CELEX: 62003CJ0283
Bendras rinkos organizavimas
Pienas ir pieno produktai
Reglamentas (EEB) Nr. 804/68
Valstybės narės nuostatos, pagal kurias pieninės taiko išskaitymus iš melžiamų karvių augintojams mokamos kainos arba jiems moka priemokas priklausomai nuo pristatyto pieno kokybės
Nesuderinamumas

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1968 m. birželio 27 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro
pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo (OL L 148, p. 13), iš dalies pakeisto 1995 m. birželio 29 d. Tarybos reglamentu
(EEB) Nr. 1538/95 (OL L 148, p. 17, toliau – Reglamentas Nr. 804/68), bei EB sutarties 92 straipsnio (po pakeitimo – EB 87 straipsnis)
ir EB sutarties 93 straipsnio (po pakeitimo – EB 88 straipsnis) išaiškinimo.
2       Šis prašymas pateiktas byloje A. H. Kuipers prieš
Productschap Zuivel
(Pieno produktų tarnyba) dėl pastarosios atliktų išskaitymų iš 1995 m. liepos ir rugpjūčio mėnesiais A. H. Kuipers mokėtinos
kainos už žalią pieną.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisė
3       Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnis nustato:
„1. Iki kiekvienų metų rugpjūčio 1 d. Bendrijai turi būti nustatyta tikslinė pieno kaina pieno metams, prasidėsiantiems kitais
kalendoriniais metais.
<...>
2. Tikslinė kaina yra kaina, kurią siekiama užtikrinti už visą pieno metais gamintojų parduotą pieną Bendrijos rinkoje ir
užsienio rinkose.
3. Tikslinė kaina nustatoma į pieninę pristatomam 3,7 %? riebumo pienui.
4. Tikslinė kaina nustatoma Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka.“ (Neoficialus vertimas)
4       Reglamento Nr. 804/68 5 straipsnis numato:
„Kiekvienais metais tuo pačiu laiku ir ta pačia tvarka kaip pieno tikslinė kaina nustatomos sviesto ir nugriebto pieno miltelių
intervencinės kainos.“ (Neoficialus vertimas)
5       Reglamento Nr. 804/68 23 straipsnis nustato:
„Jei kitaip nenumatyta šiame reglamente, Sutarties 92–94 straipsniai taikomi 1 straipsnyje išvardytų produktų gamybai ir prekybai.“
(Neoficialus vertimas)
6       Šio reglamento 24 straipsnis išdėstytas taip:
„1.      Pagal Sutarties 92 straipsnio 2 dalies nuostatas valstybės pagalba, kurios suma nustatyta pagal 1 straipsnyje išvardytų produktų
kainą ar kiekį, draudžiama.
2.      Nacionalinės priemonės, sudarančios galimybę sulyginti 1 straipsnyje išvardytų produktų kainas, taip pat draudžiamos.“ (Neoficialus
vertimas)
7       1971 m. birželio 29 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1411/71, nustatančio papildomas Bendrojo muitų tarifo 04.01 subpozicijai
priskiriamo pieno ir pieno produktų rinkos bendro organizavimo taisykles (OL L 148, p. 4), 5 straipsnis nustato:
„1.       Nepažeidžiant visuomenės sveikatos reikalavimų, susijusių su žmonėms tinkamu vartoti pienu, geriamąjį pieną, išskyrus žalią
pieną, Bendrijoje gali gaminti tik pieną apdorojančios įmonės.
Tokio geriamojo pieno gamybai naudojamam pienui taikoma pagal kokybę diferencijuoto apmokėjimo sistema. Ši sistema turi garantuoti,
kad geriamojo pieno gamybai naudojamas pienas atitiktų tam tikrus kokybės, taip pat ir sudėties, standartus.
<...>
3.      Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje numatyta balsavimo tvarka priima bendras 1 dalies
įgyvendinimo taisykles.
4.      Išsamios 1 dalies įgyvendinimo taisyklės bus priimtos Reglamento (EEB) Nr. 804/68 nustatyta tvarka.“ (Neoficialus vertimas)

Nyderlandų teisė, reglamentuojanti mokėjimą už žalią pieną pagal jo kokybę
8       Žemės ūkio produktų kokybės įstatymo (Landbouwkwaliteitswet,
Staatsblad
1971, p. 371), iš dalies pakeisto 1993 m. gruodžio 23 d. Įstatymu (
Staatsblad
1993, p. 690), 2 straipsnis leidžia priimti taisykles dėl žemės ūkio produktų, taip pat pieno ir pieno produktų, kokybės,
kuriomis siekiama skatinti jų prekybą. Šios taisyklės gali, be kita ko, būti susijusios su „mokėjimu pagal produktų kokybę“.
