CELEX: 62006CJ0362
Odvolanie
Ochrana prirodzených biotopov
Zoznam lokalít európskeho významu v boreálnom biogeografickom regióne prijatý rozhodnutím Komisie
Prípustnosť žaloby o neplatnosť podanej fyzickými alebo právnickými osobami proti tomuto rozhodnutiu Komisie

Vo svojom odvolaní pán Sahlstedt a i. navrhujú, aby Súdny dvor zrušil uznesenie Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev z 22. júna 2006, Sahlstedt a i./Komisia (
T-150/05, Zb. s. II-1851
, ďalej „napadnuté uznesenie“), ktorým tento súd zamietol ich žalobu o neplatnosť rozhodnutia Komisie 2005/101/ES z 13. januára 2005, ktorým sa podľa smernice Rady 92/43/EHS prijíma zoznam lokalít európskeho významu v boreálnej biogeografickej oblasti (
Ú. v. EÚ L 40, s. 1
, ďalej len „sporné rozhodnutie“).
Právny rámec
Podľa šiesteho odôvodnenia smernice Rady 92/43/EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov a voľne žijúcich živočíchov a rastlín (
Ú. v. ES L 206, s. 7
; Mim. vyd. 15/002, s. 102, ďalej len „smernica o biotopoch“) je potrebné na zabezpečenie obnovenia alebo udržania prirodzených biotopov a druhov európskeho významu v priaznivom stave ochrany označiť osobitné chránené územia s úmyslom vytvoriť súvislú európsku ekologickú sústavu podľa špecifikovaného časového rozvrhu.
Článok 4 smernice o biotopoch stanovuje:
„1.   Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 1) a príslušných vedeckých informácií každý členský štát navrhne zoznam lokalít uvádzajúci, ktoré typy prirodzených biotopov v prílohe I a ktoré druhy v prílohe II, ktoré sú udomácnené na jeho území, sa v týchto lokalitách nachádzajú. Pre druhy živočíchov, ktoré využívajú rozsiahle územia, tieto lokality zodpovedajú tým lokalitám v rámci prirodzeného areálu týchto druhov, kde sa nachádzajú fyzikálne alebo biologické faktory dôležité pre ich život a ich reprodukciu. …
Tento zoznam sa predloží Komisii do troch rokov od oznámenia tejto smernice, spolu s informáciami o každej lokalite. Tieto informácie obsahujú mapu lokality, jeho názov, lokalizáciu, rozsah a údaje, ktoré sú výsledkom uplatnenia kritérií uvedených v prílohe III (etapa 1), poskytnuté vo formáte vypracovanom Komisiou v súlade s postupom stanoveným v článku 21.
2.   Na základe kritérií stanovených v prílohe III (etapa 2) a v rámci ktoréhokoľvek z piatich biogeografických regiónov uvedených v článku 1 písm. c) bode iii) a tiež celého územia uvedeného v článku 2 ods. 1 zriadi Komisia po dohode s každým členským štátom návrh zoznamu lokalít európskeho významu, navrhnutých členskými štátmi, uvádzajúci tie lokality, v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov.
…
Zoznam lokalít vybraných ako lokality európskeho významu, identifikujúci tie lokality, ktoré predstavujú jeden alebo viac typov prirodzeného miesta výskytu alebo prioritné druhy [v ktorých sa vyskytuje jeden alebo viac typov prioritných prirodzených biotopov alebo prioritných druhov —
neoficiálny preklad
] prijme Komisia v súlade s postupom stanoveným v článku 21.
3.   Zoznam uvedený v odseku 2 sa vypracuje do šiestich rokov od oznámenia tejto smernice.
4.   Po schválení lokality európskeho významu v súlade s postupom uvedeným v odseku 2 označí príslušný členský štát čo najskôr túto lokalitu ako osobitné chránené územie, najneskôr však do šiestich rokov, a vypracuje priority z hľadiska významu lokalít pre zachovanie v priaznivom stave ochrany alebo obnovenie do takéhoto stavu typov prirodzených biotopov uvedených v prílohe I alebo druhov uvedených v prílohe II a pre koherenciu sústavy Natura 2000 a z hľadiska rizika degradácie alebo deštrukcie, ktorým sú tieto lokality vystavené.
