CELEX: 62009CJ0304
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Riigiabi
Abi börsil hiljuti noteeritud äriühingutele
Tagasinõudmine

Oma hagiavalduses palub Euroopa Ühenduste Komisjon Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Itaalia Vabariik ei ole võtnud ettenähtud
tähtaja jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tunnistada kehtetuks abikava, mis on komisjoni 16. märtsi 2005. aasta otsusega
2006/261/EÜ abikava nr C 8/2004 (ex NN 164/2003) kohta, mida Itaalia rakendas börsil hiljuti noteeritud äriühingute kasuks
(ELT 2006, L 94, lk 42), tunnistatud ebaseaduslikuks ja ühisturuga kokkusobimatuks, ning nõuda hüvitise saajatelt neile kõnealuse
abikava alusel makstud abisummad tagasi, on Itaalia Vabariik rikkunud EÜ asutamislepingust ning nimetatud otsuse artiklitest 2–4
tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik
Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ […] artikli [88]
kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), põhjenduse 13 sõnastus on järgmine:
„ebaseadusliku abi puhul, mis ei sobi ühisturuga kokku, tuleks taastada tõhus konkurents; sel eesmärgil on vaja, et abi, sealhulgas
ka intressid, tuleb viivitamata tagastada; tagastamine peab toimuma vastavalt siseriiklikus õiguses kehtivale korrale; selle
korra kohaldamine ei tohiks komisjoni otsuse kohest ja efektiivset täitmist takistades raskendada tõhusa konkurentsi taastamist;
selle tulemuse saavutamiseks peaksid liikmesriigid võtma komisjoni otsuse mõjususe tagamiseks kõik vajalikud meetmed”.
Määruse nr 659/1999 artiklis 14 „Abi tagastamine” on sätestatud:
„1.      Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud
meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (edaspidi „tagastamisotsus”). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus
ühenduse õiguse üldpõhimõttega.
2.      Vastavalt tagastamisotsusele kuuluvad tagastatava abi hulka intressid, mille kohase määra kinnitab komisjon. Intressi makstakse
ajavahemiku eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni selle tagastamise kuupäevani.
3.      Ilma et see piiraks Euroopa Ühenduste Kohtu poolt vastavalt [EÜ] artiklile [242] tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine
viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel et see võimaldab komisjoni
otsuse kohest ja tõhusat täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub siseriikliku kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid
võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks
ühenduse õiguse kohaldamist.”
Sama määruse artikli 23 lõike 1 kohaselt:
„Kui kõnealune liikmesriik ei täida tingimuslikku või negatiivset otsust, eriti artiklis 14 osutatud juhtudel, võib komisjon
anda asja otse Euroopa […] Kohtusse vastavalt [EÜ] artikli [88] lõikele 2.”

Asjaolud ja otsus 2006/261
Oma otsuse 2006/261 artiklis 1 leidis komisjon, et ühisturuga on kokkusobimatu riiklik abikava, mida Itaalia Vabariik rakendas
maksusoodustustena mõnel Euroopa reguleeritud turul noteerimiseks heakskiidu saanud äriühingute suhtes.
Nagu tuleneb nimetatud otsusest, kujutas kõnealune abikava endast kahte liiki majanduslikku soodustust. Esiteks kehtestas
see meede äriühingutele, mille noteerimine reguleeritud väärtpaberibörsil on heakskiidu saanud, 20% võrra vähendatud ettevõtte
tulumaksu, suurendades sellega kolme aasta jooksul netotulu, mille need äriühingud saavad majandustegevusest. Teiseks vähendas
kava maksustavat tulu majandusaastal, mil toimus börsil noteerimise tehing. Peale selle toovad nimetatud vähendamised 2004. aasta
tulude suhtes kaasa madalama tegeliku maksumäära kohaldamise.
Pärast ametliku uurimise alustamist teavitasid Itaalia ametiasutused avalikult potentsiaalseid kavast kasusaajaid, millised
on võimalikud tagajärjed, kui see institutsioon peaks tuvastama, et käesolev abikava kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut
abi. Komisjon leidis, et igal juhul tuleb tagasi nõuda abi, mille on kasusaajad võimaluse korral juba kätte saanud.
