CELEX: 62002CJ0329
Opravný prostředek
Ochranná známka Společenství
Absolutní důvody pro zamítnutí zápisu
Čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 40/94
Spojení SAT.2

Svým opravným prostředkem se společnost SAT.1 SatellitenFernsehen GmbH (dále jen „navrhovatelka“) domáhá zrušení rozsudku
Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 2. července 2002, SAT.1 v. OHIM (SAT.2) (T‑323/00, Recueil, s. II‑2839,
dále jen „napadený rozsudek“), kterým posledně uvedený zamítl její žalobu, v rozsahu, v němž rozhodl, že druhý odvolací senát
Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) (dále jen „OHIM“) neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení
Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství (Úř. věst. 1994, L 11, s. 1, dále jen „nařízení“),
ani neporušil zásadu rovného zacházení tím, že svým rozhodnutím ze dne 2. srpna 2000 (věc R 312/1999‑2) (dále jen „sporné
rozhodnutí“) zamítl zápis spojení „SAT.2“ jako ochranné známky Společenství pro služby, které jsou v přihlášce spojeny se
satelitním vysíláním.

Právní rámec
Podle článku 4 nařízení:
„Ochrannou známkou Společenství může být jakékoliv označení schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně vlastních
jmen, kresby, písmena, číslice, tvar výrobku nebo jeho balení, pokud jsou způsobilá rozlišit výrobky nebo služby jednoho podniku
od výrobků nebo služeb jiných podniků.“
Článek 7 nařízení stanoví:
„1.      Do rejstříku se nezapíšou:
a)      označení, která nesplňují podmínky článku 4;
b)      ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;
c)      ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu,
jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby výrobků nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;
[…]
2.      Odstavec 1 se použije, i když důvody k zamítnutí existují jen v části Společenství.
3.      Odst. 1 písm. b), c) a d) se nepoužije, pokud ochranná známka získala užíváním ve vztahu k výrobkům nebo službám, pro které
je požadován její zápis do rejstříku, rozlišovací způsobilost.“
Podle článku 12 nařízení:
„Ochranná známka Společenství neopravňuje majitele, aby zakázal třetí straně používat v obchodním styku:
[…]
b)      údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby výrobku nebo poskytnutí služby
nebo jiných jejich vlastností;
[…]
pokud je toto užívání v souladu s poctivými zvyky v průmyslu a obchodě.“
Článek 38 odst. 1 nařízení stanoví:
„Není-li známka podle článku 7 způsobilá zápisu pro všechny výrobky nebo služby, pro které je podána přihláška ochranné známky
Společenství nebo pro některé z nich, přihláška se pro příslušné výrobky nebo služby zamítne.“

Skutkový základ sporu
Dne 15. dubna 1997 podala navrhovatelka u OHIM přihlášku ochranné známky Společenství pro spojení „SAT.2“ pro různé výrobky,
které spadají do tříd 3, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 29 a 30 ve smyslu Niceské dohody o mezinárodním třídění výrobků a služeb
pro účely zápisu známek ze dne 15. června 1957, ve znění změn a doplňků, jakož i pro služby, které spadají do tříd 35, 38,
41 a 42 ve smyslu této dohody.
Vzhledem k tomu, že tato přihláška byla zamítnuta rozhodnutím průzkumového referenta OHIM ze dne 9. dubna 1999, pokud jde
o služby, které spadají do tříd 35, 38, 41 a 42, navrhovatelka podala odvolání k OHIM.
Sporným rozhodnutím druhý odvolací senát  OHIM zamítl odvolání z důvodu, že ustanovení čl. 7 odst. 1 písm. b) a c) nařízení
brání zápisu spojení „SAT.2“ pro služby, které spadají do uvedených tříd.

Řízení před Soudem a napadený rozsudek
Návrhem doručeným kanceláři Soudu dne 16. října 2000 navrhovatelka podala žalobu, kterou se domáhala zrušení sporného rozhodnutí.
Napadeným rozsudkem Soud vyhověl žalobě jen zčásti.
