīs prasījuma tiesības pret
PBK
radušās, veicot atbilstošas summas maksājumu bankām, lai samazinātu sākotnējā galvojuma segto aizdevumu summu.
120   Turklāt tā norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, Apstrīdētajā lēmumā uzskatot, ka
LfA
atteikšanās no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā ir jauns atbalsts. Tā norāda – kā tas uzsvērts šī sprieduma
iepriekšējā punktā, – ka šī finansiālā palīdzība izmantota nolūkā atmaksāt banku aizdevumus, kas piešķirti kompaktdisku rūpnīcas
Albrehtā būvniecībai un ko sedza Bavārijas pavalsts galvojums. Jebkurā gadījumā tā norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu
norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi iemeslus, kuri ļauj tai uzskatīt
LfA
atteikšanos no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā
PBK
labā par atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
121   Komisija, ko atbalsta
ODS
, kopumā apstrīd Tīringenes pavalsts argumentāciju, kas attiecas uz atteikšanos no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku
apmērā. Vispirms tā norāda, ka saistībā ar šo finansiālo palīdzību nav pieļāvusi kļūdu faktos vai tiesībās, jo tā nav intervence
saskaņā ar galvojumu, kas kvalificēta kā papildu atbalsts, bet drīzāk atteikšanās no prasījuma tiesībām kā šīs intervences
sekas. Komisija turklāt uzsver – kaut gan šī atteikšanās no tiesībām jau ir kvalificēta kā atbalsts, pieņemot lēmumu par formālas
pārbaudes procedūras uzsākšanu, it īpaši lēmuma par procedūras uzsākšanu 9. lappusē atspoguļotajā tabulā, Vācijas iestādes
pret to vēlāk nav iebildušas. Turklāt Komisija uzskata, ka ir izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar šo atbalstu.
Tā norāda, ka Apstrīdētā lēmuma 96. apsvērumā, balstoties uz Vācijas iestāžu sniegto nepilnīgo informāciju, tā konstatēja,
ka atbalsts piešķirts bez juridiska pamatojuma un tādēļ ir nesaderīgs ar kopējo tirgu.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
122   Tīringenes pavalsts saistībā ar
LfA
atteikšanos no prasījuma tiesībām pret
PBK
3 miljonu Vācijas marku apmērā atsaucas uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
123   Pakārtoti ir jāatgādina – Apstrīdētā lēmuma 96. apsvērumā Komisija atzina, ka “atteikšanās no prasības atmaksāt aizdevumu
3 miljonu Vācijas marku apmērā [..] tāpat ir jāuzskata par nesaderīgu atbalstu, kas jāatmaksā, jo tas ir piešķirts juridiski
nepamatoti”.
124   Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, šie secinājumi balstās uz kļūdu faktos un kļūdainu juridisko vērtējumu, ciktāl, ņemot
vērā gan Bavārijas pavalsts galvojuma kopējo summu (54,7 miljoni Vācijas marku), gan parāda summu, kuras atmaksu Bavārijas
pavalsts nolēma nepieprasīt no
PBK
(3 miljoni Vācijas marku), Komisija divreiz ņēmusi vērā vienu un to pašu atbalstu. Jebkurā gadījumā Komisija nav izpildījusi
pienākumu norādīt pamatojumu, nenorādot iemeslus, kuri ļāva tai uzskatīt atteikšanos no prasījuma tiesībām par atbalstu, kas
nav saderīgs ar kopējo tirgu.
125   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka jānovērtē gan atbalsta esamība, gan nozīme, ņemot vērā situāciju atbalsta piešķiršanas brīdī.
Tādēļ fakts, ka valsts galvojums ir izsniegts saņēmēja uzņēmuma maksātnespējas gadījumā, negroza šī galvojuma raksturu atbilstoši
EKL 87. pantam un nerada jaunu atbalstu.
126   Nenoliedzami, noteiktos gadījumos, kad publiskais galvotājs pēc tam izteiktā pieprasījuma veikt atmaksu atbilstoši galvojumam
vienpusēji atsakās no prasījuma tiesībām pret atbalsta saņēmēju, var veidoties atbalsts. Tā tas it īpaši ir gadījumā, kad
publiskais galvotājs nerīkojas kā saprātīgs saimnieciskās darbības subjekts, lai veiktu visus iespējamos pasākumus nolūkā
saņemt tās summas atmaksu, kuru tam ir nācies samaksāt atbilstoši galvojumam. Turklāt, ja izrādās, ka pēc parāda atmaksas
saskaņā ar galvojumu atteikšanās no prasījuma tiesībām piedzīt ar galvojumu sākotnēji segto parādu ir galīga, tādējādi tiešā
veidā samazinot saņēmēja parādu, šī atteikšanās principā var veidot atsevišķu atbalstu, jo ar to tiek radītas saimnieciska
rakstura priekšrocības papildus aizņēmuma garantijai, kā arī parāda atmaksai saskaņā ar šo galvojumu.
127   Tomēr ir jānorāda – tikai tiesas procesa laikā Komisija atzīmēja, ka tā nav intervence saskaņā ar galvojumu, kas kvalificēta
kā papildu atbalsts, bet drīzāk atteikšanās no prasījuma tiesībām kā šīs intervences sekas. Tomēr ir jākonstatē, ka Apstrīdētā
lēmuma 31. un 96. apsvērums neļauj ne lietas dalībniekiem, ne Pirmās instances tiesai juridiski pietiekami izprast šajā sakarā
izvirzīto pamatojumu, tādējādi neļaujot Pirmās instances tiesai novērtēt iemeslus, kuru dēļ Komisija lēmuma pieņemšanas laikā
prezumēja, ka atteikšanās no prasījuma tiesībām veido jaunu atbalstu, kas atšķiras no tā, kurš ņemts vērā saistībā ar Bavārijas
pavalsts galvojumu vai parāda atmaksu saskaņā ar šo galvojumu. Turklāt, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, Komisijas sniegtie
paskaidrojumi tiesas procesā Pirmās instances tiesā principā nevar novērst Apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību (skat.
šajā sakarā Tiesas 1996. gada 24. oktobra spriedumu lietās C‑329/93, C‑62/95 un C‑63/95 Vācija u.c./Komisija,
Recueil
, I‑5151. lpp., 47. un 48. punkts, Pirmās instances tiesas 1998. gada 25. jūnija spriedumu lietās T‑371/94 un T‑394/94
British Airways
u. c. un
British Midland Airways
/Komisija,
Recueil
, II‑2405. lpp., 116.–119. punkts, un 2005. gada 18. janvāra spriedumu lietā T‑93/02
Confédération nationale du Crédit mutuel
/Komisija, Krājums, II‑143. lpp., 123.–126. punkts).
128   Līdz ar to, tā kā nav vajadzības izskatīt jautājumu, vai Komisija ir faktiski divreiz ņēmusi vērā vienu un to pašu atbalstu,
Pirmās instances tiesa uzskata, ka jebkurā gadījumā Komisija Apstrīdētā lēmuma 96. apsvērumā nevarēja konstatēt, ka atteikšanas
no tiesībām prasīt aizdevuma atmaksu ir ar kopējo tirgu nesaderīgs atbalsts, jo tas “piešķirts bez juridiska pamatojuma”.
129   Tādēļ, nepastāvot vajadzībai pārbaudīt citus Tīringenes pavalsts šajā sakarā izvirzītos iebildumus, tā pamatoti norāda, ka,
kvalificējot kā atbalstu atteikšanos no tiesībām piedzīt 3 miljonus Vācijas marku, ko
LfA
piešķīrusi
PBK
, Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu atbilstoši EKL 253. pantam.
130   Ņemot vērā iepriekš minēto, Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punkts ir jāatceļ daļā, kurā Komisija uzskatīja, ka kompaktdisku
rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, darbībai un konsolidācijai piešķirtais valsts atbalsts ietver summu 3 miljonu Vācijas marku
apmērā, atsakoties no tiesībām prasīt aizdevuma atmaksu, ko saņēmusi
PBK
.
D –
Par subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā un par 19,42 miljoniem Vācijas marku,
ko kopuzņēmumam un
PA
piešķīrusi, attiecīgi, Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts (
LfA
)
1.     Lietas dalībnieku argumenti
131   Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija pieļāvusi dažādas kļūdas faktos, kļūdas vērtējumā un nav izpildījusi pienākumu norādīt
pamatojumu saistībā ar subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem, ko piešķīrušas Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts
(
LfA
).
132   Tā vispirms norāda – tā kā Komisija Apstrīdētā lēmuma 88. apsvērumā ir konstatējusi, ka ir pieņemts lēmums pieprasīt
CD Albrechts
atmaksāt tai piešķirtās subsīdijas par ieguldījumiem 32,45 miljonu Vācijas marku apmērā, tā Apstrīdētā lēmuma 2. pantā kļūdaini
pieprasa atmaksāt šo subsīdiju kopējo summu, proti, 63,45 miljonus Vācijas marku.
133   Turpmāk, pretēji Komisijas secinājumiem Apstrīdētā lēmuma 87. un 88. apsvērumā, tā norāda, ka subsīdijas un nodokļu atmaksa
par ieguldījumiem, kas saskaņā ar Komisijas iepriekš apstiprinātām shēmām piešķirti nolūkā dibināt kompaktdisku rūpnīcu Albrehtā,
ir pastāvošs atbalsts, nevis jauns atbalsts, kas būtu nesaderīgs ar kopējo tirgu, jo tiktu piešķirts, pārkāpjot iespējamo
aizliegumu finansēt saistīto uzņēmumu ražošanas pamatlīdzekļus. Tā norāda, ka ne likums “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem”,
ne
TIC
shēma, ne Kopienu tiesības neparedz šāda veida aizliegumu. Tā turklāt atzīmē – pat pieņemot, ka
TIC
shēma paredz aizliegumu finansēt saistīto uzņēmumu ražošanas pamatlīdzekļus, tas šajā gadījumā ir ievērots, jo ikreiz pirms
subsīdiju izmaksas tā pieprasīja no kopuzņēmuma apstiprinājumu, ka subsīdijas netiek izlietotas saistīto uzņēmumu pamatlīdzekļu
nostiprināšanai. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, šie apstākļi skaidri izriet no prokurora
Landgericht Mühlhausen
[Mūlhauzenes reģionālajā tiesā] iesniegtā 1998. gada 9. aprīļa apsūdzības raksta, kas Komisijai paziņots, pievienojot to
1999. gada 28. septembra vēstulei. Pēc tās domām, turklāt nevarētu uzskatīt, ka līguma par kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā
izveidošanu noslēgšanas brīdī attiecības starp kopuzņēmumu un
Pilz Construction
būtu raksturojamas kā “saistītu uzņēmumu” attiecības, jo šajā laikā
Pilz
grupa bija kopuzņēmuma mazākumakcionārs. Tādēļ tā uzskata, ka subsīdiju piešķiršana atbilst
TIC
shēmā paredzētajiem nosacījumiem, ko tādējādi reglamentē atļauta atbalsta shēma, un tādēļ tās ir saderīgas ar kopējo tirgu.
Pēc tās domām, tikai subsīdiju daļas nepareiza piešķiršana
Pilz
grupas interesēs ir padarījusi daļu subsīdiju ieguldījumiem par neatbilstošu
TIC
shēmā paredzētajiem nosacījumiem un līdz ar to par nesaderīgu ar kopējo tirgu. Šajā sakarā tā turklāt apstrīd Komisijas apgalvojumu,
ka formālās pārbaudes procedūras laikā Vācijas iestādes nav sniegušas pierādījumus tam, ka daļa subsīdiju tik tiešām nav izmantota
noteiktajā kārtībā. Tā norāda, ka šī informācija ir atspoguļota prokurora
Landgericht Mühlhausen
1998. gada 9. aprīlī iesniegtajā apsūdzības rakstā (10.–12. lpp.).
134   Turklāt attiecībā uz nodokļu atmaksas piešķiršanu par ieguldījumiem Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija nav noskaidrojusi
tās piešķiršanas nosacījumus un tādēļ ir kļūdaini secinājusi, ka iespējamais saistīto uzņēmumu savstarpēja atbalsta aizliegums
liedz piešķirt šādu nodokļu atmaksu. Tā norāda, ka likums “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem” neparedz šādu aizliegumu
un ka, tieši otrādi, tas dod ieguldītājam tiesības uz šādu nodokļu atmaksu, neskatoties uz ražošanas pamatlīdzekļu piegādātāju.
Turklāt, saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, Komisija nav ņēmusi vērā to, ka attiecībā uz daļu no atmaksātajiem nodokļiem
par ieguldījumiem, proti, summu 6,137 miljonu Vācijas marku apmērā, ir iesniegta prasība tos atgriezt un ka attiecībā uz atlikušo
summu likumā paredzētie nosacījumi nenoliedzami ir izpildīti.
135   Nobeigumā Tīringenes pavalsts apstrīd
ODS
apgalvojumu, saskaņā ar kuru subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem nedrīkstēja piešķirt, jo ieguldījumu projekts
tika uzsākts 1989. gada 29. augustā, proti, pirms Vācijas apvienošanas. Saskaņā ar tās viedokli, papildus tam, ka šis secinājums
ir kļūdains, ir jānorāda, ka 1991. gada 25. janvāra plānošanas rīkojums, kas detalizēti nosaka atbalsta piešķiršanas veidus
saskaņā ar
TIC
shēmu, ļāva turpināt īstenot arī projektus, kas uzsākti līdz 1990. gada 1. jūlijam, tai skaitā pirms 1990. gada 3. oktobra
(Bundestāga publikācija Nr. 12/895, 4. pielikums). Tā turklāt uzsver, ka saistībā ar nodokļu atmaksu par ieguldījumiem piemērojamais
tiesiskais regulējums jau bija spēkā Vācijas Demokrātiskajā Republikā pirms apvienošanās un sākotnēji tika saglabāts pēc apvienošanās
atbilstoši 1990. gada 31. augustā noslēgtajam līgumam starp Vācijas Federatīvo Republiku un Vācijas Demokrātisko Republiku
par vienotas Vācijas izveidošanu (
BGBl. 1990 II
, 889. lpp.).
136   Komisija noliedz, ka ir pieļāvusi kļūdu faktu vērtējumā un kļūdu, novērtējot subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem.
137   Tā vispirms uzsver – Tīringenes pavalsts atsauce uz to, ka Komisija nav ņēmusi vērā pašas skaidri paredzēto nosacījumu subsīdiju
par ieguldījumiem piešķiršanai atbilstoši
TIC
shēmai, nav saprotama, jo, tieši ņemot vērā šo nosacījumu, tā pamatoja šī atbalsta juridisko vērtējumu (Apstrīdētā lēmuma
87. un 88. apsvērums). Komisija turklāt uzskata, ka šāda nosacījuma pievienošana ir loģiska, jo, pat ja nepastāv vispārējs
aizliegums subsidēt saistītus uzņēmumus, valsts līdzekļu piešķiršana tomēr ir jāaizliedz, ja vienotas grāmatvedības uzskaites
sistēmas ietvaros šie līdzekļi automātiski ļaunprātīgi netiek izmantoti to mērķim un šī iemesla dēļ nonāk citu grupas uzņēmumu
(šajā gadījumā –
Pilz
grupas uzņēmumu) rīcībā, kas neatbilst minēto subsīdiju piešķiršanas nosacījumiem. Tā faktiski apgalvo, ka gadījumā, ja atbilstoši
EKL 87. panta 3. punktam atļautās subsīdijas ir izmaksātas uzņēmumam, kas ir iesaistīts vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmā,
šīs subsīdijas izņēmuma kārtā nekavējoties ir jāuzskata par nelikumīgam un tādēļ jāatgūst. No Komisijas viedokļa, šāda sistēma
kopš tās izveidošanas traucē subsīdijas izmantot atbilstoši to mērķim. Tā piebilst – Tīringenes pavalstij izsniegtā prasība
atmaksāt subsīdijas par ieguldījumiem apliecina, ka kopuzņēmums šo atbalstu ir nepareizi izmantojis. Tā turklāt uzskata, ka
gadījumā, ja Tīringenes pavalsts vēlas norādīt uz atlikušo subsīdiju pareizu izmantošanu, tai ir jāsniedz pierādījumi. Komisija
tomēr apgalvo, ka administratīvajā procesā ne Vācijas federatīvās iestādes, ne Tīringenes pavalsts, ne kāds cits lietas dalībnieks
nevarēja pierādīt, ka vismaz daļa no subsīdijām ir izmantota uzņēmuma izveidošanai, paplašināšanai, pārveidošanai vai racionalizācijai.
138   Turklāt Komisija norāda – tā kā Vācijas iestādes to nav informējušas par Tīringenes pavalsts lēmumu pieprasīt atbalsta atmaksu,
tai nebija citas izvēles, kā vien pamatot savu lēmumu tikai ar Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju,
proti, ar prokurora
Landgericht Mühlhausen
1998. gada 9. aprīlī iesniegto apsūdzības rakstu. Tā tomēr uzskata – no šī dokumenta izriet, ka, aprēķinot atbalsta summu,
kuras atmaksa tām būtu jāpieprasa, Tīringenes pavalsts iestādes kļūdaini pieņēma, ka nepareizi izmantotā summa ir mazāka,
jo atmaksājamās summas noteikšanas brīdī tās vēl nezināja, ka ar projektu kopumā pārkāpts saistīto uzņēmumu subsidēšanas aizliegums
un ka tādēļ subsīdijas vispār nedrīkstētu piešķirt. Līdz ar to Komisija ir pārliecināta – Apstrīdētajā lēmumā tā pamatoti
uzskatīja, ka piešķirtās subsīdijas kopumā ir jāuzskata par nelikumīgām un tādēļ ir jāatmaksā. Pēc tās domām, šis secinājums
vēl jo vairāk kļūst saprotams, jo Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā nebija ziņu, kas liecinātu, ka Tīringenes
pavalsts pieprasītā summa 32,45 miljonu Vācijas marku apmērā faktiski ir atmaksāta.
139   Turklāt, atbildot uz Tīringenes pavalsts argumentāciju, ka tā nav izskatījusi kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā subsidēšanas
iespēju reģionālās atbalsta shēmas ietvaros, tā atgādina, ka subsīdiju un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem vērtēšanas laikā
tā balstījās uz pamatnostādnēm, kas saistītas ar valsts reģionālo atbalstu (Komisijas paziņojums “Par pamatnostādnēm attiecībā
uz valsts reģionālo atbalstu” (OV 1998, C 74, 9. lpp.), kas pēdējo reizi grozītas ar paziņojumu “Par pamatnostādņu, kas saistītas
ar valsts reģionālo atbalstu, grozījumiem” (OV 2000, C 258, 5. lpp.), turpmāk tekstā – “pamatnostādnes attiecībā uz reģionālo
atbalstu”), un tādēļ nav pamata diskutēt par šo jautājumu.
140   Nobeigumā Komisija uzskata: pirmkārt, tā kā nav apstrīdams, ka nodokļu atmaksa par ieguldījumiem ir izmantota ļaunprātīgi
vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, un, otrkārt, tā kā nav iesniegti pierādījumi par nodokļu atmaksas daļas
pareizu izmantošanu, ir jāpieprasa visu šo atmaksāto nodokļu atkārtota samaksa, jo tā jāuzskata par nesaderīgu no tās piešķiršanas
brīža. Tā atzīmē, ka, kaut gan summas 6,4 miljonu Vācijas marku apmērā, kam jāpieskaita 2,2 miljoni Vācijas marku, atmaksa
jau ir pieprasīta (Apstrīdētā lēmuma 79. apsvērums), tās rīcībā nav ziņu par šīs summas faktisku samaksu, tādēļ tā pieprasīja
samaksāt visu summu, proti, 19,42 miljonus Vācijas marku. Tā arī uzskata, ka Tīringenes pavalsts arguments, saskaņā ar kuru
Komisija nav lēmusi par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem, neatbilst patiesībai. Tā piebilst, ka faktiski ir lēmusi par šo
jautājumu, jo, atsaucoties uz iepriekš minētajiem jautājumiem, Apstrīdētā lēmuma 94. apsvērumā konstatējusi šo nodokļu atmaksas
nesaderību, balstoties uz Vācijas iestāžu paziņojumiem, kas tai ļāva domāt, ka šie līdzekļi nav izmantoti ieguldījumu projekta
ietvaros, bet izmantoti, lai uzturētu visas
Pilz
grupas darbību, un tādēļ izlietoti ļaunprātīgi.
141
ODS
pievienojas Komisijas izklāstam saistībā ar subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem. Tā turklāt uzsver, ka pastāv
vēl otrs iemesls Komisijas viedokļa atbalstam, saskaņā ar kuru kopuzņēmumam, bet vēlāk
PA
, piešķirot subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem, netika ievērota likumā “Par nodokļu atmaksu par ieguldījumiem”
paredzētā shēma un
TIC
shēma, ko apstiprinājusi Komisija.
ODS
norāda, ka, saskaņā ar pašas Tīringenes pavalsts apgalvojumiem, šis atbalsts ir piešķirts pirms apvienošanas, proti, brīdī,
kad šīs atbalsta shēmas nav stājušās spēkā Tīringenes pavalstī (
TIC
shēmas 1.2., 3.2. un 2.9.2. punkts un pamatnostādņu saistībā ar reģionālo atbalstu 4.2. punkts).