Täpsemalt on otsuse 2006/261 artiklites 2–4 sätestatud:
„
Artikkel 2
Itaalia tühistab […] abikava selle majandusaasta algusest, kuhu jääb käesoleva otsuse teatamise kuupäev.
Artikkel 3
1.      Itaalia võtab kõik vajalikud meetmed selleks, et juba ebaseaduslikult antud abi […] kasusaajatelt tagasi saada.
2.      Tagastamine toimub viivitusteta ja vastavalt riiklikele õigusmenetlustele tingimusel, et need võimaldavad käesoleva otsuse
kohest ja tõhusat täideviimist.
3.      Tagastamine viiakse läbi võimalikult kiiresti. Eriti juhul, kui abi on juba kättesaadavaks tehtud jooksva majandusaasta jooksul
tasumisele kuuluvate maksude vähendamise läbi, peab Itaalia tagasi nõudma kõik tasumisele kuuluvad maksud 2004. aastaks ette
nähtud viimase ülekandega.
4.      Tagastatav abi hõlmab intresse, mida hakatakse arvestama alates kuupäevast, mil abi kasusaajatele kättesaadavaks muudeti,
kuni tegeliku tagastamiskuupäevani.
5.      Intresse arvestatakse vastavalt määruse (EÜ) nr 794/2004 V jaotisele.
6.      Kahe kuu jooksul käesoleva otsuse teatamisest kohustab Itaalia kõiki artiklis 1 käsitletud abist kasusaajaid ebaseaduslikku
abi intressidega tagasi maksma.
Artikkel 4
Itaalia teavitab komisjoni kahe kuu jooksul käesolevast otsusest teatamise kuupäevast otsuse täitmiseks vastuvõetud ja ettenähtud
meetmetest. Nimetatud teave edastatakse küsimustiku abil, mis on esitatud käesoleva otsuse 1. lisas. Samaks tähtajaks esitab
Itaalia kõik dokumendid, mis kinnitavad tagastamismenetluse käivitamist ebaseaduslikust abist kasusaajate suhtes.”

Otsuse 2006/261 peale esitatud hagi
26. mail 2005 esitas Itaalia Vabariik Euroopa Ühenduste Üldkohtusse hagiavalduse, milles palus tühistada otsus 2006/261. Itaalia
Vabariik ei esitanud ajutiste meetmete kohaldamise taotlust.
Üldkohus jättis nimetatud hagi 4. septembri 2009. aasta otsusega T‑211/05: Itaalia
vs.
komisjon (EKL 2009, lk II‑2777) rahuldamata. Itaalia Vabariik esitas 16. novembril 2009 nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse.
See apellatsioonkaebus, mis on registreeritud numbri C‑458/09 P all, on praegu Euroopa Kohtus pooleli.

Kohtueelne menetlus
17. märtsil 2005 teatati otsusest 2006/261 Itaalia Vabariigile.
Selleks et seda otsust täita, võtsid Itaalia ametiasutused vastu rea meetmeid ja teavitasid nendest komisjoni. Nende meetmete
täitmise menetlus toimus järgmiselt:
–        koostati otsuse 2006/261 täitmiseks seaduseelnõu;
–        seaduse vastuvõtmisel õigusloomemenetluse raskuste tõttu valisid Itaalia ametiasutused 2006. aasta juulis ebaseadusliku abi
tagasinõudmise halduslike vahendite kaudu;
–        Agenzia delle Entrate (edaspidi „Agenzia”) saatis asjaomastele maksumaksjatele eelteatise, mis sisaldas nõuet tasuda võlgnetavad
summad 60 päeva jooksul, ja ta määras kindlaks asjakohased koodid, et võimaldada abisaajatel saadud abi ja intress omal algatusel
tagastada; kontrolli ja tagasinõudmise menetlust läbi viivatele üksustele ja talitustele saadeti enne 30. septembrit 2006
spetsiaalsed märgukirjad;
–        kaks äriühingut esitasid Itaalia maksukohtule abi tagastamist käsitlevate korralduste peale hagi; üks äriühing kaotas esimeses
kohtuastmes ja seetõttu maksis võlgu olevad summad 1. aprillil 2009 täielikult tagasi; teise äriühingu puhul, kes oli peamine
abisaaja, peatas Commissione tributaria provinciale di Modena tasumise korralduse täitmise, kusjuures peatamise määrav põhjus
oli tõsiasi, et nimetatud korraldus oli antud ilma õigusliku aluseta; arutades esimese astme kohtu selle otsuse peale esitatud
apellatsioonkaebust, millega nimetatud tasumise korraldus tühistati, peatas Commissione tributaria regionale di Bologna oma
määrusega menetluse, kinnitades eelkõige seda, et otsuse 2006/261 peale esitatud tühistamishagi on Üldkohtu menetluses (kohtuasi T‑211/05);
–        Itaalia seadusandja püüdis menetluslikku probleemi, mis tulenes abi tagasinõudmist puudutava korra täitmise peatamisest siseriikliku
kohtu poolt, lahendada seadusandlikul teel, võttes vastu 8. aprilli 2008. aasta dekreetseaduse nr 59 (
GURI
nr 84, 9.4.2008, lk 3; edaspidi „dekreetseadus nr 59/2008”), mis muudeti 6. juuni 2008. aasta seadusega seaduseks nr 101
(
GURI
nr 132, 7.6.2008, lk 4).