5.   Len čo je lokalita zaradená do zoznamu podľa tretieho pododseku odseku 2, podlieha článku 6 ods. 2 ods. 3 a ods. 4.“
Článok 6 tejto smernice znie takto:
„…
2.   Členské štáty podniknú primerané kroky, aby sa na osobitne chránených územiach predišlo poškodeniu prirodzených biotopov a biotopov druhov, ako aj rušeniu druhov, pre ktoré boli územia označené za chránené, pokiaľ by takéto rušenie bolo podstatné vo vzťahu k cieľom tejto smernice.
3.   Akýkoľvek plán alebo projekt, ktorý priamo nesúvisí so správou lokality alebo nie je potrebný pre ňu, ale môže pravdepodobne významne ovplyvniť túto lokalitu, či už samotne, alebo v spojení s inými plánmi alebo projektmi, podlieha primeranému odhadu jeho dosahov na danú lokalitu z hľadiska cieľov ochrany lokality. Na základe výsledkov zhodnotenia dosahov na lokalitu a podľa ustanovení odseku 4 príslušné vnútroštátne orgány súhlasia s plánom alebo projektom iba po presvedčení sa, že nepriaznivo neovplyvní integritu príslušnej lokality, a v prípade potreby po získaní stanoviska verejnosti.
4.   Ak sa aj napriek negatívnemu odhadu dosahov na lokalitu a pri neexistencii alternatívnych riešení plán alebo projekt musí realizovať z dôvodov vyššieho verejného záujmu, vrátane záujmov sociálnej a ekonomickej povahy, členský štát prijme všetky kompenzačné opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, že celková koherencia sústavy Natura 2000 bude ochránená. O prijatých kompenzačných opatreniach informuje Komisiu.
Ak sa v príslušnej lokalite vyskytuje prioritný biotop a/alebo prioritný druh, jediné dôvody, ktoré môžu prichádzať do úvahy, sú tie, ktoré sa týkajú zdravia alebo bezpečnosti ľudí, priaznivých dôsledkov primárneho významu na životné prostredie alebo tiež stanoviska Komisie k ďalším nevyhnutným dôvodom vyššieho verejného záujmu.“
Okolnosti predchádzajúce sporu
Komisia na základe sporného rozhodnutia prijala zoznam lokalít európskeho významu v boreálnej biogeografickej oblasti.
Toto rozhodnutie začlenilo do uvedených lokalít niektoré pozemky vo vlastníctve súkromných osôb, medzi nimi aj pozemky žalobcov, s výnimkou Maa- ja metsätaloustuottajain keskusliitto MTK ry (ďalej len „MTK ry“). Posledný uvedený je združením, ktoré zoskupuje približne 163000 poľnohospodárskych a lesných podnikateľov.
Konanie pred Súdom prvého stupňa a napadnuté uznesenie
Pán Sahlstedt a i. návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 18. apríla 2005 podali žalobu, o ktorej sa rozhodlo napadnutým uznesením.
Samostatným podaním doručeným do kancelárie Súdu prvého stupňa 5. júla 2005 Komisia vzniesla námietku neprípustnosti na základe článku 114 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.
Napadnutým uznesením Súd prvého stupňa zamietol uvedenú žalobu ako neprípustnú z toho dôvodu, že pánovi Sahlstedtovi a i. nie sú určené sporné rozhodnutia a nie sú ním priamo dotknutí.
V bode 54 napadnutého uznesenia Súd prvého stupňa zdôraznil, že sporné rozhodnutie, ktoré vymedzuje ako lokality európskeho významu oblasti fínskeho územia, nemá samo osebe účinky na právne postavenie žalobcov, ktorí sú majiteľmi pozemkov nachádzajúcich sa v týchto oblastiach. Podľa Súdu prvého stupňa, keďže toto rozhodnutie neobsahuje žiadne ustanovenie o režime ochrany lokalít európskeho významu, akými sú ochranné opatrenia alebo povoľovacie konania, ktoré treba dodržiavať, nedotýka sa ani práv a povinností vlastníkov pozemkov, ani výkonu týchto práv. Súd prvého stupňa rozhodol, rozpore s tým, čo tvrdia pán Sahlstedt a i., že zaradenie týchto území do zoznamu lokalít európskeho významu nijakým spôsobom nezaväzuje hospodárske subjekty alebo súkromné osoby.
