CELEX: 62007TJ0436
Обжалване
Публична служба
Длъжностни лица
Наемане

1.
Длъжностни лица — Назначаване — Назначаване в степен — Назначаване в по-висока кариерна степен — Изключение от общите правила
за назначаване в степен
(член 31, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
2.
Длъжностни лица — Назначаване — Назначаване в степен — Назначаване в по-висока кариерна степен — Изключение от общите правила
за назначаване в степен
(член 31, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
1.
Трите условия, свързани съответно с академичния профил, продължителността и качеството на професионалния опит, които органът
по назначаване трябва да вземе предвид и да разгледа, когато преценява дали да дерогира или не правилото за назначаване в
базовата кариерна степен, имат кумулативен характер. Този кумулативен характер е резултат от факта, че тъй като назначаването
в по-висока кариерна степен може да стане само по изключение, обстоятелствата, които обосновават такова класиране, трябва
да се тълкуват стеснително.
Поради това, когато една институция реши да упражни дискреционната си власт, предоставена ѝ от член  31, параграф 2 от Правилника,
в редакцията му в сила до 30 април 2004 г., по отношение на едно от условията, установени от вътрешен документ на друга институция,
тези условия трябва да се тълкуват също толкова ограничително, както когато се прилагат от институцията, автор на вътрешния
документ, освен ако от преписката не личи, че въпросната институция е искала да придаде друг характер на условията, които
е приложила.
(вж. точки 33—35)
Позоваване на: Първоинстанционен съд — 15 ноември 2005 г., Righini/Комисия, T‑145/04, Recueil FP, стр. I‑A‑349 и II‑1547,
точка 49 и цитираната съдебна практика, Първоинстанционен съд — 15 март 2006 г., Valero Jordana/Комисия, T‑429/03, Recueil
FP, стр. I‑A‑2‑51 и II‑A‑2‑217, точка 79 и цитираната съдебна практика
2.
С оглед на назначаването на служител в по-висока кариерна степен член 31, параграф 2 от Правилника, в редакцията му в сила
до 30 април 2004 г., налага сравнение между квалификациите на този служител и изискванията за длъжността, на която е назначен
в качеството на длъжностно лице. Това сравнение е задължително, доколкото преценката на критерия, свързан със специфичните
нужди на службата, за евентуалното прилагане на дерогацията от правилото за назначаване в базовата степен на кариерата, предполага
две условия, едното свързано с релевантността на квалификациите на заинтересованото лице за свободната длъжност, а другото —
с особеностите на пазара на труда, що се отнася до изискваната компетентност. Доколкото обстоятелствата, които обосновават
класиране в по-висока кариерна степен, трябва да се тълкуват ограничително, тези условия са кумулативни.
Освен това класирането на кандидат в по-висока кариерна степен е допустимо само когато специфичните нужди на службата изискват
назначаването на особено квалифицирано лице. За да се установи обаче дали случаят е такъв, трябва задължително да се разгледа
обявлението за конкурс и обявлението за свободна длъжност, както и, при необходимост, ефективно изпълняваните задачи, за да
се идентифицират нуждите на службата, които обосновават организирането на конкурса и откриването на длъжността и да се определи
дали те са изисквали наемането на особено квалифицирано лице. Ако случаят не е такъв, няма да е възможно назначаването в по-високата
кариерна степен, и то дори когато лицето, което в крайна сметка е назначено, притежава изключителна или много особена квалификация,
или администрацията разполага с голям брой свободни длъжности.
(вж. точки 51, 52 и 56)
Позоваване на: Righini/Комисия, посочено по-горе, точки 48, 49 и 106, Първоинстанционен съд — 10 май 2006 г., R/Комисия, T‑331/04,
все още непубликувано в Сборника, точка 18