Komisjon rõhutas kogu kohtueelse menetluse kestel, et otsus 2006/261 tuleb kohe ja tõhusalt täide viia. Lisaks küsis ta korduvalt
lisateavet ja ‑selgitusi abisaajate ja tagastamist käsitlevate õigusnormide vastuvõtmise üksikasjalike eeskirjade kohta. Komisjon
esitas need küsimused kas seetõttu, et tema arvates oli Itaalia ametiasutuste esitatud teave ebapiisav, või siis seetõttu,
et teavet abi tagasinõudmise edenemise kohta oli vaja ajakohastada. Itaalia ametiasutused teavitasid komisjoni paljude järjestikuste
kirjadega otsuse 2006/261 täitmise seisust ja selle üksikasjalikest eeskirjadest.
Komisjon juhtis Itaalia Vabariigi tähelepanu ebaseadusliku abi tagastamise menetluse ebapiisavusele, sest alusetult saadud
abi summa, mida ei olnud veel tagastatud, ulatus 2008. aasta oktoobris 4 365 265,04 euroni (abi ja intress). Seega ei olnud
komisjoni arvates abi tagastamine vaatamata seadusandlikule sekkumisele edenenud. Nendel põhjustel otsustas komisjon esitada
käesoleva hagiavalduse.

Hagi

Poolte argumendid
Komisjon väidab oma hagiavalduses, et liikmesriik, kes on ebaseadusliku abi tagastamiseks kohustava otsuse adressaat, peab
EÜ artikli 249 alusel võtma kõik vajalikud meetmed, et kindlustada nimetatud otsuse täitmine.
Komisjoni arvates kujutab tagastamise kohustus endast tõelist tulemuse saavutamise kohustust. Lisaks ei pea tagastamine olema
mitte ainult tõhus, vaid ka kohene.
Mis puudutab selle seaduse esialgset eelnõud, mille Itaalia Vabariik kavatses otsuse 2006/261 täitmiseks vastu võtta, siis
on komisjon korduvalt meelde tuletanud, et sellise õigusakti valik ei kujuta endast kõige adekvaatsemat vahendit, et tagada
nimetatud otsuse kohene ja tõhus täitmine.
Siseriiklike menetluste kohaldamine ei tohi olla takistuseks tõhusa konkurentsi taastamisele. Vastupidi, need menetlused tuleb
kehtestada eesmärgiga tagada otsuse 2006/261 tõhusus.
Lisaks märgib komisjon, et ainus alus, millele Itaalia Vabariik võib käesolevas kohtuasjas tugineda, on väide, et otsuse 2006/261
nõuetekohane täitmine on täiesti võimatu. Itaalia ametiasutused ei ole kordagi viidanud sellele, et see oli mingiski mõttes
täiesti võimatu.
Täitmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud, kui kostjaks olev liikmesriik piirdub nagu käesolevas kohtuasjas sellega,
et ainult teavitab komisjoni otsuse 2006/261 elluviimisel esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest,
üritamata tegelikult asjaomastelt ettevõtjatelt abi tagasi saada ja esitamata komisjonile alternatiivseid võimalusi selle
otsuse elluviimiseks, mis võimaldaksid neist raskustest üle saada.
