CELEX: 62003CJ0182
Riigiabi
Olemasolev abisüsteem
Belgias asutatud koordineerimiskeskustele kohaldatav maksustamiskord
Assotsiatsiooni esitatud hagi
Vastuvõetavus
Komisjoni otsus, mille kohaselt see kord ei kujuta endast riigiabi
Komisjoni hinnangu muutus
EÜ artikli 87 lõige 1
Õiguspärase ootuse kaitse
Võrdsuse üldpõhimõte

1       Belgia Kuningriik taotleb oma hagis komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsuse 2003/757/EÜ abikava kohta, mida Belgia rakendas
Belgias asutatud koordineerimiskeskuste suhtes (ELT L 282, lk 25, edaspidi „vaidlustatud otsus”) tühistamist osas, millega
see keelab isegi ajutiselt võimaldada koordineerimiskeskuse volituse pikendamist nende keskuste puhul, millele see kava 31. detsembril
2000 kehtis.
2       Forum 187 ASBL (edaspidi „Forum 187”) taotleb vaidlustatud otsuse tühistamist.

Õiguslik raamistik

Olemasolevate abikavade kontroll ühenduse õiguses
3       EÜ artikli 88 lõikes 1 ja lõike 2 esimeses lõigus on sätestatud:
„1. Koostöös liikmesriikidega kontrollib komisjon pidevalt kõiki neis riikides olemasolevaid abisüsteeme. Ta paneb liikmesriikidele
ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.
2. Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav
abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv
riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul.”
4       Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu
artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1, ELT eriväljaanne 08/01, lk 339, edaspidi „määrus”) artikli 17 lõikes 2 on sätestatud:
„Kui komisjon leiab, et olemasolev abikava ei sobi või enam ei sobi ühisturuga kokku, teatab ta kõnealusele liikmesriigile
oma esialgsest seisukohast ja annab talle võimaluse esitada ühe kuu jooksul omapoolsed märkused. Nõuetekohaselt põhjendatud
juhtudel võib komisjon seda tähtaega pikendada.”

Koordineerimiskeskustele kohaldatav Belgia maksustamiskord
5       Üldkehtiva õiguse suhtes erandina reguleerib koordineerimiskeskustele kohaldatavat Belgia maksustamiskorda 30. detsembri 1982. aasta
kuninga dekreet nr 187 koordineerimiskeskuste loomise kohta (
Moniteur belge,
13.1.1983), mida on korduvalt täiendatud ja muudetud.
6       Maksustamiskorda kohaldatakse kuninga dekreediga eelnevalt eraldi volitatud keskuste suhtes. Kõnealuse volituse saamiseks
peab keskus kuuluma rahvusvahelisse kontserni, mille kapital ja vara on võrdne või ületab miljard Belgia franki ja mille konsolideeritud
aastakäive on võrdne või ületab kümme miljardit Belgia franki. Lubatud on vaid teatud ettevalmistav, täiendav või tsentraliseeriv
tegevus ning seda maksustamiskorda ei saa kohaldada rahandussektori ettevõtjatele. Belgias peab keskustes esimese kahe tegevusaasta
lõppedes töötama vähemalt kümne täisajaga töötajaga võrdväärne arv töötajaid.
7       Keskusele antud volitus on kehtiv kümme aastat ja seda võib sama pikaks perioodiks uuendada.
8       Volitatud koordineerimiskeskustele kohaldatav maksustamiskord erineb üldisest maksustamiskorrast mitmes aspektis.
9       Esiteks, keskuste maksustatav tulu määratakse kokkuleppeliselt nn
cost plus
meetodi abil. See vastab teatavale protsendimäärale keskuse tegutsemisega seotud tuludest ja kuludest, millest lahutatakse
personaliga seotud kulutused, finantskohustused ja ettevõtete tulumaks.
10     Teiseks on keskused vabastatud oma kutsetegevuseks kasutatavate hoonete pealt kinnisvaramaksu tasumisest.
11     Kolmandaks ei tule tasuda 0,5% suurust registreerimismaksu sissemaksetelt põhikapitali ja selle suurendamiselt.
12     Neljandaks on dividendimaksust vabastatud ühest küljest keskuste jagatud dividendid, intressid ja kasutustasud, välja arvatud
teatud erandid, ja teisest küljest keskuste poolt hoiustelt saadud tulu.
13     Viiendaks tasuvad keskused iga-aastast maksu summas 400 000 Belgia franki iga täisajaga töötaja pealt, mis ei või aga ületada
4 000 000 Belgia franki keskuse kohta.

Euroopa Liidu Nõukogu tegevus konkurentsi piirata võivate maksumeetmete valdkonnas
14     Konkurentsi piirata võivate maksumeetmete kohta toimunud uuringu raames võttis nõukogu 1. detsembril 1997 vastu tegevusjuhendi
ettevõtete maksustamise kohta (EÜT 1998, C 2, lk 2). Selles kontekstis võtsid liikmesriigid endale kohustuse järk-järgult
tühistada teatud maksumeetmed, mida loetakse konkurentsi kahjustavaks, samas kui komisjon väljendas kavatsust kontrollida
või läbi vaadata riigiabile kohaldatavaid eeskirju silmas pidades liikmesriikides kehtivad maksustamiskorrad.
15     Nende algatustega hõlmatud maksumeetmete hulgas olid ka Belgia õigusnormid koordineerimiskeskustele rakendatava maksustamiskorra
kohta.

Vaidlustatud otsusele eelnenud faktilised asjaolud
16     Komisjon kontrollis koordineerimiskeskustele rakendatavat maksustamiskorda selle kehtestamise hetkel. Eelkõige leidis komisjon
sisuliselt oma otsustes, mis edastati kirja vormis 16. mail 1984 ja 9. märtsil 1987 (edaspidi „1984. ja 1987. aasta otsused”),
et sellisel korral, mis tugineb koordineerimiskeskuste tulude kokkuleppelisele kindlaksmääramisele, ei ole riigiabi elemente.
17     Seda hinnangut kinnitas ka konkurentsivolinik Leon Brittan, kui ta vastas 24. septembril 1990 komisjoni nimel Euroopa Parlamendi
saadiku Gijs de Vriesi kirjalikule küsimusele nr 1735/90 (EÜT 1991, C 63, lk 37).