Z bodu 59 napadnutého uznesenia vyplýva, že podľa Súdu prvého stupňa žiadna z povinností uvedených v článku 6 ods. 1 až 4 smernice o biotopoch nie je priamo použiteľná na pána Sahlstedta a i. Všetky tieto povinnosti totiž vyžadujú, aby dotknutý členský štát prijal akt, ktorý by spresnil, akým spôsobom zamýšľa uskutočniť každú z nich, ak pôjde o potrebné ochranné opatrenia (článok 6 ods. 1 smernice o biotopoch), primerané opatrenia, aby sa predišlo poškodeniu lokality (článok 6 ods. 2 tejto smernice), alebo schválenie projektu spôsobilého mať na dotknutú lokalitu významný dopad kompetentnými vnútroštátnymi orgánmi (článok 6 ods. 3 a 4 uvedenej smernice).
Následne v bode 61 napadnutého uznesenia Súd prvého stupňa rozhodol na jednej strane, že rovnako ako žalujúci jednotlivci, ani členovia MTK ry nemôžu byť v prejednávanej veci považovaní za priamo dotknutých sporným rozhodnutím, a na druhej strane, že toto združenie nepreukázalo, že by malo osobný záujem na podaní žaloby ako vyjednávač, ktorý by bol dotknutý uvedeným rozhodnutím.
Nakoniec sa Súd prvého stupňa v bode 62 napadnutého uznesenia domnieval, že keďže žalobcovia neboli priamo dotknutí sporným rozhodnutím, nebolo treba rozhodnúť o otázke, či boli dotknutí osobne.
V bode 63 tohto uznesenia však Súd prvého stupňa spresnil, že aj keď žalobcovia nemajú právo domáhať sa zrušenia sporného rozhodnutia, budú môcť napadnúť opatrenia prijaté na základe uplatnenia článku 6 smernice o biotopoch, ktoré sa ich dotýkajú, a v rámci toho je im zachovaná možnosť namietať protiprávnosť tohto rozhodnutia pred vnútroštátnymi súdmi rozhodujúcimi v súlade s článkom 234 ES.
Návrhy účastníkov konania
Svojím odvolaním pán Sahlstedt a i. navrhujú, aby Súdny dvor zrušil napadnuté uznesenie, ako aj sporné rozhodnutie a zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
Komisia navrhuje, aby Súdny dvor zamietol odvolanie ako celok a zaviazal odvolateľov na náhradu trov konania.
Španielske kráľovstvo tiež navrhuje zamietnutie odvolania.
O odvolaní
Vo svojom odvolaní pán Sahlstedt a i. uvádzajú tri odvolacie dôvody založené na nedostatku odôvodnenia napadnutého uznesenia, na nesprávnom právnom posúdení Súdu prvého stupňa, podľa ktorého odvolatelia nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím, a na porušení práva na účinnú súdnu ochranu.
Posúdenie Súdneho dvora
Ako predbežný bod je potrebné pripomenúť, že na základe článku 230 štvrtého odseku ES môže každá fyzická alebo právnická osoba podať žalobu proti rozhodnutiam, ktoré sú jej určené, a proti rozhodnutiam, ktoré sú síce vydané vo forme nariadenia alebo rozhodnutia určeného inej osobe, ale sa jej „priamo a osobne“ dotýkajú.
V prejednávanej veci je nepochybné, že sporné rozhodnutie nie je určené odvolateľom.