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
142   Izskatot šo iebildumu, ir atsevišķi jāpārbauda Tīringenes pavalsts agrumenti par subsīdijām un nodokļu atmaksām par ieguldījumiem,
ko piešķīrusi Tīringenes pavalsts, un argumenti par subsīdijām un nodokļu atmaksām par ieguldījumiem, ko piešķīrusi Bavārijas
pavalsts (
LfA
). Komisija Apstrīdētajā lēmumā katrai no šīm divām finansiālajām palīdzībām faktiski ir sniegusi atšķirīgu pamatojumu.
a)     Par Tīringenes pavalsts piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem
143   Saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 1. panta 1. punktu, Tīringenes pavalsts piešķirtās subsīdijas un nodokļu atmaksas par ieguldījumiem
ir nesaderīgas ar EK līgumu, jo EKL 88. panta 2. punkta izpratnē tās ir izlietotas nepareizi.
144   Nepareizas izmantošanas jēdziens izriet tieši no EKL 88. panta 2. punkta, kurā paredzēts: “ja Komisija, likusi ieinteresētajām
pusēm iesniegt piezīmes, konstatē, ka atbalstu, ko piešķīrusi kāda valsts vai kas piešķirts no šīs valsts līdzekļiem, [..]
izlieto nepareizi, tā pieņem lēmumu par to, ka attiecīgajai valstij Komisijas noteiktā termiņā tāds atbalsts jāizbeidz vai
jāmaina”. Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 1. panta g) apakšpunktu, atbalstu izmanto nepareizi, ja to “saņēmējs izmanto, pārkāpjot
lēmumu, kas pieņemts, ievērojot šīs regulas 4. panta 3. punktu vai 7. panta 3. vai 4. punktu”".
145   No šiem noteikumiem izriet – lai pierādītu, ka atļautas atbalsta shēmas ietvaros piešķirtais atbalsts izmantots nepareizi,
Komisijai ir jākonstatē, ka šis atbalsts ir izmantots, pārkāpjot valsts tiesību normas, kuras regulē šo shēmu, vai papildu
nosacījumus, ko dalībvalsts ir apņēmusies ievērot, lai Komisija apstiprinātu šo shēmu.
146   Šajā gadījumā Apstrīdētā lēmuma 87. apsvērumā Tīringenes pavalsts piešķirto subsīdiju un nodokļu atmaksas nepareizas izmantošanas
vērtējumu Komisija ir pamatojusi šādi:
“Saskaņā ar Vācijas tiesībsargājošo iestāžu veikto izmeklēšanu, starp attiecīgajiem
Pilz
grupas uzņēmumiem ir notikusi preču un pakalpojumu apmaiņa grupas ietvaros par kopējo summu 109 miljonu Vācijas marku apmērā.
Tādējādi ieguldījumu projekts kopumā nedrīkstēja saņemt atbalstu, jo tiek pārkāpts aizliegums saistītiem uzņēmumiem savstarpēji
finansēt pamatlīdzekļus. Līdz ar to šī subsīdija par ieguldījumiem 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā, kas piešķirta, pārkāpjot
likumu, kurš attiecas uz nodokļu atmaksu par ieguldījumiem 1991. un 1992. gadā [
TIC
shēmu], neatbilst programmai, un tādējādi to nevar uzskatīt par piešķirtu atbilstoši [atļautai shēmai].”
Tādēļ Komisija secināja, ka šis atbalsts, kas saņemts
Pilz
grupas vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, ir jāuzskata par nesaderīgu ar kopējo tirgu un ir jāatmaksā. Turklāt
tā norāda, ka ar 1995. gada 27. jūlija lēmumu Tīringenes pavalsts pieprasīja atmaksāt summu tikai 32,5 miljonu Vācijas marku
apmērā, tādēļ vēl papildus ir jāatgūst summa 30,95 miljonu Vācijas marku apmērā ( Apstrīdētā lēmuma 88. apsvērums).
147   No šī pamatojuma izriet, ka, pastāvot preču un pakalpojumu apmaiņai
Pilz
grupas iekšienē un nepareizi izmantojot līdzekļus vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, Komisija Apstrīdētajā
lēmumā uzskatīja, ka ir pārkāpts aizliegums saistītajiem uzņēmumiem savstarpēji finansēt ražošanas pamatlīdzekļus un tādēļ
ir notikusi atbalsta nepareiza izmantošana EKL 88. panta 2. punkta izpratnē.
148   Tomēr ir jānorāda, ka savos dokumentos Tīringenes pavalsts apgalvoja – ko šajā sakarā Komisija tieši nav apstrīdējusi, – ka
šāds aizliegums nav atrodams ne
TIC
shēmā, ne likumā, kas attiecas uz nodokļu atmaksu par ieguldījumiem, kurus Komisija ir apstiprinājusi kā atbalsta shēmas,
bet, gluži pretēji, ka tas bija Tīringenes pavalsts izvirzītais papildu nosacījums ikreizējai konkrētās subsīdiju un nodokļu
atmaksas daļas izmaksai, lai izvairītos no to izmantošanas citu
Pilz
grupas uzņēmumu atbalstam. Prokurora apsūdzības raksts
Landgericht Mühlhausen
, kas nosūtīts Komisijai administratīvā procesa laikā, arī ietver norādi uz minēto.
149   Tā kā atbalsta aizliegums nav atrodams ne attiecīgajās atbalsta shēmās, ne lēmumos par šo shēmu apstiprināšanu, Komisija šajā
gadījumā nevarēja balstīties vienīgi uz šī aizlieguma pārkāpumu, lai izdarītu secinājumu, ka pastāv atbalsta ļaunprātīga izmantošana.
Kā tas norādīts šī sprieduma 145. punktā, lai pierādītu, ka saskaņā ar atļautu atbalsta shēmu piešķirtais atbalsts izmantots
ļaunprātīgi, Komisijai ir jāpierāda, ka šis atbalsts ir izmantots, pārkāpjot valsts tiesību normas, kas reglamentē šo shēmu
vai papildu nosacījumus, ko dalībvalsts apņēmusies ievērot, lai Komisija apstiprinātu šo shēmu. Tomēr atbalsta maksātāja vienpusēji
noteikta papildu nosacījuma pārkāpumu, ja šo nosacījumu skaidri neparedz Komisijas apstiprinātās valsts tiesību normas, nevar
uzskatīt par pietiekamu apstākli, lai atbalstu uzskatītu par ļaunprātīgi izmantotu EKL 88. panta 2. punkta pirmās daļas izpratnē.
150   Nav noliedzams, ka vispār būtu lietderīgi tādos gadījumos kā šis, kur atbalsta saņēmējs ir viena no sabiedrībām grupā, kurā
pielieto vienotu grāmatvedības uzskaites sistēmu, subsīdiju un cita atbalsta piešķiršanai izvirzīt stingru aizliegumu izmantot
atbalstu citu uzņēmumu finansēšanai grupas ietvaros, kurai pieder saņēmējs. Turklāt no prokurora
Landgericht Mühlhausen
celtā apsūdzības raksta izriet, ka tieši šī iemesla dēļ šajā gadījumā Tīringenes pavalsts kā nosacījumu subsīdiju piešķiršanai
izvirzīja šādu aizliegumu. Tomēr tikai pats fakts, ka noteiktu atrunu būtu vēlams iekļaut kādā atbalsta shēmā, nevarētu aizēnot
faktu, ka šajā gadījumā šādu noteikumu neparedz ne attiecīgās shēmas, ne Komisijas lēmums, lai šī noteikuma neievērošana veidotu
nepareizu atbalsta izmantošanu EKL 88. panta 2. punkta pirmās daļas izpratnē, kur citādi, balstoties uz šo noteikumu, Komisijas
veiktās kontroles iepriekšparedzamība būtu apdraudēta.
151   Tādēļ Tīringenes pavalsts pamatoti norāda – Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatīdama, ka, pamatojoties
vienīgi uz atbalsta piešķiršanas laikā noteikto aizliegumu, Tīringenes pavalsts piešķirtās subsīdijas un nodokļu atmaksa par
ieguldījumiem EKL 88. panta 2. punkta pirmās daļas izpratnē ir izmantotas ļaunprātīgi.
152   Ņemot vērā iepriekš minēto, un nepastāvot vajadzībai pārbaudīt citus Tīringenes pavalsts šajā sakarā izvirzītos iebildumus,
Apstrīdētā lēmuma 1. pants ir jāatceļ daļā, kurā Komisija uzskatīja, ka par nesaderīgu ar kopējo tirgu atzītais atbalsts ietver
summu 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā Tīringenes pavalsts piešķirto subsīdiju un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem veidā.
b)     Par Bavārijas pavalsts (
LfA
) piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem
153   No Apstrīdētā lēmuma 93.–95. apsvēruma izriet, ka saistībā ar Bavārijas pavalsts (
LfA
) piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem Komisija ir izdarījusi šādus secinājumus:
“Atbalsts nav izlietots ieguldījumu projekta interesēs kompaktdisku rūpnīcas izveidošanai, bet, lai finansētu
Pilz
grupu kopumā, un tādējādi EKL 88. panta 2. punkta [..] izpratnē [..] ir izmantots nepareizi.
Tas tāpat attiecas uz kopējo summu 19,42 miljonu Vācijas marku apmērā, kas piešķirta saskaņā ar likumu “Par nodokļu atmaksām
par ieguldījumiem” vai noteikumiem par
TIC
finansiālo palīdzību.
Vācijas iestādes darīja Komisijai zināmu, ka ir veikušas Vācijas tiesībās paredzētos pasākumus, lai
Pilz
grupas maksātnespējas procesa ietvaros atgūtu atbalstu.”
154   Šajā sakarā ir jānorāda – Tīringenes pavalsts pamatoti norāda, ka, sniedzot šo vispārīgo un nepietiekami detalizēto pamatojumu,
nav ievērots EKL 253. pants, jo Komisija nenorāda iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka Bavārijas pavalsts piešķirtās subsīdijas
un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem ir izmantotas, pārkāpjot
TIC
shēmu un likumu “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”.
155   Kā izriet no Apstrīdētā lēmuma 95. apsvēruma, nepietiek konstatēt, ka Vācijas iestādes ir darījušas Komisijai zināmu, ka ir
veikušas Vācijas tiesībās paredzētos pasākumus, lai pieprasītu atmaksāt šo atbalstu. Neatkarīgi no tā, vai šādu pieprasījumu
Komisija likumīgi varēja interpretēt kā tādu, ar ko šīs iestādes atzinušas attiecīgā atbalsta izmantošanas prettiesisko raksturu,
tas nevarētu atbrīvot Komisiju no pienākuma norādīt pamatojumu atbilstoši EKL 253. pantam attiecībā uz apstrīdētā atbalsta
nesaderību ar kopējo tirgu.
156   No pastāvīgas judikatūras izriet, ka EKL 253. pantā pieprasītajā pamatojumā ir skaidri un nepārprotami jānorāda Kopienu iestādes
argumentācija, ļaujot ieinteresētajiem lietas dalībniekiem iepazīties ar veiktā pasākuma pamatotību, lai aizstāvētu savas
tiesības, un Kopienu tiesai – veikt savu kontroli (skat. Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedumu lietā C‑350/88
Delacre
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑395. lpp., 15. punkts un tajā minētā judikatūra). Turklāt attiecībā uz jēdzienu “ieinteresētie lietas dalībnieki” iepriekš
minētās judikatūras izpratnē Tiesa ir nospriedusi, ka prasība norādīt pamatojumu ir jāvērtē it īpaši saistībā ar apstrīdētā
tiesību akta adresātu vai citu personu, kuras apstrīdētais tiesību akts skar tieši un individuāli EKL 230. panta izpratnē,
iespējamo vajadzību saņemt paskaidrojumus (Tiesas 1985. gada 13. marta spriedums lietās 296/82 un 318/82 Nīderlande un
Leeuwarder Papierwarenfabriek
/Komisija,
Recueil
, 809. lpp., 19. punkts, šī sprieduma 127. punktā minētais spriedums lietā
Confédération nationale du Crédit mutuel
/Komisija, 68. punkts). Tādēļ prasību norādīt pamatojumu lēmumā, kas pieņemts valsts atbalsta jomā, nevar konstatēt saistībā
tikai ar tās dalībvalsts interesēm, kurai lēmums ir adresēts, jo šīs intereses varētu būt reducētas īpašu iemeslu dēļ, kuri
attiecas uz noteiktiem tiesiskiem un faktiskiem apstākļiem, ko tā var apstrīdēt administratīvajā procesā (skat. šajā sakarā
šī sprieduma 127. punktā minēto spriedumu lietā
British Airways
u.c. un
British Midland Airways
/Komisija, 92. punkts). Līdz ar to, tā kā Apstrīdētais lēmums prasītāju skar tieši un individuāli EKL 230. panta ceturtās
daļas izpratnē, tāpat kā Tīringenes pavalsts gadījumā, tai ir tiesības pieprasīt, lai ar mērķi ievērot EKL 253. panta prasības
minētā lēmuma pamatojumā tiktu skaidri norādīti visi tā pamatā esošie faktiskie un tiesību apsvērumi.
157   No minētā izriet, ka Komisija nav ievērojusi tai ar EKL 253. pantu uzlikto pienākumu, jo nav norādījusi iemeslus, kuru dēļ
tā uzskata, ka Bavārijas pavalsts piešķirtās subsīdijas un nodokļu atmaksa par ieguldījumiem ir izmantotas, pārkāpjot
TIC
shēmu un likumu “Par nodokļu atmaksām par ieguldījumiem”.
158   Ņemot vērā iepriekš minēto, un nepastāvot vajadzībai pārbaudīt citus Tīringenes pavalsts šajā sakarā izvirzītos iebildumus,
Apstrīdētā lēmuma 1. pants ir jāatceļ, ciktāl tas attiecas uz Bavārijas pavalsts piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu
par ieguldījumiem.
E –
Par
THA
piešķirto galvojumu
Robotron
un kopuzņēmumam
1.     Lietas dalībnieku argumenti
159   Tīringenes pavalsts norāda – Komisija Apstrīdētā lēmuma 97.–99. apsvērumā kļūdaini uzskatīja, ka
THA
galvojuma piešķiršana un tai sekojošā intervence atbilstoši šim galvojumam ir nevis pastāvošs atbalsts saskaņā ar Komisijas
iepriekš apstiprinātu atbalsta shēmu, bet jauns atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Tā, pirmkārt, norāda, ka, ciktāl
THA
sniegusi galvojumu kopuzņēmuma interesēs, lai atvieglotu šī uzņēmuma privatizāciju, šis galvojums tik tiešām ir sniegts saskaņā
ar pirmo un otro
THA
shēmu (kas apstiprinātas ar Komisijas 1991. gada 26. septembra un 1992. gada 8. decembra vēstulēm) un tādēļ ir pastāvošs,
nevis jauns atbalsts. Tā apgalvo, ka
THA
pirmās shēmas teksts skaidri paredzēja –
THA
bija tiesības izsniegt galvojumus, kas sedz to uzņēmumu saistības, kuros tai pieder daļas; ar to jāsaprot, ka jēdziens “uzņēmumi”
ietver ieguldījumus filiālēs vai kopuzņēmumos. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, tieši tāds ir konkrētais gadījums,
jo galvojuma esamība
Robotron
un kopuzņēmuma interesēs ļāva kopuzņēmuma daļas, kuru vairākums piederēja valsts uzņēmumam
Robotron
, nodot privātai sabiedrībai
PBK
, izvairoties no iespējamām prasībām pret
Robotron
par kompensāciju izmaksu. Tā turklāt norāda, ka
Robotron
administrācijas padomes priekšsēdētāja paziņojumiem, uz kuriem Komisija atsaucas Apstrīdētā lēmuma 98. apsvērumā, lai konstatētu,
ka
THA
mērķis jau sākotnēji bija
Robotron
likvidācija, nevis privatizācija, nav nozīmes, jo tie nav izdarīti galvojuma piešķiršanas brīdī, bet vēlāk, kad bija paredzēta
Robotron
likvidācija. No Tīringenes pavalsts viedokļa, visi līgumi par kopuzņēmuma izveidošanu ir noslēgti un galvojums piešķirts
krietni pirms Vācijas apvienošanas, proti – brīdī, kad, pirmkārt, izmantojot kopuzņēmumu,
Robotron
cerēja faktiski iekļauties tirgus ekonomikā un kļūt par līderi kompaktdisku ražošanā bijušajā Vācijas Demokrātiskajā Republikā
un kad, otrkārt, iespējamā likvidācija nebija aktuāla.
160   Otrkārt, Tīringenes pavalsts apstrīd Komisijas atsauci uz to, ka
THA
shēmas, ieskaitot šajās shēmās paredzētos nosacījumus dažāda atbalsta piešķiršanai, ir jāinterpretē šaurā nozīmē. Tā uzskata
– papildus tās konstatētajam faktam, ka
Robotron
un kopuzņēmums bez šaubām atbilst
THA
shēmu izvirzītajiem galvojuma piešķiršanas nosacījumiem, pat ja tos interpretē šaurā nozīmē, pieņemot Komisijas viedokli,
nav ņemts vērā apstāklis, ka laikā, kad Komisija apstiprināja minētās shēmas, visas puses, ieskaitot Komisiju, bija vienojušās,
ka
THA
bezprecedenta uzdevums prasa atbalsta kontroles Kopienu shēmas plašu piemērošanu (skat. Van Miert, K., Markt, Macht.
Wettbewerb. Meine Erfahrungen als Kommissar in Brüssel
,
Deutsche Verlaganstalt
, Štutgarte/Minhene, 2000, 243. un turpmākās lpp.). Pēc tās domām, Komisija nevarēja vienpusēji atkāpties no šīs vienošanās.
161   Treškārt, Tīringenes pavalsts norāda, ka galvojums tika izsniegts pirms Vācijas apvienošanas un tādēļ tas jāuzskata par tādu,
kas neveido valsts atbalstu, vai arī par tādu, kas veido valsts atbalstu, kurš pastāvēja pirms apvienošanas, pēc kuras Līguma
noteikumus piemēro arī bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas teritorijai.
162   Ceturtkārt, attiecībā uz intervenci saskaņā ar galvojumu Tīringenes pavalsts uzskata, ka
THA
maksājums 120 miljonu Vācijas marku apmērā sanācijas ietvaros nav valsts atbalsts, jo
THA
, šādi rīkojoties, darbojās tāpat, kā līdzīgā situācijā būtu rīkojies privāts ieguldītājs tirgus ekonomikas apstākļos. Tīringenes
pavalsts apgalvo, ka šis maksājums tai ļāva pilnībā atbrīvoties no saistībām, ko tā uzņēmās, galvojot par summu vairāk nekā
160 miljonu Vācijas marku apmērā, un tādēļ ietaupīt 40 miljonus Vācijas marku.
163   Piektkārt, Tīringenes pavalsts uzskata, ka aizdevumu, kuru atdošanu nodrošināja
THA
galvojums, novirzīšana
Pilz
gupas interesēs neļauj apšaubīt sākotnējā galvojuma saderību ar kopējo tirgu. Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, tā
kā
Pilz
grupa nav izmantojusi šos līdzekļus kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, tie ir izmantoti nepareizi un šī iemesla
dēļ ir kļuvuši nesaderīgi ar iekšējo tirgu. Turklāt tā piebilst, ka šī līdzekļu daļa nav izmantota kopuzņēmuma, bet
Pilz
grupas labā, un tādēļ tā ir jāatgūst tikai no
Pilz
grupas.
164   Sestkārt, Tīringenes pavalsts atzīmē – pretēji
ODS
apstiprinātajam, Komisija savā 1991. gada 18. septembra paziņojumā presei nav atzinusi, ka kopuzņēmumus izslēdz no
THA
shēmas piemērošanas jomas un ka tā paredzējusi interpretēt
THA
shēmai piemērojamās normas šaurā nozīmē. Turklāt Tīringenes pavalsts uzskata, ka Šites kunga minētais pants, uz kuru atsaucas
ODS
, nenorāda, ka būtu jāatsaucas uz šīs shēmas interpretāciju šaurā nozīmē, jo autors tikai atzinis, ka
THA
varēja būt galvotājs vienīgi tā īpašumā esošiem uzņēmumiem, kā tas bija kopuzņēmuma gadījumā. Pēc Tīringenes pavalsts domām,
tas nozīmē, ka
THA
tāpat varēja galvot par pienākumu izpildi, kas izriet no darbības veidiem, kuri raksturīgi
THA
īpašumā esošiem uzņēmumiem.
165   Visbeidzot, Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi iemeslus,
kādēļ
THA
intervence saskaņā ar galvojumu ir valsts atbalsts. Pēc tās domām, šāds pamatojums ir vajadzīgs vēl jo vairāk tādēļ, ka
THA
darbojās tirgus apstākļos. Tā arī uzskata, ka, pieņemot lēmumu, nav ievērots pienākums norādīt pamatojumu, jo tajā nav norādīts,
kāpēc Komisija uzskata, ka galvojums neatbilst
THA
shēmai, un kāpēc tam ir jāpiemēro valsts atbalsta kontroles Kopienu shēma, ja šīs saistības
THA
uzņēmās pirms šīs shēmas piemērošanas bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas teritorijai.
166   Komisija, ko atbalsta
ODS
, iebilst pret to, ka būtu pieļāvusi kļūdu vērtējumā vai nebūtu izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, Apstrīdētā lēmuma
97.–99. apsvērumā uzskatot, ka
THA
galvojums nav saderīgs ar kopējo tirgu.