18     Olles 11. novembril 1998 vastu võtnud teatise riigiabi eeskirjade kohaldamise kohta ettevõtete otsese maksustamisega seotud
meetmete suhtes (EÜT C 384, lk 3), teostas komisjon üldise uuringu liikmesriikide maksuseaduste kohta, lähtudes riigiabi suhtes
kohaldatavatest eeskirjadest.
19     Selles raamistikus taotles komisjon 1999. aasta veebruaris Belgia ametiasutustelt teatud teavet eelkõige koordineerimiskeskustele
kohaldatava korra asjus. Need ametiasutused vastasid 1999. aasta märtsis.
20     2000. aasta juulis teavitasid komisjoni talitused neid ametiasutusi, et see kord näib endast kujutavat riigiabi. Määruse artikli 17
lõike 2 järgse koostöömenetluse algatamise eesmärgil kutsus komisjon Belgia ametiasutusi üles esitama kuu aja jooksul oma
märkused.
21     Majandus- ja rahandusministrite nõukogu meenutas oma 26. ja 27. novembri 2000. aasta kohtumisel, et kooskõlas tema 1. detsembri
1997. aasta resolutsiooniga tuleb kõik meetmed, mis võivad konkurentsi piirata seoses ettevõtjate otsese maksustamisega, tühistada
enne 1. jaanuari 2003. Nõukogu võttis vastu Euroopa Liidu eesistuja ettepaneku, milles nähti ette, et ettevõtjatele, kellele
kohaldatakse konkurentsi piirata võivat maksustamiskorda 31. detsembril 2000, lõpeb selle korra mõju hiljemalt 31. detsembril
2005, olgu siis tegu määratud tähtajaks kehtestatud korraga või mitte. Samuti nähti ette, et konkreetset olukorda ja erilisi
asjaolusid arvesse võttes võib tegevusjuhendi töögrupi ettekande järel pikendada teatavate konkurentsi piirata võivate maksustamiskordade
mõju kauemaks kui 31. detsembrini 2005.
22     Komisjon võttis 11. juulil 2001 EÜ artikli 88 lõike 1 alusel vastu neli sobivate meetmete ettepanekut, eelkõige seoses koordineerimiskeskuste
korraga. Ta tegi Belgia ametiasutustele ettepaneku nõustuda viima sellesse korda teatud arv muudatusi, nähes ette üleminekumeetmena,
et enne nende meetmete vastuvõtmist volituse saanud keskustele võib varasemat korda kohaldada kuni 31. detsembrini 2005.
23     Kuna Belgia ametiasutused ei võtnud vastu komisjoni pakutud sobivaid meetmeid, avas komisjon 27. veebruari 2002. aasta kirjas
edastatud otsusega (EÜT C 147, lk 2) ametliku uurimismenetluse kooskõlas määruse artikli 19 lõikega 2. Ta kutsus Belgia Kuningriiki
üles esitama oma märkused ja kogu informatsiooni, mida ta loeb kõnealuse meetme hindamisel vajalikuks. Ta kutsus samuti seda
liikmesriiki ja kolmandaid huvitatud isikuid üles esitama oma märkused ja kõik vajalikud andmed, et kindlaks määrata, kas
isikutel, kellele nimetatud korda kohaldati, on õiguspärane ootus, mis nõuaks üleminekumeetmete kehtestamist.
24     Pärast esialgse tähtaja pikendamist kuu aja võrra edastasid Belgia ametiasutused komisjonile 12. aprilli 2002. aasta kirjas
oma märkused.
25     Need ametiasutused teavitasid komisjoni 16. mai 2002. aasta kirjas seaduseelnõust, mis pidi muutma kuninga dekreeti nr 187.
Komisjon registreeris selle eelnõu kui uue abi numbri all N351/2002.
26     Mitme kohtumise järel esitas komisjon Belgia Kuningriigile 2002. aasta juulis täiendavate andmete taotluse, mis käsitles nii
olemasolevat korda kui ka teatatud projekti; Belgia ametiasutused vastasid sellele taotlusele 30. augusti 2002. aasta kirjas.
Kolmandad huvitatud isikud osalesid kõnealuse meetme ametlikus uurimismenetluses.
27     Majandus- ja rahandusministrite nõukogu otsustas 21. jaanuaril 2003 pikendada teatavate konkurentsi kahjustada võivate maksustamiskordade
mõju kauemaks kui 2005. aasta. Nõukogu nägi Belgia koordineerimiskeskuste maksustamiskorra osas ette, et neile, kellele see
kord kehtis 31. detsembril 2000, kohaldatakse seda korda kuni 31. detsembrini 2010.

Vaidlustatud otsus
28     Komisjon võttis 17. veebruaril 2003 vastu vaidlustatud otsuse, millest Belgia Kuningriigile teatati samal päeval. Kuna komisjon
leidis, et nimetatud otsuse resolutiivosa artikkel 2 võib olla vastuolus selle punktidega 122 ja 123, otsustas ta 23. aprillil
2003 parandada artiklit 2. Liikmesriigile teatati sellest parandusest 25. aprillil 2003.
29     Vaidlustatud otsuses õigustas komisjon kõigepealt, miks ta luges koordineerimiskeskustele kohaldatavat korda olemasolevaks
abiks ning millisel õiguslikul alusel põhines menetlus, mille ta läbi viis. Selles otsuses on märgitud, et määruse artikli 1
punkt b võib olla käesolevas asjas õiguslikuks aluseks ja et igal juhul on komisjoni tegevuse õiguslikuks aluseks EÜ artiklid 87
ja 88.
30     Komisjon märkis ühtlasi vaidlustatud otsuses, et kui seda tuleks analüüsida kui 1984. ja 1987. aasta otsuste tühistamist või
muutmist, täidab vaidlustatud otsus need tingimused, millele on allutatud komisjoni õigus tühistada või muuta soodsat otsust,
mis on ebaseaduslik.
