CELEX: 62006CJ0181
Letecká doprava
Letiště
Pozemní odbavování
Vybírání poplatku za pozemní správu a dozor

Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 6 a čl. 16 odst. 3 směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství (Úř. věst. L 272, s. 36; Zvl. vyd. 07/02, s. 496).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Deutsche Lufthansa AG (dále jen „Lufthansa“) a ANA – Aeroportos de Portugal SA (dále jen „ANA“), jehož předmětem je oznámení o vyměření a výběru poplatků za pozemní správu a dozor vydané ANA.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
3. Článek 6 odst. 1 směrnice 96/67 stanoví následující:
„V souladu s úpravou stanovenou v článku 1 přijmou členské státy nezbytná opatření k zajištění svobodného přístupu poskytovatelů služeb pozemního odbavování na trh tak, aby [mohli] poskytovat služby pozemního odbavování třetím osobám.
Členské státy mají právo požadovat, aby poskytovatelé služeb pozemního odbavování byli usazeni ve Společenství.“
4. Článek 16 odst. 3 této směrnice stanoví:
„Jestliže přístup k letištním zařízením zahrnuje vybírání poplatků, musí být tyto poplatky určeny podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií.“
5. Příloha této směrnice stanoví:
„1. Pozemní správa a dozor zahrnují:
1.1 služby reprezentace a spolupráce s místními orgány nebo jinými osobami, vyplácení peněžních náhrad v zastoupení uživatele letiště a poskytování kancelářských prostor pro jejich zástupce,
1.2 kontrolu nákladu, předávání zpráv a telekomunikace,
1.3 manipulaci, skladování, údržbu a správu zařízení jednotkových nákladů,
1.4 veškeré ostatní dozorové služby před letem, během letu a po letu a veškeré ostatní správní služby požadované uživatelem letiště.“
Vnitrostátní právní úprava
6. Nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999 ( Diário da Republica  I, série A, č. 172, ze dne 26. července 1999, s. 4678, dále jen „nařízení s mocí zákona č. 280/99“), podrobně uvádí poplatky, které lze vyžadovat za výkon všech činností v letištním prostoru a stanoví ve svém čl. 18 odst. 2, že výši poplatků za pozemní odbavování ve veřejném prostoru letiště provozovaným ANA stanoví ANA po předchozím schválení Národním institutem pro civilní letectví.
7. Článek 3 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999 ( Diário da República  I, série B, č. 176, ze dne 30. července 1999, s. 4922) stanoví:
„Podle článku 17 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990 a pro účely článku 18 uvedeného nařízení, poplatky, které toto nařízení stanoví, jsou rozděleny v závislosti na povaze služeb a vykonávaných činností na:
a) poplatky za dopravu;
b) poplatky za pozemní odbavování (,handling‘);
c) poplatky za místo;
d) ostatní poplatky obchodní povahy.“
8. Poplatky za pozemní odbavování jsou stanoveny článkem 10 a následujícími nařízení č. 12/99. Je jich celkem jedenáct.
9. Článek 10 tohoto nařízení stanoví:
„Poplatky za pozemní odbavování se hradí za výkon všech činností, které tvoří součást služeb vyjmenovaných na seznamu uvedeném v příloze I nařízení s mocí zákona č. 275/99 ze dne 23. července 1999, podle následujících ustanovení:
1) Poplatek za pozemní správu a dozor hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
2) Poplatek za odbavování cestujících hradí poskytovatelé služeb a uživatelé letiště nebo plochy letiště provádějící odbavování vlastními silami; je stanoven podle hodin nebo části dní nebo měsíců a podle přepážek pro příjem a registraci cestujících (,check-in‘).
3) Poplatek za odbavování zavazadel hradí poskytovatelé služeb a uživatelé letiště nebo plochy letiště provádějící odbavování vlastními silami; je stanoven podle hodin nebo části dní nebo měsíců a podle přepážek pro příjem a registraci cestujících (,check-in‘) nebo podle počtu odbavených zavazadel.