Jednak shledal, že druhý odvolací senát OHIM opomenul rozhodnout o návrzích navrhovatelky ohledně služeb uvedených v přihlášce,
které spadají do třídy 35. V návaznosti na to zrušil tuto část sporného rozhodnutí.
Jednak, pokud jde o služby, které spadají do tříd 38, 41 a 42, Soud zrušil sporné rozhodnutí, ale pouze v rozsahu, v němž
zamítlo zápis spojení „SAT.2“ pro služby, které spadají do tříd uvedených v bodě 42 napadeného rozsudku.
Tímto zrušením sporného rozhodnutí Soud přijal žalobní důvod navrhovatelky vycházející z toho, že sporné rozhodnutí bylo nesprávně
založeno na čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení. Soud se domníval, opíraje se o relevantní význam ochranné známky, vytvořený nikoliv
pouze různými prvky, z nichž je složena, ale jejím významem jako celkem, a bera v úvahu výlučně vlastnosti výrobků nebo služeb,
které mohou přicházet v úvahu při volbě cílové veřejnosti, že spojení „SAT.2“ není popisné pro služby, které spadají do tříd
38, 41 a 42 ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení. Toto spojení se totiž nevztahuje k žádné specifické vlastnosti dotčených
služeb, která by mohla přicházet v úvahu při volbě relevantní veřejností.
Soud naproti tomu zamítl, pokud jde o část služeb, které spadají do tříd 38, 41 a 42, žalobní důvod navrhovatelky vycházející
z toho, že sporné rozhodnutí nemohlo zamítnout zápis spojení „SAT.2“ na základě čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení. Rozhodl totiž,
že toto spojení, s ohledem na jeho základní prvky, postrádalo rozlišovací způsobilost ve smyslu tohoto ustanovení ve vztahu
ke službám, které byly v přihlášce spojeny se satelitním přenosem, tj. službám uvedeným v bodu 3 napadeného rozsudku, jež
nejsou obsaženy ve výčtu obsaženém v bodu 42 téhož rozsudku.
Konečně zamítl žalobní důvod navrhovatelky vycházející z toho, že k zamítnutí zápisu dotčeného spojení došlo v rozporu se
zásadou rovného zacházení, neboť označení, podle ní zcela podobná, byla OHIM zapsána jako ochranné známky Společenství.

Opravný prostředek
Navrhovatelka navrhuje, aby Soudní dvůr zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Soud zamítl zbývající části žalobních návrhů,
které mu předložila, a uložil OHIM náhradu nákladů řízení.
OHIM navrhuje, aby Soudní dvůr zamítl opravný prostředek a uložil navrhovatelce náhradu nákladů řízení.

Argumentace účastníků řízení
Svým prvním důvodem opravného prostředku navrhovatelka tvrdí, že výklad čl. 7 odst. 1 písm. b) Soudem je postižen nesprávným
právním posouzením ve dvou ohledech.
Jednak na rozdíl od toho, co Soud uvedl v bodu 36 napadeného rozsudku, toto ustanovení nesleduje cíl obecného zájmu vyžadující,
aby označení, kterých se týká, mohla být všemi používána volně. Jeho účelem je ve skutečnosti umožnit spotřebiteli nebo koncovému
uživateli rozeznat bez možné záměny původ zboží nebo služeb v souladu se záměrem zákonodárce Společenství a Soudního dvora
ohledně hlavní funkce ochranné známky. Soud tedy měl použít kritérium, které by bylo relevantní nikoliv v rámci čl. 7 odst.
1 písm. b) nařízení, nýbrž v rámci čl. 7 odst. 1 písm. c) a e), a v návaznosti na to právě nezkoumal, čím mohlo dotčené spojení
plnit tuto funkci ochranné známky.
Dále navrhovatelka tvrdí, že poté, co oprávněně připomněla, že bylo nezbytné zkoumat celkový dojem, který spojení „SAT.2“
vyvolává u dotčených spotřebitelů, pro posouzení případné rozlišovací způsobilosti tohoto označení, Soud nepoužil v projednávaném
případě toto pravidlo analýzy správně. Rozložil totiž spojení na základní prvky pro odůvodnění zamítnutí zápisu. Takové dělení
však neodpovídá způsobu, jakým spotřebitelé posuzují a vykládají ochrannou známku, když ji vnímají. Soud nadto nesprávně založil
nedostatek rozlišovací způsobilosti na okolnosti, že spojení bylo tvořeno prvky běžně používanými v obchodu pro prezentaci
dotčených služeb, třebaže tento druh prvků může být vzat v úvahu pouze při použití čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení.