Hoci Komisia tiež spochybňovala, že odvolatelia sú osobne dotknutí týmto rozhodnutím, Súd prvého stupňa sa vyjadril len k otázke, či sú ním priamo dotknutí.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že kritérium stanovené v článku 230 štvrtom odseku ES, ktoré podmieňuje prípustnosť žaloby podanej fyzickou alebo právnickou osobou proti rozhodnutiu, ktoré jej nie je určené, tým, že je priamo a osobne dotknutá týmto rozhodnutím, je prekážkou konania z dôvodu verejného záujmu, ktorú môžu súdne orgány Spoločenstva kedykoľvek preskúmať, dokonca aj
ex offo
(pozri v tomto zmysle najmä uznesenie z 5. júla 2001, Conseil national des professions de l’automobile a i./Komisia, C–341/00 P, Zb. s. I-5263, bod 32, a rozsudok z 29. novembra 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall a i./Komisia, C-176/06 P, bod 18).
Preto aj za predpokladu, že pána Sahlstedta a i. možno považovať za priamo dotknutých sporným rozhodnutím, na to, aby ich žaloba proti tomuto rozhodnutiu bola prípustná, treba, aby ním boli tiež osobne dotknutí.
Ako je uvedené v bode 46 napadnutého uznesenia, uvedení účastníci tvrdia, že sporné rozhodnutie sa osobne dotýka predovšetkým všetkých vlastníkov pozemkov, ktoré sú umiestnené v lokalitách uvedených v zozname schválenom Komisiou a na ktoré sa bude vzťahovať zákaz poškodenia.
Z bodov 25, 31, 33 a 34 napadnutého uznesenia vyplýva, že v konaní pred Súdom prvého stupňa Komisia spochybnila, že žalobcovia sú osobne dotknutí, tým, že najmä tvrdila, že lokality zaradené do zoznamu prijatého na základe sporného rozhodnutia sú vymedzené výlučne na základe biologických kritérií, že nie je možné na základe tohto rozhodnutia, alebo prinajmenšom na základe údajov, ktoré Komisia použila pri jeho vypracovaní, určiť vlastníkov týchto lokalít a že tieto lokality sú zaujímavé aj pre iné odvetvia spoločnosti, ako sú vlastníci pozemkov, napríklad stavebné spoločnosti, mimovládne organizácie alebo iní občania.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry môžu iné osoby ako tie, ktorým je rozhodnutie určené, tvrdiť, že sa ich rozhodnutie osobne dotýka, iba vtedy, keď sa ich dotýka na základe ich určitých osobitných vlastností alebo na základe okolnosti, ktorá ich charakterizuje vo vzťahu k akejkoľvek inej osobe, a tým ich individualizuje obdobným spôsobom ako osobu, ktorej je rozhodnutie určené (pozri najmä rozsudky z 15. júla 1963, Plaumann/Komisia, 25/62, Zb. s. 197, 223, a z 13. decembra 2005, Komisia/Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, C-78/03 P, Zb. s. I-10737, bod 33).
Také rozhodnutie, ako je sporné rozhodnutie, sa začleňuje do rámca článku 4 smernice o biotopoch, ktorý upravuje konanie o zatriedení prirodzených lokalít do osobitných chránených území (ďalej len „OCHÚ“), konanie, ktoré musí najmä umožniť, ako vyplýva z článku 3 ods. 2 tejto smernice, koherentnú európsku ekologickú sústavu OCHÚ, nazvanú „Natura 2000“, ktorú tvoria lokality, kde sa vyskytujú prirodzené biotopy uvedené v prílohe I a biotopy druhov uvedených v prílohe II uvedenej smernice, a ktorá musí zabezpečiť udržanie, prípadne obnovenie prirodzených biotopov a druhov európskeho významu, dotknutých v ich rozdelenom priestore, v priaznivom stave (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. novembra 2000, First Corporate Shipping, C-371/98, Zb. s. I-9235, body 19 a 20).
Sporné rozhodnutie, ktoré uvádza sériu zatriedených území ako lokality európskeho významu preto, aby sa umožnilo vytvorenie uvedenej sústavy Natura 2000, má ku každému dotknutému subjektu všeobecne záväzný charakter, keďže sa uplatňuje na všetky subjekty, ktoré z akéhokoľvek dôvodu vykonávajú alebo môžu vykonávať na uvedených územiach činnosti, ktoré môžu ohroziť ciele zachovania, ktoré sleduje smernica o biotopoch.