31     Seejärel märkis komisjon vaidlustatud otsuses, miks ta leidis, et koordineerimiskeskuste maksustamiskorra osaks olevad erinevad
meetmed täidavad EÜ artikli 87 lõike 1 tingimused, ilma et neile kehtiks ükski sama artikli lõigetes 2 ja 3 märgitud eranditest.
32     Mis puudutab õiguspärast ootust, millele koordineerimiskeskused tuginesid, siis on vaidlustatud otsuse põhjendustes märgitud
järgmist:
„(117)  Komisjon tunnistab, et abisaajatel on õiguspärane ootus. See õiguspärane ootus põhjendab seda, et komisjon lubas keskustel,
kellel 31. detsembril 2000 oli kehtiv volitus, kasutada selle korra eeliseid kuni nende volituse lõppemiseni, kui see veel
käesoleva otsuse tegemise hetkel kehtib, ja kõige kauem 31. detsembrini 2010. See seisukoht tugineb allpool esitatud asjaoludele.
(118)  […] [maksuhalduri poolt sõlmitud] kokkulepped käsitlevad üksnes faktilisi asjaolusid ega kirjelda mingil moel kohaldatavat
korda. Seega ei saa need anda õiguslikku tagatist korra kehtimajäämisele kümneks aastaks sellisel kujul, nagu see eksisteeris
volituse andmise hetkel. […]
(119)  […] Isegi kui volitus ei kujuta endast korra jätkuva kehtimajäämise ega selle korra soodsa laadi tagatist, tunnistab komisjon,
et keskuse loomine, teostatud investeeringud ning võetud kohustused on kõik tehtud mõistliku ja õiguspärase ootusega majanduslike
tingimuste, sh maksustamiskorra teatud jätkuvusele. Seetõttu otsustas komisjon võimaldada neile, kellele see kord hetkel kehtib,
üleminekuperioodi
cost plus
korra järkjärguliseks tühistamiseks.
(120)  Arvestades seda, et volitused ei anna õigust korra jätkuvale kehtimajäämisele ega selle sätete soodsale laadile isegi volituse
kehtivuse ajaks, leiab komisjon, et need volitused ei saa mingil juhul tekitada õigust, et pärast kehtiva volituse tähtaja
lõppemist uuendatakse selle korra kohaldamist. Kuna volitused kehtivad selgelt kümme aastat, siis ei saa tekkida õiguspärast
ootust nende automaatsele uuendamisele, mis oleks tähendanud teoreetiliselt igavest volitust.”
33     Vaidlustatud otsuse põhjendustes 121–123 on märgitud:
„(121)  Komisjon sedastab, et Belgias koordineerimiskeskustele kohaldatav maksustamiskord on kokkusobimatu ühisturuga ja et selle
erinevate koostisosade kokkusobimatus tuleb kas tühistamise või muutmise teel lõpetada. Alates käesoleva otsuse teatamisest
ei või seda korda või selle osasid kohaldada uutele abisaajatele ega pikendada kehtivaid volitusi uuendades. Komisjon märgib,
et 2001. aastal volitatud keskustele ei kehti see kord enam alates 31. detsembrist 2002.
(122)  Mis puudutab keskusi, millele see kord hetkel kehtib, siis tunnistab komisjon, et 1984. aasta otsus, millega kuninga dekreet
nr 187 heaks kiideti, ning konkurentsivoliniku vastus parlamendi küsimusele tekitasid nendes keskustes õiguspärase ootuse,
et nimetatud kord ei riku riigiabi käsitlevaid asutamislepingu eeskirju.
(123)  Arvestades lisaks olulisi investeeringuid, mis selle põhjal võidi teha, õigustavad abisaajate õiguspärane ootus ja õiguskindluse
kaitse mõistliku tähtaja andmist, et tühistada juba volitatud keskuste suhtes selle korra mõju. Komisjon leiab, et see mõistlik
tähtaeg lõpeb 31. detsembril 2010. Keskustele, mille volitus enne seda kuupäeva lõpeb, ei saa pärast nende volituse lõppemist
seda korda enam kohaldada. Volituse lõppemise järel ja igal juhul pärast 31. detsembrit 2010 on maksusoodustuste andmine või
säilitamine ebaseaduslik.”
34     Vaidlustatud otsuse resolutiivosa artiklites 1 ja 2 on sätestatud:
„Artikkel 1
Maksustamiskord, mis Belgias kuninga dekreedi nr 187 alusel volitatud koordineerimiskeskustele praegu kehtib, kujutab endast
ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
Artikkel 2
Belgia peab tühistama artiklis 1 märgitud korra või muutma seda, et teha see kokkusobivaks ühisturuga.
Alates käesoleva otsuse teatamisest ei saa seda korda või selle osasid kohaldada uutele abisaajatele ega pikendada kehtivaid
volitusi uuendades.
Enne 31. detsembrit 2000 volitatud keskustele võib selle korra mõju säilitada kuni käesoleva otsuse teatamise hetkel kehtiva
individuaalse volituse lõppemiseni ja kõige kauem kuni 31. detsembrini 2010. Vastavalt teisele lõigule ei saa enne seda kuupäeva
toimunud volituse uuendamise korral käesoleva otsuse esemeks olevat korda isegi ajutiselt kohaldada.”

Vaidlustatud otsusele järgnenud faktilised asjaolud
35     Belgia parlament võttis Belgia ametiasutuste poolt komisjonile 16. mail 2002 teatatud muudatused kuninga dekreeti nr 187 vastu
24. detsembril 2002 ja need avaldati 31. detsembri 2002. aasta
Moniteur belge’
i väljaandes.
36     Komisjon lubas 23. aprillil 2003 selle uue korra osas, milles see nägi eelkõige ette koordineerimiskeskuste kümneks aastaks
eelneva volitamise põhimõtte ja maksubaasi kindlaksmääramise lähtuvalt tegutsemisega seotud kuludest, kohaldades sobivat marginalimäära.
Kuna aga selle uue korraga nähti ette ka selliste keskuste maksuvabastus dividendimaksu ja kapitalimaksu suhtes ning keskuste
poolt erandliku hinna tõttu või tasuta saadud soodustuste maksustamata jätmine, avas komisjon ametliku uurimismenetluse nende
kolme meetme suhtes.
