CELEX: 62006CJ0181
Lufttransport
Flygplatser
Marktjänster
Uttag av en avgift för administrativa marktjänster och övervakning

Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 6 och 16.3 i rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen (EGT L 272, s. 36).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Deutsche Lufthansa AG (nedan kallat Lufthansa) och ANA – Aeroportos de Portugal SA (nedan kallat ANA) angående ett beslut av ANA om påförande av avgifter för administrativa marktjänster och övervakning.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
3. Artikel 6.1 i direktiv 96/67 har följande lydelse:
”Medlemsstaterna skall i enlighet med artikel 1 vidta de åtgärder som behövs för att garantera tredje man fritt tillträde till marknaden för marktjänster.
Medlemsstaterna får kräva att leverantörerna av marktjänster är etablerade i gemenskapen.”
4. I artikel 16.3 i direktivet föreskrivs följande:
”När tillträdet till flygplatsens anläggningar är förenat med att en avgift tas ut, skall avgiften bestämmas på grunder som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke-diskriminerande.”
5. I bilagan till direktivet anges följande:
”1. Administrativa marktjänster och övervakning omfattar
1.1 tjänster i samband med representation och samverkan med de lokala myndigheterna eller med varje annan person, utlägg gjorda för användarens räkning och tillhandahållande av lokaler åt dennes företrädare,
1.2 kontroll av lastning, meddelanden och telekommunikationer,
1.3 behandling, förvaring, hantering och administration av lastenheterna,
1.4 varje annan övervakningstjänst före, under eller efter flygning, och varje annan administrativ tjänst som begärs av användaren.”
De nationella bestämmelserna
6. I lagdekret nr 102/90 av den 21 mars 1990, i dess lydelse enligt lagdekret nr 280/99 av den 26 juli 1999 ( Diário da Republica  I, serie A, nr 172, av den 26 juli 1999, s. 4678) (nedan kallat lagdekret nr 280/99), anges vilka avgifter som kan påföras för verksamhet på flygplatser. I artikel 18.2 föreskrivs att ANA fastställer storleken på avgifter för marktjänster inom det offentliga flygplatsområde som ANA utnyttjar, efter förhandsgodkännande från den nationella myndigheten för civil luftfart.
7. I artikel 3 i dekret nr 12/99 av den 30 juli 1999 ( Diário da Republica  I, serie B, nr 176, av den 30 juli 1999, s. 4922) föreskrivs följande:
”Enligt artikel 17 i lagdekret nr 102/90 av den 21 mars 1990 och vid tillämpning av artikel 18 i nämnda lagdekret kan de avgifter som föreskrivs där utifrån arten av de tjänster som tillhandahålls och de verksamheter som bedrivs delas in i följande kategorier:
a) trafikavgifter,
b) avgifter för marktjänster (’handling’),
c) nyttjandeavgifter, och
d)  andra avgifter av kommersiell art.”
8. Avgifter för marktjänster föreskrivs i artikel 10 och följande artiklar i dekret nr 12/99. Det finns elva typer av sådana avgifter.
9. I artikel 10 i nämnda dekret stadgas följande:
”Avgifter för marktjänster skall erläggas för alla de slags verksamheter som anges i förteckningen i bilaga I till lagdekret nr 275/99 av den 23 juli 1999, enligt följande villkor:
1) Avgifter för administrativa marktjänster och övervakning skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
2) Avgifter för passagerartjänster skall erläggas av leverantörerna av tjänster och av användare av en flygplats vilka tillämpar egenhantering. Dessa avgifter fastställs per timme eller per del av en dag eller månad och per incheckningsdisk.
3) Avgifter för bagagehantering skall erläggas av leverantörerna av tjänster och av användare av en flygplats vilka tillämpar egenhantering. Dessa avgifter fastställs per timme eller per del av en dag eller en månad och per incheckningsdisk eller per del bagage som hanteras.
4) Avgifter för gods- och posthantering skall erläggas
a) av användare av en flygplats vilka tillämpar egenhantering – dessa avgifter fastställs per trafikenhet – och
b) av leverantörerna av tjänster – dessa avgifter fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
5) Avgifter för ramptjänster skall erläggas
a) av användare av en flygplats vilka tillämpar egenhantering – dessa avgifter fastställs per trafikenhet, och
b) av leverantörerna av tjänster – dessa avgifter fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
6) Avgifter för ’rengöring och skötsel av flygplanet’ skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
7) Avgifter för påfyllning av bränsle och olja skall erläggas av leverantörerna av tjänster. Dessa avgifter fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa eller per hektoliter bränsle, och per liter olja som tillhandahållits, avrundat uppåt till närmaste hela enhet.