Je však potrebné pripomenúť, že Súdny dvor opakovane rozhodol, že skutočnosť, že ustanovenie má na základe svojej povahy a dosahu všeobecný charakter v tom, že sa vo všeobecnosti používa na zúčastnené hospodárske subjekty, nevylučuje, že by sa mohlo osobne dotýkať niektorých z nich (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. mája 1994, Codorniu, C-309/89, Zb. s. I-1853, bod 19, ako aj z 22. júna 2006, Belgicko a Forum 187/Komisia, C-182/03 a C-217/03, Zb. s. I-5479, bod 58).
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že pokiaľ sa rozhodnutie dotýka skupiny osôb, ktoré boli určené alebo ich bolo možné určiť v čase prijatia tohto aktu a v závislosti od kritérií vlastných členom tejto skupiny, môžu tieto osoby byť osobne dotknuté týmto aktom, pokiaľ tvoria súčasť úzkeho okruhu hospodárskych subjektov (pozri rozsudok z 13. marca 2008, Komisia/Infront WM, C-125/06 P, Zb. s. I-1451, bod 71 a citovanú judikatúru).
Možnosť určiť viac-menej presne počet, alebo dokonca identitu subjektov práva, na ktoré sa uplatňuje opatrenie, však vôbec neznamená, že sa tieto subjekty musia považovať za osobne dotknuté týmto opatrením, keď je nepochybné, že toto uplatnenie sa vykonáva na základe objektívnej právnej alebo skutkovej situácie, ktorú vymedzuje predmetný akt (pozri najmä rozsudok z 22. novembra 2001, Antillean Rice Mills/Rada,
C-451/98, Zb. s. I-8949
, bod 52, ako aj uznesenia z 25. apríla 2002, Galileo a Galileo International/Rada, C-96/01 P, Zb. s. I-4025, bod 38, a z 8. apríla 2008, Saint-Gobain Glass Deutschland/Komisia, C-503/07 P, Zb. s. I-2217, bod 70 a citovanú judikatúru).
V prejednávanej veci, s výnimkou MTK ry, sa však zdá, že sporné rozhodnutie sa dotýka výlučne žalobcov ako nositeľov práv k pozemkom zahrnutým do niektorých lokalít európskeho významu schválených Komisiou s cieľom vytvoriť koherentnú európsku ekologickú sústavu OCHÚ, to znamená na základe objektívnej skutkovej a právnej situácie, ktorú vymedzuje predmetný akt, a nie v závislosti od kritérií vlastných kategórii majiteľov pozemkov.
Koniec koncov, keďže sporné rozhodnutie nebolo prijaté so zreteľom na osobitnú situáciu majiteľov pozemkov, nemožno ho považovať za súbor individuálnych rozhodnutí určených každému vlastníkovi pozemku.
Z toho vyplýva, že žalobcov, s výnimkou MTK ry, nemožno v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES považovať za individuálne dotknutých sporným rozhodnutím.
Pokiaľ ide o MTK ry, treba pripomenúť, že obrana všeobecných a kolektívnych záujmov kategórie subjektov práva nestačí na preukázanie prípustnosti žaloby o neplatnosť podanej združením. Okrem osobitných okolností, akými je úloha, ktorú mohli zohrávať v rámci konania, ktorým sa prijíma predmetný akt, takéto združenie nie je aktívne legitimované na podanie žaloby o neplatnosť, keď jej členovia takto nemôžu urobiť na individuálnom základe (pozri najmä uznesenie z 18. decembra 1997, Sveriges Betodlares a Henrikson/Komisia, C-409/96 P, Zb. s. I-7531, bod 45).
Ako už bol konštatované v bode 34 tohto rozsudku, fyzické alebo právnické osoby, ktoré sú vlastníkmi pozemkov zahrnutých do lokalít európskeho významu schválených sporným rozhodnutím, ním nie sú osobne dotknuté. Preto MTK ry, aj za predpokladu, že jeho členmi sú takéto osoby, sa nemôže ako také považovať za osobne dotknuté uvedeným rozhodnutím.
Z predchádzajúcich úvah vyplýva, že pán Sahlstedt a i. nie sú osobne dotknutí sporným rozhodnutím.