37     Komisjon leidis 8. septembri 2005. aasta otsuses 2005/378/EÜ abiprogrammi kohta, mida Belgia kavatseb rakendada koordineerimiskeskuste
suhtes (ELT 2005, L 125, lk 10), et arvestades Belgia võetud kohustusi tühistada kõnealused maksuvabastused ja asendada need
maksuvabastusmeetmetega, mis kehtiksid kõigile tema territooriumil asutatud ettevõtjatele ning maksustada kõik koordineerimiskeskuste
poolt erandliku hinna tõttu või tasuta saadud soodustused, siis ei kujuta uued koordineerimiskeskuste maksustamiskorra meetmed
endast EÜ artikli 87 lõikega 1 hõlmatud riigiabi.
38     14. septembri 2005. aasta kohtuistungil kinnitas Belgia Kuningriigi esindaja komisjonile 28. veebruari 2005. aasta kirjaga
esitatud andmeid, mille kohaselt sellest uuest korrast oli loobutud.
39     Lisaks teavitas Belgia rahandusminister 20. märtsi 2003. aasta kirjas kooskõlas EÜ artikli 88 lõikega 3 komisjoni oma kavatsusest
kohaldada kuni 31. detsembrini 2005 teatud maksumeetmeid sellistele ettevõtjatele, kellele 31. detsembril 2000 kehtis koordineerimiskeskuste
kord ja kelle volitus lõppes 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel.
40     Belgia Kuningriik taotles ka nõukogult sama päeva kirjas, et neid meetmeid loetaks ühisturuga kokkusobivaks vastavalt EÜ artikli 88
lõike 2 kolmandale lõigule.
41     Komisjoni president sedastas 25. aprilli 2003. aasta kirjas, et vaidlustatud otsus on täidetav ja leidis, et eespool märgitud
20. märtsi 2003. aasta kirja ei saa lugeda EÜ artikli 88 lõike 3 tähenduses uuest abist teatamiseks.
42     Belgia Kuningriik teatas 26. mai 2003. aasta kirjas komisjonile uuesti oma kavatsusest, mida ta oli väljendanud oma 20. märtsi
2003. aasta kirjas.
43     Majandus- ja rahandusministrite nõukogu andis 3. juuni 2003. aasta kohtumisel teada oma põhimõttelisest nõusolekust selle
taotluse kohta ja tegi alaliste esindajate komiteele ülesandeks võtta kõik vajalikud meetmed, et nõukogu saaks kavatsetava
otsuse võimalikult ruttu vastu võtta ja seda hiljemalt enne 2003. aasta juuni lõppu.
44     EÜ artikli 88 lõike 2 alusel vastu võetud nõukogu 16. juuli 2003. aasta otsuses 2003/531/EÜ riigiabi kohta, mida Belgia valitsus
andis teatud Belgias asutatud koordineerimiskeskustele (ELT L 184, lk 17), loeti ühisturuga kokkusobivaks „abi, mida Belgia
kavatse[s] anda kuni 31. detsembrini 2005 ettevõtjatele, kellele 31. detsembril 2000 kehtis 30. detsembri 1982. aasta kuninga
dekreedi nr 187 […] alusel kui koordineerimiskeskusele volitus, mis lõppes 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2005 vahel”.
See otsus on vaidluse all kohtuasjas C‑399/03.
45     Komisjon kinnitas 17. juuli 2003. aasta kirjas vastusena eespool märgitud 26. mai 2003. aasta teatele oma seisukohta, mida
ta oli väljendanud oma 25. aprilli 2003. aasta kirjas.
46     Euroopa Kohtu president määras 26. juuni 2003. aasta määrusega liidetud kohtuasjades C‑182/03 R ja C‑217/03 R: Belgia ja Forum
vs.
komisjon (EKL 2003, lk I‑6887) vaidlustatud otsuse täitmise peatamise osas, milles sellega keelatakse Belgia Kuningriigil
uuendada koordineerimiskeskuste nimetatud otsuse teatamise hetkel kehtinud volitusi.

Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
47     Kohtuasjas C‑182/03 palub Belgia Kuningriik Euroopa Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsuse artikli 2 teine ja kolmas lõik osas, milles on sätestatud, et „[a]lates [nimetatud] otsuse teatamisest
ei saa seda korda või selle osasid […] pikendada kehtivaid volitusi uuendades” ja et „[t]eise lõiguga kooskõlas ei saa enne
[31. detsembrit 2010] toimunud volituse uuendamise korral käesoleva otsuse esemeks olevat korda isegi ajutiselt kohaldada”;
–       mõista kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud välja komisjonilt.
48     Kohtuasjas C‑217/03 palub Forum 187 Euroopa Kohtul:
–       esimese võimalusena tühistada vaidlustatud otsus ja teise võimalusena tühistada see otsus osas, milles ei ole ette nähtud
sobivaid üleminekumeetmeid;
–       mõista komisjonilt välja kohtuasja C‑217/03 kohtukulud ning samuti Esimese Astme Kohtu 2. juuni 2003. aasta määruse T‑276/02:
Forum 187
vs.
komisjon (EKL 2003, lk II‑2075) aluseks olnud kohtuasja kohtukulud.
49     Komisjon palub Euroopa Kohtul kõigis käesolevates asjades:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       mõista kohtukulud, sh ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kohtukulud välja hagejatelt.
50     16. juunil 2003 esitas komisjon eraldi dokumendiga vastuvõetamatuse vastuväite Forum 187 hagi vastu.
51     Euroopa Kohus otsustas 30. märtsil 2004 liita vastuvõetamatuse vastuväite põhiküsimusega ja jätkata menetlust.
52     Teise koja esimehe 28. aprilli 2005. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑182/03 ja C‑217/03 suulise menetluse ja kohtuotsuse
huvides.

Vastuvõetavus
53     Komisjon väidab, et Forum 187 ei saa vaidlustatud otsust – mille adressaat ta ei ole – vaidlustada, sest see otsus ei puuduta
teda otseselt ja isiklikult.