9       Nutarimo dėl žemės ūkio produktų kokybės: žalias pienas ir pieno produktai (Landbouwkwaliteitsbesluit rauwe melk en zuivelbereiding,
Staatsblad
1994, p. 63), iš dalies pakeisto 1995 m. birželio 26 d. Potvarkiu (
Nederlandse Staatscourant
1995, p. 122, toliau – Nutarimas dėl žemės ūkio produktų kokybės), 3 straipsnio 1 dalis numato:
„Ministras gali žalio pieno, termiškai apdoroto geriamojo pieno ir pieno pagrindo produktų atžvilgiu nustatyti taisykles,
reglamentuojančias:
a)      <...> mokėjimą už žalią pieną pagal jo kokybę;
<...>
c)      tam tikrų priklausomų įstaigų pareigą pervesti
COKZ
(
Centraal Orgaan voor Kwaliteitsaangelegenheden in de Zuivel
– Centrinė pieno produktų kokybės institucija) taikytus išskaitymus bei kitas su žalio pieno kokybe susijusias sumas ir
COKZ
pareigą pervesti tam tikroms jai priklausančioms įstaigoms su žalio pieno kokybe susijusias priemokas.“
10     Pagal Nutarimo dėl žemės ūkio produktų kokybės 4 straipsnį ministras gali nustatyti, kad šio nutarimo 3 straipsnio 1 dalyje
nurodytas taisykles priima
Productschap
, Įmonių organizacijos įstatymu (Wet op de Bedrijfsorganisatie) reglamentuojamos įstaigos, vienijančios įmones pagal gaminamą
produktą, administracija.
11     Žemės ūkio, gamtos apsaugos ir žuvininkystės ministras (
Staatssecretaris van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij
) priėmė Potvarkį dėl žemės ūkio produktų kokybės: mokėjimas už ūkio pieną pagal jo kokybę (Landbouwkwaliteitsregeling uitbetaling
van boerderijmelk naar kwaliteit.
Nederlandse Staatscourant
,
p. 25). Šio potvarkio 2 straipsnis suteikia
Productschap Zuivel
(Pieno produktų tarnybai, toliau –
Productschap
) kompetenciją potvarkiu patvirtinti taisykles, reglamentuojančias mokėjimą už iš ūkio tiekiamą pieną pagal jo kokybę, be
kita ko, susijusias su „kainos sumažinimo išskaitymu ir kokybės priemokos mokėjimu“.
12
Productschap
administracija priėmė 1994 m. potvarkį dėl žemės ūkio produktų kokybės: mokėjimas už ūkio pieną pagal kokybę (Landbouwkwaliteitsverordening
1994, Uitbetaling van boerderijmelk naar kwaliteit,
PBO blad
1994, afl. Nr. 9, toliau – 1994 m. Potvarkis). Šio potvarkio 2 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
„Ūkio pieno surinkėjas turi sumokėti už šį pieną atitinkamiems melžiamų karvių augintojams pagal jo kokybę, laikydamasis šiame
potvarkyje arba pagal jį įtvirtintų normų.“
13     1994 m. Potvarkio 10 straipsnio 1 dalis nustato:
„Pieno kontrolės stotis įvertina kokybės tikrinimo rezultatus pagal standartų, kainos sumažinimo taškų ir kitų taikytinų sumažinimų
sistemą, kurią, išklausęs
COKZ
nuomonę, patvirtina pirmininkas.“
14     1994 m. Potvarkio 11 straipsnis nustato:
„1.      Ūkio pieno surinkėjai per nustatytą dvylikos savaičių laikotarpį sumoka kokybės priemoką melžiamų karvių augintojams, kuriems
per šį laikotarpį nebuvo skirta daugiau nei vienas kainos sumažinimo taškas ir kurių tiekiamame piene nenustatyta antibiotikų.
<...>
2.       Kiekvienam regionui, kurį, išklausęs
COKZ
nuomonę, apibrėžia pirmininkas, nustatomas toks kokybės priemokos už 100 kilogramų pieno dydis, kad bendra kokybės priemokų
suma per nustatytą laikotarpį būtų lygi arba apytiksliai lygi bendrai išskaitytų kainos sumažinimų sumai.“
15     1995m. vasario 14 d. sprendimu
Productschap
pirmininkas nustatė, kad visa Nyderlandų teritorija yra regionas 1994 m. Potvarkio 11 straipsnio 2 dalies prasme.
16     Šio potvarkio 12 straipsnis nustato:
„Ūkio pieno surinkėjas už kiekvieną tikrinimo laikotarpį viso melžiamų karvių augintojų per šį laikotarpį pieninei pristatyto
ūkio pieno atžvilgiu pagal bendrą skirtų kainos sumažinimo taškų skaičių išskaito kainos sumažinimą, kurio dydį, išklausęs
COKZ
nuomonę, turi nustatyti pirmininkas, ir kiekvieno pristatymo atžvilgiu – kitą (-us) galimą (-us) kainos sumažinimą (-us)
dėl piene nustatytų antibiotikų.“
17
Productschap
pirmininko potvarkis dėl kokybės patikrinimo rezultatų pateikimo dažnumo ir įvertinimo (Besluit vaststelling frequentie en
beoordeling resultaten kwaliteitsonderzoek), iš dalies pakeistas 1994 m. liepos 19 d. ir 1995 m. vasario 15 d. Potvarkiais,
be kita ko, nustato taikytinus išskaitymus.