OHIM na tento důvod opravného prostředku odpovídá tak, že čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení sleduje cíl obecného zájmu, který
má zajistit volné používání dotčených označení. Judikatura Soudního dvora ukazuje, že důvody pro zamítnutí uvedené v čl. 7
odst. 1 písm. b) a c) skutečně sledují tento cíl, neboť brání tomu, aby označení bez rozlišovací způsobilosti těžila z ochrany,
kterou přiznává zápis jako ochranné známky.
OHIM sdílí argumentaci navrhovatelky, že dotčené spojení musí být posouzeno jako celek a že rozlišovací způsobilost musí být
chápána jako schopnost ochranné známky identifikovat zboží a služby, které označuje, podle jejich původu. Přesto má za to,
že spojení „SAT.2“ postrádá rozlišovací způsobilost, neboť je složeno z nerozlišujících prvků spojených obvyklým způsobem,
a že Soud neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení při posouzení, které v tomto smyslu provedl. Napadený rozsudek mimoto
nijak vzájemně nezaměnil oblast působnosti tohoto ustanovení a čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení. Dále není ani vnitřně rozporný,
neboť Soud mohl konstatovat, bez toho aby se dopustil nesprávného právního posouzení, že spojení nebylo popisné ve smyslu
čl. 7 odst. 1 písm. c) a stejně tak nebylo popisné ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b)

Závěry Soudního dvora
Zaprvé, základní funkcí ochranné známky je zaručit spotřebiteli nebo koncovému uživateli totožnost původu výrobku nebo služby
označených ochrannou známkou a umožnit jim tento výrobek nebo službu rozlišit bez možnosti záměny od výrobku nebo služby,
které mají jiný původ (viz zejména rozsudky ze dne 23. května 1978, Hoffmann‑La Roche, C‑102/77, Recueil, s. 1139, bod 7;
a ze dne 18. června 2002, Philips, C‑299/99, Recueil, s. I‑5475, bod 30). Článek 7 odst. 1 písm. b) nařízení tak má zabránit
zápisu ochranných známek postrádajících rozlišovací způsobilost, jež je jako jediná činí schopnými plnit tuto základní funkci.
Zadruhé, pro určení, zda označení vykazuje vlastnost, která jej činí způsobilým k zápisu jako ochranné známky, je třeba se
na něj dívat pohledem relevantní veřejnosti. Pokud jsou výrobky nebo služby, kterých se týká přihláška, určeny pro všechny
spotřebitele, je třeba se domnívat, že relevantní veřejnost je tvořena průměrným spotřebitelem, běžně informovaným a přiměřeně
pozorným a obezřelým (rozsudky ze dne 22. června 1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C‑342/97, Recueil, s. I‑3819, bod 26; ze dne
6. května 2003, Libertel, C‑104/01, Recueil, s. I‑3793, bod 46).
Zatřetí je třeba připomenout, že každý z důvodů pro zamítnutí zápisu vypočtených v čl. 7 odst. 1 nařízení je na ostatních
nezávislý a vyžaduje samostatný přezkum. Mimoto je třeba tyto důvody pro zamítnutí vykládat ve světle obecného zájmu, který
je základem každého z nich. Obecný zájem vzatý v úvahu při zkoumání každého z těchto důvodů pro zamítnutí může, nebo dokonce
musí, odrážet rozdílné úvahy podle dotčeného důvodu pro zamítnutí (rozsudky ze dne 29. dubna 2004, Henkel v. OHIM, C‑456/01 P
a C‑457/01 P, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, body 45 a 46).