4) Poplatek za manipulaci s nákladem a poštou hradí:
a) uživatelé letiště nebo plochy letiště provádějící odbavování vlastními silami; je stanoven na základě dopravních jednotek,
b) poskytovatelé služeb; je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
5) Poplatek za manipulaci na rampě hradí:
a) uživatelé letiště nebo plochy letiště provádějící odbavování vlastními silami; je stanoven na základě dopravních jednotek,
b) poskytovatelé služeb; je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
6) Poplatek za obsluhu letadel hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
7) Poplatek za manipulaci s pohonnými hmotami a oleji hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby, nebo na základě dodaných hektolitrů pohonných hmot a litrů oleje, v tomto případě budou desetinná místa částky poplatku zaokrouhlena směrem nahoru.
8) Poplatek za údržbu letadel hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
9) Poplatek za letové činnosti a správu posádky hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
10) Poplatek za povrchovou dopravu hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.
11) Poplatek za zásobovací služby (,catering‘) hradí poskytovatelé služeb a je stanoven v závislosti na uskutečněném obratu uplatněním sazby.“
10. Článek 11 uvedeného nařízení stanoví:
„Podle doby užívání, objemu služeb nebo odbavených fyzických jednotek lze od uživatelů všech zařízení letišť nebo ploch letišť označených za centralizované pro výkon činností pozemního odbavování vybírat odlišný poplatek.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
11. Lufthansa, společnost založená podle německého práva, jejíž pobočka má sídlo na letišti v Lisabonu (Portugalsko), podala žalobu proti oznámení o vyměření a výběru poplatků za pozemní správu a dozor vydané ANA.
12. ANA poskytla společnosti Lufthansa licenci k výkonu činnosti pozemního odbavování na letišti Francisco Sá Carneiro v Porto. Společnosti Lufthansa byl v důsledku toho vyměřen poplatek ve výši 22 164 PTE včetně daně z přidané hodnoty (tedy 110,55 eur).
13. Lufthansa se před předkládajícím soudem dovolává toho, že ustanovení vnitrostátního práva, tedy čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 a čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 280/99, jsou v rozporu se směrnicí 96/67.
14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Lze částku požadovanou jakožto poplatek za pozemní správu a dozor, v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99, považovat za poplatek ,určený podle relevantních, objektivních, průhledných a nediskriminujících kritérií‘, jak to požaduje čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67?
2) Brání požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za pozemní správu a dozor, v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 280/99 a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, svobodnému přístupu na trh poskytování služeb pozemního odbavování třetím osobám, stanovenému v článku 6 směrnice 96/67, nebo je s ním v rozporu?
3) Brání požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za pozemní správu a dozor, v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 280/99 a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, vytvoření vnitřního trhu a zásadám zakotveným v čl. 3 odst. 1 písm. c) ES a článku 4 ES, nebo je s nimi v rozporu?
4) Lze považovat požadavek na zaplacení určité částky jakožto poplatku za pozemní správu a dozor, v souladu s čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99, čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 280/99 a dalšími ustanoveními, z nichž vychází určení výše uvedeného poplatku, za zneužívání ve smyslu článku 82 Smlouvy o ES?“
K předběžným otázkám
15. Úvodem je třeba připomenout, že podle čl. 1 odst. 1 písm. c) a odst. 2 směrnice 96/67 se tato směrnice vztahuje počínaje 1. lednem 1999 pouze na letiště, jejichž roční objem provozu není nižší než 3 miliony cestujících nebo 75 000 [tun] nákladu nebo jejichž objem provozu nebyl nižší než 2 miliony cestujících nebo 50 000 tun nákladu během období posledních šesti měsíců před 1. dubnem nebo 1. říjnem předchozího roku. Počínaje 1. lednem 2001 se uvedená směrnice vztahuje na veškerá letiště otevřená pro veřejnou obchodní dopravu umístěná na území členského státu, jejichž roční objem provozu není nižší než 2 miliony cestujících nebo 50 000 tun nákladu.
16. Z údajů předložených předkládajícím soudem přitom jasně nevyplývá, zda letiště v Porto dosáhlo výše uvedených ukazatelů před rokem 2005. Pokud tomu tak nebylo, vztahuje se na toto letiště směrnice 96/67 až od 1. ledna 2006. Zdá se přitom, že vyměření poplatku napadené společností Lufthansa se týká roku 2000.
17. Je tedy na předkládajícím soudu, aby se nejprve přesvědčil, že se směrnice 96/67 uplatní na skutkové okolnosti věci v původním řízení.