18     Nyderlandų vyriausybė ir
Productschap
savo pastabose raštu šiuo aspektu nurodė, kad kainos sumažinimo taškai taikomi atsižvelgiant į tai, kiek pristatytas pienas
skiriasi nuo standarto, o paties kainos sumažinimo dydis yra 0,02 NLG už pieno kilogramą ir už vieną tašką. Nukrypstant nuo
šios skalės, taikomas 0,50 NLG kainos sumažinimas už kilogramą pristatyto pieno, kuriame nustatyta antibiotikų.
19     Minėta vyriausybė ir
Productschap
taip pat nurodė, jog pasibaigus kiekvienam tikrinimo laikotarpiui pieninės pateikia
COKZ
informaciją apie kiekvieną pieno gamintoją, nurodydamos per šį laikotarpį jo pristatyto pieno kiekį, jam skirtus kainos sumažinimo
taškus ir išskaitytą kainos sumažinimų sumą, kad
COKZ
galėtų apskaičiuoti priemokos už 100 kilogramų pristatyto pieno sumą.
COKZ
, apskaičiavusi šią sumą, kiekvienai pieninei praneša visą jos mokėtinų kokybės priemokų sumą. Jei pieninės išskaitytų kainos
sumažinimų suma yra didesnė, negu jos mokėtinų kokybės priemokų suma, pieninė turi pervesti skirtumą
COKZ
, kuri taip surinktas sumas perveda pieninėms, kurių mokėtinų kokybės priemokų suma didesnė už išskaitytų kainos sumažinimų
sumą.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
20     A. H. Kuipers yra melžiamų karvių augintojas Nyderlanduose. Kelis kartus pristatęs pieną į De Kievit pieninę, 1995 m. liepos
24 d. ir 28 d. bei 1995 m. rugpjūčio 8 d. ir 15 d. laiškais jis buvo informuotas, kad pieninė, remdamasi 1994 m. Potvarkio
12 straipsniu, dėl pristatytame piene esančio antibiotiko išskaitys iš šio pieno kainos po 0,50 NLG už kilogramą.
21
COKZ
kompetentingoms institucijoms atmetus A. H. Kuipers skundą dėl šio sprendimo, A. H. Kuipers jų sprendimą apskundė
Arrondissementsrechtbank te Groningen
. 1999 m. balandžio 20 d. sprendimu šis teismas nustatė, kad neturi jurisdikcijos šioje byloje.
22
Raad van State
apeliacine tvarka panaikino šį sprendimą ir taip pat 2000 m. gegužės 16 d. sprendimu panaikino
COKZ
institucijų priimtus sprendimus bei nusprendė pirminį A. H. Kuipers skundą perduoti
Productschap
, vienintelei šiuo klausimu kompetentingai institucijai.
23     Šiame sprendime
Raad van State
nurodė, be kita ko, kad „(1994 m. Potvarkio) <...> 12 straipsnis įpareigoja pieninę išskaityti kainos sumažinimą už visą
per nustatytą laikotarpį melžiamų karvių augintojo pristatytą ūkio pieną <...> o 11 straipsnis ją taip pat įpareigoja išmokėti
kokybės priemoką, tačiau pagal šio potvarkio turinį sprendimus dėl tokio išmokėjimo ir išskaitymo turi priimti (
Productschap
). Potvarkį priėmė (
Productschap
) administracija ir ji gali įpareigoti pieninę vykdyti juose numatytus įsipareigojimus. Iš 12 straipsnio aišku, kad
Productschap
pirmininkas nustato išskaitytiną kainos sumažinimą. Taip pat pirmininkas nustatė standartų ir skirtinų kainos sumažinimų
sistemą. Pieninė, Susitariančioji Šalis pieno produktų rinkoje, tik teikia finansinę ir administracinę pagalbą. Ji neturi
viešosios teisės įgaliojimų apibrėžti kitų teisės subjektų teisinio statuso (teisių ir (arba) pareigų).“
24     2000 m. gegužės 20 d. sprendimu
Productschap
nustatė, kad A. H. Kuipers skundas nepagrįstas. Pastarasis pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo
College van Beroep voor het bedrijfsleven
.
25     Šis teismas pirmiausia nustatė, kad De Kievit pieninės vykdomi kainos sumažinimų išskaitymai iš A. H. Kuipers mokėtinų sumų
turi būti priskiriami
Productschap
.