Seoses siseriiklike kohtute otsustega, millega määrati peatamismeetmed, rõhutab komisjon, et tõhususe põhimõtet tuleb kohaldada
ka siseriiklikes kohtutes. Abisaaja esitatud võimaliku taotluse puhul peatada tagasinõudmise meetme rakendamine on siseriiklik
kohus kohustatud kohaldama kohtupraktikas ette nähtud tingimusi, et vältida seda, et tagasinõudmise otsus kaotaks oma kasuliku
toime. Niisiis ei vastanud siseriiklike kohtute kohaldatud peatamismeetmed käesolevas kohtuasjas nõuetele, mis tulenevad viidatud
kohtupraktikast.
Kuigi käesoleva kohtuotsuse punktis 12 nimetatud dekreetseaduse nr 59/2008 kohaselt peab siseriiklik kohus otsuse täitmise
peatamise korral, mille põhjus on tagasinõudmise otsuse ebaseaduslikkus, üldjuhul esitama selle kohta Euroopa Kohtule viivitamata
eelotsusetaotluse, on komisjon arvamusel, et sellel siseriiklikul õigusaktil ei näi olevat märkimisväärset mõju siseriikliku
kohtu menetluspraktikale. Komisjon rõhutab, et pärast rohkem kui nelja aasta möödumist otsuse 2006/261 vastuvõtmisest on Itaalia
ametivõimud tagasi nõudnud vaid 25,91% abist, mille kohta oli saadetud tasumise korraldus.
Seoses otsuse 2006/261 peale Üldkohtusse esitatud tühistamishagiga rõhutab komisjon, et Itaalia Vabariik vaidlustas nimetatud
otsuse, ilma et ta oleks siiski nõudnud selle otsuse täitmise peatamist. Commissione tributaria provinciale di Modena määruses
ei tehtud siiski ühtegi viidet ei sellele, et Üldkohtus oli menetlus pooleli, ega ka selle otsuse võimalikele vigadele, vaid
määruses tugineti ainult sellele, et väidetavalt puudus abi tagastamist puudutaval korral, mille olid Itaalia ametivõimud
vastu võtnud, õiguslik alus.
Lõpuks märgib komisjon seoses kahe abisaajast äriühinguga, et alates 31. oktoobrist 2008 ei ole antud mingit teavet selle
kohta, kas seoses apellatsioonkaebusega on toimunud muudatusi, ega ka tagastamise seisu kohta. Sellises olukorras on rikutud
teatamiskohustust, mis lasub Itaalia ametiasutustel nii otsuse 2006/261 artikli 4 kui ka EÜ artikli 10 kohaselt.
Itaalia Vabariik väidab, et liidu õigus ei kohusta kasutama riigiabi tagasinõudmiseks eraldi menetlust, vaid nõuab ainult
seda, et siseriiklikke menetlusi kohaldataks tingimusel, et siseriiklik menetlus võimaldab otsust 2006/261 kohe ja tõhusalt
täita.
Itaalia põhiseaduse kohaselt saab ainult normatiivse meetmega korraldada haldusmenetluslikku sissenõudmist ja määrata selle
käigus tagasinõutavad summad. Lisaks näib käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud seaduseelnõu soodustavat abi tagastamist
omal algatusel, et tagastamist kiirendada.
Itaalia Vabariik märgib ka seda, et tõsiasi, et sihtliikmesriik ei saa esitada muid väiteid peale täitmise täieliku võimatuse,
ei takista liikmesriigil, kes sellist otsust, nagu käesolevast vaidlusest pärinev otsus, riigiabi kohta täites põrkub raskustega,
mida ta ette ei näinud ega saanud näha, või saab teadlikuks tagajärgedest, mida komisjon ei ole silmas pidanud, jätta need
raskused viimase hinnata, tehes ettepanekuid kõnealuse otsuse asjakohaseks muutmiseks.
Komisjoni ja Itaalia ametiasutuste vahelises mahukas kirjavahetuses on Itaalia ametiasutused märkinud ära nii põhjused, mille
tõttu nad arvasid, et tuleb võtta vastu erieeskiri, kui ka ettenägematud asjaolud, mis viisid hiljem selleni, et kehtestati
algselt kavandatust erinev tagasinõudmise menetlus, nimelt menetlus, mida viiakse läbi halduslike vahendite kaudu.