167   Pirmkārt, tā uzskata – Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka galvojums kopuzņēmuma interesēs atbilda
THA
shēmām. Tā faktiski apgalvo, ka
THA
shēmas atkāpjas no vispārīgā principa, saskaņā ar kuru valsts subsīdijas ar mērķi atļaut privatizēt uzņēmumu ir valsts atbalsts,
kas principā nav saderīgs ar kopējo tirgu.
168   Pēc Komisijas domām, Tīringenes pavalsts nav ņēmusi vērā šo jēdziena “privatizācija” ierobežojošo interpretāciju, apgalvojot,
ka
THA
shēma attiecas pat uz pasākumiem kopuzņēmuma interesēs nolūkā privatizēt uzņēmumu ar valsts kapitālu. Tā faktiski norāda,
ka
THA
shēmas neparedz izņēmumu kopuzņēmuma privatizācijas gadījumā (lēmuma par procedūras uzsākšanu 3.1.1. punkts). No Komisijas
viedokļa, to pamato fakts, ka kopuzņēmuma stāvoklis ievērojami atšķiras no tā, kādā atrodas valsts uzņēmums, kas nevar piekļūt
privātā kapitāla tirgiem bez valsts galvojuma, jo kopuzņēmuma maksātspēja nav atkarīga tikai no valsts uzņēmuma, kura īpašumā
ir kopuzņēmuma daļas, bet arī no kopuzņēmuma privātajiem akcionāriem. Līdz ar to Komisija uzskata, ka, veicot privatizāciju
caur kopuzņēmumu, noteicošais apstāklis
THA
atbalsta shēmu piemērošanai nav ievērots, jo subsīdijas piešķiršana šādam uzņēmumam rada priekšrocības arī šī uzņēmuma privātajiem
akcionāriem, kaut arī tie neatrodas tādā īpašā stāvoklī, kādā atrodas
THA
īpašumā esošie uzņēmumi. Komisija uzskata, ka šāds secinājums vēl jo vairāk ir jāizdara tādos gadījumos kā šis, kur kopuzņēmuma
iekļaušana vienotas grāmatvedības uzskaites sistēmā norāda uz risku, ka valsts subsīdijas varētu būt izmantotas privāto akcionāru
interesēs.
169   Otrkārt, Komisija uzskata, ka Tīringenes pavalsts apsvērumiem par ekonomisko vajadzību radīt kopuzņēmumu nav nozīmes. Tā faktiski
norāda – pat pieņemot, ka divu uzņēmumu apvienošanu varētu uzskatīt par balstītu uz ekonomisko loģiku, šim secinājumam nav
nozīmes jautājumā par to, vai pasākumus kopuzņēmuma interesēs reglamentēja
THA
shēma. Tā uzskata, ka tas pats attiecas uz Tīringenes pavalsts apgalvojumu, ka
Robotron
jau bija uzņēmusies saistības izveidot kopuzņēmumu pirms Vācijas apvienošanas. Tā uzskata, ka vienīgais noteicošais apstāklis
ir atbalstāmā uzņēmuma stāvoklis apstrīdētā atbalsta piešķiršanas brīdī.
170   Treškārt, Komisija apstrīd Tīringenes pavalsts atsauci uz to, ka
THA
galvojums ir piešķirts pirms Vācijas apvienošanas un ka tādēļ tas vai nu nav atbalsts vispār, vai arī būtu klasificējams
kā pastāvošs atbalsts. Tā norāda, ka minētais galvojums ir piešķirts 1992. gadā, proti, pēc Vācijas apvienošanas.
171   Ceturtkārt, Komisija uzskata – Tīringenes pavalsts kļūdaini norādījusi, ka 120 miljonu Vācijas marku izmaksa bankām nav atbalsts,
jo tā rīkojusies tāpat, kā būtu rīkojies privāts ieguldītājs tirgus apstākļos. Tā faktiski norāda, ka, tā kā galvojuma piešķiršana
ir valsts atbalsts, nav svarīgi, ka atbalsta sniedzējs turpmāk rīkojas atbilstoši tirgus apstākļiem (Pirmās instances tiesas
2000. gada 29. jūnija spriedums lietā T‑234/95
DSG
/Komisija,
Recueil
, II‑2603. lpp., 162. punkts). Tā turklāt atzīmē – Apstrīdētā lēmuma 99. apsvērumā tā nepārprotami ir ņēmusi vērā faktu, ka
THA
ir izmaksājusi tikai 120 miljonus Vācijas marku, jo ir pieprasījusi atgūt tikai šo summu.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
172   Tīringenes pavalsts saistībā ar
THA
galvojumu atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
173   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka Apstrīdētā lēmuma 97.–99. apsvērumā Komisija izklāstīja iemeslus, kuru dēļ tā uzskata, ka
THA
galvojums 190 miljonu Vācijas marku apmērā ir uzskatāms par atbalstu, kas nav saderīgs ar EK līgumu.
174   Komisija vispirms atgādina, ka lēmumā par procesa uzsākšanu tā izteica šaubas par to, vai
THA
galvojumu sniegšanu par summu 190 miljonu Vācijas marku apmērā, no kuras 120 miljoni Vācijas marku bija jāizmaksā, iespējams,
varēja nereglamentēt pirmā un otrā
THA
shēma (Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērums). Apstrīdētā lēmuma 98. apsvēruma tā norāda:
“Šīs šaubas pieauga procedūras laikā, jo īpaši ņemot vērā
THA
tobrīd ieceltā
Robotron
administrācijas padomes priekšsēdētāja H. Henclera kunga [
H. Henzler
] Vācijas tiesībsargājošajām iestādēm izklāstīto nostāju. Henclera kungs par savu sākotnējo mērķi atzina
Robotron
likvidāciju, sadalot to mazos uzņēmumos, kurus vēlāk varētu privatizēt. Šāda apjoma ieguldījumi neietilpa šajos plānos. Lai
izdarītu iemaksu pašu kapitālā, [
Robotron
] bija jāņem aizdevums 20 miljonu Vācijas marku apmērā, kas bija pretrunā labas pārvaldības principam. Kā lielākais kapitāla
daļu turētājs viņš neuzskatīja
Robotron
par pietiekami kompetentu ar kompaktdiskiem saistītā jomā, ar to pamatojot apstākli, ka
Robotron
parakstīja līgumus tikai ar nosacījumu, ka
Pilz
pēc rūpnīcas izveidošanas atpirks
Robotron
daļas par to nominālvērtību, ieskaitot tajā maksājamos bankas procentus.”
175   Vispirms kā nepamatota ir jānoraida Tīringenes pavalsts argumentācija, saskaņā ar kuru Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu
vērtējumā, uzskatot, ka apstrīdētais galvojums nav sniegts saskaņā ar pirmo un otro
THA
shēmu.
176   Kā tas izriet no Tiesas 2004. gada 29. aprīļa sprieduma lietā Vācija/Komisija (C‑277/00,
Recueil
, I‑3925. lpp., 22.–24. punkts),
THA
darbības regulējums, kādu to ir pieņēmusi Komisija, ietver vairākas atkāpes no EKL 87. panta 1. punktā minētā valsts atbalsta
saderības ar kopējo tirgu vispārējā principa. Pieņemot šos izņēmumus, Komisijas mērķis bija atvieglot
THA
, kas savā jomā ir vienīgā iestāde, uzdevumu – pārstrukturēt bijušās Vācijas Demokrātiskās Republikas uzņēmumus un nodrošināt
to pāreju no plānotās ekonomikas uz tirgus ekonomiku. No minētā izriet – tā kā shēmas piemērošanas nosacījums atkāpjas no
EKL 87. panta 1. punktā minētā valsts atbalsta saderības ar kopējo tirgu vispārējā principa, jēdziens “privatizācija”
THA
atbalsta shēmu ietvaros ir interpretējams šaurā nozīmē. Pieņemot šādu interpretāciju, privatizāciju saskaņā ar šīm shēmām
principā varētu atzīt tikai tad, ja privātais ieguldītājs iegūst jau pastāvoša valsts uzņēmuma kapitāla daļu, kas tam ļauj
kontrolēt šo uzņēmumu. Šajā sakarā tāpat ir jāatgādina, ka Komisijas 1991. gada 26. septembra vēstulē, ar ko apstiprināta
pirmā
THA
shēma kā iepriekšējs nosacījums privatizācijas atbalsta apstiprināšanai, ir skaidri norādīts, ka šis atbalsts ir paredzēts,
lai ļautu attiecīgajam uzņēmumam saglabāt savu iepriekš veikto darbību.
177   Tomēr ir jāuzsver, ka šajā gadījumā
THA
galvojums ir sniegts, lai Vācijas Demokrātiskās Republikas uzņēmums un Vācijas Federatīvās Republikas uzņēmums kopuzņēmuma
veidā Tīringenes pavalstī izveidotu jaunu uzņēmumu nolūkā uzsākt jaunu komercdarbību, proti, kompaktdisku ražošanu. Neapšaubāmi,
šādu darbību nevarētu kvalificēt kā privatizāciju iepriekš minēto
THA
shēmu izpratnē. Faktiski, pretēji šajās shēmās noteiktajai privatizācijas kārtībai, kuras mērķis ir pārkārtot uzņēmuma darbību
no plānotās ekonomikas uz tirgus ekonomiku, jauna uzņēmuma izveidošana ļāva attīstīt pilnīgi jaunu biznesa plānu ar jauniem
līdzekļiem un ar jaunu komercdarbību.
178   Turklāt ir jānoraida Tīringenes pavalsts apgalvojums, saskaņā ar kuru galvojums ir sniegts, pirms jaunajās pavalstīs stājās
spēkā Līguma noteikumi, proti, pirms 1990. gada 3. oktobra. Papildus tam, ka šī atsauce nav dokumentāli apstiprināta, no Vācijas
iestāžu 1995. gada 3. marta vēstules faktiski izriet, ka šis galvojums ir sniegts 1992. gadā.
179   No iepriekš minētā izriet – Komisija pamatoti uzskata, ka
THA
galvojums nav piešķirts saskaņā ar pirmo un otro
THA
shēmu un tādēļ to nevarēja uzskatīt par pastāvošu atbalstu. Tādējādi pamats, kas balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā,
ir jānoraida kā nepamatots.
180   No iepriekš minētā turklāt izriet, ka, pretēji Tīringenes pavalsts argumentam, Komisija šajā sakarā ir pietiekami pamatojusi
Apstrīdēto lēmumu. Kā tas izriet no lietas materiāliem, ir jāatzīst, ka administratīvā procesa laikā un it īpaši pēc Komisijas
pagaidu vērtējuma, kas norādīts lēmuma par procedūras uzsākšanu 3.1.1. punktā, ne Vācijas Federatīvā Republika, ne Tīringenes
pavalsts papildus argumentam, saskaņā ar kuru izsniegto galvojumu reglamentēja Komisijas apstiprinātās pirmā un otrā
THA
shēma, nav norādījusi uz apstākļiem, lai konstatētu, pirmkārt, ka tas nebija atbalsts un, otrkārt, ka jebkurā gadījumā šis
atbalsts bija saderīgs ar kopējo tirgu un nebija izmantots nepareizi. Turklāt tikai lietas izskatīšanas laikā tiesā Tīringenes
pavalsts atsaucās uz citiem apstākļiem, lai pierādītu, ka apstrīdētā finansiālā palīdzība tika piešķirta, rīkojoties tāpat,
kā to būtu darījis privāts ieguldītājs tirgus apstākļos. Tā kā administratīvā procesa laikā šādi paskaidrojumi, kurus jāpierāda
Vācijas Federatīvajai Republikai, netika sniegti, Pirmās instances tiesa uzskata, ka Apstrīdētā lēmuma pamatojumā Komisija
varēja leģitīmi aprobežoties ar apstākli, ka atbalsts neatbilda tās vēstulēs, ar kurām apstiprinātas
THA
shēmas, izvirzītajiem nosacījumiem (skat. šajā sakarā Tiesas 1991. gada 3. oktobra spriedumu lietā C‑261/89 Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑4437. lpp., 20. un turpmākie punkti).
181   Līdz ar to pamats, kas izriet no pienākuma norādīt pamatojumu neizpildes, nevar būt pieņemams.
182   Ņemot vērā iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts norādītie pamati, kas attiecas uz šo finansiālo palīdzību, ir jānoraida kā
nepamatoti.
F –
Par
TAB
piešķirto aizdevumu
PA
25 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
183   Tīringenes pavalsts uzskata – Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā Komisija ir kļūdaini konstatējusi, ka
TAB
ir piešķīrusi
PA
aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā, lai segtu
PA
naudas līdzekļu trūkumu. Tā norāda – kā tas arī izriet no Vācijas iestāžu 1995. gada 3. marta un 1996. gada 18. janvāra vēstulēm,
– ka šis aizdevums ir izmantots vienīgi tam, lai vienošanās par sanāciju ietvaros atmaksātu daļu banku aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums. Turklāt tā apstrīd, ka šis aizdevums veido valsts atbalstu, un vēl jo vairāk to, ka tas ir jauns atbalsts, kas
nebūtu saderīgs ar kopējo tirgu. Tā norāda – tā kā šis aizdevums ir izmaksāts, lai atmaksātu daļu aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums, un tā kā, pēc Komisijas domām, šī galvojuma sniegšana veido valsts atbalstu, Komisija kļūdaini uzskata, ka saskaņā
ar šo galvojumu veiktās intervences ietvaros izmaksātās summas arī veido valsts atbalstu, jo tādējādi Komisija kā valsts atbalstu
divreiz ņem vērā vienas un tās pašas summas. Tīringenes pavalsts turklāt uzskata, kā jau iepriekš to norādījusi, ka, ciktāl
galvojuma sniegšana ir jāuzskata par pastāvošu, ar Līgumu saderīgu atbalstu, tas pats attiecas uz konkrēto finansiālo palīdzību,
kas izmaksāta, izpildot no galvojuma izrietošu pienākumu. Tomēr tā atzīst, ka šo secinājumu acīmredzami var attiecināt tikai
uz
THA
galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem, kas faktiski izmantoti kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai. Tīringenes pavalsts
turklāt atzīmē, ka aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā nevarētu kvalificēt kā pārstrukturēšanas atbalstu, jo apstrīdētā
atbalsta piešķiršanas brīdī
PA
nebija nonākusi grūtībās. Visbeidzot tā norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl tā nav norādījusi
iemeslus, kas tai liek uzskatīt, ka aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā ir valsts atbalsts
PA
un
CD Albrechts
interesēs, ja šis aizdevums ir izmantots vienīgi tam, lai atmaksātu kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai paredzētos
banku aizdevumus, un ja tas izmaksāts tikai
Pilz Construction
.
184   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts argumentācija attiecībā uz finansiālo palīdzību ir jānoraida kā nepamatota. Tā vispirms
atzīmē –pat ja tas atbilst patiesībai, ka Vācijas iestāžu 1995. gada 3. marta vēstulē apstrīdētais aizdevums kvalificēts kā
aizņēmums nolūkā atmaksāt parādus, 1997. gada 17. aprīļa vēstulē norādītajā tabulā atbilstošā summa tomēr ir iekļauta kā “apgrozāmie
līdzekļi” (
Betriebsmittel
). Turklāt Komisija atgādina, ka, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, ja valsts kvalificē finansiālo palīdzību kā atbalstu, tās
mērķim nav nozīmes, jo ir jāņem vērā tikai veiktā pasākuma pozitīvā ietekme. Tā arī norāda – apstāklis, ka citi valsts atbalsta
sniedzēji (
TIB
un
LfA
) atbalstījuši
THA
, lai izpildītu no galvojuma izrietošās saistības, nevarētu ietekmēt jautājumu, kas attiecas uz
THA
galvojuma atzīšanu par valsts atbalstu un uz tā saderību ar kopējo tirgu. No Komisijas viedokļa, vienīgās šīs intervences
sekas ir tādas, ka 156 miljonu Vācijas marku vietā
THA
bija jāizmaksā 120 miljoni Vācijas marku.
185   Visbeidzot, tā apstrīd apgalvojumu, ka saistībā ar šo finansiālo palīdzību tā nebūtu izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.
Komisija norāda – tā kā lēmumā par procesa uzsākšanu šī finansiālā palīdzība jau ir kvalificēta kā nelikumīgs atbalsts pārstrukturēšanai
un ciktāl Komisija nav saņēmusi ziņas par pretējo, tai nebija iemesla Apstrīdētajā lēmumā nonākt pie cita vērtējuma. Tā it
īpaši atzīmē – tā kā, saskaņā ar Vācijas iestāžu sniegto informāciju,
PA
bija nonācis grūtībās (skat. 1996. gada 18. janvāra un 1997. gada 17. aprīļa vēstules), tā vērtēja šo finansiālo palīdzību,
balstoties uz Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai, un konstatēja, ka pārstrukturēšanas
atbalsts bija nelikumīgs, jo nebija izveidots plāns uzņēmuma dzīvotspējas un rentabilitātes atjaunošanai samērīgā termiņā
(Apstrīdētā lēmuma 104.–111. apsvērums).
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
186   Tīringenes pavalsts saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību atsaucas uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma
norādīt pamatojumu neizpildi.
187   Jāatgādina, ka Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā Komisija konstatēja: “kopš 1993. gada oktobra, lai segtu naudas līdzekļu trūkumu,
TAB
piešķīra
PA
procentu aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā, kam 1994. gada martā sekoja aizdevums 20 miljonu Vācijas marku apmērā,
lai atmaksātu aizdevumu, par kura atdošanu galvoja
THA
”. Turpmāk 104.–111. apsvērumā tā izklāstīja iemeslus, kādēļ, pēc tās domām, šī finansiālā palīdzība ir jāuzskata par atbalstu
pārstrukturēšanai, kas piešķirts, pārkāpjot Pamatnostādnes par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai,
un tādējādi par atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
188   Saskaņā ar Tīringenes pavalsts viedokli, šis vērtējums balstās uz kļūdu faktos, ciktāl
TAB
piešķirtais aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā nav izmantots, lai segtu naudas līdzekļu trūkumu, bet, lai sanācijas
vienošanās ietvaros tikai atmaksātu daļu no banku aizdevumiem, ko sedza
THA
galvojums.
189   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka lēmuma par procesa uzsākšanu 2.2.2. punkta 1. apakšpunktā Komisija norādīja: “kopš 1993. gada
29. decembra
TAB
piešķīra kopuzņēmumam aizdevumu 20 miljonu Vācijas marku apmērā ar procentu likmi 7 procenti, kas jāatmaksā vēlākais 1996. gada
21. martā, lai segtu naudas līdzekļu trūkumu, ka arī aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā ar procentu likmi 7 procenti,
kas jāatmaksā vēlākais 1996. gada 31. martā, lai atmaksātu
THA
nodrošināto aizdevumu”. Šo faktu konstatējumu, kas atšķiras no Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā minētā, nostiprina lietas
materiāli. No Vācijas iestāžu 1995. gada 3. marta un 1996. gada 18. janvāra vēstulēm faktiski izriet, ka aizdevums 25 miljonu
Vācijas marku apmērā ir piešķirts 1994. gada martā, lai atmaksātu daļu no
THA
nodrošinātajiem aizdevumiem. Turklāt no attiecīgo lietas dalībnieku apsvērumiem, kas izvirzīti pēc formālās procedūras uzsākšanas,
neizriet, ka tie šajā sakarā būtu lūguši grozīt faktu izklāstu, kas ir atspoguļots lēmumā par procesa uzsākšanu.
190   Šajos apstākļos ir jāatzīst, ka, ņemot vērā Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju, Komisijai bija
jāzina, ka aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā nav izmantots, lai 1993. gada oktobrī segtu naudas līdzekļu trūkumu,
bet tika piešķirts 1994. gada martā, lai atmaksātu daļu no
THA
nodrošinātajiem aizdevumiiem. Līdz ar to attiecībā uz šo finansiālo palīdzību Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos.
191   Tomēr no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, pat ja apstrīdētā akta apsvērums ietver kļūdainu atsauci uz faktiem, šī nepilnība
tomēr ne vienmēr ir pamats akta atcelšanai, ja citi apstrīdētā lēmuma apsvērumi atspoguļo tādus iemeslus, kas ļauj konstatēt
lēmuma pamatotību (skat. šajā sakarā Pirmās instances tiesas 1999. gada 21. janvāra spriedumu lietās T‑129/95, T‑2/96 un T‑97/96
Neue Maxhütte Stahlwerke
un
Lech-Stahlwerke
/Komisija,
Recueil
, II‑17. lpp., 160. punkts, un 2004. gada 28. oktobra spriedumu lietā T‑35/01
Shanghai Teraoka Electronic
/Padome, Krājums, II‑3663. lpp., 167. un turpmākie punkti). Tomēr šajā gadījumā 1993. gada septembrī un 1994. gada martā
TAB
piešķirtās aizdevumu summas pārskaitīšanas fakts nav ietekmējis Komisijas vērtējumu šai finansiālajai palīdzībai. Komisijas
izvirzītais pamatojums, lai novērtētu palīdzības saderību ar kopējo tirgu, faktiski ir tāds pats, proti, ka, saskaņā ar Komisijas
rīcībā esošo informāciju, šis atbalsts ir piešķirts, pārkāpjot Pamatnostādnes par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai
un pārstrukturēšanai. Tādējādi iepriekš norādītā kļūda faktos saistībā ar aizdevumu 20 miljonu Vācijas marku apmērā un aizdevumu
25 miljonu Vācijas marku apmērā šajā sakarā nav pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai.