Pokud jde o zápis samotné barvy jako ochranné známky bez toho, aby byla prostorově vymezena, Soudní dvůr již judikoval v bodu 60
výše uvedeného rozsudku Libertel, že obecný zájem tvořící základ čl. 3 odst. 1 písm. b) první směrnice Rady 89/104/EHS ze
dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách (Úř. věst. 1989, L 40, s. 1;
Zvl. vyd. 17/01, s. 92), ustanovení, které je totožné s čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení, cílí na potřebu neomezovat nepatřičně
dostupnost barev pro ostatní subjekty nabízející výrobky nebo služby takového typu, pro které je podána přihláška.
Krom toho, s ohledem na rozsah ochrany poskytované ochranné známce nařízením, je obecný zájem tvořící základ čl. 7 odst. 1
písm. b) nařízení zjevně neoddělitelně spojen se základní funkcí ochranné známky, připomenutou v bodu 23 tohoto rozsudku.
Konečně, pokud jde o ochrannou známku složenou ze slov nebo ze slova a čísla, jako je tomu v případě ochranné známky, které
je předmětem sporu, případná rozlišovací způsobilost může být dílem zkoumána pro každý pojem nebo prvek odděleně, ale musí
v každém případě záviset na zkoumání celku, který tvoří. Samotná okolnost, že každý z těchto prvků, hodnocených samostatně,
je zbaven rozlišovací způsobilosti, totiž nevylučuje, že kombinace, kterou tvoří, může vykazovat rozlišovací způsobilost (viz
analogicky rozsudky ze dne 12. února 2004, Campina Melkunie, C‑265/00, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 40 a 41,
a Koninklijke KPN Nederland, C‑363/99, dosud nezveřejněný ve Sbírce rozhodnutí, body 99 a 100).
V projednávaném sporu tedy použití čl. 7 odst. 1 písm. b) Soudem svědčí o nesprávném výkladu tohoto ustanovení.
Zaprvé totiž Soud, ačkoliv správně uvedl v bodu 39 napadeného rozsudku, že pro posouzení rozlišovací způsobilosti komplexní
ochranné známky bylo třeba hodnotit ji jako celek, ve skutečnosti nezaložil své rozhodnutí na takovém zkoumání.
Nejprve se v bodu 41 napadeného rozsudku domníval, že OHIM z hlediska práva dostatečně prokázal, že v německém a anglickém
jazyce prvek „SAT“ představuje obvyklou zkratku slova „satelit“ a že tento pojem se ve formě zkratky neodchyluje od lexikálních
pravidel těchto jazyků. Ve stejném bodu rozsudku měl Soud mimoto za to, že tento prvek označuje vlastnost většiny dotčených
služeb, vlastnost, která může přicházet v úvahu při volbě relevantní veřejnosti, totiž souvislost uvedených služeb se satelitním
přenosem. Na základě takovýchto zjištění, která Soudnímu dvoru nepřísluší zpochybňovat v rámci opravného prostředku, mimo
případy, kdy by zkreslila obsah písemností ve spisu, měl Soud za to, ze prvek „SAT“ je zbaven rozlišovací způsobilosti ve
vztahu k těmto stejným službám.
Soud dále uvedl v bodech 46 a 47 napadeného rozsudku ve svých závěrech, které nepodléhají kontrole Soudním dvorem v rámci
opravného prostředku, s výhradou zkreslení, že prvek „2“ a prvek „ . “ byly nebo mohly být běžně používány v obchodu pro prezentaci
dotčených služeb, a že tím postrádaly rozlišovací způsobilost.
Z těchto zjištění dovodil v bodu 49 napadeného rozsudku, že „obecně […], skutečnost, že komplexní ochranná známka [taková
jako „SAT.2“] je složena pouze z prvků postrádajících rozlišovací způsobilost, dovoluje vyvodit závěr, že ochranná známka,
hodnocená jako celek, může být rovněž běžně užívána v obchodu pro prezentaci dotčených výrobků nebo služeb“.