Itaalia Vabariik väidab seoses kohtulike peatamismeetmetega, et Commissione tributaria provinciale di Modena otsus peatada
tasumise korralduse täitmine oli tehtud hoolimata sellest, et Agenzia rõhutas tagasinõudmise õiguspärasust ja otsuse 2006/261
vahetult kohaldatavust Itaalia õiguskorras. Seoses Commissione tributaria regionale di Bolognas toimunud menetlusega oli Agenzia
esitanud sellesse kohtusse nõude tühistada peatamismäärus, mille oli teinud viimati nimetatud kohus. Pärast eespool viidatud
Üldkohtu otsust Itaalia
vs.
komisjon, millega Üldkohus jättis rahuldamata otsuse 2006/261 peale esitatud hagi, oli Agenzia taotlenud uuesti kõnealuse
määruse tühistamist.
Lõpuks, seoses komisjoni väitega, mis puudutab teavitamiskohustuse rikkumist, esitas Itaalia Vabariik kostja vastuses täiendava
ülevaate saadud summadest ja toimuvast kohtuvaidlusest antud küsimuses.

Euroopa Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et liikmesriik, kes on sellise otsuse adressaat, mis kohustab tagasi nõudma ebaseadusliku
abi, on EÜ artikli 249 kohaselt kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada nimetatud otsuse täitmine (vt 5. oktoobri
2006. aasta otsus kohtuasjas C‑232/05: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 2006, lk I‑10071, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
Liikmesriik peab võlgnetavad summad reaalselt tagasi saama (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 42). Pärast kehtestatud tähtaega hilinenult toimunud tagasimaksmine ei vasta asutamislepingu nõuetele
(vt selle kohta 14. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑419/06: komisjon
vs.
Kreeka, punktid 38 ja 61).
Otsuse 2006/261 artikli 3 lõike 3 kohaselt on Itaalia Vabariik kohustatud kõnealuse abikava tühistama võimalikult kiiresti.
Eriti juhul, kui abi on juba kättesaadavaks tehtud jooksva majandusaasta jooksul tasumisele kuuluvate maksude vähendamise
teel, peab see liikmesriik tagasi nõudma kõik tasumisele kuuluvad maksud koos intressiga 2004. aastaks ette nähtud viimase
ülekandega. Kõigil muudel juhtudel tuleb tasumisele kuuluv maks koos intressiga tagasi nõuda hiljemalt esimese maksuaasta
lõpuks, mis kestis nimetatud otsusest teatamise ajal, nimelt 17. märtsil 2005.
Käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlustatud seda, et palju aastaid pärast Itaalia Vabariigile otsusest 2006/261 teatamist ja
pärast kõikide nimetatud otsusega kehtestatud tähtaegade möödumist ei ole see liikmesriik veel märkimisväärset osa ebaseaduslikust
abist tagasi nõudnud. Selline olukord on selgelt ühitamatu liikmesriigi kohustusega võlgnetavad summad reaalselt tagasi saada
ja kujutab endast otsuse 2006/261 kohese ja tõhusa täitmise kohustuse rikkumist.
Seoses argumentidega, mille Itaalia Vabariik enda kaitseks esitas, tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt
on ainus alus, millele liikmesriik võib komisjoni poolt EÜ artikli 88 lõike 2 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise
hagi vastu tugineda, kõnealuse otsuse nõuetekohase täitmise täielik võimatus (vt eelkõige 20. septembri 2007. aasta otsus
kohtuasjas C‑177/06: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2007, lk I‑7689, punkt 46, ja 13. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑214/04: komisjon
vs
. Prantsusmaa, EKL 2008, lk I‑8357, punkt 44).
Täitmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud, kui kostjaks olev liikmesriik ainult teavitab komisjoni otsuse elluviimisel
esinevatest õiguslikest, poliitilistest või praktilistest raskustest, üritamata tegelikult asjaomastelt ettevõtjatelt abi
tagasi saada ja esitamata komisjonile alternatiivseid võimalusi otsuse elluviimiseks, mis võimaldaksid neist raskustest üle
saada (vt eelkõige 14. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑485/03–C‑490/03: komisjon
vs.