54     Ühest küljest vaidleb Forum 187 vastuvõetamatuse vastuväitele vastu, märkides, et otsus puudutab otseselt ja isiklikult 30
keskust, kelle volitust uuendati 2001. ja 2002. aastal ja kelle jaoks ajavahemik, mille jooksul nimetatud kord neile kehtib,
kestab kuni 31. detsembrini 2010, ning kaheksat keskust, kelle uuendamistaotlus oli otsuse tegemise hetkel menetluses. Teisest
küljest leiab ta, et vaidlustatud otsus puudutab teda kui koordineerimiskeskuste esindusorganit, keda Belgia ametiasutused
tunnustavad ja kellel nende ametiasutuste juures on poolametlik staatus, mis on tal võimaldanud mängida olulist rolli komisjonis
toimunud haldusmenetluses, ja et nimetatud otsus puudutab tema eksisteerimispõhjust.
55     Vastavalt EÜ artiklile 230 võib füüsiline või juriidiline isik algatada menetluse teisele isikule adresseeritud otsuse vastu
vaid juhul, kui see otsus teda otseselt ja isiklikult puudutab.
56     Selline assotsiatsioon nagu Forum 187, kelle ülesanne on kaitsta Belgias asutatud koordineerimiskeskuste ühiseid huve, saab
põhimõtteliselt esitada hagi riigiabi valdkonnas tehtud komisjoni lõpliku otsuse tühistamiseks üksnes siis, kui tema esindatavatel
ettevõtjatel või osadel nendest on individuaalne kaebeõigus (7. detsembri 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑6/92: Federmineraria
jt
vs.
komisjon, EKL 1993, lk I‑6357, punktid 15 ja 16) või kui ta saab viidata omaenda huvile (24. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas
C‑313/90: CIRFS jt
vs.
komisjon, EKL 1993, lk I‑1125, punktid 29 ja 30).
57     Mis puudutab EÜ artikli 230 neljandas lõigus esitatud esimest tingimust, siis ei ole vaidlust selles, et komisjoni otsus,
millega takistatakse Belgia valitsusel uuendada koordineerimiskeskuste volitusi, mis lõppevad alates 17. veebruarist 2003,
ja millega igal juhul piiratakse kehtivate volituste ajalist mõju kuni 31. detsembrini 2010, on kohustuslik ja et see puudutab
seega otseselt kõnealuseid koordineerimiskeskusi.
58     Mis puudutab eespool viidatud artikli 230 teist tingimust, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et
asjaolu, et vaidlusalune säte on oma laadilt ja ulatuselt üldine, sest seda kohaldatakse kõigile asjaomastele majandustegevuses
osalejatele, ei välista siiski seda, et see võiks neist mõningaid isiklikult puudutada (vt selle kohta 18. mai 1994. aasta
otsus kohtuasjas C‑309/89: Codorniu, EKL 1994, lk I‑1853, punkt 19).
59     Füüsiline või juriidiline isik saab väita, et ta on isiklikult puudutatud üksnes siis, kui vaidlusalune säte mõjutab teda
mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab (vt
15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann
vs.
komisjon, EKL 1963, lk 199).
60     Sellega seoses leidis Euroopa Kohus, et kui vaidlustatud akt puudutab isikute gruppi, kes olid akti vastuvõtmise hetkel identifitseeritud
või identifitseeritavad grupi liikmetele omaste kriteeriumide põhjal, võivad need isikud olla otsusest isiklikult puudutatud,
kuna nad kuulusid majandustegevuses osalejate piiratud ringi (vt 17. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 11/82: Piraiki-Patraiki
jt
vs.
komisjon, EKL 1985, lk 207, punkt 31, ja 26. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑152/88: Sofrimport
vs.
komisjon, EKL 1990, lk I‑2477, punkt 11).
61     Esiteks tuleb sedastada, et ühest küljest kehtestas vaidlustatud otsus 31. detsembri 2010 viimaseks kuupäevaks, kui koordineerimiskeskuste
aastatel 2001 ja 2002 uuendatud volitused kehtivad, selle asemel, et kehtestada seda kuupäeva 2011. või 2012. aastaks; ja
et teisest küljest oli neid keskusi võimalik täiesti identifitseerida vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel. Seega on 30
koordineerimiskeskusel, keda selle otsuse mõjud puudutavad, individuaalne kaebeõigus selle otsuse suhtes.
62     Teiseks tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses ei nähtud ette üleminekumeetmeid neile koordineerimiskeskustele, kelle volitus
lõppes nimetatud otsuse teatamisega samal ajal ja kelle taotlust volituse saamiseks selle otsuse teatamise ajal menetleti.
63     Seega on puudutatud kaheksa keskust, kelle taotlust volituse uuendamiseks parajasti menetleti. Need keskused on osa kinnisest
ringist, mille liikmeid vaidlustatud otsus eriti puudutab, kuna nende volitust ei saa enam uuendada. Sellest tuleneb, et neil
keskustel on individuaalne kaebeõigus vaidlustatud otsuse suhtes.
64     Eelnevast tuleneb, ilma et oleks vaja uurida, kas Forum 187 võiks viidata omaenda huvile, et sel assotsiatsioonil on kaebeõigus,
kuna ta esindab ühest küljest 30 koordineerimiskeskust, kelle õigusi nimetatud korrast kasu saada piirati 31. detsembrini
2010, ja teisest küljest kaheksat keskust, kelle taotlused volituse uuendamiseks olid vaidlustatud otsuse teatamise hetkel
menetluses.

Hagi põhjendatus
65     Arvestades, et nii Belgia Kuningriigi kui ka Forum 187 nõuded ühtivad selles, et neis taotletakse vaidlustatud otsuse tühistamist,
kuna selles ei ole ette nähtud üleminekusätteid, siis tuleb esiteks uurida Forum 187 nõudeid vaidlustatud otsuse tühistamiseks
osas, milles vaidlusalune abi ühisturuga kokkusobimatuks kuulutatakse.

Forum 187 nõuded vaidlustatud otsuse tühistamiseks osas, milles vaidlusalune abi kuulutatakse ühisturuga kokkusobimatuks
Õigusliku aluse puudumist käsitlev väide
66     Selle väitega märgib Forum 187, et vaidlustatud otsusel puudub õiguslik alus ja et see rikub õiguskindluse põhimõtet. Arvestades
komisjoni poolt enam kui 15 aastat tagasi võetud seisukohta, ei saa nimetatud otsus põhineda EÜ artiklitel 87 ja 88 ega ka
määruse artikli 1 punkti b alapunktil v, kuna vaidlustatud otsuses ei viidata mingile ühisturu arengule.