Konečně, Soud se v bodech 49 a 50 napadeného rozsudku domníval, že takový závěr může být vyvrácen pouze za předpokladu, že
konkrétní indicie, zejména neobvyklý způsob, jakým jsou různé prvky kombinovány, naznačují, že komplexní ochranná známka představuje
více, nežli řadu prvků, z nichž je složena. Soud měl za to, že spojení „SAT.2“ bylo složeno obvyklým způsobem a že „[byl]
nerelevantní argument žalobkyně [navrhovatelky], že přihlašovaná ochranná známka, hodnocená jako celek, je nadána fantazijním
prvkem“.
Z bodů 31 až 34 tohoto rozsudku vyplývá, že Soud posoudil existenci rozlišovací způsobilosti spojení „SAT.2“ hlavně prostřednictvím
samostatné analýzy každého z prvků tohoto spojení. Za tímto účelem se opřel o domněnku, že prvky, které samostatně postrádají
rozlišovací způsobilost, nemohou, jsouce kombinovány, vykazovat takovouto vlastnost, a nikoliv, jak měl učinit, o celkové
vnímání takovéhoto spojení průměrným spotřebitelem. Zkoumal celkový dojem, který spojení působí, pouze podpůrným způsobem
a upřel jakoukoli relevanci aspektům, jako je existence fantazijního prvku, které musejí být při takovéto analýze vzaty v
úvahu.
Zadruhé, napadený rozsudek spočívá na použití kritéria, podle něhož nemohou být zapsány ochranné známky, které mohou být obecně
používány v obchodu pro prezentaci dotčených výrobků nebo služeb. Toto kritérium je relevantní v rámci čl. 7 odst. 1 písm. c)
nařízení, ale není kritériem, podle kterého musí být vykládán čl. 7 odst. 1 písm. b) téhož nařízení. Tím, že se Soud zejména
v bodu 36 napadeného rozsudku domníval, že posledně uvedené ustanovení sleduje cíl obecného zájmu, který vyžaduje, aby označení,
kterých se týká, mohla být volně všemi používána, se odchýlil od vzetí v úvahu kritéria obecného zájmu uvedeného v bodech 25
až 27 tohoto rozsudku.
Za těchto podmínek navrhovatelka důvodně tvrdí, že napadený rozsudek je postižen nesprávným právním posouzením při výkladu
čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení.
Z výše uvedeného vyplývá, aniž by bylo třeba zkoumat další důvod opravného prostředku vycházející z porušení zásady rovného
zacházení, že napadený rozsudek musí být zrušen v rozsahu, v němž Soud rozhodl, že druhý odvolací senát OHIM neporušil čl.
7 odst. 1 písm. b) nařízení tím, že zamítl sporným rozhodnutím zapsat jako ochrannou známku Společenství spojení „SAT.2“ pro
služby, které byly v přihlášce spojeny se satelitním přenosem, tj. pro kategorie služeb uvedené v bodu 3 napadeného rozsudku,
které Soud neuvedl v bodu 42 posledně uvedeného.
V souladu s čl. 61 prvním pododstavcem větou druhou Statutu Soudního dvora může Soudní dvůr v případě zrušení rozhodnutí Soudu
vydat sám konečné rozhodnutí ve věci, pokud to stav soudního řízení dovoluje. Tak je tomu v projednávaném případě.
Ačkoliv je pravdou, že způsob, jakým je spojení „SAT.2“ složeno, není neobvyklý, zejména pokud jde o vnímání, které průměrný
spotřebitel může mít o službách, které spadají do odvětví komunikací, a ačkoliv toto postavení vedle sebe slovního prvku jako
„SAT“ a čísla jako „2“ oddělenými „ . “ neodráží obzvláště vysoký stupeň vynalézavosti, tyto okolnosti nepostačují k prokázání,
že takové spojení postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení.
Zápis označení jako ochranné známky totiž není podmíněn konstatováním určité úrovně kreativity nebo jazykové či umělecké představivosti
na straně majitele ochranné známky. Postačuje, aby ochranná známka umožňovala relevantní veřejnosti identifikovat původ výrobků
nebo služeb takovou ochrannou známkou chráněných a rozlišit je od výrobků nebo služeb jiných podniků.