26     Jis toliau nustatė, kad Nyderlandų teisės aktai, reglamentuojantys mokėjimą už žalią pieną pagal jo kokybę, nepažeidžia nei
1990 m. birželio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2377/90, nustatančio veterinarinių vaistų likučių gyvūninės kilmės maisto
produktuose didžiausių kiekių nustatymo tvarką Bendrijoje (OL L 224, p. 1), nei 1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos
92/46/EEB, nustatančios sveikatos taisykles žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų gamybai ir tiekimui
į rinką (OL L 268, p. 1), nei 1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 92/47/EEB dėl sąlygų, kuriomis leidžiama laikinai
ir ribotai nukrypti nuo konkrečių prekybos žaliu pienu ir pieno pagrindo produktais Bendrijos sveikatos taisyklių (OL L 268,
p. 33). Jo nuomone, iš esmės šie Bendrijos teisės aktai nedraudžia diferencijuoti nustatytas normas atitinkantį žalią pieną
pagal kokybę, nustatant už jį gamintojui mokamą kainą.
27     Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad minėti nacionalinės teisės aktai neprieštarauja
Reglamentui Nr. 1411/71. Jo nuomone, iš esmės šio reglamento 5 straipsnis įpareigoja valstybes nares įgyvendinti mokėjimo,
diferencijuoto pagal geriamojo pieno gamybai naudojamo pieno kokybę, sistemą ir nei šios nuostatos tekstas, nei prasmė neleidžia
manyti, kad jos tikslo, t. y. pateikti vartotojams aukštos kokybės produktus, taip pat negali būti siekiama pienui, iš kurio
gaminami kiti pieno pagrindo produktai, taikant nacionalines pagal kokybę diferencijuoto mokėjimo sistemas.
28     Tačiau
College van Beroep voor het bedrijfsleven
abejoja, kad šie nacionalinės teisės aktai atitinka Reglamentą Nr. 804/68, atsižvelgdamas, pirma, į galimą jų poveikį šiuo
reglamentu įtvirtintai bendrai kainų sistemai ir, antra, į tai, kad šie nacionalinės teisės aktai gali sudaryti šio reglamento
24 straipsnio 2 dalyje draudžiamą galimybę sulyginti pieno produktų kainas arba įtvirtinti pagalbą pagal tiekiamo pieno kainą
arba kiekį, kurią draudžia minėto straipsnio 1 dalis.
29     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kartu klausia, ar minėtais nacionalinės teisės aktais nustatytos priemokos
yra pagalbos Sutarties 92 straipsnio prasme dalis ir ar apie šiuos teisės aktus tuo pagrindu reikia informuoti Komisiją, kaip
numatyta Sutarties 93 straipsnio 3 dalyje.
30     Šiomis aplinkybėmis
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar šiuo atveju nagrinėjama pieninei pristatytam žaliam pienui taikomų kainos sumažinimų ir priemokų, atsižvelgiant į jo kokybę,
nacionalinė sistema atitinka Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo ir
būtent jo 24 straipsnio 2 dalyje nustatytą draudimą sudaryti galimybę sulyginti kainas <...>?
2.      Ar šiuo atveju nagrinėjama priemokų už pieninei pristatytą žalią pieną taikymo, atsižvelgiant į jo kokybę, nacionalinė sistema
atitinka Tarybos reglamento (EEB) Nr. 804/68 24 straipsnio 1 dalyje nustatytą draudimą skirti pagalbą?
3.      Jei atsakymas į antrą klausimą teigiamas, ar tokia sistema yra pagalba, apie kurios teikimą reikia iš anksto informuoti Komisiją
pagal EB sutarties <...> 93 straipsnio 3 dalį?“

Dėl atsakymo į klausimus tvarkos
31     Iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų aišku, kad jis siekia išnagrinėti pagrindinėje byloje
nagrinėjamą nacionalinę sistemą įvairių Bendrijos teisės nuostatų atžvilgiu.
32     Šiuo aspektu svarbu priminti, kad kai byla susijusi su žemės ūkio sektoriumi, kurį reguliuoja bendras rinkos organizavimas,
pateiktas klausimas pirmiausia svarstomas šiuo požiūriu, atsižvelgiant į EB sutarties 38 straipsnio 2 dalies (po pakeitimo
– EB 32 straipsnio 2 dalis) užtikrinamą specialių nuostatų, priimtų vykdant bendrą žemės ūkio politiką, viršenybę Sutarties
bendrųjų nuostatų, susijusių su bendrosios rinkos kūrimu, atžvilgiu (1979 m. birželio 26 d. Sprendimas
Mc Carren
, 177/78, Rink. p. 2161, 9 punktas).
33     Šio principo taikymas nagrinėjamai bylai reiškia, kad pirmiausia reikia iš esmės išnagrinėti pirmą ir antrą klausimus, kurie
susiję su bendra kainų sistema, nustatyta Reglamentu Nr. 804/68 ir jo 24 straipsnio 1 ir 2 dalimis, nuostatomis, kurios sudaro
neatskiriamą šiuo reglamentu įtvirtinto bendro rinkos organizavimo dalį (pagal analogiją žr. minėto sprendimo
Mc Carren
10 punktą).