67     Lisaks ei saa komisjon tugineda õigusele vigu parandada. Forum 187 järeldab sellest, et käesolevas asjas rikuti õiguskindluse
põhimõtet, mis on seotud varasemate otsuste puutumatuse järgimisega.
68     Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud otsusega ei tühistanud komisjon 1984. ja 1987. aasta otsuseid. Tegelikkuses teostas
komisjon koordineerimiskeskustele kehtiva maksustamiskorra uue uurimise, kohaldades sellele olemasoleva abi järelevalvemenetlust,
ja tuletas sellest, et tegu on kokkusobimatu riigiabiga.
69     Kontrollimaks, kas komisjon teostas selle uue uurimise õigustatult, tuleb meenutada mitte üksnes, et õiguskindluse põhimõte
tähendab, et ühenduse õigusnormid oleksid kindlad ja nende kohaldamine õigussubjektidele ootuspärane (15. detsembri 1987. aasta
otsus kohtuasjas 325/85: Iirimaa
vs.
komisjon, EKL 1987, lk 5041, punkt 18, ja 15. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑63/93: Duff jt, EKL 1996, lk I‑569,
punkt 20), vaid samuti seda, et nende kohaldamine peab olema ühendatud seaduslikkuse põhimõttega (22. märtsi 1961. aasta otsus
kohtuasjas 42/59: SNUPAT
vs.
Ülemamet, EKL 1961, lk 99, 159).
70     Sellega seoses ei ole vaidlust, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktides 212 ja 213, et määruses, millega kodifitseeritakse
komisjonile EÜ artikliga 88 antud pädevuse kasutamine tema poolt, ei täpsustata, mida peetakse silmas mõistega „ühisturu areng”,
mis esineb määruse artikli 1 punkti b alapunktis v, milles märgitakse, et meede, mis selle kehtestamise hetkel ei olnud veel
abi, tuleb siiski lugeda olemasolevaks abiks, niivõrd kuivõrd see on muutunud „selleks hiljem ühisturu arengu tõttu”.
71     See mõiste, mida võib mõista kui asjaomase meetmega hõlmatud sektori majandusliku ja õigusliku konteksti muutust, ei pea silmas
olukorda, milles nagu käesolevaski asjas komisjon muutis oma hinnangut üksnes asutamislepingu riigiabi eeskirjade rangema
kohaldamise põhjal.
72     Siiski tuleb märkida, et määrus on teisese õiguse akt, mis võeti vastu EÜ artiklite 87 ja 88 rakendamiseks ja mis ei saaks
nende artiklite ulatust vähendada, seda enam et komisjoni pädevus tuleneb otseselt nendest artiklitest.
73     EÜ artikli 88 lõige 1 paneb komisjonile ülesandeks kontrollida pidevalt kõiki liikmesriikides olemasolevaid abisüsteeme ja
panna neile ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.
74     Sama artikli lõige 2 lubab komisjonil siis, kui ta leiab, et abi ei vasta ühisturu nõuetele, kohustada liikmesriiki abi muutma
või selle lõpetama määratud tähtaja jooksul.
75     Sellest tuleneb, et kui komisjon otsustas uuesti uurida Belgias kehtivat koordineerimiskeskuste maksustamiskorda, mille tegevusjuhendi
töögrupp luges ühisturule kahjulikuks, siis täitis komisjon talle EÜ artikliga 88 antud rolli. Seetõttu on vaidlustatud otsuse
õiguslik alus EÜ artiklid 87 ja 88.
76     Kuna seaduslikkuse põhimõtet on järgitud, on vaidlustatud otsus kindel akt, mille kohaldamist said õigustatud isikud ette
näha. Seetõttu ei riku see otsus õiguskindluse põhimõtet.
77     Muuhulgas on ainus käesolevas asjas komisjoni kohaldatav menetlus see, mida määrus näeb ette olemasoleva abi kontrolliks.
Tegelikult ei ole kahtlust, et kõnealune maksustamiskord kujutab endast olemasolevat meedet, kuna komisjon sai sellest teada
1984. aastal ja kuna nimetatud maksustamiskorda kordagi oluliselt ei muudetud.
78     Seetõttu ei ole Forum 187-l alust väita, et komisjon on õigusnormi vääralt kohaldanud, kui ta võttis ametliku uurimismenetluse
aluseks määruse artiklid 17 ja 18, nagu ta märkis 17. juuli 2000. aasta kirjas Belgia ametiasutustele, ja viitas seejärel
üksnes EÜ artiklitele 87 ja 88. Sellest tuleneb, et esimene väide tuleb tagasi lükata.
EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumist puudutav väide
79     Käesoleva väitega märgib Forum 187, et koordineerimiskeskustele rakendatav maksustamiskord ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87
lõike 1 tähenduses. Seetõttu märgib ta mitte üksnes seda, et komisjoni kasutatud meetod oli maksustamiskorra analüüsimiseks
liiga üldine, vaid et ka selle korra osadeks olevad meetmed ei täida nimetatud artikli tingimusi. Eelkõige märgib ta, et need
meetmed ei anna keskustele mingeid eeliseid, nendega ei kaasne riigi vahendite ülekandmist, need ei ole valikulised ja komisjon
ei esitanud tõendeid nende mõjust konkurentsile ja ühendusesisesele kaubandusele. Igal juhul õigustavad seda korda Belgia
maksusüsteemi laad ja ülesehitus.
–       Maksustamiskorra analüüsi meetod
80     Forum 187 heidab komisjonile ette, et viimane ei tunnistanud liikmesriikide pädevust maksuküsimustes ja teostas kõnealuse
korra kohta liiga üldise analüüsi.
81     Ühest küljest tuleb vastata, et EÜ artikkel 87 ei välista oma kohaldamisalast maksueeskirju.