Z toho vyplýva, že prvé dva dôvody založené na nedostatku odôvodnenia napadnutého uznesenia a na nesprávnom právnom posúdení Súdu prvého stupňa, podľa ktorého žalobcovia nie sú priamo dotknutí sporným rozhodnutím, sa musia zamietnuť ako neopodstatnené.
Treba teda skúmať tretí dôvod založený na porušení práva na účinnú súdnu ochranu.
Argumentácia účastníkov konania
Svojím tretím odvolacím dôvodom pán Sahlstedt a i. uvádzajú, že v prípade, keby bolo popreté právo podať žalobu, nemali by žiadnu možnosť napadnúť rozhodnutie orgánu, ktorým boli územia, kde sa nachádzajú nimi vlastnené pozemky, zaradené do sústavy Natura 2000 a boli im uložené obmedzenia vo forme zákazu poškodzovania a povinnosti posudzovania.
Španielske kráľovstvo tvrdí, že nemožnosť brániť sa, na ktorú poukazujú pán Sahlstedt a i., neexistuje. Vyhlásenie OCHÚ by totiž mohlo byť napadnuté pred vnútroštátnymi súdmi.
Posúdenie Súdnym dvorom
V rozpore s tým, čo tvrdia žalobcovia, konštatovanie Súdu prvého stupňa, podľa ktorého ich návrhy smerujúce k zrušeniu sporného rozhodnutia sa musia zamietnuť ako neprípustné, nie je popretím spravodlivosti.
V tejto súvislosti stačí pripomenúť, že v podstate tak, ako vyplýva z bodu 63 napadnutého uznesenia, jednotlivci musia mať možnosť účinnej súdnej ochrany práv, ktoré im vyplývajú z právneho poriadku Spoločenstva. Súdna ochrana fyzických alebo právnických osôb, ktoré pre podmienky prípustnosti upravené v článku 230 štvrtom odseku ES nemôžu priamo napadnúť akty Spoločenstva takého typu, ako je sporné rozhodnutie, musí byť účinným spôsobom zabezpečená prostredníctvom žalôb na vnútroštátnych súdoch. Tieto súdy sú v súlade so zásadou lojálnej spolupráce upravenou v článku 10 ES povinné najviac, ako je to len možné, vykladať a uplatňovať vnútroštátne procesné pravidlá upravujúce výkon žalôb takým spôsobom, ktorý umožní uvedeným osobám spochybniť na súde zákonnosť každého rozhodnutia alebo každého iného vnútroštátneho opatrenia týkajúceho sa uplatňovania takého aktu Spoločenstva, akým je sporný akt, vo vzťahu k nim, odvolávajúc sa na neplatnosť tohto aktu, čím dovedú uvedené súdy, aby v tejto súvislosti položili Súdnemu dvoru prejudiciálne otázky (rozsudok z 22. marca 2007, Regione Siciliana/Komisia, C-15/06 P, Zb. s. I-2591, bod 39).
Preto treba rovnako zamietnuť aj tretí odvolací dôvod.
Z prechádzajúcich úvah vyplýva, že odvolanie musí byť zamietnuté v celom rozsahu.
O trovách
Podľa článku 69 ods. 2 prvého pododseku rokovacieho poriadku uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
Keďže Komisia navrhla zaviazať pána Sahlstedta a i. na náhradu trov konania a odvolatelia nemali úspech vo svojich návrhoch, je opodstatnené zaviazať pána Sahlstedt a i. na náhradu trov konania.
Podľa článku 69 ods. 4 prvého pododseku toho istého rokovacieho poriadku, tiež uplatniteľného na základe článku 118 toho istého rokovacieho poriadku na konanie o odvolaní, členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Je preto opodstatnené rozhodnúť, že Španielske kráľovstvo a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

Z týchto dôvodov Súdny dvor (druhá komora) rozhodol a vyhlásil:

1.
Odvolanie sa zamieta.

2.
Pán Sahlstedt a i. sú povinní nahradiť trovy konania.

3.
Španielske kráľovstvo a Fínska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.

Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: fínčina.