Hispaania, EKL 2006, lk I‑11887, punkt 74, ja eespool viidatud 13. novembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 46).
Euroopa Kohus on ka otsustanud, et liikmesriik, kes komisjoni otsust riigiabi kohta täites põrkub raskustega, mida ta ette
ei näinud ega saanud näha, või saab teadlikuks tagajärgedest, mida komisjon ei ole silmas pidanud, peab jätma need raskused
viimase hinnata, tehes ettepanekuid kõnealuse otsuse asjakohaseks muutmiseks. Sellisel juhul peavad komisjon ja asjaomane
liikmesriik vastavalt EÜ artikli 10 aluseks olevale põhimõttele, mis paneb liikmesriikidele ja liidu institutsioonidele vastastikused
kohustused teha lojaalset koostööd, niisuguste raskuste ületamiseks heas usus koostööd tegema, järgides rangelt asutamislepingu
sätteid ja eelkõige neid, mis puudutavad riigiabi (vt eelkõige 4. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑348/93: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 1995, lk I‑673, punkt 17; 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑99/02: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2004, lk I‑3353, punkt 17; 1. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑207/05: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2006, lk I‑70, punkt 47, ja 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑280/05: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 2007, lk I‑181, punkt 20).
Selles osas tuleb rõhutada, et oma kontaktides komisjoniga ja Euroopa Kohtus toimuva menetluse käigus ei osundanud Itaalia
Vabariik otsuse 2006/261 täitmise täielikule võimatusele, mis on käesoleva kohtuotsuse punktis 35 märgitud kohtupraktika kohaselt
ainus lubatud alus, millele tugineda.
Tegelikult piirdus Itaalia valitsus sellega, et ainult teavitas komisjoni selle otsuse elluviimisel esinevatest õiguslikest,
poliitilistest või praktilistest raskustest.
On tõsi, et Itaalia seadusandja püüdis tagasinõudemenetluse ajal tõsiselt tagada tagasinõudmise tõhusust, võttes vastu dekreetseaduse
nr 59/2008. Täpsemalt selgub toimikust, et nimetatud dekreetseadusega, mille eesmärk on lahendada menetluslik probleem, mis
oli tõusetunud abi tagasinõudmist puudutava korra täitmise peatamise tõttu siseriikliku kohtu poolt, püüti kiirendada juba
pooleliolevate vaidluste lahendamist.
Ometi ei võimaldanud dekreetseadus nr 59/2008 vältida viivitust otsusega 2006/261 ette nähtud abi tagasinõudmisel. See dekreetseadus
võeti nimelt vastu 8. aprillil 2008, see tähendab pärast 7. veebruari 2007, mil Commissione tributaria provinciale di Modena
tegi otsuse, millega peatati ebaseadusliku abi põhilisele saajale adresseeritud tasumise korralduse täitmine. Pealegi peatas
apellatsioonikohus vaatamata kõnealuse dekreetseaduse jõustumisele põhilist abisaajat puudutava menetluse.
Tuleb märkida, et hilinenult tehtud või ebatõhusaks osutunud seadusandlikud katsed tagada siseriiklikes kohtutes komisjoni
selle otsuse täitmine, millega kohustatakse liikmesriiki ebaseaduslikku abi tagasi nõudma, ei vasta käesoleva kohtuotsuse
punktides 31 ja 32 viidatud kohtupraktikast tulenevatele nõuetele.
Tuleb lisada, et Itaalia ametiasutused ei ole igal juhul esitanud nõuet muuta Commissione tributaria provinciale di Modena
7. veebruari 2007. aasta otsust või tühistada kõnealune otsus, milles nähakse ette tasumise korralduse täitmise peatamine,
vaatamata sellele, et seda laadi menetluses võib niisuguse taotluse esitada, nagu Itaalia Vabariik möönis kohtuistungil. Lõpuks,
käesolevas kohtuasjas toimunud istungi päeval ei olnud Itaalia Vabariik veel teinud toiminguid, et tühistada apellatsioonimenetluse
peatamine, mille oli 21. jaanuaril 2010 ette näinud Commissione tributaria regionale di Bologna.