K první a druhé otázce
18. Podstatou první a druhé otázky předkládajícího soudu, které je namístě posoudit společně, je, zda článek 6 a čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67 brání takové vnitrostátní právní úpravě, jaká je předmětem věci v původním řízení, která stanoví zaplacení poplatku za pozemní správu a dozor ze strany poskytovatelů služeb pozemního odbavování řídícímu orgánu letiště.
19. Soudní dvůr rozhodl, že jak z bodu 25 odůvodnění směrnice 96/67, tak i z jejího čl. 16 odst. 1 a 3 vyplývá, že řídící orgán letiště je oprávněn vybírat poplatek za přístup k letištním zařízením. Těmito zařízeními se myslí infrastruktura a vybavení poskytnuté letištěm. Oproti tomu Soudní dvůr dospěl k závěru, že není možné, aby takový orgán vybíral poplatek za přístup na trh odbavovacích služeb nad rámec poplatku za používání letištních zařízení (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 16. října 2003, Flughafen Hannover-Langenhagen, C‑363/01, Recueil, s. I‑11893, body 37 až 40, jakož i body 44 a 60).
20. Na prvním místě je třeba přezkoumat, zda se takový poplatek, jako je poplatek za pozemn í správu a dozor, o který se jedná v původním řízení, musí považovat za poplatek, který se hradí za přístup k letištním zařízením.
21. Portugalská vláda tvrdí, že uvedený poplatek je požadován jako protiplnění za poskytnutí služby veřejného letiště na podporu civilního letectva a za poskytnutí majetku ve veřejném vlastnictví, u kterého musí ANA zajistit dobré podmínky užívání.
22. Během jednání portugalské orgány jednak upřesnily, že obsah poplatku za pozemní správu a dozor stanoveného nařízením č. 12/99 se neliší od obsahu poplatku uvedeného v příloze směrnice 96/67 a že v žádném případě nepředstavuje druhé zpoplatnění služeb, za které už byl jednou vybrán poplatek stanovený stejným nařízením.
23. Krom toho uvedené orgány poprvé uvedly, že pod skutečným používáním veřejného prostoru je třeba chápat spotřebu vody a elektřiny, jakož i náklady na úklid a bezpečnost.
24. V této souvislosti je na předkládajícím soudu, aby přezkoumal protiplnění za poplatek, o který se jedná v původním řízení, s ohledem na definici pozemní správy a dozoru uvedenou v bodě 1 přílohy směrnice 96/67. Následně, pokud se uvedený poplatek hradí za všechny nebo část těchto služeb a nepředstavuje druhé zpoplatnění služeb, za které už byl vybrán jiný poplatek nebo daň, lze ho považovat za poplatek za přístup k letištním zařízením, a nikoli za poplatek za přístup na trh odbavovacích služeb.
25. V každém případě je třeba na druhém místě přezkoumat, zda poplatek, o který se jedná v původním řízení, odpovídá kritériím stanoveným v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.
26. Pokud jde o kritéria relevantnosti a objektivity, je na předkládajícím soudu, aby posoudil spojitost mezi provozními náklady, které nese ANA, a výší poplatku vypočítanou procentem z obratu uskutečněného Lufthansa na letišti Francisco Sá Carneiro v Porto.
27. Pokud jde o kritérium průhlednosti, toto kritérium lze považovat za splněné pouze tehdy, pokud ve vnitrostátních ustanoveních existuje jasné vymezení služeb poskytovaných ANA a přesné určení způsobu výpočtu uvedeného poplatku.
28. Konečně, pokud jde o kritérium nediskriminace, i když je nesporné, že poplatek, o který se jedná v původním řízení, je hrazen pouze poskytovateli pozemního odbavování, ačkoliv jak tito poskytovatelé, tak i uživatelé letiště provádějící odbavování vlastními silami používají stejná letištní zařízení, je rovněž nepochybné, že pokud je jediným odůvodněním takového rozdílu v zacházení skutečnost, že pouze uvedení poskytovatelé dosahují zisku, tento rozdíl musí být považován za diskriminační.
29. Vzhledem k výše uvedeným úvahám je namístě odpovědět na první a druhou otázku tak, že právo Společenství brání takové vnitrostátní právní úpravě, jakou je právní úprava stanovená v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 a čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 280/99, ledaže poplatek za pozemní správu a dozor stanovený touto právní úpravou je hrazen jako protiplnění za všechny nebo část služeb uvedených v bodě 1 přílohy směrnice 96/67 a nepředstavuje druhé zpoplatnění služeb, za které už byl vybrán jiný poplatek nebo daň. Pokud se na základě přezkoumání provedených předkládajícím soudem prokáže, že poplatek, o který se jedná v původním řízení, představuje poplatek za přístup k letištním zařízením, přísluší tomuto soudu ověřit, zda dotčený poplatek odpovídá kritériím relevantnosti, objektivnosti, průhlednosti a nediskriminace, jak jsou stanovena v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.