34     Šiuo būdu atsakant į klausimus svarbu atsižvelgti į dar vieną aplinkybę. Pagal EB sutarties 42 straipsnį (dabar – EB 36 straipsnis)
šios sutarties VI antraštinės dalies 1 skyriaus nuostatos, susijusios su konkurencijos taisyklėmis, žemės ūkio produktų gamybai
ir prekybai taikomos tik Tarybos nustatytu mastu, priimant nuostatas dėl žemės ūkio rinkų organizavimo. Šiuo aspektu Reglamento
Nr. 804/68 23 straipsnis numato, kad jei kitaip nenumatyta šiame reglamente, EB sutarties 92–94 straipsniai (dabar – EB 89 straipsnis)
taikomi šiame reglamente išvardytų produktų gamybai ir prekybai. Iš minėto 23 straipsnio aišku, kad nors 92–94 straipsniai
visiškai taikomi pieno ir pieno produktų sektoriui, šis taikymas vis dėlto toliau priklauso nuo nuostatų, reglamentuojančių
minėtu reglamentu įtvirtintą bendrą rinkos organizavimą. Kitaip tariant, valstybė narė negali remtis Sutarties 92–94 straipsnių
nuostatomis dėl pagalbos, tvirtindama, kad jos viršesnės negu reglamento nuostatos dėl šio rinkos sektoriaus organizavimo
(pagal analogiją žr. minėto sprendimo
Mc Carren
11 punktą).
35     Tuomet būtinybė išnagrinėti trečią klausimą, kuriuo siekiama įvertinti pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinę sistemą
Sutarties 92–94 straipsnių požiūriu, priklauso nuo atsakymo į pirmus du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
klausimus.

Dėl pirmo klausimo
36     Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų aišku, kad pirmu klausimu siekiama nustatyti, viena vertus, ar Reglamente
Nr. 804/68 įtvirtintai bendrai kainų sistemai prieštarauja nacionalinė sistema, apibūdinta šio sprendimo 8–19 punktuose (toliau
– pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė sistema), numatanti, kad pieninės išskaito melžiamų karvių augintojams už pieną
mokėtinos kainos sumažinimą arba jiems sumoka priemokas, atsižvelgdamos į jų pristatyto žalio pieno kokybę, ir, kita vertus,
ar pagal minėto reglamento 24 straipsnio 2 dalį tokia nacionalinė sistema leidžia sudaryti šia nuostata draudžiamą galimybę
„sulyginti (šio reglamento) 1 straipsnyje išvardytų produktų kainas“.

Dėl pirmos pirmo klausimo dalies
37     Dėl pirmo klausimo pirmos dalies, susijusios su Reglamente Nr. 804/68 įtvirtinta bendra kainų sistema, primintina, kaip generalinė
advokatė pažymėjo išvados 32 punkte, jog iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos aišku, kad jeigu priimtas reglamentas,
nustatantis bendrą tam tikro sektoriaus rinkos organizavimą, valstybės narės turi susilaikyti nuo jam prieštaraujančių arba
numatančių jo išimtis teisės aktų priėmimo. Su bendru rinkos organizavimu taip pat nesuderinamos teisės normos, trukdančios
jam gerai veikti, net jei atitinkamo dalyko šis organizavimas išsamiai nereglamentuoja (žr., be kita ko, 1998 m. kovo 19 d.
Sprendimo
Compassion in World Farming
, C‑1/96, Rink. p. I‑1251, 41 punktą ir nurodytą Teisingumo Teismo praktiką).
38     Nyderlandų vyriausybė ir
Productschap
tvirtina, kad vienintelis pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės sistemos taisyklių tikslas yra paskatinti melžiamų
karvių augintojus tiekti tik aukštos kokybės pieną, kad būtų palengvintas jos veikimas, ir taip pat nurodo, kad pagal nusistovėjusią
Teisingumo Teismo praktiką bendro žemės ūkio rinkų organizavimo kūrimas, remiantis EB sutarties 40 straipsniu (po pakeitimo
– EB 34 straipsnis), nedraudžia žemės ūkio produktų gamintojams taikyti nacionalinių nuostatų, kuriomis siekiama kitų nei
bendro organizavimo tikslų, net jei jos, darydamos poveikį gamybos sąlygoms, gali paveikti nacionalinės gamybos mastą ir sąnaudas,
o kartu ir atitinkamo sektoriaus bendros rinkos veikimą (žr. 1982 m. balandžio 1 d. Sprendimo
Holdijk ir kt.
, 141/81–143/81, Rink. p. 1299, 12 punktą; 1987 m. spalio 6 d. Sprendimo
Nertsvoederfabriek Nederland
, 118/86, Rink. p. 3883, 12 punktą ir 1997 m. gruodžio 18 d. Sprendimo
Annibaldi
, C‑309/96, Rink. p. I‑7493, 20 punktą).