8) Avgifter för normalt underhåll skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
9) Avgifter för flygoperationer och administration av besättningar skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
10) Avgifter för transport på marken skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.
11) Avgifter för catering skall erläggas av leverantörerna av tjänster och fastställs på grundval av omsättningen enligt bestämd taxa.”
10. I artikel 11 i dekretet föreskrivs följande:
”Det är tillåtet att av användarna av all centraliserad infrastruktur på flygplatser ta ut avgifter för tillhandahållande av marktjänster som är differentierade beroende på användningsperiod, ansvarig enhet eller berörd fysisk enhet.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
11. Lufthansa, ett bolag bildat enligt tysk rätt, vars filial har sitt huvudkontor på Lissabons flygplats i Portugal, överklagade ett beslut av ANA om påförande av avgifter för administrativa marktjänster och övervakning.
12. ANA gav Lufthansa tillstånd att tillhandahålla marktjänster på flygplatsen Francisco Sá Carneiro i Porto. För detta ålades Lufthansa att betala en avgift på 22 164 PTE (motsvarande 110,55 euro) inklusive mervärdesskatt.
13. Lufthansa anförde vid den nationella domstolen att bestämmelserna i nationell rätt, det vill säga artikel 10.1 i dekret nr 12/99 och artikel 18.2 i lagdekret nr 280/99, strider mot direktiv 96/67.
14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto beslutade att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1) Är det belopp som tas ut i avgift för administrativa marktjänster och övervakning enligt artikel 10.1 i dekret nr 12/99 att anse som en avgift som bestäms på ’grunder som är relevanta, objektiva, genomblickbara och icke‑diskriminerande’ i den mening som avses i artikel 16.3 i direktiv 96/67?
2) Är påförandet av en avgift för administrativa marktjänster och övervakning, såsom föreskrivs i artikel 10.1 i dekret nr 12/99 och artikel 18.2 i lagdekret 280/99 samt övriga bestämmelser i vilka avgiftens storlek fastställs, oförenligt med bestämmelsen i artikel 6 i direktiv 96/67 om fritt tillträde till marknaden för marktjänster?
3) Är påförandet av en avgift för administrativa marktjänster och övervakning, såsom föreskrivs i artikel 10.1 i dekret nr 12/99 och artikel 18.2 i lagdekret nr 280/99 samt övriga bestämmelser i vilka avgiftens storlek fastställs, oförenligt med förverkligandet av en inre marknad och med de principer som avses i artiklarna 3.1 c EG och 4 EG?
4) Är påförandet av en avgift för administrativa marktjänster och övervakning, såsom föreskrivs i artikel 10.1 i dekret nr 12/99 och artikel 18.2 i lagdekret nr 280/99 samt övriga bestämmelser i vilka avgiftens storlek fastställs, att anse som missbruk i den mening som avses i artikel 82 EG?”
Prövning av tolkningsfrågorna
15. Enligt artikel 1.1 c och 1.2 i direktiv 96/67 skall direktivets bestämmelser tillämpas från och med den 1 januari 1999 när det gäller flygplatser som har en årstrafik som är högre än eller lika med 3 miljoner passagerarrörelser eller 75 000 ton gods, eller som under en sexmånadersperiod närmast före den 1 april eller den 1 oktober föregående år registrerat en trafik som var högre än eller lika med 2 miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods. Från och med den 1 januari 2001 tillämpas bestämmelserna på varje flygplats inom en medlemsstats territorium som står öppen för kommersiell lufttransport och har en årstrafik som är högre än eller lika med 2 miljoner passagerarrörelser eller 50 000 ton gods.
16. Det framgår inte tydligt av de faktiska omständigheter som den hänskjutande domstolen redovisat att flygplatsen i Porto uppnådde ovannämnda gränsvärden före år 2005. Om så inte var fallet omfattades den av direktiv 96/67 först från den 1 januari 2006. Det beslut att påföra avgifter som Lufthansa överklagat förefaller dock avse år 2000.
17. Det ankommer således på den hänskjutande domstolen att först försäkra sig om att direktiv 96/67 är tillämpligt på de faktiska omständigheterna i målet.