V případě, že ochranná známka, která se nedostane do střetu s důvody pro zamítnutí uvedenými v čl. 7 odst. 1 písm. c) nařízení,
ale postrádá rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) tohoto nařízení, OHIM musí uvést důvody, pro které považuje
takovou ochrannou známku za postrádající rozlišovací způsobilost.
V projednávaném případě však OHIM pouze v napadeném rozhodnutí uvedl, že prvky „SAT“ a „2“ jsou popisné a běžně používané
v odvětví služeb, které souvisejí se sdělovacími prostředky, bez uvedení, v čem je spojení „SAT.2“ vzato jako celek, nezpůsobilé
rozlišit služby navrhovatelky od služeb jiných podniků.
Kromě toho časté použití ochranných známek složených ze slovního a číselného prvku v odvětví telekomunikací naznačuje, že
tento typ kombinací nemůže být v zásadě považován za postrádající rozlišovací způsobilost.
Ostatně, jak navrhovatelka uplatňuje, OHIM nenamítal důvod pro zamítnutí zápisu uvedený v čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení
v případě přihlášek ochranných známek srovnatelných svou strukturou se spojením „SAT.2“, zejména použitím prvku „SAT“.
Skutečnost, že prvky spojené se „SAT“ jsou v tomto případě číslice „2“ a tečka, a nikoliv jiný slovní prvek, nemá, v rozporu
s tím, co tvrdí OHIM, vliv na tuto analýzu. Ostatně OHIM v žádné fázi řízení nezdůvodnil rozdílné zacházení s přihláškou navrhovatelky
nebezpečím záměny mezi označením, o jehož zápis posledně uvedená žádala, a ochrannou známkou, která byla dříve zapsána.
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že důvody, pro které se druhý odvolací senát OHIM domníval, že spojení „SAT.2“ postrádá
rozlišovací způsobilost ve smyslu čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení, nejsou opodstatněné.
Za těchto okolností musí být sporné rozhodnutí zrušeno v rozsahu, v němž druhý odvolací senát OHIM zamítl na základě čl. 7
odst. 1 písm. b) nařízení přihlášku ochranné známky Společenství pro spojení „SAT.2“. Jelikož Soud již rozhodl v napadeném
rozsudku, že toto rozhodnutí nemůže být založeno na čl. 7 odst. 1 písm. c) tohoto nařízení a dále, že druhý odvolací senát
OHIM uvedeným rozhodnutím opomněl rozhodnout o odvolání k němu podanému, pokud jde o služby, které spadají do třídy 35, sporné
rozhodnutí musí být zrušeno jako celek.

K nákladům řízení
Podle článku 122 jednacího řádu Soudního dvora, je‑li opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydává sám konečné rozhodnutí
ve věci, rozhoduje i o nákladech řízení.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, který se na základě článku 118 tohoto řádu použije na řízení o opravném
prostředku, bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů, pokud účastník, který byl ve sporu
úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že navrhovatelka požadovala náhradu nákladů řízení ve
svém návrhu a OHIM byl ve sporu neúspěšný, je namístě mu uložit náhradu nákladů řízení v obou stupních.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Rozsudek Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 2. července 2002, SAT.1 v. OHIM (SAT.2) (T‑323/00, Recueil, s. II‑2839)
se zrušuje v rozsahu, v němž Soud rozhodl, že druhý odvolací senát Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky
a vzory) (OHIM) neporušil čl. 7 odst. 1 písm. b) nařízení Rady (ES) č. 40/94 ze dne 20. prosince 1993 o ochranné známce Společenství,
tím, že zamítl svým rozhodnutím ze dne 2. srpna 2000 (věc R 312/1999‑2) zapsat jako ochrannou známku Společenství spojení
„SAT.2“ pro služby, které byly v přihlášce spojeny se satelitním vysíláním, tj. pro kategorie služeb uvedené v bodu 3 napadeného
rozsudku, které Soud neuvedl v bodu 42 tohoto rozsudku.
2)
Rozhodnutí druhého odvolacího senátu Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) ze dne 2. srpna 2000
se zrušuje.
3)
Úřadu pro harmonizaci na vnitřním trhu (ochranné známky a vzory) se ukládá náhrada nákladů řízení v obou stupních.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: němčina.