Edasi, seoses komisjoni argumendiga, mis puudutab siseriiklikele kohtutele antud võimalust võtta abi tagasinõudmise käigus
vastu peatamismeetmeid, tuleb meenutada, et nimetatud kohtud on vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 14 lõikele 3 kohustatud
tagama ebaseadusliku abi tagasinõudmise kohustuse ette nägeva otsuse täieliku tõhususe ning jõudma lahenduseni, mis vastab
selle otsuse lõppeesmärgile (vt 20. mai 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑210/09: Scott ja Kimberly Clark, kohtulahendite kogumikus
veel avaldamata, punkt 29).
Seoses Itaalia kohtute vastu võetud ajutiste peatamismeetmetega tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt
(vt eelkõige 21. veebruari 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑143/88 ja C‑92/89: Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja
Zuckerfabrik Soest, EKL 1991, lk I‑415, ja 9. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑465/93: Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt
(I), EKL 1995, lk I‑3761) võib selliseid meetmeid rakendada eeldusel, et on täidetud teatud tingimused, nimelt:
–        kui kohtul endal on tõsiseid kahtlusi liidu akti kehtivuses ja ta esitab ise eelotsusetaotluse juhul, kui Euroopa Kohus ei
ole juba lahendanud küsimust vaidlustatud akti kehtivuse kohta;
–        kui asi on kiireloomuline selles tähenduses, et ajutised meetmed on vajalikud, et vältida meetmeid taotlevale poolele olulise
ja korvamatu kahju tekkimist;
–        kui kohus nõuetekohaselt arvestab liidu huvisid;
–        kui siseriiklik kohus järgib kõigi nende tingimuste hindamisel Euroopa Kohtu või Üldkohtu otsuseid, kus käsitletakse liidu
akti õiguspärasust või esialgse õiguskaitse määrust, millega nähakse ette sarnaste ajutiste meetmete võtmine Euroopa Liidu
tasandil.
Samuti tuleb rõhutada, et siseriiklik kohus ei saa piirduda Euroopa Kohtule kehtivuse küsimust käsitleva eelotsusetaotluse
esitamisega, vaid peab ajutise meetme võtmisel osutama põhjustele, mille tõttu ta arvab, et Euroopa Kohus tuvastab liidu õigusakti
tühisuse (eespool viidatud kohtuotsus Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I), punkt 36).
Kahes eespool asuvas punktis toodud nõuded kehtivad ka iga meetme suhtes, mille eesmärk on peatada apellatsioonimenetlus,
mille raames vaidlustatakse otsus, millega esimeses kohtuastmes tühistati ebaseadusliku abi tagasinõudmist puudutav siseriiklik
korraldus.
Tuleb analüüsida, kas käesolevas kohtuasjas vastavad Itaalia kohtute otsused nimetatud nõuetele.
Itaalia kohtud tegid tagasinõudmise menetluses, mis puudutas ebaseaduslikust abist põhilist kasusaajat, peatamismäärused peamiselt
kahel põhjusel. Esiteks peatas Commissione tributaria provinciale di Modena 7. veebruari 2007. aasta otsusega ebaseadusliku
abi tagasinõudmise korralduse täitmise, kusjuures peatamise määrav põhjus oli tõsiasi, et nimetatud korraldus oli tehtud ilma
õigusliku aluseta. Teiseks, Commissione tributaria regionale di Bologna peatas 26. mai 2009. aasta ja 21. jaanuari 2010 aasta
otsustega apellatsioonimenetluse, mille käigus oli vaidlustatud nimetatud korraldust sisaldava õigusakti tühistamine esimeses
kohtuastmes põhjendusel, et otsuse 2006/261 peale esitatud tühistamishagi oli Üldkohtus menetlemisel (eespool viidatud kohtuotsus T‑211/05).
Selle kohta tuleb märkida, et nimetatud kahest põhjusest esimesega ei saa –pidades silmas kohtupraktikat, mis tuleneb eespool
viidatud kohtuotsustest Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest ning Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt (I)
– põhjendada ebaseadusliku abi tagasinõudmist puudutava korralduse täitmise peatamist.