192   Otrkārt, Tīringenes pavalsts iebilst pret to, ka aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā veido valsts atbalstu, un vēl jo
vairāk to, ka tas ir jauns atbalsts, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Tā norāda – tā kā šis aizdevums ir izmaksāts, lai atmaksātu
daļu aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums, un tā kā, pēc Komisijas domām, šī galvojuma izsniegšana veido valsts atbalstu, Komisija kļūdaini uzskata, ka saskaņā
ar šo galvojumu veiktās intervences ietvaros izmaksātās summas arī veido valsts atbalstu, jo tādējādi Komisija kā valsts atbalstu
divreiz ņem vērā vienas un tās pašas summas.
193   Šādu argumentāciju nevarētu atbalstīt.
194   Pirmkārt, ir jānorāda, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 99. apsvēruma, ka no
THA
sniegtā galvojuma kopējās summas, proti, 190 miljoniem Vācijas marku, tikai “summa, kas pieprasīta saskaņā ar izsniegto galvojumu,
120 miljonu Vācijas marku apmērā ir jāatmaksā, jo tā ir vienīgā izmaksātā summa”. Šādos apstākļos kvalificējot kā valsts atbalstu
aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā, netiek divreiz ņemts vērā viens un tas pats atbilstoši minētajam galvojumam piešķirtais
atbalsts.
195   Otrkārt, ir jāuzsver, kā arī tas izriet no šī sprieduma 175.–179. punkta, ka
THA
galvojums nav piešķirts saskaņā ar pirmo un otro
THA
shēmu un ka tādēļ to nevarēja uzskatīt par pastāvošu atbalstu. Turklāt, pat pieņemot, ka
THA
galvojumu varētu uzskatīt par tādu, šāda kvalifikācija pati par sevi neļauj secināt, ka cita valsts uzņēmuma piešķirtais
aizdevums
PA
, lai atmaksātu daļu no minētā galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem, ir jāuzskata par pastāvošu valsts atbalstu.
196   Turklāt ir jānoraida Tīringenes pavalsts argumentācija, saskaņā ar kuru aizdevumu 25 miljonu Vācijas marku apmērā nevarētu
kvalificēt kā pārstrukturēšanas atbalstu, jo apstrīdētā atbalsta piešķiršanas brīdī
PA
nebija nonākusi grūtībās.
197   Vispirms, neviens lietas dalībnieks neapstrīd, ka, pirms tika noslēgta vienošanās par sanāciju, 1994. gada martā
PA
ekonomiskais un finansiālais stāvoklis bija smags. Kā tas arī izriet no Vācijas iestāžu 1995. gada 3. marta vēstules, uzņēmuma
pārdošanas apjoma krišanās un ražošanas jaudu nepietiekama izmantošana radīja ievērojamus zaudējumus un noveda pie dramatiska
naudas līdzekļu trūkuma. Šo stāvokli apstiprina arī
TAB
1993. gada oktobrī piešķirtā finansiālā palīdzība nolūkā segt naudas līdzekļu trūkumu.
198   Turklāt ir jāatzīmē – kā tas izriet no Tīringenes pavalsts rakstiem, – ka tieši nolūkā uzlabot šo stāvokli gan uzņēmuma privātie,
gan valsts dalībnieki 1994. gada 7. martā parakstīja vienošanos par sanāciju. Šīs vienošanās mērķis faktiski bija ievērojami
samazināt
PA
parādus, lai nodrošinātu tās turpmāku darbību. Līdz tam brīdim būtiskākais pasākums šajā kontekstā bija
THA
intervence saskaņā ar tās galvojumu 120 miljonu Vācijas marku apmērā. Šī summa, kā arī citi
PA
piešķirtie
TIB
un
TAB
aizdevumi ļāva atmaksāt lielu daļu kopuzņēmumam piešķirto banku aizdevumu.
TAB
,
TIB
un
LfA
veica arī dažādus pasākumus, pirmkārt, lai atmaksātu atlikušos sabiedrībai
PBK
piešķirtos aizdevumus un, otrkārt, lai nostiprinātu
PA
finanšu līdzekļus.
199   Tādējādi, balstoties uz šo apstākļu kopumu, Apstrīdētajā lēmumā Komisija varēja nonākt pie secinājuma, ka aizdevuma 25 miljonu
Vācijas marku apmērā piešķiršanas laikā
PA
pastāvēja naudas līdzekļu trūkums. Turklāt tas nav pretrunā Tīringenes pavalsts apgalvojumam, saskaņā ar kuru pēc šīs dažāda
veida intervences vienošanās par sanāciju ietvaros šķita, ka uzņēmuma finansiālais stāvoklis ir diezgan labs. Ņemot vērā apstākļus,
kas veicināja
PA
sanāciju, Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka ar šo apstākli vien nepietiek, lai secinātu, ka
PA
bija izkļuvusi no grūtībām. Šis secinājums izdarāms vēl jo vairāk tādēļ, ka turpmāk ir acīmredzams – sabiedrības bilancē
norādītā aktīvu vērtība ir bijusi ievērojami pārvērtēta. Turklāt, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 36. un 37. apsvēruma,
mazāk nekā sešus mēnešus pirms tam, kad tika noslēgta vienošanās par sanāciju,
PA
atkal radās naudas plūsmas problēmas, kas lika
TAB
un
LfA
tai izsniegt jaunus aizdevumus. Pie tam, kā to uzsver pati Tīringenes pavalsts sava prasības pieteikuma 356.–360. punktā,
PA
tāpat uzņēmās risku
Pilz
grupas paredzamā bankrota kontekstā un ņemot vērā apstākli, ka šīs grupas uzņēmumu parādi
PA
bija jāuzskata par neatgūstamiem.
200   Pirmās instances tiesa papildus atzīmē, ka, slēdzot vienošanos par sanāciju, valsts puses līgumslēdzēji vēl nebija informēti
par grāmatvedības datu dažāda veida sagrozīšanu un
Pilz
grupas nepareizi izmantoto atbalstu. Tomēr šāda nezināšana neļauj secināt, ka dažāda veida finansiālās palīdzības piešķiršanas
brīdī šie tiesību subjekti varēja uzskatīt, ka pēc šīs intervences
PA
vairs nejutīs grūtības. Faktiski ir jāuzsver, ka, ņemot vērā smago stāvokli, kādā
PA
atradās vienošanās par sanāciju noslēgšanas brīdī, jebkurš samērā rūpīgs ieguldītājs tirgus apstākļos pirms tik apjomīgu
aizdevumu piešķiršanas, un vēl jo vairāk – tā iegādes, vispirms veic uzņēmuma ekonomiskā stāvokļa padziļinātu izpēti un pieprasa
izstrādāt darbības pārstrukturēšanas plānu. Tomēr ir jāatzīst, ka, neskatoties uz vairākiem Komisijas pieprasījumiem, Vācijas
iestādes nav sniegušas informāciju par jebkāda pārstrukturēšanas plāna izstrādi (Apstrīdētā lēmuma 108. apsvērums). Šādos
apstākļos Tīringenes pavalsts nevarēja atsaukties uz šo publisko tiesību subjektu nezināšanu, lai pamatotu savus apgalvojumus,
saskaņā ar kuriem, pēc 1994. gada martā tās rīcībā esošajām ziņām, šie tiesību subjekti varēja uzskatīt, ka
PA
nebija grūtībās nonācis uzņēmums.
201   Šādos apstākļos Komisija pamatoti uzskatīja, ka pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanas brīdī
PA
bija jāuzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu un ka līdz ar to aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā ir jāvērtē saskaņā
ar Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai.
202   Visbeidzot, Tīringenes pavalsts kļūdaini atsaucas uz pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi. Nav šaubu, ka Apstrīdētais lēmums
ietver tikai dažas norādes uz iemesliem, kādēļ
PA
kvalificējams kā grūtībās nonācis uzņēmums. Tomēr lēmumā par procesa uzsākšanu Komisija skaidri norādīja: “apstrīdētā atbalsta
mērķis nebija veicināt reģionālo attīstību, bet drīzāk stabilizēt un pārstrukturēt grūtībās nonākušos uzņēmumus”, un, lai
to uzskatītu par saderīgu ar kopējo tirgu, tam ir jāatbilst Pamatnostādnēs par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un
pārstrukturēšanai paredzētajiem nosacījumiem. Tomēr ir jāatzīst, ka ieinteresētie lietas dalībnieki nav reaģējuši uz šo atzinumu.
No minētā izriet, ka Apstrīdētajā lēmumā Komisijai šajā sakarā nebija jāsniedz plašāki paskaidrojumi. Šāds secinājums ir jāizdara
vēl jo vairāk tādēļ, ka, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, pamatojumā nav jānorāda visi atbilstošie faktiskie un tiesību apstākļi,
jo jautājums par akta pamatojuma atbilstību EKL 253. panta prasībām ir jāizvērtē, it īpaši ņemot vērā ne tikai tā kontekstu,
bet arī konkrēto priekšmetu regulējošās tiesību normas (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā C‑367/95 P Komisija/
Sytraval
un
Brink’s France
,
Recueil
, I‑1719. lpp., 63. punkts). Šo pašu iemeslu dēļ un pretēji Tīringenes pavalsts argumentam Komisijai nebija pienākuma Apstrīdētajā
lēmumā izklāstīt konkrētus iemeslus, kas tai liek uzskatīt, ka aizdevums 25 miljonu Vācijas marku apmērā cita starpā veido
atbalstu
CD Albrechts
interesēs.
203   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts norādītie pamati, kas saistīti ar konkrēto finansiālo palīdzību, ir jānoraida
kā nepamatoti.
G –
Par
TAB
piešķirto aizdevumu
PA
20 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
204   Tīringenes pavalsts vispirms norāda – pretēji Komisijas konstatējumam Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā,
TAB
aizdevums
PA
20 miljonu Vācijas marku apmērā ir piešķirts 1993. gada oktobrī, nevis 1994. gada martā. Turklāt tā uzsver, ka šis aizdevums
ir izmantots, lai nodrošinātu
PA
finanšu līdzekļus, nevis lai atmaksātu daļu banku aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums. Pie tam tā norāda, ka ar Apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts EKL 87. panta 1. punkts, jo
K
omisija konstatējusi, ka šis aizdevums veido valsts atbalstu
PA
interesēs, kas tai ir jāatmaksā. Tā faktiski uzskata, ka, pretēji Komisijas konstatējumam Apstrīdētajā lēmumā, šo aizdevumu
nevar analizēt atbilstoši Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai, jo
PA
neatradās šādā stāvoklī. Tā arī norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav uzrādījusi motīvus,
lai pamatotu konstatējumu, ka
CD Albrechts
ir guvis labumu no šīs finansiālās palīdzības un ka šī palīdzība rada priekšrocības, izmantojot valsts līdzekļus, kas jāpārbauda,
ievērojot Pamatnostādnes par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai.
205   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija, kas attiecas uz konkrēto finansiālo palīdzību, ir jānoraida kā
nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
206   Jānorāda, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija saistībā ar
TIB
piešķirto aizdevumu 20 miljonu Vācijas marku apmērā lielā mērā ir līdzīga tai, kas izvirzīta saistībā ar aizdevumu 25 miljonu
Vācijas marku apmērā.
207   Līdz ar to, ņemot vērā visus šī sprieduma 186.–205. punktā izklāstītos motīvus, kas jāattiecina uz šo finansiālo palīdzību,
Tīringenes pavalsts šajā sakarā norādītie pamati ir jānoraida kā nepamatoti.
H –
Par
TIB
samaksāto iegādes cenu
PBK
3 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
208   Tīringenes pavalsts norāda – Komisija savā vērtējumā nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība ir izmaksāta pēc
tam, kad liela daļa
PA
uzņēmuma parādu bija dzēsta, uz ko attiecīgi norāda aktīvi 250 miljonu Vācijas marku apmērā un parādi 100 miljonu Vācijas
marku apmērā. Pēc Tīringenes pavalsts domām, Komisijai no šī apstākļa bija jāsecina – uz ko Vācijas iestādes nepārprotami
vērsa tās uzmanību 1990. gada 30. marta vēstulē, – ka šī finansiālā palīdzība piešķirta saskaņā ar privāta ieguldītāja principu
tirgus ekonomikas apstākļos un ka tādēļ tā neveido valsts atbalstu. Turklāt tā uzskata – tā kā šī iegādes cena ir izmaksāta
Pilz
grupas sabiedrībai un tādējādi nekādā ziņā nav devusi priekšrocības
PA
, palīdzības atmaksa ir jāprasa tikai no šīs grupas uzņēmumiem. Visbeidzot tā uzskata, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu
norādīt pamatojumu, jo tā nav izskaidrojusi iemeslus, kas liek tai uzskatīt, ka
TIB
un
TAB
izmaksātā iegādes cena 3 miljonu Vācijas marku apmērā ir valsts atbalsts
PA
un
CD Albrechts
interesēs.
209   Komisija, ko atbalsta
ODS
, apstrīd Tīringenes pavalsts atsauci uz to, ka tā būtu kļūdaini pieļāvusi valsts atbalsta pastāvēšanu. Komisija faktiski
norāda – kaut arī ar 1996. gada 25. novembra vēstuli Vācijas iestādēm adresēto jautājumu mērķis bija tieši nodrošināt, lai
pārņemšana tiktu veikta saskaņā ar tirgus nosacījumiem, šīs iestādes nav nedz sniegušas apsvērumus šajā sakarā, nedz nosūtījušas
vienošanās par sanāciju kopiju, bet aprobežojušās ar apgalvojumu, ka iegādes cena precizēta pārrunu rezultātā. Šādos apstākļos
Komisija uzskata, ka tai nebija iespējams pārliecināties par uzņēmuma nākotnes rentabilitātes pozitīvo vērtējumu precizitāti.
Tā turklāt apgalvo, ka, neapšaubāmi, attiecīgajā brīdī
PA
bija jāuzskata par grūtībās nonākušu uzņēmumu, ko apliecina tās vērtējums, saskaņā ar kuru privāts ieguldītājs nav pārpircis
PA
, un ka iegādes cena ir jāuzskata par valsts atbalstu. Tā norāda – no tās rīcībā esošās informācijas neizriet, ka pārstrukturēšanas
plāna ietvaros piešķirtais atbalsts samērīgā termiņā ļautu nodrošināt uzņēmuma ilgtermiņa rentabilitāti un darbības saglabāšanu.
Tieši pretēji, šīs ziņas norādīja, ka parādi bankām ir lielā mērā atdoti, jo īpaši pēc
THA
maksājuma 120 miljonu Vācijas marku apmērā, un ka
PA
atbalsta vai darbības saglabāšanas pasākumi finansēti gandrīz tikai no valsts līdzekļiem. Komisija turklāt atzīmē, ka jau
ar lēmumu par procedūras uzsākšanu tā ir kvalificējusi iegādes cenu kā nelikumīgu atbalstu pārstrukturēšanai, balstoties uz
Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai. Visbeidzot tā uzsver – šo kvalifikāciju apstiprina
Vācijas iestādes, kas ir apgalvojušas, ka finansiālais atbalsts ir absolūti nepieciešams (1996. gada 18. janvāra vēstule)
un ka
PA
nebūtu saglabājusi spēju darboties, ja nebūtu veikti apstrīdētie sanācijas pasākumi (1997. gada 14. jūlija vēstule).
210   Komisija, ko atbalsta
ODS
, turklāt apstrīd atsauci, saskaņā ar kuru tā šajā sakarā nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Komisija norāda –
tā kā šī finansiālā palīdzība lēmumā par procedūras uzsākšanu jau ir kvalificēta kā nelikumīgs pārstrukturēšanas atbalsts
grūtībās nonākuša uzņēmuma interesēs un tā kā Komisija nav saņēmusi no Vācijas iestādēm ziņas par pretējo (1996. gada 18. janvāra
un 1997. gada 17. aprīļa vēstules), tai nebija iemesla Apstrīdētajā lēmumā nonākt pie atšķirīga vērtējuma (104.–111. apsvērums).
211
ODS
turklāt uzsver, ka Tīringenes pavalsts, iespējams, jauc prasības, kas saistītas ar pienākumu norādīt pamatojumu, ar jautājumu
par to, vai Komisija ir pareizi veikusi faktu izpēti. Tā uzsver, ka iespējamās neprecizitātes faktos, uz kuriem atsaucas Komisija,
neattiecas uz pienākumu norādīt pamatojumu, jo Komisijai ir tiesības pieņemt, ka šie fakti ir precīzi, jo tie izriet no Vācijas
Federatīvās Republikas sniegtajām ziņām. Tā norāda – tā kā bija acīmredzams, ka, saskaņā ar šīm ziņām, apstrīdētie pasākumi
veido valsts atbalstu, Komisijai nebija detalizēti un īpaši jāpārbauda katrs EKL 87. panta 1. punkta materiālais apstāklis,
bet tā varēja aprobežoties ar pamatojuma kopsavilkumu.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
212   Saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību Tīringenes pavalsts atsaucas uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā, kā arī
pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
213   Attiecībā uz iebildumu, kas izriet no kļūdas faktos un acīmredzamas kļūdas vērtējumā, Tīringenes pavalsts pēc būtības norāda
– ņemot vērā Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošās ziņas, Komisijai bija jākonstatē, ka
TIB
samaksātā iegādes cena par sabiedrības
PA
daļu pārpirkšanu 3 miljonu Vācijas marku apmērā bija atbilstoša tirgus nosacījumiem.
214   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka lēmumā par procedūras uzsākšanu Komisija norādīja: “1994. gada martā, veicot [
PA
] pārņemšanu,
TAB
un
TIB
ir pārskaitījuši pavisam 15 miljonus [Vācijas marku]” un “no šīs summas 3 miljoni [Vācijas] marku atbilst cenai, ko
TIB
samaksāja, lai iegādātos savas daļas no [
PBK
]” (lēmuma par procesa uzsākšanu 2.2.2. punkta otrā daļa). Tāpat finansiālās palīdzības pagaidu vērtējumā Komisija uzsvēra,
ka iegādes vērtība 3 miljonu Vācijas marku apmērā, tāpat kā cita finansiālā palīdzība, nenoliedzami veido valsts atbalstu
EKL 87. panta 1. punkta izpratnē (lēmuma par procesa uzsākšanu 3. punkta pirmā daļa). Turklāt tā skaidri pieprasīja Vācijas
Federatīvajai Republikai detalizēti aprakstīt veidu, kā šī iegādes cena ir aprēķināta (lēmuma par procesa uzsākšanu pielikums,
jautājums Nr. 4).
215   Ar 1999. gada 30. marta vēstuli Vācijas iestādes izklāstīja savu nostāju šajā jautājumā. Tās uzsvēra, pirmkārt, ka iegādes
cena nav darīta zināma aprēķinu veidā, bet drīzāk iegūta sarunu rezultātā, un, otrkārt, ka šo finansiālo palīdzību nav saņēmusi
PA
, bet drīzāk
Pilz
grupa. Turklāt tās uzsvēra, ka, ņemot vērā pozitīvo bilanci un ar vienošanos par sanāciju panāktās parādu samazināšanas nozīmi,
TIB
un
TAB
tajā laikā varēja uzskatīt, ka šāda apjoma saistības ir pamatotas, jo uzņēmuma aktīvu vērtība ievērojami pārsniedz tā parādu
vērtību. Pēc šo iestāžu domām, šāds secinājums ir izdarāms vēl jo vairāk tādēļ, ka šie tiesību subjekti tādējādi vēl nebija
informēti par Pilca kunga veikto grāmatvedības datu sagrozīšanu.
216   Komisija pamatoti uzskatīja, ka ar šo informāciju nepietiek, lai grozītu tās secinājumu, saskaņā ar kuru iegādes cena ir jākvalificē
kā valsts atbalsts.
217   Pirmkārt, Vācijas iestādes nav sniegušas informāciju, kas ļautu pārbaudīt veidu, kā ir aprēķināta cena 3 miljonu Vācijas marku
apmērā. Apstāklim, ka šī cena ir iegūta pušu pārrunu rezultātā, šajā kontekstā nav nozīmes. Otrkārt, šī sprieduma 199. punktā
izklāstīto iemeslu dēļ Vācijas iestādes kļūdaini atsaucās uz kopuzņēmuma aktīvu vērtību pēc vienošanās par sanāciju noslēgšanas
un
TIB
un
TAB
nezināšanu par šo aktīvu sagrozīšanu, lai pamatotu iegādes cenu. Šis secinājums ir izdarāms vēl jo vairāk tādēļ, ka, ņemot
vērā Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju, Komisija varēja secināt, ka 1994. gada martā – pārpirkšanas
brīdī – samērā rūpīgam ieguldītājam, kas darbojas tirgus ekonomikas apstākļos, bija jākonstatē, ka
PA
ir nonācis grūtībās (skat. šī sprieduma 196.–202. punktu).
218   Turpretī Tīringenes pavalsts pamatoti norāda – Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība ir izmaksāta
tieši
PBK
. Komisija faktiski nav norādījusi nevienu apstākli, no kura izriet, ka šī finansiālā palīdzība bija paredzēta
PA
vai
CD Albrechts
pārstrukturēšanai. Līdz ar to Apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punktā Komisija ir kļūdaini atzinusi šo atbalstu par tādu, kas
“paredzēts [
CD Albrechts
] pārstrukturēšanai”. Visbeidzot, Komisija Apstrīdētajā lēmumā nav norādījusi pamatojumu, lai pierādītu, ka pastāv priekšrocības,
ko
PA
ir guvusi no šīs finansiālās palīdzības, kas pamatotu šī atbalsta atgūšanu no
PA
.