39     Minėta vyriausybė ir
Productschap
konkrečiau nurodo, jog Teisingumo Teismas, spręsdamas dėl produktų kokybę reglamentuojančių nacionalinių nuostatų, draudžiančių
gaminti kitokios kokybės sūrius nei numatyta nacionalinės teisės aktuose, pritarė, kad, nesant sūrių produktų kokybę reglamentuojančių
Bendrijos taisyklių, valstybės narės turi teisę priimti tokias taisykles, taikomas jų teritorijoje įsisteigusiems sūrių gamintojams
(1984 m. vasario 7 d. Sprendimo
Jongeneel Kaas ir kt.
, 237/82, Rink. p. 483, 12–14 punktai).
40     Nyderlandų vyriausybė ir
Productschap
taip pat primena, kad Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnyje numatyta tikslinė kaina yra Bendrijos politikos tikslas, o ne garantija,
kad visi gamintojai kiekvienoje valstybėje narėje gaus tikslinę kainą atitinkančias pajamas (2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Milk Marque ir National Farmers’ Union
, C‑137/00, Rink. p. I‑7975, 88 punktas).
41     Konstatuotina, kad teisės principai, kuriuos taip pat primena Nyderlandų vyriausybė ir
Productschap
, šiuo atveju jokiu būdu nekelia abejonių dėl aplinkybės, kad vienas iš pagrindinių Reglamente Nr. 804/68 įtvirtinto bendro
pieno ir pieno produktų rinkų organizavimo tikslų yra užtikrinti, kad pieno gamintojams už šį produktą būtų mokama kaina,
orientuota į minėtą tikslinę kainą, ir kad tik Bendrija prižiūri šiuo reglamentu nustatytus mechanizmus (be kita ko, minėto
reglamento 5 straipsnyje numatyta tam tikriems pieno produktams taikoma intervencinių kainų sistema, taip pat išankstiniai
importo išskaitymai ir eksporto mokesčių sugrąžinimas), kuriais šio tikslo siekiama (šiuo aspektu žr. 1979 m. lapkričio 6 d.
Sprendimo
Toffoli ir kt.
, 10/79, Rink. p. 3301, 11 punktą).
42     Teisės principai, kuriuos nurodė Nyderlandų vyriausybė ir
Productschap
, šiuo atveju negali kelti abejonių, kad srityse, kurias apima bendras organizavimas,
a fortiori
jei šis organizavimas pagrįstas bendra kainų sistema, valstybės narės nebegali vienašališkai priimdamos nacionalines nuostatas
daryti poveikio bendro organizavimo reglamentuojamų kainų nustatymo mechanizmui tiek prekybos, tiek gamybos etape (minėto
sprendimo
Toffoli ir kt.
12 punktas; 1984 m. vasario 7 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, 166/82, Rink. p. 459, 5 punktas; 1988 m. birželio 21 d. Sprendimo
Komisija prieš Graikiją
, 127/87, Rink. p. 3333, 8 punktas ir minėto sprendimo
Milk Marque ir National Farmers’ Union
63 punktas).
43     Žinoma, kaip atkreipia dėmesį minėta vyriausybė ir
Productschap
, Teisingumo Teismas nusprendė, kad nacionalinės priemonės, kuriomis siekiama panaikinti konkurencijos iškraipymą dėl piktnaudžiavimo
dominuojančia padėtimi, kurią nacionalinėje rinkoje užima vienas žemės ūkio kooperatyvas, mažinant jo įtaką minėtoje rinkoje
ir galias padidinti pieno kainas gamintojams, kurie yra jo nariai, nustatant jas didesnes nei konkurencinės, nėra poveikio
bendram organizavimo reglamentuojamų kainų nustatymo mechanizmui darymas ankstesniame punkte minėtos Teisingumo Teismo praktikos
prasme. Iš tiesų tokiomis priemonėmis ne daromas poveikis kainų nustatymui, o siekiama apsaugoti gerą kainų nustatymo mechanizmo
veikimą, kad būtų galima pasiekti tokį kainos lygį, kuris atitiktų ir gamintojų, ir vartotojų interesus (minėto sprendimo
Milk Marque ir National Farmers’ Union
64, 84 ir 86 punktai).
44     Šiuo atveju reikia atkreipti dėmesį, kad kitaip nei priemonės, dėl kurių priimtas minėtas sprendimas
Milk Marque ir National Farmers’ Union
arba kokybės normų neatitinkančių sūrių gamybos draudimai, dėl kurių Teisingumo Teismas priėmė minėtą sprendimą
Jongeneel Kaas ir kt.
, pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė sistema, kad ir koks būtų jos numanomas arba nustatytas galutinis tikslas, daro
poveikį bendro organizavimo reglamentuojamų kainų nustatymo mechanizmui. Ši sistema įpareigoja kiekvieną pieninę išskaityti
įprastai melžiamų karvių augintojui mokamos kainos sumažinimą, jei pristatytas pienas neatitinka tam tikrų kokybės kriterijų,
arba sumokėti augintojui, kurio pristatytas pienas atitinka šiuos kriterijus, priemoką už 100 kilogramų pristatyto pieno,
kuri yra priedas prie įprastai šiam augintojui mokamos kainos ir padengiama iš visų Nyderlandų pieninių išskaitytų kainos
sumažinimų dėl pristatyto pieno prastesnės kokybės.
45     Taigi minėta sistema iš anksto nustato tam tikrus veiksnius, sudarančius sąlygas paveikti galutinį kainos, kurią pieninė moka
kiekvienam pieną pristatančiam melžiamų karvių augintojui, nustatymą.
46     Be to, kaip Teisingumo Teismas jau nusprendė, pagrindinis bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo mechanizmų tikslas
yra pasiekti tokį kainų lygį gamybos ir didmeninės prekybos etapuose, kuris atitiktų tiek Bendrijos gamybos šiame sektoriuje,
tiek vartotojų interesus, ir užtikrinti rinkos pasiūlą, neskatinant perteklinės gamybos (žr. 1981 m. kovo 10 d. Sprendimo
Irish Creamery Milk Suppliers Association ir kt.
, 36/80 ir 71/80, Rink. p. 735, 20 punktą ir minėto sprendimo
Milk Marque ir National Farmers’ Union
85 punktą).
47     Pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinę sistemą numatytų priemokų mokėjimas visiems melžiamų karvių augintojams,
pristačiusiems standartinės kokybės pieną Nyderlanduose, be kita ko, jiems suteikiant pranašumą, ypač gali padaryti žalos
šiems tikslams. Šiuo aspektu galiausiai vertėtų priminti, kad Reglamento Nr. 804/68 3 straipsnyje numatyta tikslinė kaina
yra nustatyta standartiniam pienui, kuris pripažintas tipiškas visoje Bendrijoje (1985 m. liepos 9 d. Sprendimas
Bozzetti
, 179/84, Rink. p. 2301, 33 punktas).
48     Be to, kaip teisingai teigia Komisija, pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė sistema trukdo veikti kainų nustatymo mechanizmui,
nes numato pieno, kuris neatitinka tam tikrų kriterijų ir dėl to gali būti mažiau tinkamas tolesniam perdirbimui ir mažiau
naudingas pieninėms, kainos sumažinimą, kuris vis dėlto naudingas ne pastarosioms, o melžiamų karvių augintojams, pristačiusiems
standartinės kokybės pieną, taip reikalaujant iš pieninių pačioms padengti papildomas išlaidas, kurias jos patiria dėl gauto
prastesnės kokybės pieno.
49     Taip pat svarbu pastebėti, kad bendro rinkų organizavimo veikimą, ypač produkcijos kainų nustatymą, iš esmės turi reglamentuoti
bendrame reglamente įtvirtintos kasmet pakoreguojamos visai Bendrijai bendros nuostatos, šitaip individualų kišimąsi į jo
veikimą išimtinai leidžiant tik aiškiai numatytais atvejais (1977 m. gegužės 25 d. Sprendimas
Cucchi
, 77/76, Rink. p. 987, 31 punktas).
50     Šiuo aspektu kalbant apie tai, kad Reglamento Nr. 1411/71 5 straipsnio 1 dalis numato, jog pienui, kurį pieną apdorojančios
įmonės naudoja geriamojo pieno gamybai, turi būti taikoma pagal kokybę diferencijuoto mokėjimo sistema, pažymėtina, kad tokia
nuostata gali būti įgyvendinta, kaip nurodyta šio straipsnio 3 dalyje, tik Tarybai priėmus bendras minėtos 1 dalies įgyvendinimo
taisykles. Komisija taip pat teisingai pastebėjo, kad Taryba iki šiol dar nėra tokių taisyklių priėmusi.
51     Žinoma, iš Reglamento Nr. 1411/71 5 straipsnio galima spręsti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas siekė įtvirtinti kainų nustatymo
sistemą, taikomą geriamojo pieno gamybai naudojamam pienui, kuris, kaip nurodyta šio reglamento trečioje konstatuojamojoje
dalyje, labai svarbus visiems gyventojams, nes yra pagrindinis maisto produktas, ir jam taikomi specialūs kokybės reikalavimai.
52     Vis dėlto, nepriėmus minėto reglamento 5 straipsnio 3 dalyje numatytų Bendrijos vykdymo priemonių, sistema, kuri, kitaip nei
pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė sistema, be to, taikoma tik pienui, skirtam geriamajam pienui gaminti ir nenaudojamam
kitų pieno produktų gamybai, negali būti įgyvendinama.