Seoses neist põhjustest teisega tuleb tõdeda, et otsuse teinud siseriiklikul kohtul, kes kavatseb peatada menetluse, mis on
vajalik, et tagada komisjoni selle otsuse tõhus täitmine, millega kohustatakse liikmesriiki tagasi nõudma ebaseaduslik abi,
kuna nimetatud otsuse seaduslikkus on Üldkohtus vaidlustatud, tuleb – nagu seda on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 46
– seda peatamist põhjendada, esitades argumendid, mis kinnitavad kõnealuse otsuse kehtetust.
Seda nõuet kinnitab tõsiasi, et Üldkohtule esitatud tühistamishagi otsuse peale, millega määratakse abi tagasinõudmine, ei
peata kohustust seda otsust täita (vt eespool viidatud 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 21). Sama kehtib siis, kui nimetatud hagi menetlemisel Üldkohtu tehtud otsus on Euroopa Kohtusse esitatud
apellatsioonkaebuse ese. Sellega seoses tuleb lisada, et käesolevas asjas ei ole Itaalia Vabariik palunud kohaldada ülalmainitud
tühistamishagiga seoses ajutisi meetmeid.
Käesolevas asjas ei märgi Itaalia kohtud oma otsustes põhjuseid, mille tõttu Euroopa Liidu kohtud peaksid tuvastama otsuse 2006/261
kehtetuse. Lisaks oli menetlus peatatud 21. jaanuari 2010. aasta otsusega põhjendusel, et Üldkohtusse on otsuse 2006/261 peale
esitatud hagi, vaatamata sellele, et Üldkohus jättis selle hagi 4. septembri 2009. aasta kohtuotsusega rahuldamata.
Lõpuks, seoses teiste tingimustega, mis peavad käesoleva kohtuotsuse punktis 45 viidatud kohtupraktika kohaselt olema täidetud,
piisab sedastamisest, et kõnealustes siseriiklikes otsustes ei viidata liidu huvile ja et Commissione tributaria regionale
di Bologna ei käsitlenud oma 26. mai 2009. aasta ega 21. jaanuari 2010 aasta otsuses määratud meetmete kiireloomulisuse küsimust.
Neil asjaoludel tuleb nentida, et Itaalia kohtud tegid peatamisotsused, eirates ilmselgelt liidu õiguses sisalduvaid riigiabi
tagasinõudmise alaseid nõudeid.
Eelnevast järeldub, et käesolev hagi on põhjendatud osas, milles komisjon heidab Itaalia Vabariigile ette, et viimane ei ole
ettenähtud tähtaegade jooksul võtnud kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada otsusega 2006/261 ebaseaduslikuks ja ühisturuga
kokkusobimatuks tunnistatud abikava ning nõuda kasusaajatelt tagasi neile nimetatud kava alusel antud abi.
Arvestades eespool punktis esitatud järeldust, ei ole vaja vaadata läbi komisjoni nõuet panna Itaalia Vabariigile süüks, et
ta jättis komisjonile teatamata selles punktis mainitud meetmed, kuna tegelikult ei täitnud see liikmesriik otsust 2006/261
ettenähtud tähtaegade jooksul (vt eespool viidatud 4. aprilli 1995. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 31; eespool viidatud 14. detsembri 2006. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Hispaania, punkt 82; eespool viidatud 20. septembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Hispaania, punkt 54; eespool viidatud 6. detsembri 2007. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, punkt 30, ja eespool viidatud 13. novembri 2008. aasta kohtuotsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 67).
Seega tuleb tõdeda, et kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaegade jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada
otsusega 2006/261 ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava ja nõuda abisaajatelt tagasi neile selle
kava alusel antud abi, on Itaalia Vabariik on rikkunud kohustusi, mis tulenevad selle otsuse artiklitest 2 ja 3.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni sellekohasele nõudele välja
mõista Itaalia Vabariigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Kuna Itaalia Vabariik ei võtnud ettenähtud tähtaegade jooksul kõiki vajalikke meetmeid, et tühistada komisjoni 16. märtsi
2005. aasta otsusega ebaseaduslikuks ning ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud abikava nr C 8/2004 (ex NN 164/2003), mida
Itaalia rakendas börsil hiljuti noteeritud äriühingute kasuks, ja nõuda abisaajatelt tagasi neile kõnealuse kava alusel antud
abi, on Itaalia Vabariik rikkunud selle otsuse artiklitest 2 ja 3 tulenevaid kohustusi.
2.
Mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: itaalia.