219   Ņemot vērā šo kļūdu faktos, kas attiecas uz atbalsta saņēmēja identitāti un pamatojuma neesamību šajā sakarā, pārkāpjot EKL
253. pantu, Apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punkts ir jāatceļ daļā, kurā Komisija ir atzinusi, ka iegādes cena 3 miljonu Vācijas
marku apmērā veido atbalstu, kas “paredzēts [
CD Albrechts
] pārstrukturēšanai”.
I –
Par
TIB
piešķirto dotāciju
PA
kapitālā 12 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
220   Tīringenes pavalsts vispirms norāda, ka Komisija saistībā ar šo finansiālo palīdzību ir pieļāvusi dažādas kļūdas faktos. Tā
faktiski norāda – kā tas izriet no Vācijas iestāžu 1996. gada 18. janvāra un 1999. gada 30. marta vēstulēm, Komisija nav konstatējusi,
ka no dotācijas kapitālā 12 miljonu Vācijas marku apmērā, lai atmaksātu daļu no
THA
galvojuma nodrošinātajiem banku aizdevumiem, izmantoti 7,6 miljoni Vācijas marku, kas pārskaitīti tieši
Pilz Construction
. Attiecībā uz atlikušo dotācijas daļu, proti, 4,4 miljoniem Vācijas marku, Tīringenes pavalsts norāda, ka šī summa ir novirzīta
Pilz
grupas interesēs neatmaksājamu izdevumu un neatsaucamu maksājumu veidā saskaņā ar vadības un piegāžu līgumu, kas noslēgts
starp
PA
un šo grupu.
221   Turpmāk tā norāda, ka šo kļūdu faktos dēļ Komisija attiecībā uz konkrēto finansiālo palīdzību ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā
un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Tīringenes pavalsts faktiski uzsver – tā kā šī subsīdija 7,6 miljonu Vācijas
marku apmērā ir izmantota, lai atmaksātu daļu no
THA
galvojuma nodrošinātajiem banku aizdevumiem, tas nav valsts atbalsts, un vēl jo mazāk jauns atbalsts, kas nebūtu saderīgs
ar kopējo tirgu. Tā faktiski norāda – tā kā šī subsīdija ir izmaksāta, lai atmaksātu daļu aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums, un tā kā, pēc Komisijas domām, šī galvojuma izsniegšana veido valsts atbalstu, Komisija kļūdaini uzskata, ka saskaņā
ar šo galvojumu veiktās intervences ietvaros izmaksātās summas arī veido valsts atbalstu, jo tādējādi Komisija kā valsts atbalstu
divreiz ņem vērā vienas un tās pašas summas. Tā turklāt uzskata, kā jau iepriekš to norādījusi, ka, ciktāl galvojuma sniegšana
ir jāuzskata par pastāvošu, ar Līgumu saderīgu atbalstu, tas pats attiecas uz konkrēto finansiālo palīdzību, kas izmaksāta,
izpildot no galvojuma izrietošo pienākumu. Tomēr Tīringenes pavalsts pauž viedokli, ka šo secinājumu var attiecināt tikai
uz
THA
galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem, kas faktiski izmantoti kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai.
222   Attiecībā uz atlikušajiem 4,4 miljoniem Vācijas marku Tīringenes pavalsts turklāt uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu
vērtējumā un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo Apstrīdētajā lēmumā tā ir konstatējusi, ka šī summa veido valsts
atbalstu
PA
interesēs. Tā faktiski norāda, ka, pretēji tam, ko Komisija ir konstatējusi Apstrīdētajā lēmumā, šo finansiālo palīdzību
nevarēja analizēt atbilstoši Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai, jo
PA
neatradās šādā stāvoklī. Turklāt Tīringenes pavalsts norāda, ka
PA
no šīs finansiālās palīdzības neko nav saņēmusi, jo tā izmantota, lai finansētu saskaņā ar vadības un piegāžu līgumu
Pilz
grupai piegādāto preču ražošanu, par kurām tā arī netika samaksāts. Līdz ar to tā uzskata – ja šī finansiālā palīdzība uzskatāma
par valsts atbalstu, tad tā atmaksa ir jāpieprasa tikai no
Pilz
grupas uzņēmumiem.
223   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka visa argumentācija, kas saistīta ar dotāciju kapitālā 12 miljonu Vācijas marku apmērā, ir jānoraida kā nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
224   Tīringenes pavalsts saistībā ar šo iebildumu atsaucās uz dažādām kļūdām faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma norādīt
pamatojumu neizpildi.
225   Vispirms ir jānoraida Tīringenes pavalsts argumenti, kas izvirzīti, lai pierādītu, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos saistībā
ar
TIB
piešķirto dotāciju
PA
kapitālā 12 miljonu Vācijas marku apmērā, nekonstatējot, pirmkārt, ka šī finansiālā palīdzība 7,6 miljonu Vācijas marku apmērā
ir izmantota, lai atmaksātu
THA
nodrošinātos aizdevumus, un, otrkārt, ka 4,4 miljonu Vācijas marku apmērā šī finansiālā palīdzība ir novirzīta
Pilz
grupas interesēs.
226   Faktiski ir jāatgādina – lēmumā par procesa uzsākšanu Komisija norādīja, ka no summas 15 miljoni Vācijas marku apmērā, ko
TIB
un
TAB
samaksāja, pārņemot kopuzņēmumu, 3 miljoni Vācijas marku bija sabiedrības daļu iegādes cena, “bet atlikušie 12 miljoni [Vācijas
marku] veidoja iemaksu kopuzņēmuma kapitālā”, un ka “no šiem 12 miljoniem [Vācijas marku] 7,6 miljoni [Vācijas marku] ir izmantoti,
lai atmaksātu
THA
nodrošinātos galvojumus, un 4,4 miljonu atlikums ir izmantots kā apgrozāmie līdzekļi” (lēmuma par procesa uzsākšanu 2.2.2. punkta
otrā daļa).
227   Šo faktu izklāstu Vācijas iestādes apstiprināja 1999. gada 30. marta vēstulē. No lietas materiāliem turklāt neizriet, ka to
ir apstrīdējuši citi ieinteresētie lietas dalībnieki.
228   Šādos apstākļos Komisija, ņemot vērā Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju, varēja Apstrīdētā lēmuma
34. apsvērumā pamatoti konstatēt, ka laikā, kad
TIB
un
TAB
pārpirkušas kopuzņēmumu, tās samaksājušas kopējo summu 15 miljonu Vācijas marku apmērā, no kuras 3 miljoni Vācijas marku
TIB
izmaksāja
PBK
par sabiedrības daļām un 12 miljonus Vācijas marku
TIB
iemaksāja kā dotāciju
PA
kapitālā.
229   Turklāt Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība 7,6 miljonu
Vācijas marku apmērā ir izmantota, lai atmaksātu
THA
nodrošinātos aizdevumus. Nepastāvot vajadzībai lemt par to, vai Komisija faktiski ir aizmirsusi to ņemt vērā, pietiek konstatēt
– pat ja izrādītos, ka tas tā arī ir bijis, šis trūkums neietekmētu Komisijas vērtējuma šajā sakarā spēkā esamību. Kā tas
jau ir uzsvērts šī sprieduma 194. punktā, nav apstrīdams, ka šī finansiālā palīdzība, kas piešķirta
THA
nodrošināto aizdevumu atmaksai, būtu ņemta vērā divas reizes, jo Apstrīdētajā lēmumā kā valsts atbalsts ir kvalificētas tikai
tās summas, ko atbilstoši savam galvojumam
THA
faktiski ir izmaksājusi.
230   Visbeidzot, attiecībā uz Tīringenes pavalsts norādi, saskaņā ar kuru Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība
4,4 miljonu Vācijas marku apmērā ir novirzīta
Pilz
grupas interesēs, ir jāatsaucas uz šī iebilduma vērtējumu Tīringenes pavalsts argumentācijas kontekstā, kas attiecas uz Apstrīdētā
lēmuma 2. punktā minētā rīkojuma par atgūšanu likumību (skat. šī sprieduma 307.–348. punktu).
231   Otrkārt, tā kā ir konstatēts, ka saistībā ar šo finansiālo palīdzību Komisija nav pieļāvusi kļūdu faktos, ir jāpārbauda Tīringenes
pavalsts izvirzītie dažādie argumenti, lai pierādītu, ka attiecībā uz konkrēto finansiālo palīdzību pastāv acīmredzamas kļūdas
vērtējumā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde.
232   Šajā sakarā Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija, attiecībā uz
THA
nodrošināto aizdevumu atmaksai izmantoto ieguldījumu 7,6 miljonu Vācijas marku apmērā kvalificējot šo finansiālo palīdzību
kā jaunu atbalstu, ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Pats apstāklis, ka šo finansiālo
palīdzību, kas izmantota
THA
nodrošināto aizdevumu atmaksai, ir izmaksājis
TIB
, ļauj secināt, ka tā nebija intervence atbilstoši šim galvojumam. Līdz ar to tas tik tiešām ir jauns atbalsts.
233   Jebkurā gadījumā Komisija konkrēto finansiālo palīdzību pamatoti kvalificēja kā grūtībās nonākuša uzņēmuma pārstrukturēšanas
atbalstu. Kā tas tika uzsvērts iepriekš šī sprieduma 196.–202. punktā, šīs finansiālās palīdzības piešķiršanas brīdī
PA
varēja kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu. Tāpat patiešām varētu pieņemt, ka privāts uzņēmums, atrodoties
TIB
situācijā, nebūtu piešķīris dotāciju kapitālā tādam grūtībās nonākušam uzņēmumam kā
PA
, neveicot vismaz uzņēmuma ekonomiskā stāvokļa sīku analīzi un neizstrādājot pārstrukturēšanas plānu. Turklāt, kaut gan lēmumā
par procedūras uzsākšanu šī finansiālā palīdzība bija kvalificēta kā valsts atbalsts, Vācijas iestādes nav iebildušas pret
šo kvalifikāciju administratīvā procesa laikā. Visbeidzot, kā tas ir uzsvērts šī sprieduma 202. punktā, Komisija saskaņā ar
EKL 253. panta prasībām ir sniegusi pietiekamu pamatojumu, lai pierādītu šī atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu.
234   Ņemot vērā iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā
nepamatoti.
J –
Par
TIB
un
TAB
iegādāto
PA
pamatkapitālu
1.     Lietas dalībnieku argumenti
235   Tīringenes pavalsts norāda – Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir kļūdaini konstatējusi, ka Apstrīdētā lēmuma 35. apsvērumā minētā
summa 33 miljonu Vācijas marku apmērā ir finansiālā palīdzība. Tā norāda, ka šī summa faktiski atbilst
PA
daļu nominālvērtībai. Tā turklāt uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā un nav izpildījusi pienākumu
norādīt pamatojumu.
236   2004. gada 5. maija tiesas sēdes laikā Komisija atzina – Apstrīdētajā lēmumā tā ir kļūdaini konstatējusi, ka
TIB
un
TAB
īstenotā
PA
pamatkapitāla iegāde par summu 33 miljonu Vācijas marku apmērā ir valsts atbalsts. Līdz ar to tā atzīst, ka Apstrīdētais
lēmums šajā daļā būtu jāatceļ.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
237   Ņemot vērā Komisijas izdarīto paziņojumu 2004. gada 5. maija tiesas sēdē, kas nostiprināts tiesas sēdes protokolā, nepastāvot
vajadzībai pārbaudīt citus šajā sakarā izvirzītos iebildumus, ir jākonstatē – Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, kā valsts
atbalstu kvalificējot
TIB
un
TAB
īstenoto
PA
pamatkapitāla iegādi par summu 33 miljonu Vācijas marku apmērā.
238   Ņemot vērā iepriekš minēto, Apstrīdētā lēmuma 1. panta 2. punkts ir jāatceļ daļā, kurā Komisija uzskatīja, ka sabiedrības
CD Albrechts
pārstrukturēšanai paredzētais nesaderīgais valsts atbalsts ietver par
PA
pamatkapitāla iegādi samaksāto summu 33 miljonu Vācijas marku apmērā.
K –
Par
LfA
piešķirto aizdevumu
PA
2 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
239   Tīringenes pavalsts norāda, ka Apstrīdētajā lēmumā Komisija, pieļaujot kļūdu, nav nedz ņēmusi vērā, nedz pietiekami pamatojusi
faktu, ka
LfA
piešķirtais aizdevums
PA
2 miljonu Vācijas marku apmērā nav izmaksāts šai sabiedrībai, bet izmantots vienīgi tam, lai atmaksātu
PBK
piešķirtos banku aizdevumus, kas nodrošināti ar Bavārijas pavalsts galvojumu. Tā uzskata – tā kā kopējo galvojuma summu (54,7 miljonu
Vācijas marku apmērā) Komisija jau ir iegrāmatojusi kā valsts atbalstu, uzskatot arī šo aizdevumu par valsts atbalstu, viena
un tā pati summa kā atbalsts tiek ņemta vērā divreiz. Turklāt tā uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, bez jebkāda
pamatojuma Apstrīdētajā lēmumā uzskatot, ka
LfA
piešķirtais aizdevums 2 miljonu Vācijas marku apmērā ir jauns atbalsts. Visbeidzot tā norāda, ka Komisija nav izpildījusi
pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi, kas liek tai uzskatīt
LfA
piešķirto aizdevumu
PA
2 miljonu Vācijas marku apmērā par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu.
240   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija, kas attiecas uz šo finansiālo palīdzību, ir jānoraida kā nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
241   Saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību Tīringenes pavalsts atsaucās uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma
norādīt pamatojumu neizpildi.
242   Šajā sakarā pirmkārt ir jāpārbauda, vai Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, kā uz to norāda Tīringenes pavalsts, neņemot vērā
to, ka
LfA
piešķirtais aizdevums
PA
2 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu daļu no Bavārijas pavalsts galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem.
243   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka lēmuma par procedūras uzsākšanu 2.2.2. punkta trešajā daļā Komisija ir izdarījusi šādus secinājumus:
“1994. gada 8. martā Bavārija[s pavalsts], izmantojot starpnieku
LfA
, ir noslēgusi [..] divus aizdevuma līgumus kopuzņēmuma interesēs – vienu 2 miljonu [Vācijas marku] un otru 7 miljonu [Vācijas
marku] apmērā. Abos gadījumos noteiktā procentu likme ir 7 procenti, un tie ir jāatmaksā, attiecīgi, vēlākais līdz 1996. gada
31. martam un 1996. gada 30. martam. Pirmais aizdevums ir izmantots, lai atmaksātu [..] Bavārijas [pavalsts] nodrošināto aizdevumu.”
244   No šiem secinājumiem skaidri izriet – Komisijai bija zināms, ka
LfA
piešķirtais aizdevums 2 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu nodrošinātos aizdevumus.
245   Turpmāk ir jāatzīmē, ka administratīvā procesa laikā ne Vācijas iestādes, ne citi ieinteresētie lietas dalībnieki nav formulējuši
apsvērumus, lai grozītu šīs ziņas. Tieši pretēji – 1999. gada 30. marta vēstulē Vācijas iestādes ir apstiprinājušas lēmumā
par procedūras uzsākšanu šajā sakarā konstatēto faktu precizitāti.
246   Šādos apstākļos ir jāatzīst, ka, balstoties uz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju, Komisijai
bija jāzina, ka aizdevums 2 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu daļu no Bavārijas pavalsts nodrošinātajiem
aizdevumiem.
247   Tomēr atšķirībā no tā, kas tika konstatēts saistībā ar atteikšanos no tiesībām prasīt parāda atmaksu 3 miljonu Vācijas marku
apmērā (skat. šī sprieduma 123.–130. punktu), šī kļūda neietekmē lēmuma tiesiskumu, jo šajā gadījumā katrā ziņā nav apstrīdams,
ka divreiz būtu ņemtas vērā vienas un tās pašas priekšrocības. Pats apstāklis, ka šī finansiālā palīdzība ir izmantota Bavārijas
pavalsts nodrošināto aizdevumu atmaksai, neļauj secināt, ka tā bija intervence atbilstoši šim galvojumam. Šis aizdevums tika
izmaksāts
PA
, jo īpaši, lai ļautu tam atmaksāt daļu no šī galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem. Tādēļ, kaut gan aizdevums piešķirts ar
mērķi ļaut atmaksāt nodrošinātos aizdevumus, tā tomēr nav intervence atbilstoši pastāvošam galvojumam, bet drīzāk ir jauns
atbalsts.
248   Otrkārt, Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu,
uzskatot, ka šis aizdevums piešķirts grūtībās nonākušam uzņēmumam, un kvalificējot to kā valsts atbalstu, kas nav saderīgs
ar kopējo tirgu. Faktiski ir jāatgādina, ka šī aizdevuma piešķiršanas brīdī
PA
varēja kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu (skat. šajā sakarā šī sprieduma 196.–202. punktu). Tāpat patiešām varētu
pieņemt, ka privātais uzņēmums, atrodoties
LfA
situācijā, nebūtu piešķīris citu aizdevumu tādam grūtībās nonākušam uzņēmumam kā
PA
, nepārbaudot vismaz uzņēmuma ekonomisko stāvokli un bez pārstrukturēšanas plāna. Turklāt, kaut gan lēmumā par procesa uzsākšanu
šis aizdevums bija kvalificēts kā valsts atbalsts, Vācijas iestādes turpmāk nav iebildušas pret šo kvalifikāciju. Visbeidzot,
kā tas ir iepriekš uzsvērts šī sprieduma 202. punktā, Komisija ir sniegusi pietiekamu pamatojumu, lai
PA
kvalificētu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu, un līdz ar to – par šī atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu.
249   Ņemot vērā iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā
nepamatoti.
L –
Par
TIB
piešķirto partnera aizdevumu
PA
3,5 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
250   Tīringenes pavalsts norāda, ka ar Apstrīdēto lēmumu tiek pārkāpts EKL 87. panta 1. punkts un nav izpildīts pienākums norādīt
pamatojumu, jo Komisija kvalificē partnera aizdevumu 3,5 miljonu Vācijas marku apmērā kā valsts atbalstu
PA
interesēs, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Tā faktiski uzskata, ka, pretēji Komisijas konstatējumam Apstrīdētajā lēmumā,
šo aizdevumu nevar analizēt atbilstoši Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai, jo
PA
neatradās šādā stāvoklī. Tā arī atzīmē – kā tas izriet no Vācijas iestāžu 1999. gada 30. marta vēstules, – ka
TIB
piešķirtais partnera aizdevums
PA
3,5 miljonu Vācijas marku apmērā ir novirzīts
Pilz
grupas interesēs, izmantojot vienoto grāmatvedības uzskaites sistēmu.
251   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
252   Tīringenes pavalsts saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību atsaucas uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma
norādīt pamatojumu neizpildi.
253   Vispirms ir jāatzīmē – Tīringenes pavalsts neapstrīd Apstrīdētā lēmuma 35. apsvērumā izteikto konstatējumu, ka
TIB
1994. gada aprīlī ir piešķīris
PA
partnera aizdevumu 3,5 miljonu Vācijas marku apmērā.
254   Turpmāk ir jāuzsver – Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos un nav izpildījusi pienākumu
norādīt pamatojumu, piemērojot Pamatnostādnes par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai un kvalificējot
šo aizdevumu kā valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Kā tas uzsvērts šī sprieduma 196.–202. punktā, ir jāatgādina,
ka šī aizdevuma piešķiršanas brīdī
PA
varēja kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu. Tāpat patiešām varētu pieņemt, ka privāts uzņēmums, atrodoties
TIB
situācijā, nebūtu piešķīris aizdevumu tādam grūtībās nonākušam uzņēmumam kā
PA
, neveicot vismaz uzņēmuma ekonomiskā stāvokļa sīku analīzi un neizstrādājot pārstrukturēšanas plānu. Turklāt, kaut gan lēmumā
par procedūras uzsākšanu šī finansiālā palīdzība bija kvalificēta kā valsts atbalsts, Vācijas iestādes turpmāk nav iebildušas
pret šo kvalifikāciju. Visbeidzot, kā tas ir iepriekš norādīts šī sprieduma 202. punktā, Komisija ir sniegusi pietiekamu pamatojumu,
lai
PA
kvalificētu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu, un līdz ar to – par šī atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu.
255   Visbeidzot, attiecībā uz Tīringenes pavalsts norādi, saskaņā ar kuru Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība
ir novirzīta
Pilz
grupas interesēs, ir jāatsaucas uz šī iebilduma vērtējumu Tīringenes pavalsts argumentācijas kontekstā, kas attiecas uz Apstrīdētā
lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu likumību (šī sprieduma 307.–347. punkts).
256   Ņemot vērā iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā
nepamatoti.
M –
Par
LfA
piešķirto aizdevumu
Pilz
grupai 15 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
257   Tīringenes pavalsts uzskata, ka Komisija saistībā ar šo
LfA
piešķirto aizdevumu 15 miljonu Vācijas marku apmērā ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, jo tas ir piešķirts tieši
Pilz
grupai un tādēļ nevar pieprasīt tā atmaksu no kopuzņēmuma un tā saistību pārņēmējiem. Turklāt tā norāda, ka Komisija nav
izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, jo tā nav norādījusi iemeslus, kādēļ šis aizdevums veido atbalstu
PA
vai
CD Albrechts.