53     Remiantis išdėstytais argumentais, kaip Komisija ir A. H. Kuipers pagrįstai nurodė, į pirmo klausimo pirmą dalį galima atsakyti
taip, kad bendra kainų sistema, kuria pagrįstas Reglamente Nr. 804/68 įtvirtintas bendras pieno ir pieno produktų rinkų organizavimas,
draudžia valstybėms narėms vienašališkai nustatyti nuostatas, kuriomis daromas poveikis tame pačiame gamybos etape bendro
organizavimo reglamentuojamų kainų nustatymo mechanizmui. Ši nuostata taikoma ir pagrindinėje byloje nagrinėjamai sistemai,
kuri, kad ir koks būtų jos numanomas arba nustatytas galutinis tikslas, įtvirtina mechanizmą, pagal kurį:
–       viena vertus, pieninės įpareigotos, taikydamos išskaitymus, sumažinti joms pristatyto pieno kainą, kai jis neatitinka tam
tikrų kokybės kriterijų,
–       kita vertus, apskaičiuojama bendra visų pieninių šitaip per nustatytą laikotarpį išskaityta suma, kuri vėliau perskirstoma,
atsižvelgiant į galimus pieninių finansinius srautus, kiekvienos pieninės išmokamų vienodo dydžio priemokų už 100 kilogramų
minėtus kokybės kriterijus atitinkančio pieno melžiamų karvių augintojams, kurie per minėtą laikotarpį jį pristatė, forma.

Dėl antros pirmo klausimo dalies
54     Iš atsakymo į pirmo klausimo pirmą dalį aišku, kad Reglamente Nr. 804/68 įtvirtintai kainų sistemai prieštarauja pagrindinėje
byloje nagrinėjama nacionalinė sistema, todėl nebūtina toliau svarstyti, ar tokia sistema taip pat prieštarauja šio reglamento
24 straipsnio 2 daliai, taigi ir atsakyti į minėto klausimo antrą dalį.

Dėl antro klausimo
55     Antru klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 804/68 24 straipsnio
1 daliai, draudžiančiai pagalbą, kurios suma nustatyta pagal šio reglamento 1 straipsnyje išvardytų produktų kainą arba kiekį,
prieštarauja pagrindinėje byloje nagrinėjama nacionalinė sistema, kuri numato priemokų mokėjimą tam tikriems melžiamų karvių
augintojams.
56     Iš atsakymo į pirmo klausimo pirmą dalį aišku, kad tokia nacionalinė sistema prieštarauja minėtame reglamente įtvirtintai
kainų sistemai. Tokiomis aplinkybėmis nebūtina atsakyti į šį antrą klausimą.

Dėl trečio klausimo
57     Trečiu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sutarties 92 straipsnis ir 93 straipsnio
3 dalis aiškintini taip, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamą nacionalinę sistemą numatytomis sąlygomis melžiamų karvių
augintojams mokamos priemokos yra valstybės pagalba pirmos iš šių nuostatų prasme, apie kurios teikimą reikia iš anksto informuoti
Komisiją pagal antrą iš šių nuostatų.
58     Atsižvelgiant į aplinkybes, į kurias atkreiptas dėmesys šio sprendimo 31–35 punktuose ir atsakyme į pirmo klausimo pirmą dalį,
primintina, kad remdamosi Sutarties 92–94 straipsnių nuostatomis, valstybės narės negali pakeisti savo įsipareigojimų laikytis
taisyklių, susijusių su bendru pieno ir pieno produktų rinkų organizavimu, taigi nebūtina atsakyti į trečią klausimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
59     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
Bendra kainų sistema, kuria pagrįstas bendras pieno ir pieno produktų rinkų organizavimas, įtvirtintas 1968 m. birželio 27 d.
Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 804/68 dėl bendro pieno ir pieno produktų rinkos organizavimo, iš dalies pakeistu 1995 m. birželio
29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1538/95, draudžia valstybėms narėms vienašališkai nustatyti nuostatas, kuriomis daromas
poveikis tame pačiame gamybos etape bendro organizavimo reglamentuojamų kainų nustatymo mechanizmui. Ši nuostata taikoma ir
pagrindinėje byloje nagrinėjamai sistemai, kuri, kad ir koks būtų jos numanomas arba nustatytas galutinis tikslas, įtvirtina
mechanizmą, pagal kurį:
–
viena vertus, pieninės įpareigotos, taikydamos išskaitymus, sumažinti joms pristatyto pieno kainą, kai jis neatitinka tam
tikrų kokybės kriterijų,
–
kita vertus, apskaičiuojama bendra visų pieninių šitaip per nustatytą laikotarpį išskaityta suma, kuri vėliau perskirstoma,
atsižvelgiant į galimus pieninių finansinius srautus, kiekvienos pieninės išmokamų vienodo dydžio priemokų už 100 kilogramų
minėtus kokybės kriterijus atitinkančio pieno melžiamų karvių augintojams, kurie per minėtą laikotarpį jį pristatė, forma.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.