Den första och den andra tolkningsfrågan
18. Den hänskjutande domstolen har ställt den första och den andra tolkningsfrågan, som skall prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida artiklarna 6 och 16.3 i direktiv 96/67 utgör hinder mot nationella bestämmelser såsom dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, enligt vilka flygplatsledningen påför en avgift för administrativa marktjänster och övervakning för leverantörer av marktjänster.
19. Domstolen har sedan tidigare funnit att det följer av skäl 25 och av artikel 16.1 och 16.3 i direktiv 96/67 att en flygplats ledningsenhet har rätt att ta ut en avgift som motprestation mot att den ger tillträde till flygplatsens anläggningar. Med anläggningar avses därvid den infrastruktur och utrustning som flygplatsen tillhandahåller. Domstolen har dock konstaterat att det inte är tillåtet för en sådan enhet att utöver en avgift för nyttjandet av flygplatsanläggningarna även ta ut en avgift för tillträde till marknaden för marktjänster (se, för ett liknande resonemang, dom av den 16 oktober 2003 i mål C‑363/01, Flughafen Hannover-Langenhagen, REG 2003, s. I‑11893, punkterna 37–40, 44 och 60).
20. Domstolen skall för det första pröva huruvida en avgift såsom den för administrativa marktjänster och övervakning i målet vid den nationella domstolen skall anses utgöra en motprestation för tillträde till flygplatsens anläggningar.
21. Den portugisiska regeringen har gjort gällande att avgiften i fråga utgör en motprestation för en allmän flygplatstjänst till stöd för den civila luftfarten och för tillhandahållande av en allmän nyttighet för vilken ANA är sky ldigt att säkerställa goda villkor för användande.
22. Vid förhandlingen anförde de portugisiska myndigheterna för det första att innehållet i avgiften för administrativa marktjänster och övervakning enligt dekret nr 12/99 inte skiljer sig från innehållet i den avgift som nämns i bilagan till direktiv 96/67 och inte kan anses utgöra en andra avgift för tjänster som redan är avgiftsbelagda enligt nämnda dekret.
23. För det andra anförde dessa myndigheter, för första gången, att konsumtion av vatten och el och kostnader för städning och säkerhet måste betraktas som faktisk användning av allmänna nyttigheter.
24. Domstolen finner i detta avseende att det ankommer på den hänskjutande domstolen att bedöma vilka motprestationer som tillhandahålls mot avgiften i målet vid den nationella domstolen jämfört med definitionen av administrativa marktjänster och övervakning i punkt 1 i bilagan till direktiv 96/67. Om nämnda avgift skall erläggas för alla eller vissa av dessa tjänster och inte utgör en andra avgift för tjänster som redan betalats genom en annan avgift eller skatt, kan den betraktas som en avgift för tillträde till flygplatsens anläggningar, inte som en avgift för tillträde till marknaden för marktjänster.
25. I alla händelser skall det för det andra prövas huruvida avgiften i målet vid den nationella domstolen uppfyller villkoren i artikel 16.3 i direktiv 96/67.
26. Vad gäller villkoren om relevans och objektivitet ankommer det på den hänskjutande domstolen att utreda sambandet mellan ANA:s kostnader och avgiftsbeloppet, vilket bestäms som en procentandel av Lufthansas omsättning på flygplatsen Francisco Sá Carneiro i Porto.
27. Beträffande villkoret om genomblickbarhet kan det bara anses uppfyllt om det tydligt preciseras i de nationella bestämmelserna vilka tjänster som ANA tillhandahåller och hur avgiften i fråga skall beräknas.
28. Vad slutligen gäller villkoret om icke-diskriminering kan sägas att om det är utrett att avgiften i målet vid den nationella domstolen endast skall erläggas av leverantörerna av marktjänster, trots att dessa och användare som tillämpar egenhantering nyttjar samma flygplatsanläggningar, står det klart att om den enda motiveringen för en sådan åtskillnad i behandling är att enbart leverantörer av marktjänster anses nyttja en förmån måste den åtskillnaden anses vara diskriminerande till sin art.