258   Komisija, kuru atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā nepamatota.
Tā uzsver – nav nozīmes tam, ka aizdevums 15 miljonu Vācijas marku apmērā bija paredzēts
Pilz
grupai, jo šis apgrozāmo līdzekļu aizdevums, kas bija jāizmanto kā pārejas aizdevums, līdz tiks atrasts kopuzņēmuma pārpircējs,
radīja priekšrocības arī kopuzņēmumam un
PA
.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
259   Tīringenes pavalsts saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību atsaucas uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma norādīt
pamatojumu neizpildi.
260   Tīringenes pavalsts pamatoti norāda – Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība ir izmaksāta tieši
Pilz
grupai. Komisija faktiski nav norādījusi nevienu apstākli, no kura izriet, ka šī finansiālā palīdzība bija paredzēta
PA
vai
CD Albrechts
pārstrukturēšanai.
261   Šo secinājumu neietekmē apstāklis – kā to Komisija ir konstatējusi Apstrīdētā lēmuma 37. apsvērumā, – ka aizdevums 15 miljonu
Vācijas marku apmērā bija jāizmanto
Pilz
grupas atbalstam, līdz tiks atrasts
PA
pārpircējs. Papildus tam, ka Komisija nav norādījusi nevienu pierādījumu, lai pamatotu šo apgalvojumu, nav konstatēts, ka
šis atbalsts
PA
faktiski radījis priekšrocības. Tādēļ Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šis aizdevums radījis
PA
priekšrocības.
262   Ņemot vērā iepriekš minēto un nepastāvot vajadzībai pārbaudīt iebildumu par pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi, Apstrīdētā
lēmuma 1. panta 2. punkts ir jāatceļ, jo Komisija ir atzinusi, ka aizdevums 15 miljonu Vācijas marku apmērā ir atbalsts, “kas
paredzēts [
CD Albrechts
] pārstrukturēšanai”.
N –
Par
TAB
piešķirto aizdevumu
CD Albrechts
15 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
263   Tīringenes pavalsts norāda – kā tas arī izriet no Vācijas iestāžu 1999. gada 30. marta vēstules, – ka
TAB
piešķirtais aizdevums
CD Albrechts
15 miljonu Vācijas marku apmērā ir novirzīts
Pilz
grupas labā. Tā arī atzīmē, ka šis aizdevums jau ir atmaksāts. Turpmāk tā norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta
1. punktu, jo Apstrīdētajā lēmumā tā uzskatījusi, ka aizdevums 15 miljonu Vācijas marku apmērā veido valsts atbalstu
PA
interesēs. Tā faktiski norāda, ka, pretēji Komisijas konstatējumam Apstrīdētajā lēmumā, šo aizdevumu nedrīkst analizēt atbilstoši
Pamatnostādnēm par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai, jo [aizdevuma] izmaksas brīdī
PA
, turpmāk saukta –
CD Albrechts
, neatradās šādā stāvoklī. Pie tam Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl
tā nav norādījusi iemeslus, kādēļ šis aizdevums veido atbalstu
PA
vai
CD Albrechts
.
264   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
265   Tīringenes pavalsts saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību atsaucas uz kļūdu faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā un pienākuma
norādīt pamatojumu neizpildi.
266   Šajā sakarā vispirms ir jānorāda, ka Tīringenes pavalsts nav sniegusi nevienu pierādījumu, lai pamatotu savu atsauci, saskaņā
ar kuru daļa vai viss šis aizdevums jau ir atmaksāts. Turklāt tā arī nav pierādījusi, ka administratīvā procesa laikā Komisija
tikusi informēta par šādu atmaksu.
267   Turklāt Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu,
kvalificējot šo aizdevumu kā valsts atbalstu pārstrukturēšanai, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu. Šī sprieduma 196.–202. punktā
minēto iemeslu dēļ
CD Albrechts
, iepriekš saukta –
PA
, šī aizdevuma piešķiršanas brīdī varēja kvalificēt kā grūtībās nonākušu uzņēmumu. Faktiski varētu pieņemt, ka privāts uzņēmums,
atrodoties
TAB
situācijā, nebūtu piešķīris aizdevumu tādam grūtībās nonākušam uzņēmumam kā
CD Albrechts
, neveicot vismaz uzņēmuma ekonomiskā stāvokļa sīku analīzi un neizstrādājot pārstrukturēšanas plānu. Turklāt, kaut gan lēmumā
par procesa uzsākšanu šī finansiālā palīdzība bija kvalificēta kā valsts atbalsts, Vācijas iestādes turpmāk nav iebildušas
pret šo kvalifikāciju. Turklāt, kā tas ir iepriekš norādīts šī sprieduma 202. punktā, Komisija ir sniegusi pietiekamu pamatojumu,
lai
CD Albrechts
kvalificētu kā grūtībās nonākušu uzņēmumu, un līdz ar to – par šī atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu.
268   Visbeidzot, attiecībā uz Tīringenes pavalsts norādi, saskaņā ar kuru Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šī finansiālā palīdzība
ir novirzīta
Pilz
grupas interesēs, ir jāatsaucas uz šī iebilduma vērtējumu Tīringenes pavalsts argumentācijas kontekstā, kas attiecas uz Apstrīdētā
lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu likumību (šī sprieduma 318.–344. punkts).
269   Ņemot vērā iepriekš minēto par šī iebilduma pārbaudi, Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo
palīdzību ir jānoraida kā nepamatoti.
O –
Par
LfA
piešķirto aizdevumu
CD Albrechts
7 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
270   Tīringenes pavalsts vispirms norāda, ka Komisija ir pieļāvusi vairākas kļūdas faktos, kas saistītas ar aizdevumu 7 miljonu
Vācijas marku apmērā. Tā norāda, ka, pretēji Komisijas secinājumam Apstrīdētā lēmuma 36. un 73. apsvērumā,
LfA
piešķirtais aizdevums
PA
7 miljonu Vācijas marku apmērā nav izmantots, lai atbalstītu šo sabiedrību. Jāpiebilst, ka pēc vienošanās par sanāciju noslēgšanas
šis aizdevums 2 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu sabiedrībai
PBK
piešķirto un ar Bavārijas pavalsts galvojumu nodrošināto banku aizdevumu procentus. Tādējādi tā uzskata – tā kā kopējo galvojuma
summu (54,7 miljonus Vācijas marku) Komisija jau ir iegrāmatojusi kā valsts atbalstu, uzskatot arī šo aizdevuma daļu par valsts
atbalstu, viena un tā pati summa, aprēķinot atbalstu, tiek ņemta vērā divreiz.
271   Tīringenes pavalsts turklāt uzskata, ka saistībā ar šo finansiālo palīdzību Komisija ir pieļāvusi vairākas tiesību kļūdas
un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Tā jo īpaši apstrīd to, ka šis aizdevums veido valsts atbalstu, un vēl jo
vairāk to, ka tas ir jauns atbalsts, kas nebūtu saderīgs ar kopējo tirgu. Tā faktiski norāda – tā kā šis aizdevums 5 miljonu
Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu daļu aizdevumu, kurus sedza
THA
galvojums, un tā kā, pēc Komisijas domām, šī galvojuma sniegšana veido valsts atbalstu, Komisija kļūdaini uzskata, ka saskaņā
ar šo galvojumu izmaksātās summas arī veido valsts atbalstu, jo tādējādi Komisija kā valsts atbalstu divreiz ņem vērā vienas
un tās pašas summas. Tā turklāt uzskata – kā jau tas tika norādīts, – ka, tā kā galvojuma sniegšana ir jāuzskata par pastāvošu,
ar Līgumu saderīgu atbalstu, tas pats attiecas uz konkrēto finansiālo palīdzību, kas izmaksāta, izpildot no galvojuma izrietošos
pienākumus. Visbeidzot Tīringenes pavalsts norāda, ka Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu, ciktāl tā nav
norādījusi iemeslus, kas liek tai uzskatīt, ka aizdevums 7 miljonu Vācijas marku apmērā ir valsts atbalsts
CD Albrechts
interesēs, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu, ja šis aizdevums 5 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots vienīgi tam, lai
atmaksātu kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai paredzētos banku aizdevumus, kas izmaksāti tikai
Pilz
Construction
, un tikai 2 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, lai atmaksātu ar šo galvojumu nodrošināto aizdevumu procentus.
272   Komisija, ko atbalsta
ODS
, uzskata, ka Tīringenes pavalsts izvirzītā argumentācija saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā nepamatota.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
273   Tīringenes pavalsts saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību atsaucas uz dažādām kļūdām faktos, acīmredzamu kļūdu vērtējumā
un pienākuma norādīt pamatojumu neizpildi.
274   Šajā sakarā vispirms ir jāpārbauda, vai Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, kā uz to norāda Tīringenes pavalsts, neņemdama
vērā, ka
LfA
piešķirtais aizdevums
PA
7 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, pirmkārt, 2 miljonu Vācijas marku apmērā, lai nodrošinātu nākotnes procentu
maksājumus par Bavārijas pavalsts galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem, un, otrkārt, 5 miljonu Vācijas marku apmērā, lai
atmaksātu daļu no
THA
galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem.
275   Šajā sakarā ir jāatgādina, ka lēmumā par procesa uzsākšanu Komisija ir izdarījusi šādus secinājumus:
“1994. gada 8. martā Bavārija[s pavalsts], izmantojot starpnieku
LfA
, ir noslēgusi [..] divus aizdevuma līgumus kopuzņēmuma interesēs – vienu 2 miljonu [Vācijas marku] un otru 7 miljonu [Vācijas
marku] apmērā. Abos gadījumos noteiktā procentu likme ir 7 procenti, un tie ir jāatmaksā, attiecīgi, vēlākais līdz 1996. gada
31. martam un 1996. gada 30. martam. Pirmais aizdevums ir izmantots, lai atmaksātu [..] Bavārijas [pavalsts] nodrošināto aizdevumu.
Attiecībā uz otru aizdevumu, 5 miljoni [Vācijas marku] ir izmantoti, lai samazinātu
THA
nodrošinātā aizdevuma summu, un atlikušie 2 miljoni [Vācijas marku] bija jāizmanto kā apgrozāmie līdzekļi.”
276   No šiem secinājumiem skaidri izriet – pirms lēmuma par formālās procedūras uzsākšanu Komisijai bija zināms, ka no
LfA
piešķirtā aizdevuma 7 miljonu Vācijas marku apmērā 5 miljoni Vācijas marku ir izmantoti, lai atmaksātu
THA
nodrošinātos aizdevumus. Tomēr šajā procesa posmā tā šķietami nav bijusi informēta par faktu, ka no šī
LfA
piešķirtā otrā aizdevuma 7 miljonu Vācijas marku apmērā atlikušie 2 miljoni Vācijas marku ir izmantoti, lai nodrošinātu nākotnes
procentu maksājumus par Bavārijas pavalsts nodrošinātajiem aizdevumiem.
277   Tomēr ir jāatzīmē, ka administratīvā procesa laikā Vācijas iestādes ir izteikušas apsvērumus par šī aizdevuma izmantošanu.
Tās vispirms 1999. gada 30. marta vēstulē uzsvēra, ka šis aizdevums 5 miljonu Vācijas marku apmērā nav izmantots, lai atmaksātu
Bavārijas pavalsts nodrošinātos aizdevumus, bet gan
THA
nodrošinātos aizdevumus. Turklāt šīs iestādes norādīja, ka atlikušie 2 miljoni Vācijas marku ir pārskaitīti privātām bankām,
lai, iestājoties termiņam, turpmāk nodrošinātu procentu apmaksu.
278   Šādos apstākļos ir jāuzskata – ņemot vērā Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī tās rīcībā esošo informāciju, Komisijai bija
jāzina, ka
LfA
piešķirtais aizdevums 7 miljonu Vācijas marku apmērā ir izmantots, pirmkārt, 5 miljonu Vācijas marku apmērā, lai atmaksātu
daļu no
THA
nodrošinātajiem aizdevumiem, un, otrkārt, 2 miljonu Vācijas marku apmērā, lai nodrošinātu nākotnes procentu maksājumus par
Bavārijas pavalsts nodrošinātajiem aizdevumiem.
279   Tomēr ir jānorāda, ka secinājumu trūkums Apstrīdētajā lēmumā šajā sakarā neietekmē tā tiesiskumu attiecībā uz šo finansiālo
palīdzību.
280   Pat pieņemot, ka Komisijai būtu bijis jāņem vērā apstāklis, ka no aizdevuma 7 miljonu Vācijas marku apmērā 5 miljoni Vācijas
marku ir izmantoti, lai atmaksātu
THA
nodrošinātos aizdevumus, šis apstāklis negroza tās vērtējumu šai finansiālajai palīdzībai, jo šī sprieduma 194. punktā minēto
motīvu dēļ
THA
nodrošināto aizdevumu atmaksai piešķirtā finansiālā palīdzība atšķiras no summām, ko
THA
ir izmaksājusi saskaņā ar šo pašu galvojumu.
281   Turklāt Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka Komisija, uzskatot, ka 5 miljoni Vācijas marku no šī atbalsta izmantoti
THA
nodrošināto aizdevumu daļējai atmaksai, un kvalificējot šo finansiālo palīdzību kā jaunu atbalstu, ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā
un nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Pats apstāklis, ka šī finansiālā palīdzība izmantota
THA
nodrošināto aizdevumu atmaksai, neļauj secināt, ka tā ir intervence atbilstoši šim galvojumam. Šis aizdevums ir izmaksāts
kopuzņēmumam, jo īpaši, lai tam ļautu atmaksāt daļu no galvojuma nodrošinātajiem aizdevumiem. No minētā izriet, ka, kaut gan
aizdevums piešķirts ar mērķi ļaut atmaksāt nodrošinātos aizdevumus, tas drīzāk ir jauns atbalsts, nevis intervence atbilstoši
pastāvošam galvojumam.
282   Visbeidzot, attiecībā uz to, ka 2 miljoni Vācijas marku no konkrētās finansiālās palīdzības tika izmantoti, lai nodrošinātu
nākotnes procentu apmaksu par Bavārijas pavalsts nodrošinātajiem aizdevumiem, Tīringenes pavalsts nav norādījusi veidu, kā
šis faktiskais apstāklis varētu grozīt Komisijas sniegto novērtējumu šai finansiālajai palīdzībai, proti, ka tā ir ar kopējo
tirgu nesaderīgs atbalsts, jo ir piešķirta, pārkāpjot Pamatnostādnes par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai.
283   Ņemot vērā iepriekš minēto, visi Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida
kā nepamatoti.
P –
Par
TAB
piešķirto aizdevumu
CD Albrechts
9,5 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
284   Tīringenes pavalsts norāda – Apstrīdētajā lēmumā Komisija nav ņēmusi vērā apstākli, ka šis aizdevums ir pilnībā atmaksāts.
Pie tam tā uzsver, ka šis aizdevums ir vienīgais, ko
CD Albrechts
ir faktiski saņēmusi, jo 1994. gada decembrī saistība ar
Pilz
grupu ir pilnībā izbeigta. Tā turklāt norāda, ka Komisijai šis aizdevums būtu jāvērtē saistībā ar ieguldītāja kritēriju tirgus
ekonomikas apstākļos, proti, ņemot vērā finansiālās grūtības, ar kurām
CD Albrechts
nācās saskarties
Pilz
grupas prettiesiskās darbības dēļ.
285   Komisija norāda, ka tā nebija saņēmusi informāciju par iespējamo atmaksu, kas tai deva tiesības uzskatīt, ka šis aizdevums
vēl nav atmaksāts.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
286   Attiecībā uz Tīringenes pavalsts argumentāciju par konkrēto finansiālo palīdzību pietiek atzīt, ka Tīringenes pavalsts nav
sniegusi nevienu pierādījumu, lai apstiprinātu savu apgalvojumu, saskaņā ar kuru šī finansiālā palīdzība būtu pilnībā atmaksāta.
Turklāt, pat pieņemot, ka tā varēja sniegt pierādījumus par šo atmaksu, tā katrā ziņā par to nav sniegusi pierādījumus administratīvā
procesa laikā, un tādēļ Komisijai nevar pārmest, ka Apstrīdētajā lēmumā tā nav to ņēmusi vērā. Visbeidzot, nav atbalstāma
Tīringenes pavalsts atsauce uz to, ka atbalsta piešķiršana atbilst privāta ieguldītāja saprātīgai rīcībai, jo, ņemot vērā
šī sprieduma 217. panta apsvērumus, šajā gadījumā jautājums par to, vai
TAB
ir rīkojies kā privāts ieguldītājs, neietekmē atbalsta saderības ar kopējo tirgu vērtējumu un tādēļ tam nav nozīmes.
287   Ņemot vērā iepriekš minēto, Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati saistībā ar konkrēto finansiālo palīdzību ir jānoraida kā
nepamatoti.
Q –
Par aizdevumu procentiem 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā
1.     Lietas dalībnieku argumenti
288   Tīringenes pavalsts vispirms norāda, ka attiecībā uz aizdevumu procentiem Komisija nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu.
Tā norāda, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā nekur nav izdarījusi secinājumus vai pamatojusi aprēķinu summai 21,3 miljonu Vācijas
marku apmērā, ko veido nesamaksātie procenti par dažāda veida finansiālo palīdzību. No tās viedokļa, tas pārsteidz vēl jo
vairāk tādēļ, ka, saskaņā ar vienošanos par sanāciju, nolūkā izpildīt galvojumā noteiktās saistības izmaksātās summas jau
ietvēra ievērojamu daļu procentu. Tīringenes pavalsts turklāt uzskata – tā kā Apstrīdētais lēmums paredz, ka atmaksājamais
atbalsts jāpalielina atbilstoši atskaites laikposma procentu likmei, Komisijai bija nepārprotami jāizskaidro, par kuriem procentiem
ir runa un kāpēc tie ir jāmaksā kopuzņēmumam un tā pārņēmējiem. Pēc tās domām, Komisija nevarēja aprobežoties tikai ar atsauci
uz dalībvalsts sniegto informāciju.
289   Turpmāk Tīringenes pavalsts apstrīd Komisijas apgalvojumu, saskaņā ar kuru, ievērojot Vācijas iestāžu norādes, tās pienākums
bija pieprasīt priekšrocības veidojošo [nesamaksāto] procentu atmaksu 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā. Tā atzīmē – pirmkārt,
Komisija nav sniegusi pierādījumu tam, ka Vācijas iestādes to būtu apstiprinājušas, un, otrkārt, ir jāatceras, ka pat tad,
ja šīs iestādes būtu sniegušas šādu paziņojumu, ko Tīringenes pavalsts apšauba, tas nepamatotu materiālu secinājumu trūkumu
attiecībā uz procentu summas aprēķinu.
290   Tīringenes pavalsts turklāt norāda, ka Komisija ir pārkāpusi EKL 87. panta 1. punktu, jo Apstrīdētajā lēmumā tā jau iepriekš
ir noteikusi summu 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā kā iespējamās priekšrocības, ko guvis kopuzņēmums un tā pārņēmēji.
291   Komisija, ko atbalsta
ODS
, apstrīd Tīringenes pavalsts argumentāciju kopumā attiecībā uz priekšrocībām, ko veido procenti 21,3 miljonu Vācijas marku
apmērā.
292   Komisija vispirms norāda, ka tā bija spiesta pieņemt lēmumu, ņemot vērā Vācijas iestāžu sniegto informāciju, proti, ka laika
posmā no 1993. gada beigām līdz 1998. gadam dažādi maksājumi radīja aizdevumu procentu priekšrocības vismaz 21,3 miljonu Vācijas
marku apmērā (Apstrīdētā lēmuma 40. apsvērums). Tā turklāt uzskata, ka Tīringenes pavalsts piezīme par procentiem, kas atmaksājami
saskaņā ar atgūšanas kārtību, ir kļūdaina, jo summa 21,3 miljoni Vācijas marku apmērā ir tikai priekšrocības aizdevumu procentu
veidā, kas piešķirtas uzņēmumam un kas tādēļ pašas par sevi ir atbalsts. Pēc Komisijas domām, ir jānošķir procenti, kas maksājami
no atbalsta izmaksas dienas un kas, saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 2. panta 2. punktu, aprēķināmi, balstoties uz salīdzināmā
laika posma likmi, ko piemēro, aprēķinot reģionālam atbalstam identisku subsīdiju.
293   Komisija turklāt apstrīd Tīringenes pavalsts apgalvojumu, saskaņā ar kuru tā jau iepriekš būtu noteikusi priekšrocību apmēru
procentu veidā par summu 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā, neievērojot to, ka pārskaitījumus saņēmuši dažādi uzņēmumi, nedz
arī to, ka šīs priekšrocības jau daļēji ir ņemtas vērā, veicot atsevišķu summu aprēķinu. Tā faktiski atgādina, ka, aprēķinot
izmaksātā atbalsta summu, izšķirošais nav finansiālā atbalsta galīgais saņēmējs uzņēmumu grupas ietvaros, bet gan objektīvais
saņēmējs, proti, šajā gadījumā – kopuzņēmums un tā pārņēmēji. Komisija turklāt uzsver, ka Apstrīdētajā lēmumā minētā procentu
veidā radīto priekšrocību kopējā summa nebalstās uz kļūdainu aprēķinu, bet, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 40. apsvēruma,
uz Vācijas iestāžu sniegtajām ziņām.