82     Teisest küljest tuleb meenutada, et abikava uurimisel võib komisjon piirduda asjaomase kava üldiste tunnuste käsitlemisega,
et hinnata, kas sellega antakse abisaajatele arvestatav eelis, võrreldes nende konkurentidega (17. juuni 1999. aasta otsus
kohtuasjas C‑75/97: Belgia
vs.
komisjon, EKL 1999, lk I‑3671, punkt 48). Ka ei pea komisjon uurima abikava igat kohaldamisjuhtu (29. aprilli 2004. aasta
otsus kohtuasjas C‑278/00: Kreeka
vs.
komisjon, EKL 2004, lk I‑3997, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
83     Sellest tuleneb, et väite esimene osa tuleb tagasi lükata.
–       EÜ artikli 87 lõike 1 tingimused
84     Kõigepealt tuleb täpsustada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab mingit meedet abiks lugeda vaid siis, kui kõik
EÜ artikli 87 lõikes 1 esitatud tingimused on täidetud (vt 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans
ja Regierungspräsidium Magdeburg, EKL 2003, lk I‑7747, punkt 74).
85     Seega tuleb kõiki neid tingimusi uurida.
i)     Teatud ettevõtjate eelistamine
86     Sellega seoses võib abi mõiste hõlmata mitte üksnes toetust positiivses tähenduses, nagu subsiidiumid, laenud või osalused
ettevõtjate kapitalis, vaid ka erinevas vormis sekkumisi, mis leevendavad äriühingu eelarvet tavaliselt koormavaid kohustusi
ja mis seetõttu ei ole küll subsiidiumid selle sõna kitsas tähenduses, ent on siiski samalaadsed ja samasuguse mõjuga (20. novembri
2003. aasta otsus kohtuasjas C‑126/01: Gemo, EKL 2003, lk I‑12769, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
87     Lisaks leidis Euroopa Kohus, et meede, millega ametiasutused annavad teatavatele ettevõtjatele maksuvabastuse, mis küll ei
kanna üle riigi ressursse, kuid mille saajad on soodsamas rahalises olukorras teiste maksukohustuslastega võrreldes, kujutab
endast riigiabi (15. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑387/92: Banco Exterior de España, EKL 1994, lk I‑877, punkt 14).
88     Komisjon märkis vaidlustatud otsuses, et maksustatava tulu kindlaksmääramise viis, kinnisvara-, dividendi- ja kapitalimaksust
vabastamine ning fiktiivse dividendimaksu süsteem kujutavad endast eeliseid koordineerimiskeskustele.
89     Forum 187 selle analüüsiga ei nõustu.
90     Esiteks leidis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 89–95, et tulude kokkuleppeline kindlaksmääramine
cost plus
meetodi abil kujutab EÜ artikli 87 tähenduses majanduslikku eelist.
91     Kõnealuse korra kohaselt määratakse maksustatav tulu kindlaks kokkuleppelise summana, mis vastab teatavale protsendimäärale
keskuse tegutsemisega seotud tuludest ja kuludest, millest lahutatakse personaliga seotud kulutused ja finantskohustused.
92     Muuseas peab koordineerimiskeskuse kasumimarginaal olema põhimõtteliselt kindlaks määratud sõltuvalt nende poolt tegelikult
teostatavast tegevusest. Kui see keskus osutab ise teatud teenused hinnaga, mis vastab kuludele, millele on lisatud kasumimarginaal,
siis võib selle protsendimäära aluseks võtta niivõrd, kuivõrd see ei ole ebanormaalne. Kui puuduvad objektiivsed kriteeriumid
aluseks võetava kasumi protsendimäära kindlaksmääramiseks, tuleb see põhimõtteliselt kehtestada 8% suurusena.
93     Nimetatud keskuse maksustatav tulu ei saa siiski olla madalam kõigist tuludest ja kuludest, mida ei saa maha arvata kui ametikulutusi
või erandliku hinna tõttu või tasuta saadud soodustusi, mille grupi liikmed on keskustele andnud. Seda tulu maksustatakse
tavapärase ettevõtte tulumaksu määraga.
94     See maksustatava tulu kindlaksmääramise meetod on inspireeritud
cost plus
meetodist, mida soovitab Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsioon (OCDE) selliste teenuste maksustamiseks, mida osutab
tütarettevõtja või püsiva tegevuskoha üksus samasse kontserni kuuluvate, aga teises liikmesriigis asutatud ettevõtjate nimel.
95     Et uurida, kas koordineerimiskeskuste korras ette nähtud maksustatava tulu kindlaksmääramine toob neile keskustele kaasa eelise,
tuleb, nagu komisjon vaidlustatud otsuse punktis 95 märkis, võrrelda seda korda üldkehtiva õigusega kehtestatud korraga, mis
tugineb vaba konkurentsi tingimustes tegutseva ettevõtja tulude ja kulude erinevusele.
96     Sellega seoses on rahakäibe- või finantshaldustoimingute raames tekkinud personaliga seotud kulutused ja finantskohustused
need elemendid, mis ülekaalukalt aitavad kaasa koordineerimiskeskuste tulude tekkele, kuna koordineerimiskeskused pakuvad
eelkõige finantsteenuseid. Seetõttu ei võimalda nende kulutuste ja kohustuste välistamine nende keskuste maksustatava tulu
kindlaksmääramise aluseks olevatest kuludest jõuda vaba konkurentsi tingimustes tegelikult eksisteerivate üleminekuhindade
lähedastele üleminekuhindadele.
97     Seetõttu annab see välistamine nimetatud keskustele majandusliku eelise.
98     Vastupidi Forum 187 kinnitustele ei saa seda analüüsi kõigutada ei asjaolu, et finantskohustuste kaasaarvamine võib teatud
olukordades viia liiga kõrge maksubaasini, ega ka grupile tekkiva maksukohustuse suurus ega ammugi mitte asjaolu, et keskust
võidaks maksustada ilma, et tal oleks kasumit tekkinud. Tegelikult kaasnevad kõik need tagajärjed
cost plus
meetodiga.