29. Av vad som anförts följer att den första och den andra tolkningsfrågan skall besvaras så, att gemenskapsrätten utgör hinder mot nationella bestämmelser såsom dem i artikel 10.1 i dekret nr 12/99 och artikel 18.2 i lagdekret nr 280/99, såvida inte den avgift för administrativa marktjänster och övervakning som föreskrivs i denna lagstiftning skall erläggas som motprestation för alla eller vissa av de tjänster som anges i punkt 1 i bilagan till direktiv 96/67 och inte utgör en andra avgift för tjänster som redan har betalats genom en annan avgift eller skatt. Om det vid den hänskjutande domstolens prövning visar sig att avgiften i fråga är en avgift för tillträde till flygplatsens anläggningar, ankommer det på den domstolen att bedöma huruvida den uppfyller villkoren om relevans, objektivitet, genomblickbarhet och icke-diskriminering i artikel 16.3 i direktiv 96/67.
Den tredje tolkningsfrågan
30. Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida påförandet av den aktuella avgiften strider mot artiklarna 3 EG och 4 EG.
31. Det är därvid tillräckligt att konstatera att artiklarna 3 EG och 4 EG innehåller Europeiska gemenskapens verksamhetsområden och mål och att varken medlemsstaterna eller några offentliga eller privata enheter däri åläggs några skyldigheter (se, för ett liknande resonemang, dom av den 3 oktober 2000 i mål C‑9/99, Échirolles Distribution, REG 2000, s. I‑8207, punkt 22). Eftersom gemenskapens verksamhet beskrivs mer ingående i andra delar av EG‑fördraget och i andra tillämpliga gemenskapsrättsakter, såsom direktiv 96/67, finns det bara anledning att besvara den hänskjutande domstolens fråga såvitt avser detta direktiv.
Den fjärde tolkningsfrågan
32. Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde tolkningsfrågan för att få klarhet i huruvida påförandet av avgiften i målet vid den nationella domstolen kan anses utgöra missbruk av dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82 EG.
33. Enligt fast rättspraxis skall den hänskjutande domstolen ange de närmare skälen till att den frågar sig hur gemenskapsrätten skall tolkas och varför den anser att det är nödvändigt att ställa tolkningsfrågor till domstolen (se beslut av den 28 juni 2000 i mål C‑116/00, Laguillaumie, REG 2000, s. I‑4979, punkt 16 och där angiven rättspraxis, och dom av den 13 juli 2000 i mål C‑36/99, Idéal tourisme, REG 2000, s. I‑6049, punkt 20). Domstolen har således ansett att det är nödvändigt att den nationella domstolen ger en viss förklaring till varför den begär en tolkning av just dessa gemenskapsrättsliga bestämmelser och vilket samband den anser att det finns mellan dessa bestämmelser och den nationella lagstiftning som är tillämplig i tvisten (beslut av den 7 april 1995 i mål C‑167/94, Grau Gomis m.fl., REG 1995, s. I‑1023, punkt 9).
34. Förevarande begäran om förhandsavgörande uppfyller inte dessa krav.
35. Det är inte möjligt att avgränsa det konkreta tolkningsproblem som skulle kunna uppkomma med avseende på artikel 82 EG. Kravet på tydlighet vad gäller det faktiska och rättsliga sammanhanget är av särskild betydelse inom konkurrensområdet, som kännetecknas av komplicerade faktiska och rättsliga förhållanden (beslutet i det ovannämnda målet Laguillaumie, punkt 19 och där angiven rättspraxis).
36. Av detta följer att den fjärde tolkningsfrågan till domstolen inte kan tas upp till prövning i sak.
Rättegångskostnader
37. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
Gemenskapsrätten utgör hinder mot nationella bestämmelser såsom dem i artikel 10.1 i dekret nr 12/99 av den 30 juli 1999 och artikel 18.2 i lagdekret nr 102/90 av den 21 mars 1990, i dess lydelse enligt lagdekret nr 280/99 av den 26 juli 1999, såvida inte den avgift för administrativa marktjänster och övervakning som föreskrivs i denna lagstiftning skall erläggas som motprestation för alla eller vissa av de tjänster som anges i punkt 1 i bilagan till rådets direktiv 96/67/EG av den 15 oktober 1996 om tillträde till marknaden för marktjänster på flygplatserna inom gemenskapen och inte utgör en andra avgift för tjänster som redan har betalats genom en annan avgift eller skatt. Om det vid den hänskjutande domstolens prövning visar sig att avgiften i fråga är en avgift för tillträde till flygplatsens anläggningar, ankommer det på den domstolen att bedöma huruvida den uppfyller villkoren om relevans, objektivitet, genomblickbarhet och icke‑diskriminering i artikel 16.3 i direktiv 96/67.