294   Visbeidzot tā apstrīd to, ka nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu procentu veidā piešķirtajām priekšrocībām. Tā faktiski
norāda – tā kā Vācijas iestādes nebija sniegušas precīzu informāciju, tai bija jāatsaucas uz summu 21,3 miljonu Vācijas marku
apmērā, kuru, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 40. apsvēruma, ir minējušas Vācijas iestādes kā priekšrocību apmēru procentu
veidā, ko bija saņēmis kopuzņēmums un tā pārņēmēji. Tā turklāt norāda, ka šīs priekšrocības tika izvērtētas atbilstoši Pamatnostādnēm
par atbalstu uzņēmumu darbības saglabāšanai un pārstrukturēšanai,un ka atbilstoši tām šīs priekšrocības tika uzskatītas par
nelikumīgu atbalstu pārstrukturēšanai. Visbeidzot, attiecībā uz Tīringenes pavalsts apgalvojumu, saskaņā ar kuru Komisija
nav norādījusi, kādā mērā, nosakot procentu veidā gūto priekšrocību kopējo summu, tā ir ņēmusi vērā apstākli, ka divi aizdevumi
ir izmantoti, lai atmaksātu tekošos procentus par aizdevumiem, tā norāda – ņemot vērā tās rīcībā esošo informāciju, tai nevarēja
būt citas izvēles kā vienīgi secināt, ka tie bija aizdevumi, kas uzskatāmi par nelikumīgu atbalstu grūtībās nonākuša uzņēmuma
pārstrukturēšanai.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
295   Jākonstatē, ka, sniedzot atbildi uz Pirmās instances tiesas rakstisko jautājumu, Vācijas Federatīvā Republika uzsvēra – tās
iestādes nav sniegušas Komisijai norādes, no kurām izrietētu, ka laika posmā no 1993. gada beigām līdz 1998. gadam kompaktdisku
rūpnīcas Albrehtā projekta ietvaros radītās priekšrocības aizdevumu procentu veidā sasniegtu vismaz 21,3 miljonus Vācijas
marku. Tā turklāt norādīja, ka šis skaitlis ir pretrunā ar procentu kopējo summu, kas norādīta Vācijas valdības 1997. gada
17. aprīļa vēstulē, proti, 14,9 miljoniiem Vācijas marku.
296   Attiecībā uz Komisiju, tā savā atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstisko jautājumu apstiprināja – tā nevar pierādīt, ka
ir saņēmusi no Vācijas iestādēm norādes, ka apstrīdētais atbalsts sasniegtu 21,3 miljonus Vācijas marku.
297   Šādos apstākļos ir jāatzīst – Komisija ir pieļāvusi kļūdu faktos, Apstrīdētā lēmuma 40. apsvērumā konstatējot, ka, “saskaņā
ar Vācijas iestāžu norādēm, no 1993. gada beigām līdz 1998. gadam šie maksājumi radīja priekšrocības procentu veidā vismaz
21,3 miljonu Vācijas marku apmērā”.
298   Ņemot vērā iepriekš minēto, un nepastāvot vajadzībai pārbaudīt citus šajā sakarā izvirzītos iebildumus, Apstrīdētā lēmuma
1. panta 2. punkts ir jāatceļ daļā, kurā summa 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā ir ietverta kā priekšrocības procentu veidā,
kas piešķirtas kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā pārstrukturēšanas ietvaros.
III –
Par pamatiem, kas attiecas uz Apstrīdētā lēmuma 2. panta tiesiskumu
A –
Ievada apsvērumi
299   Tīringenes pavalsts, ko atbalsta Vācijas Federatīvā Republika, norāda – tā kā Apstrīdētā lēmuma 2. pantā Komisija ietvērusi
rīkojumu atgūt atbalstu no
LCA
,
CDA
un “visiem uzņēmumiem, kam bija vai būtu nodoti [
PBK
], [kopuzņēmuma] vai [
PA
] aktīvi vai infrastruktūra”, šis noteikums ir prettiesisks, jo šajā lēmumā minētais rīkojums par atgūšanu balstās uz vairākām
kļūdām konstatētajos faktos, un pretrunā EKL 87. panta 1. punktam un EKL 88. panta 2. punktam, to pieņemot, nav izpildīts
pienākums norādīt pamatojumu un ievērots tiesību uz aizstāvību princips, un, visbeidzot, arī tiesiskās drošības un samērīguma
principi.
300   Pirmās instances tiesa nolemj vispirms pārbaudīt Tīringenes pavalsts argumentāciju, saskaņā ar kuru Apstrīdētā lēmuma 2. pantā
paredzētais rīkojums par atgūšanu ir pretrunā EKL 87. panta 1. punktam un EKL 88. panta 2. punktam.
B –
Par EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpumu
1.     Lietas dalībnieku argumenti
301   Lai atbalstītu savu pamatu, kas izriet no EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpuma, Tīringenes pavalsts
pēc būtības norāda, ka Komisija nevarētu prasīt, lai Vācijas Federatīvā Republika atgūst atbalstu no uzņēmumiem, kas nav guvuši
priekšrocības no apstrīdētā atbalsta. Tā norāda, ka, pirmkārt, atbalsts lielā mērā tika novirzīts
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs, otrkārt – kā jau to Apstrīdētā lēmuma 103. apsvērumā konstatējusi Komisija, –
MTDA
, turpmāk saukta –
CDA
, nav saņēmusi atbalstu, pārpērkot
CD Albrechts
, turpmāk saukta –
LCA
, aktīvus, jo ir maksājusi tirgus cenu, un, treškārt, daļa no atbalsta ir izmaksāta tieši
Pilz
grupai.
302   Tīringenes pavalsts turklāt apgalvo, ka Komisija nevarēja prasīt atbalsta atgūšanu no trešajām personām, aprobežojoties tikai
ar atsauci uz izvairīšanos. Tā vispirms norāda, ka Komisija nedrīkstēja izdot rīkojumu par atbalsta atgūšanu no trešās personas,
nepierādot, ka šī persona no atbalsta ir guvusi priekšrocības. Turklāt tā uzskata, ka objektīvie kritēriji, kurus tā izmantojusi,
lai konstatētu izvairīšanos – nodošanas objekts, iegādes cena, partneru vai uzņēmuma kapitāla daļu agrāko turētāju un pārpircēju
identitāte, nodošanas īstenošanas datums un tās saimnieciskais raksturs, kas minēti apstrīdētā lēmuma 118. apsvērumā, – šajā
gadījumā nav ievēroti.
303   Komisija, ko atbalsta
ODS
, apstrīd Tīringenes pavalsts argumentāciju kopumā ar mērķi pierādīt EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpumu,
pieprasot Vācijas Federatīvajai Republikai atgūt atbalstu no
LCA
,
CDA
un jebkura uzņēmuma, kam bija vai būtu bijuši nodoti aktīvi vai infrastruktūra, lai izvairītos no Apstrīdētā lēmuma sekām.
304   Vispirms tā vispārināti precizē savu viedokli attiecībā uz subjektu noteikšanu, kuriem atbalsta saņēmējas sabiedrības daļu
vai aktīvu cesijas gadījumā atbalsts būtu jāatmaksā. Šajā sakarā tā sākotnēji atzīmē, ka problēmas nerodas sabiedrības daļu
cesijas gadījumā, jo atbalsta saņēmēja sabiedrība turpina pastāvēt un ir mainījušies tikai tās īpašnieki. Pēc tās domām, no
judikatūras izriet, ka šāda pieņēmuma gadījumā atmaksas pienākums jāuzņemas atbalsta saņēmējai sabiedrībai vai tās pārņēmējiem
neatkarīgi no īpašumtiesību strukturālajām izmaiņām un neatkarīgi no tā, vai, nosakot pārdošanas nosacījumus, ņem vērā atbalsta
atmaksāšanas pienākumu. Tā faktiski norāda, ka, turpinot subsidēto darbību, šī sabiedrība turpina no atbalsta gūt priekšrocības,
tādējādi saglabājot konkurences izkropļojumu. Turklāt tā uzskata, ka [atbalsta] saņēmēja sabiedrība vairs neatrodas grūtībās,
ja sabiedrības aktīvi tiek nodoti vienai un tai pašai grupai piederošiem uzņēmumiem. Tā norāda, ka šādā gadījumā papildus
saņēmējam uzņēmumam atbalsts ir jāatmaksā arī grupas uzņēmumiem, kuri, pateicoties šo aktīvu nodošanai, varēja saņemt no atbalsta
izrietošo labumu, gūstot ekonomiskas priekšrocības. Turklāt attiecībā uz atbalsta saņēmējas sabiedrības aktīvu pārdošanu uzņēmumiem
– trešajām personām, Komisija norāda uz atšķirību starp īpašuma pārdošanu pa daļām vai kopumā. No Komisijas viedokļa, ja īpašums
tiek pārdots pa daļām par tirgus cenu, tā ieguvējiem atbalsts nav jāatmaksā, jo pēc aktīvu pārdošanas pa daļām subsidētā darbība
ir izbeigta un šī iemesla dēļ pirms aktīvu cesijas piešķirtais atbalsts vairs nenostāda atbalsta saņēmējas sabiedrības konkurentus
mazāk izdevīgā stāvoklī. Komisija turpretī uzskata, ka situācija ir pavisam citāda, ja aktīvus pārdod kopumā, ļaujot šo sabiedrību
iegādāties, lai turpinātu atbalsta saņēmējas sabiedrības darbību. Pēc Komisijas domām, šajā gadījumā subsidētās darbības turpināšana
var saglabāt konkurences izkropļojumu un tādējādi ir vajadzīga īpaša modrība, lai atbalsta saņēmējas sabiedrības īpašuma cesija,
“pasargājot” pārdoto īpašumu, neradītu būtisku izvairīšanos no atbalsta atmaksāšanas pienākuma. Tā norāda, ka šādu izvairīšanos
varētu izslēgt tikai tad, ja papildus noteiktajai tirgus cenai atbalsta saņēmējas sabiedrības visa īpašuma kopuma cesiju veic
beznosacījumu procedūras ietvaros, kas pieejama visiem šīs sabiedrības konkurentiem.
305   Ņemot vērā šos principus, Komisija uzskata, ka tai ir tiesības prasīt atbalsta atmaksu no
LCA
un
CDA
, jo:
–
CDA
veic atbalsta sākotnējā saņēmēja ekonomisko darbību, izmantojot “apgrūtinātus” ražošanas līdzekļus, kurus tas ir pārņēmis
TIB
kontrolētās saistītu uzņēmumu grupas ietvaros;
–
CDA
un
LCA
turpina gūt priekšrocības no kopuzņēmumam, kā arī tā pārņēmējiem prettiesiski piešķirtā atbalsta, ciktāl ar šo atbalstu radītais
konkurences izkropļojums arī turpmāk atstāj zināmu ietekmi uz
CDA
un
LCA
;
–       iegādes cena 35,3 miljonu Vācijas marku apmērā, kas samaksāta, pārpērkot pasīvus (Apstrīdētā lēmuma 102. apsvērums), katrā
ziņā ir palikusi vienā un tajā pašā uzņēmumu grupā, jo
TIB
vienlaicīgi veica gan
CDA
, gan
LCA
kontroli;
–       ekonomiski saistīto uzņēmumu grupas gadījumā iegādes cenas ņemšana vērā būtu pretrunā gan tai uzliktajam pienākumam novērst
izvairīšanos no Komisijas lēmumu izpildes, gan dalībvalsts pienākumam ievērot Komisijas lēmumu noteikumus (Apstrīdētā lēmuma
118. un 119. apsvērums).
306   Nobeigumā Komisija piebilst – Tīringenes pavalsts kļūdaini norāda, ka tā nevarētu prasīt atgūt no
CDA
un
LCA
atbalstu, kas izmaksāts tieši vai kas novirzīts
Pilz
grupas interesēs. Tā faktiski norāda, ka šis atbalsts ir iegūts kopuzņēmuma vai tā pārņēmēju darbībai, pat ja vēlāk tas nekavējoties
ir sadalīts citiem
Pilz
grupas uzņēmumiem. Komisija uzskata – šajā gadījumā nav svarīgi, ka šo atbalstu kopuzņēmums faktiski nav saņēmis. Tā norāda,
ka 1997. gada 20. marta spriedumā lietā C‑24/95
Alcan Deutschland
(
Recueil
, I‑1591. lpp.) Tiesa uzskatīja, ka ar priekšrocību izzušanu pamatots iebildums nav vērā ņemams pamats, lai iestātos pret
atbalsta atgūšanu. Tā uzskata, ka Tiesas pamatojums ir attiecināms uz tādu gadījumu kā šis, kurā aktīvu nodošanas mehānismu
mērķis uzņēmumu grupas ietvaros ir iespējami likvidēt atbalsta sākotnējā saņēmēja priekšrocību atklāšanos. Pēc Komisijas domām,
šādā gadījumā nevar ņemt vērā iebildumu par priekšrocību izzušanu un, tieši pretēji, nelikumīgās priekšrocības jāattiecina
uz grupas uzņēmumiem, kas sākotnēji saņēma tiem paredzēto atbalstu. Tā arī uzskata, ka
TIB
un saistītie uzņēmumi vairs nevar atsaukties uz šo iebildumu, jo atbildība par
Pilz
grupā nepareizi izmantoto atbalstu tāpat ir jāuzņemas kopuzņēmumam un tā pārņēmējiem.
2.     Pirmās instances tiesas vērtējums
307   Pakārtoti ir jāatgādina, ka, saskaņā ar Kopienu tiesībām, tā kā Komisija ir konstatējusi atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu,
tā var pieprasīt dalībvalstij atgūt šo atbalstu no saņēmējiem (Tiesas 1973. gada 12. jūlija spriedums lietā 70/72 Komisija/Vācija,
Recueil
, 813. lpp., 13. un 20. punkts, un šī sprieduma 176. punktā minētais spriedums lietā Vācija/Komisija, 73. punkts).
308   Nelikumīga atbalsta apturēršana, to atgūstot, ir atzinuma par atbalsta prettiesiskumu loģiskas sekas ar mērķi atjaunot agrāko
stāvokli (šī sprieduma 176. punktā minētais spriedums lietā Vācija/Komisija, 74. punkts).
309   Šo mērķi sasniedz, saņēmējam vai, citiem vārdiem sakot, uzņēmumiem, kas faktiski guvuši labumu, atmaksājot apstrīdēto atbalstu,
vajadzības gadījumā pievienojot nokavējuma procentus (šajā sakarā skat. Tiesas 1991. gada 21. marta spriedumu lietā C‑303/88
Itālija/Komisija,
Recueil
, I‑1433. lpp., 57. un 60. punkts). Ar šo atmaksu saņēmējs faktiski zaudē priekšrocības, ko tas iepriekš tirgū guvis salīdzinājumā
ar konkurentiem, un tiek atjaunots stāvoklis pirms atbalsta izmaksas (Tiesas 1995. gada 4. aprīļa spriedums lietā C‑350/93
Komisija/Itālija,
Recueil
, I‑699. lpp., 22. punkts).
310   No minētā izriet, ka nelikumīgi izmaksāta valsts atbalsta atmaksas galvenais mērķis ir likvidēt konkurences izkropļojumu,
ko rada ar nelikumīgo atbalstu gūtās konkurences priekšrocības (šī sprieduma 176. punktā minētais spriedums lietā Vācija/Komisija,
76. punkts).
311   Ņemot vērā šos vispārējos apsvērumus, ir jāpārbauda Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu tiesiskums.
312   Šajā sakarā atsevišķi ir jāpārbauda šī rīkojuma tiesiskums attiecībā uz prasību par atbalsta atgūšanu, pirmkārt, no
LCA
un, otrkārt, no
CDA
. Nav apstrīdams, ka, pretēji
LCA
, kas jāuzskata par kopuzņēmuma un
PA
tiešo pārņēmēju,
CDA
atrodas citā situācijā. Rīkojuma par atgūšanu piemērošana
LCA
Apstrīdētajā lēmumā tiek pamatota ar to, ka pastāvējusi izvairīšanās.
313   Attiecībā uz atbalsta atgūšanu no
LCA
Tīringenes pavalsts norāda, ka šis rīkojums ir prettiesisks, jo tajā ietverts, pirmkārt,
Pilz
grupai tieši izmaksātais atbalsts un otrkārt, atbalsts, kas, kaut gan izmaksāts kopuzņēmumam un
PA
, novirzīts šīs grupas interesēs.
314   Šajā sakarā ir jākonstatē – kā tas arī izriet no Apstrīdētā lēmuma 32. un 39. apsvērumā attēlotajām tabulām, – ka minētā lēmuma
1. pantā aprakstītais atbalsts faktiski ietver dažāda veida atbalstu, kas izmaksāts tieši
Pilz
grupai un
PBK
, kurš ir šai grupai piederošs uzņēmums. Tas it īpaši attiecas uz finansiālo palīdzību, kas
PBK
piešķirta saskaņā ar Bavārijas pavalsts (
LfA
) galvojumu 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā,
PBK
piešķirto finansiālo palīdzību, atsakoties no parāda piedziņas 3 miljonu Vācijas marku apmērā,
PBK
piešķirto finansiālo palīdzību, izmaksājot
PA
kapitāla daļu iegādes cenu 3 miljonu Vācijas marku apmērā, un
Pilz
grupai piešķirto finansiālo palīdzību aizdevuma veidā 15 miljonu Vācijas marku apmērā.
315   Attiecībā uz finansiālo palīdzību, kas minēta kā pirmā un otrā, nav apstrīdams, ka, lai arī tā ir izmaksāta tieši
PBK
, šī finansiālā palīdzība bija paredzēta kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanas finansēšanai, un, ja neņem vērā šīs palīdzības
nepareizu izmantošanu citu
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs un pienākuma norādīt pamatojuma neizpildi attiecībā uz atteikšanos no parāda piedziņas 3 miljonu
Vācijas marku apmērā, Komisija principā pamatoti ir lūgusi to atgūt no
LCA
(šajā sakarā skat. Tiesas 2003. gada 3. jūlija spriedumu lietā C‑457/00 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I‑6931. lpp., 55.–62. punkts).
316   Attiecībā uz iegādes cenu 3 miljonu Vācijas marku apmērā un aizdevumu 15 miljonu Vācijas marku apmērā ir jākonstatē – kā tas
jau ir nospriests šī sprieduma 218. un 260. punktā, – ka šis atbalsts ir izmaksāts tieši
Pilz
grupai un nav bijis paredzēts kopuzņēmuma un
PA
pārstrukturēšanai. Līdz ar to nevar uzskatīt, ka kopuzņēmums un
PA
faktiski guvuši labumu no šī atbalsta. Kā tas jau ir nospriests šī sprieduma 261. punktā, šo secinājumu negroza apstāklis
– kā to Komisija ir konstatējusi Apstrīdētā lēmuma 37. apsvērumā, – ka aizdevums 15 miljonu Vācijas marku apmērā bija jāizmanto
Pilz
grupas atbalstam, līdz tiks atrasts
PA
pārpircējs. Komisija faktiski ne tikai nav sniegusi nevienu šī apgalvojuma pierādījumu, bet arī nav konstatēts, ka
PA
no šī atbalsta faktiski būtu guvusi priekšrocības.
317   Tādēļ Apstrīdētā lēmuma 2. pants neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo tas ietver rīkojumu
no
LCA
atgūt 1. pantā minēto atbalstu, ieskaitot atbalstu, kas
PBK
piešķirts, izmaksājot
PA
kapitāla daļu iegādes cenu 3 miljonu Vācijas marku apmērā, kā arī
Pilz
grupai piešķirto atbalstu aizdevuma veidā 15 miljonu Vācijas marku apmērā.
318   Turpmāk ir jāpārbauda Tīringenes pavalsts argumentācija, saskaņā ar kuru rīkojums par atgūšanu ir prettiesisks, jo tas attiecas
uz atbalstu, kas, kaut gan paredzēts kopuzņēmumam un
PA
, ir novirzīts
Pilz
grupas uzņēmumu interesēs.
319   Šajā sakarā ir jāuzsver, ka Apstrīdētais lēmums ietver vairākus secinājumus par Apstrīdētā lēmuma 1. pantā minēto,
Pilz
grupas labā nepareizi izmantoto atbalstu. Līdz ar to no Apstrīdētā lēmuma 27., 33., 38. un 63.–75. apsvēruma cita starpā
izriet, ka kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, konsolidācijai un pārstrukturēšanai piešķirtā atbalsta ievērojama
daļa ir novirzīta šīs grupas uzņēmumu labā. No šiem secinājumiem tāpat izriet, ka atbalsts nepareizi izmantots saistībā ar
rūpnīcas izveidošanas ietvaros sniegtajiem pakalpojumiem, izrakstot rēķinus par paaugstinātu summu
Pilz
grupas ietvaros pastāvošās vienotās grāmatvedības uzskaites sistēmas ietvaros, kā arī neveicot kopuzņēmuma un
PA
piegādāto preču un sniegto pakalpojumu
Pilz
grupai apmaksu.