Ke třetí otázce
30. Podstatou třetí otázky předkládajícího soudu je, zda úhrada poplatku, o který se jedná v původním řízení, je v rozporu s články 3 ES a 4 ES.
31. V tomto ohledu stačí konstatovat, že články 3 ES a 4 ES formulují oblasti a cíle, kterých se týká činnost Evropského společenství, a nestanoví povinnosti členským státům ani veřejnoprávním nebo soukromoprávním subjektům (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 3. října 2000, Echirolles Distribution, C‑9/99, Recueil, I‑8207, bod 22). Pokud jsou tyto činnosti podrobněji rozvedeny v jiných částech Smlouvy o ES a v prováděcích aktech Společenství, jako je směrnice 96/67, je namístě odpovědět předkládajícímu soudu pouze s ohledem na tuto směrnici.
Ke čtvrté otázce
32. Podstatou čtvrté otázky předkládajícího soudu je, zda může být skutečnost, že je požadována úhrada poplatku, o který se jedná v původním řízení, považována za zneužití dominantního postavení ve smyslu článku 82 ES.
33. Podle ustálené judikatury musí být v předkládacích rozhodnutích uvedeny přesné důvody, které vedly předkládající soud k tomu, aby se zabýval výkladem práva Společenství a aby považoval za nezbytné položit Soudnímu dvoru předběžné otázky (viz usnesení ze dne 28. června 2000, Laguillaumie, C‑116/00, Recueil, s. I‑4979, bod 16 a uváděná judikatura, jakož i rozsudek ze dne 13. července 2000, Idéal tourisme, C‑36/99, Recueil, s. I‑6049, bod 20). Soudní dvůr tak rozhodl, že je nezbytné, aby vnitrostátní soud podal alespoň minimální vysvětlení k důvodům výběru ustanovení práva Společenství, o jejichž výklad žádá, a k souvislosti, kterou spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátní právní úpravou použitelnou na spor v původním řízení (usnesení ze dne 7. dubna 1995, Grau Gomis a další, C‑167/94, Recueil, s. I‑1023, bod 9).
34. Je nutno konstatovat, že předkládací rozhodnutí neodpovídá těmto požadavkům.
35. Nelze totiž vymezit konkrétní výkladový problém, který by mohl vyvstat ve vztahu k článku 82 ES. Požadavek přesnosti skutkového a právního kontextu přitom platí zvláště v oblasti hospodářské soutěže, jež je charakterizována komplexními skutkovými a právními okolnostmi (výše uvedené usnesení Laguillaumie, bod 19 a uváděná judikatura).
36. Z toho vyplývá, že čtvrtá otázka položená Soudnímu dvoru je nepřípustná.
K nákladům řízení
37. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení vzhledem ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
Právo Společenství brání takové vnitrostátní právní úpravě, jakou je právní úprava stanovená v čl. 10 odst. 1 nařízení č. 12/99 ze dne 30. července 1999 a čl. 18 odst. 2 nařízení s mocí zákona č. 102/90 ze dne 21. března 1990, ve znění nařízení s mocí zákona č. 280/99 ze dne 26. července 1999, ledaže poplatek za pozemní správu a dozor stanovený touto právní úpravou je hrazen jako protiplnění za všechny nebo část služeb uvedených v bodě 1 přílohy směrnice Rady 96/67/ES ze dne 15. října 1996 o přístupu na trh odbavovacích služeb na letištích Společenství a nepředstavuje druhé zpoplatnění služeb, za které už byl vybrán jiný poplatek nebo daň. Pokud se na základě přezkoumání provedených předkládajícím soudem prokáže, že poplatek, o který se jedná v původním řízení, představuje poplatek za přístup k letištním zařízením, přísluší tomuto soudu ověřit, zda dotčený poplatek odpovídá kritériím relevantnosti, objektivnosti, průhlednosti a nediskriminace, jak jsou stanovena v čl. 16 odst. 3 směrnice 96/67.