320   Tāpat ir jākonstatē, ka
Landgericht Mühlhausen
iesniegtais prokurora apsūdzības raksts, ko Vācijas iestādes iesniegušas administratīvā procesa laikā, ietver vairākus apstākļus,
kas ļauj vismaz aptuveni noteikt apmēru, kādā atbalsts nepareizi izmantots
Pilz
grupas interesēs. Pretēji Komisijas apgalvojumam, pats fakts, ka šis akts attiecas uz nelikumīgām darbībām, ko Tīringenes
pavalsts veikusi, piešķirot subsīdijas un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem, pats par sevi neļauj secināt, ka tajā ietvertos
apstākļus nevar izmantot vērtējumā, kas Komisijai būtu jāveic. Šis akts tostarp krāpšanai un veikto ieguldījumu vērtības noteikšanai
izmantoto dažādo mehānismu aprakstā faktiski ietver precīzas un lietderīgas norādes, lai novērtētu nepareizas izmantošanas
apmēru.
321   Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka vismaz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā bija vairākas derīgas un atbilstošas
norādes, kas liecināja, ka kopuzņēmums un
PA
faktiski neguva priekšrocības no kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā izveidošanai, konsolidācijai un pārstrukturēšanai paredzētā
atbalsta ievērojamas daļas. Šīs norādes turklāt vismaz aptuveni ļāva noteikt apmēru, kādā atbalsts izmantots nepareizi.
322   Kā to apstiprina Komisija, no lietas materiāliem neapšaubāmi neizriet, ka Vācijas iestādes būtu sniegušas precīzas norādes
par atbalsta daļu, kas novirzīta
Pilz
grupas interesēs.
323   Tomēr ir jākonstatē – kaut gan tās rīcībā bija šim nolūkam nepieciešamie līdzekļi (šajā sakarā skat. šī sprieduma 71. punktā
minēto spriedumu lietā Vācija un
Pleuger Worthington
/Komisija, 29. punkts), no lietas materiāliem neizriet, ka tā būtu lūgusi Vācijas iestādes iesniegt tai precīzas norādes šajā
sakarā. Tomēr, kā tas izriet no lēmuma par procesa uzsākšanu, vismaz kopš 1997. gada tā bija informēta par ievērojamas atbalsta
daļas nepareizu izmantošanu. Tādēļ, ievērojot Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī Komisijas rīcībā esošo informāciju, tā nevarēja
atsaukties uz tiesībām prasīt 1. pantā minētā atbalsta atgūšanu no
LCA
, attiecībā uz kuru tā zināja, vai tai vajadzēja zināt, ka tas nav radījis priekšrocības kopuzņēmumam un
PA
.
324   Tāpat ir jānoraida Komisijas argumentācija, saskaņā ar kuru Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu apjomu
pamato kopuzņēmuma un tā pārņēmēju piederība saistītu uzņēmumu grupai, kurā pastāvēja aktīvu nodošanas iekšējie mehānismi.
Papildus tam, ka kopuzņēmums ietilpa
Pilz
grupas sastāvā tikai laika posmā no 1992. gada oktobra līdz 1993. gada decembra mēneša beigām, no Apstrīdētajā lēmumā minētajiem
secinājumiem skaidri izriet, ka šajā gadījumā minētajā grupā pastāvošie aktīvu nodošanas mehānismi ir izmantoti, tikai kaitējot
šim uzņēmumam, nevis tā interesēs. Līdz ar to nevarētu apgalvot, ka kopuzņēmums savas piederības šai grupai dēļ faktiski guva
priekšrocības no atbalsta, kura saņēmējs tas nebija.
325   Tādējādi Apstrīdētā lēmuma 2. pants neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo Komisija
izdevusi rīkojumu no
LCA
atgūt 1. pantā minēto atbalstu, ieskaitot to, no kura šis uzņēmums, kā tas ir konstatēts, faktiski nav guvis priekšrocības.
326   Turklāt daļā, kur Apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietverts rīkojums atgūt minētā lēmuma 1. pantā aprakstīto atbalstu no
CDA
, no šī lēmuma izriet, ka Komisija savu vērtējumu galvenokārt pamatoja ar pastāvošu nodomu izvairīties no šī lēmuma sekām,
kas, pēc Komisijas domām, objektīvi izriet no apstākļa, ka
CDA
gūst priekšrocības no
PBK
, kopuzņēmumam,
PA
un
CD Albrechts
iepriekš piešķirtā atbalsta, ciktāl tā izmanto šo uzņēmumu aktīvus un turklāt turpina to darbību (Apstrīdētā lēmuma 118. un
120. apsvērums).
327   Šo argumentāciju nevarētu atbalstīt.
328   Neapšaubāmi, kā tas turklāt izriet no Vācijas iestāžu sarakstes ar Komisiju administratīvā procesa laikā,
LCA
aktīvu daļas nodošanas
CDA
mērķis bija saglabāt šo
LCA
apgrozāmo līdzekļu daļu, nodrošinot tai attīstības iespēju, kas pasargāta no juridiskās un ekonomiskās nedrošības, kura apdraudēja
LCA
turpmāku darbību. Pie tam dažādi šīs prāvas ietvaros Komisijas un
ODS
minētie apstākļi ļauj secināt, ka pēc aktīvu nodošanas
CDA
faktiski turpināja kopuzņēmuma,
PA
un
CD Albrechts
darbību.
329   Tomēr šis apstāklis pats par sevi nepierāda, ka šajā gadījumā pastāvējis nodoms izvairīties no rīkojuma par atgūšanu izpildes.
330   Šis secinājums ir jāizdara vēl jo vairāk tādēļ, ka – kā tas ir konstatēts Apstrīdētā lēmuma 103. apsvērumā, –
CDA
samaksāja tirgus cenu par
LCA
aktīvu pārņemšanu, un tādējādi šis darījums nenozīmē, ka
CDA
faktiski saglabā konkurences priekšrocības, kas saistītas ar
LCA
piešķirtā atbalsta saņemšanu (skat. šajā sakarā šī sprieduma 176. punktā minēto spriedumu lietā Vācija/Komisija, 92. punkts).
331   Šajā gadījumā nevarētu uzskatīt – kā to Komisija norāda savos rakstveida apsvērumos, – ka pēc
CDA
īstenotās aktīvu pārpirkšanas no
LCA
paliek tikai “tukša čaula, no kuras nav iespējams saņemt nelikumīgā atbalsta atmaksu”.
332   Ņemot vērā faktu, ka šajā gadījumā pēc lēmuma pieņemšanas par maksātnespējas procedūras uzsākšanu 2000. gada septembrī
LCA
atradās likvidācijas stāvoklī, ir jāatgādina – no judikatūras, kas attiecas uz uzņēmumiem, kuri pēc atbalsta saņemšanas kļūst
maksātnespējīgi, izriet, ka agrāko stāvokli atjaunot un nelikumīgi izmaksātā atbalsta izveidoto konkurences izkropļojumu likvidēt
principā var, likvidējama uzņēmuma pasīvā iegrāmatojot pienākumu atmaksāt attiecīgo atbalstu. Saskaņā ar šo judikatūru, šāds
ieraksts būtu pietiekams, lai nodrošinātu lēmuma par valsts atbalsta, kas ir nesaderīgs ar kopējo tirgu, izpildi (šajā sakarā
skatīt. Tiesas 1986. gada 15. janvāra spriedumu lietā 52/84 Komisija/Beļģija,
Recueil
, 89. lpp., 14. punkts, un 1990. gada 21. marta spriedumu lietā C‑142/87 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I‑959. lpp., 60. un 62. punkts).
333   Vācijas Federatīvā Republika, neiebilstot pret Komisijas viedokli, turklāt apstiprināja, pirmkārt, ka
CDA
ir pārdota tikai daļa aktīvu, proti, pamatlīdzekļi, apgrozāmie līdzekļi, īstermiņa apgrozāmie līdzekļi un tehniskā un preču
izplatīšanas tehnoloģiskā kompetence [
know-how
], un, otrkārt, ka, šādi rīkojoties, varēja iegūt lielāku summu, nekā pārdodot attiecīgos aktīvus pa daļām.
334   Šo secinājumu neietekmē apstāklis, ka iegādes cena ir samaksāta, atpērkot pasīvus. Te ir jāatgādina, ka šāds apmaksas veids
negatīvi neietekmē kreditoru stāvokli, jo sabiedrības aktīvu samazināšanu kompensē līdzvērtīga tās pasīvu samazināšana.
335   Komisijas atsauce uz Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērumu neļauj apstrīdēt šo analīzi. Faktiski ir jākonstatē, ka šajā apsvērumā
Komisija vispārīgi un tēlaini izklāsta kritērijus, ko tā piemēro, lai noteiktu, vai konkrētā darbība ietver atbalsta nepareizu
izmantošanu. Tomēr šajā apsvērumā šie kritēriji netiek piemēroti konkrētajai lietai.
336   Tādēļ ir jāsecina, ka, ņemot vērā vienīgi Apstrīdētajā lēmumā minētos faktiskos apstākļus, Komisija nevarēja izdarīt secinājumus
par to, ka šajā gadījumā pastāvējis nodoms izvairīties no rīkojuma par atgūšanu izpildes.
337   Attiecībā uz faktiskajiem apstākļiem, ko Komisija izvirzījusi savos rakstveida apsvērumos un tiesas sēdē, pietiek konstatēt,
ka tie nav norādīti Apstrīdētajā lēmumā un līdz ar to uz tiem nevar atsaukties, lai pamatotu rīkojuma par atgūšanu attiecināšanu
uz
CDA
.
338   Papildus Pirmās instances tiesa uzskata, ka šie dažādie apstākļi šajā gadījumā arī neļauj pierādīt, ka pastāvējusi izvairīšanās.
339   Tādēļ Komisija kļūdaini norādījusi, ka šajā gadījumā aktīvu pārpirkšana ir veikta
TIB
grupas, proti, saistītu uzņēmumu grupas, ietvaros. Te ir jāuzsver, ka Apstrīdētajā lēmumā ne tikai nav konstatēta iespējamās
TIB
grupas pastāvēšana, bet Komisija nav arī iesniegusi nevienu pārliecinošu faktu, lai pierādītu, ka
LCA
un
CDA
pieder šādai uzņēmumu grupai un,
a fortiori
, ka šos uzņēmumus saistītu savstarpējs aktīvu nodošanas mehānisms. No Tīringenes pavalsts un
CDA
sniegtajiem precizējumiem šajā sakarā, tieši pretēji, izriet, ka
TIB
rīkojās saskaņā ar saviem statūtiem kā sabiedrība, kam ir līdzdalība uzņēmumā.
340   Turpmāk ir jānoraida Komisijas pārmetumi par to, ka
CDA
īstenotā aktīvu pārpirkšana neatbilst ekonomikas loģikai. Te ir jākonstatē, ka administratīvā procesa ietvaros Vācijas iestādes
vairākkārt uzsvēra –
CDA
īstenotā
LCA
aktīvu daļas pārpirkšana atbilda šai loģikai. Kaut gan “[aktīvu] nodošanas komerciālais raksturs” ir tikai viens no apstākļiem,
ko tā ņēmusi vērā, lai noteiktu, vai pastāvējusi izvairīšanās (Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērums), Komisija Apstrīdētajā lēmumā
nav minējusi nevienu apsvērumu, lai apšaubītu Vācijas iestāžu nostāju.
341   Tāpat ir jāuzsver – viens vienīgs apstāklis, ka aktīvu pārpirkšanas laikā 1998. gada aprīlī
LCA
un
CDA
vadīja viena un tā pati persona un ka pēc šīs operācijas
CDA
tirgū darbojās kā kopuzņēmuma un
PA
pārņēmējs, neļauj secināt, ka
LCA
aktīvu pārpirkšanas mērķis bija izvairīties no Apstrīdētā lēmuma 2. pantā minētā rīkojuma par atgūšanu izpildes. Ar šiem
apstākļiem nepietiek, lai pierādītu, ka
CDA
ir rīkojies ar nodomu radīt šķēršļus Apstrīdētā lēmuma izpildei.
342   Visbeidzot ir jānoraida Komisijas pārmetumi par to, ka
LCA
aktīvu nedalīta pārpirkšana netika veikta, izmantojot atklātu un pārskatāmu procedūru, un ka noteiktiem
LCA
konkurentiem tādējādi bija liegta iespēja iegūt aktīvus, ko minētā sabiedrība izmantoja, veicot subsidēto darbību. Gan Apstrīdētais
lēmums, gan noteikti lietas materiāli un 2004. gada 5. maija tiesas sēdes laikā Tīringenes pavalsts un
CDA
izdarītie paziņojumi turpretī norāda, ka
CDA
īstenotā
LCA
aktīvu pārpirkšana nav veikta nekavējoties, bet sekojusi neveiksmīgiem mēģinājumiem pārdot visu
LCA
trešajām personām, ieskaitot lietas dalībnieka, kas iestājies lietā –
ODS
, mātes uzņēmumu (skat. šajā sakarā šī sprieduma 176. punktā minēto spriedumu lietā Vācija/Komisija, 95. punkts).
343   Ņemot vērā iepriekš minēto, ir jāsecina – Komisija nav pierādījusi darbības, kas pastāvējušas, lai izvairītos no Apstrīdētā
lēmuma izpildes, un kas varētu pamatot pienākuma uzlikšanu
CDA
atmaksāt kopuzņēmumam un tā pārņēmējiem piešķirto nelikumīgo atbalstu.
344   Līdz ar to Apstrīdētais lēmums neatbilst principiem, kas reglamentē nelikumīga valsts atbalsta atgūšanu, jo tajā ietverts
rīkojums par
PBK
, kopuzņēmumam,
PA
un
CD Albrechts
piešķirtā atbalsta atgūšanu no
CDA
un
LCA
.
345   Līdzīgs secinājums ir jāizdara par Apstrīdētā lēmuma 2. pantā ietverto rīkojumu par 1. pantā minēto atbalstu atgūšanu no “visiem
uzņēmumiem, kam bija vai būtu bijuši nodoti [
PBK
], [kopuzņēmuma] vai [
PA
] aktīvi un/vai infrastruktūra, lai izvairītos no [minētā] lēmuma izpildes”. Te pietiek konstatēt, ka rīkojuma par atgūšanu
attiecināšana uz šiem uzņēmumiem balstās uz tiem pašiem pamatiem, uz kuriem balstās šī rīkojuma attiecināšana uz
CDA
.
346   Ņemot vērā visu iepriekš minēto, konkrētais pamats ir jāpieņem.
347   Tā kā Pirmās instances tiesa jebkurā gadījumā nevar iestāties Komisijas vai dalībvalsts vietā, lai noteiktu precīzu atbalsta
apmēru, kas dalībvalstij ir jāatgūst, lēmuma 2. pants līdz ar to ir jāatceļ daļā, kas attiecas uz visu rīkojumu par atgūšanu,
ciktāl tas saistīts ar 2. panta 3. punktā norādītajiem uzņēmumiem. Tādējādi Apstrīdētā lēmuma 2. pants ir jāatceļ, ciktāl
tajā ietverts rīkojums atgūt minētā lēmuma 1. punktā aprakstīto atbalstu no sabiedrībām
CDA
un
LCA
, kā arī no visiem uzņēmumiem, kam bija vai būtu bijuši nodoti
PBK
, kopuzņēmuma vai
PA
aktīvi vai infrastruktūra, lai izvairītos no minētā lēmuma sekām.
348   Šajos apstākļos nav jāpārbauda citi Tīringenes pavalsts izvirzītie pamati.

Par tiesāšanās izdevumiem
349   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam, lietas dalībniekam, kam spriedums nav labvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās
izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisijai spriedums nav labvēlīgs, tai
jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar Tīringenes pavalsts prasījumiem.
350   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 4. punkta pirmajai daļai, dalībvalstīm, kas iestājušās lietā, savi tiesāšanās izdevumi jāsedz
pašām. Līdz ar to Vācijas Federatīvā Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
351   Atbilstoši Reglamenta 87. panta 4. punkta trešajai daļai, Pirmās instances tiesa var nolemt, ka personām, kas iestājušās lietā,
izņemot 87. panta 4. punkta pirmajā un otrajā daļā minētās personas, savi tiesāšanās izdevumi jāsedz pašām. Šajā gadījumā
ODS
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA
(trešā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Atcelt Komisijas 2000. gada 21. jūnija Lēmumu 2000/796/EK par Vācijas valsts atbalstu
CDA
Compact Disc Albrechts GmbH
(Tīringenes pavalsts) daļā, kurā:
–
1. panta 1. punktā kā sabiedrībām
R. E. Pilz GmbH & Co Beteiligungs KG
,
Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG
un
Pilz Albrechts GmbH
piešķirtais atbalsts kompaktdisku rūpnīcas Albrehtā (Tīringenes pavalsts) izveidošanai, darbībai un konsolidācijai ir ietverta
summa 54,7 miljonu Vācijas marku apmērā Bavārijas pavalsts galvojuma veidā, summa 3 miljonu Vācijas marku apmērā, atsakoties
no tiesībām prasīt aizdevuma atmaksu, kā arī summa 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā un summa 19,42 milijonu Vācijas marku
apmērā kā Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts piešķirtās subsīdijas un nodokļu atmaksas par ieguldījumiem;
–
1. panta 2. punktā kā sabiedrības
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
pārstrukturēšanai piešķirtais atbalsts ir iekļauta summa 33 miljonu Vācijas marku apmērā kā iegūtais
PA
/
CD Albrechts
sabiedrības pamatkapitāls, un summa 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā kā priekšrocības procentu veidā;
–
1. panta 2. punktā ir atzīts, ka iegādes cena 3 miljonu Vācijas marku apmērā un
LfA
piešķirtais aizdevums 15 miljonu Vācijas marku apmērā veido atbalstu, “kas paredzēts sabiedrības
CDA Compact Disc Albrechts GmbH
pārstrukturēšanai”;
–
2. pantā ir ietverts rīkojums atgūt 1. pantā minēto atbalstu no sabiedrībām
CDA Datenträger Albrechts GmbH
un
LCA Logistik Center Albrechts GmbH
, kā arī no visiem citiem uzņēmumiem, kam bija vai būtu bijuši nodoti
R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG
,
Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG
vai
Pilz Albrechts GmbH PBK
aktīvi un/vai infrastruktūra, lai izvairītos no minētā lēmuma sekām;
2)
pārējā daļa prasību noraidīt.
3)
piespriest Komisijai segt savus, kā arī atlīdzināt Tīringenes pavalsts tiesāšanās izdevumus. Vācijas Federatīvā Republika
un
ODS OpTICal Disc Service GmbH
sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Azizi
García-Valdecasas
Cooke
Jaeger

Dehousse
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2005. gada 19. oktobrī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
E. Coulon

J. Azizi
Satura rādītājs
Prāvas rašanās fakti
A –  Vispārējais konteksts
1.  Uzņēmuma dibināšanas posms (no 1990. līdz 1992. gadam)
2.  Pārstrukturēšanas posms (no 1993. līdz 1998. gadam)
3.  MTDA veiktā noteiktu aktīvu pārpirkšana
B –  Administratīvā procesa norise
C –  Faktu konstatācija un juridiskais vērtējums
1.  Vācijas Federatīvās Republikas piešķirtā finansiālā palīdzība dibināšanas posmā
2.  Pārstrukturēšanas posmā piešķirtā finansiālā palīdzība
3.  Par atbalsta atgūšanu
4.  Apstrīdētā lēmuma rezolutīvā daļa
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
I –  Ievada apsvērumi
II –  Par Apstrīdētā lēmuma 1. panta tiesiskumu
A –  Par iespēju pamatot Apstrīdēto lēmumu ar Komisijas rīcībā esošo informāciju
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
B –  Par Bavārijas pavalsts (LfA) piešķirto galvojumu PBK
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
C –  Par atteikšanos no prasījuma tiesībām 3 miljonu Vācijas marku apmērā, ko Bavārijas pavalsts (LfA) piešķīrusi PBK
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
D –  Par subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem 63,45 miljonu Vācijas marku apmērā un par 19,42 miljoniem Vācijas
marku, ko kopuzņēmumam un PA piešķīrusi, attiecīgi, Tīringenes pavalsts un Bavārijas pavalsts (LfA)
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
a)  Par Tīringenes pavalsts piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem
b)  Par Bavārijas pavalsts (LfA) piešķirtajām subsīdijām un nodokļu atmaksu par ieguldījumiem
E –  Par THA piešķirto galvojumu Robotron un kopuzņēmumam
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
F –  Par TAB piešķirto aizdevumu PA 25 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
G –  Par TAB piešķirto aizdevumu PA 20 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
H –  Par TIB samaksāto iegādes cenu PBK 3 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
I –  Par TIB piešķirto dotāciju PA kapitālā 12 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
J –  Par TIB un TAB iegādāto PA pamatkapitālu
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
K –  Par LfA piešķirto aizdevumu PA 2 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
L –  Par TIB piešķirto partnera aizdevumu PA 3,5 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
M –  Par LfA piešķirto aizdevumu Pilz grupai 15 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
N –  Par TAB piešķirto aizdevumu CD Albrechts 15 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
O –  Par LfA piešķirto aizdevumu CD Albrechts 7 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
P –  Par TAB piešķirto aizdevumu CD Albrechts 9,5 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
Q –  Par aizdevumu procentiem 21,3 miljonu Vācijas marku apmērā
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
III –  Par pamatiem, kas attiecas uz Apstrīdētā lēmuma 2. panta tiesiskumu
A –  Ievada apsvērumi
B –  Par EKL 87. panta 1. punkta un EKL 88. panta 2. punkta pārkāpumu
1.  Lietas dalībnieku argumenti
2.  Pirmās instances tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – vācu.