99     Lisaks ei tasakaalusta alates 1. jaanuarist 1993 kehtestatud iga-aastane maks – summas 10 000 eurot iga täisajaga töötaja
pealt ja ülempiiriga 100 000 eurot – kasutatud arvutamismeetodi positiivset mõju, kuna ülempiir vastab nende keskuste minimaalsele
töötajate arvule, kes keskustes esimese kahe tegutsemisaasta lõpus peavad töötama.
100   Sama järeldus tuleb teha ka seoses kokkuleppelise 8% määraga, mida kohaldatakse tegutsemisega seotud kuludele, et kindlaks
määrata maksubaasi, kui seda määra kohaldatakse juba vähendatud baasile ja kuna tegelikkuses on erinevate keskuste marginalimäär
väga erinev, sest see sõltub nende tegevusest.
101   Lõpuks, nagu kohtujurist märkis oma ettepaneku punktis 265, võib nõustuda komisjoni seisukohaga, mille järgi alternatiivne
maksubaas, mis alammäära kehtestades on mõeldud võimalike kuritarvituste vältimiseks, ei tühista eelist, mille tõi kaasa eespool
nimetatud välistamiste ning 8% määra koostoimes kohaldamine. Tegelikult on sellesse baasi arvatud üksnes summad, mis on Belgias
maksustatud sellistel ettevõtjatel, kellele ei kohaldata vaidlusalust korda.
102   Neid asjaolusid arvesse võttes on komisjon õigustatult leidnud, et maksustatavat tulu kindlaks määravad õigusnormid kujutavad
endast eelist koordineerimiskeskustele ja kontsernidele, mille liikmed nad on.
103   Teiseks leidis komisjon vaidlustatud otsuse punktides 76 ja 77, et koordineerimiskeskuste vabastamine kinnisvaramaksust annab
neile majandusliku eelise.
104   Tegelikult näeb kõnealune maksustamiskord ette, et need keskused on vabastatud kinnisvaramaksu tasumisest nende hoonete pealt,
mida nad oma tegevuseks kasutavad, kuigi see kohustus lasub põhimõtteliselt kõigi ettevõtjate eelarvel, kes omavad Belgias
kinnisvara, st hoonestatud ja hoonestamata kinnisasju ning oma laadilt või eesmärgilt kinnisasjaks loetavat materjali või
masinaid.
105   Sellest tuleneb, et nimetatud kinnisvaramaksust vabastamine kujutab endast majanduslikku eelist. Sellele hinnangule ei oma
mõju asjaolu, et seda kohaldatakse tegelikult üksnes 5%-le koordineerimiskeskustele, kuna kõik teised rendivad oma hooneid,
sest valik hoone rentimise või ostmise vahel sõltub nende keskuste oma tahtest.
106   Kolmandaks leidis komisjon vaidlustatud otsuse punktides 78 ja 79, et ka koordineerimiskeskustele kohaldatav kapitalimaksu
vabastus on majanduslik eelis.
107   Kuna Belgias on reegliks kapitali maksustamine, siis on see maksukohustus igal kapitaliühingul. Koordineerimiskeskustele kohaldatav
maksuvabastus, mis puudutab nii esialgseid sissemakseid põhikapitali kui ka selle suurendamist, on seega eelis.
108   Asjaolu, et nõukogu 17. juuli 1969. aasta direktiivi 69/335/EMÜ kapitali suurendamise kaudse maksustamise kohta (EÜT L 249,
lk 25, ELT eriväljaanne 09/01, lk 11), muudetud nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiiviga 85/303/EMÜ (EÜT L 156, lk 23; ELT
eriväljaanne 09/01, lk 122), artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud, et tehingute maksuvabastus 1. juuli 1984. aasta seisuga säilib,
ei oma sellele hinnangule mõju, kuna vaidlusalune kapitalimaksu vabastus, mida üksnes teatud äriühingutele kohaldatakse, ei
ole seega üldist laadi.
109   Neljandaks luges komisjon vaidlustatud otsuse punktides 80–87 majanduslikuks eeliseks ka dividendimaksu vabastuse, mida kohaldatakse
koordineerimiskeskustele.
110   Tegelikult ei tule kõnealuse korra kohaselt tasuda dividendimakse, st puudub dividendide, intresside – välja arvatud Belgias
füüsilise või juriidilise isiku tulumaksuga maksustatud isikutele tasutud intressid –, koordineerimiskeskuste jagatud kasutustasude
ning hoiustelt saadud tulude maksustamine allikamaksuga.
111   Komisjoni kinnitustest ilmneb, et dividendimaks on Belgias lõplik maks tulule, mis on jagatud mitteresidendist äriühingutele,
kellele nende asukohariigis ei võimaldata selle mahaarvamist või tagastamist.
112   Sellest tuleneb, et vabastades koordineerimiskeskused selle dividendimaksu tasumisest, annab vaidlusalune kord keskustele
eelise, mille olemasolu ei saa mingil juhul vaidlustada põhjendusega, et teist tüüpi ettevõtjatele on kehtestatud erinevad
dividendimaksu vabastused.
113   Viiendaks leidis komisjon vaidlustatud otsuse punktis 88, et fiktiivne dividendimaksu vabastus kujutab endast eelist.
114   Tegelikult on koordineerimiskeskuste väljamaksed vabastatud dividendimaksust ja lisaks vähendatakse nende tasumisele tulevat
maksusummat kokkuleppelise summa võrra.
115   Vaidlustest ilmneb, et fiktiivse maksu määr langes 1991. aastal nulli.
116   Siiski on endiselt vabastatud enne 24. juulit 1991 sõlmitud pikaajaliste laenude pealt tasutud intressid. Seetõttu luuakse
selle olukorraga asjaomastele koordineerimiskeskustele eelis.
117   Seevastu asjaolu, et selle maksu määra, mis langes nulli, võib kuninga dekreediga muuta, võib lugeda parimal juhul võimalikuks
ja tulevaseks eeliseks. Selline võimalikkus ei saa olla aluseks, et meedet riigiabiks lugeda.
118   Sellest tuleneb, et kõnealune kord annab koordineerimiskeskustele eelise.
ii)  Valikulisus
119   Seoses sellega tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt kindlaks teha,
kas antud õigusliku korra raames võetud siseriiklik meede soodustab „teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist”, võrreldes
teistega, mis asuvad nimetatud korra eesmärki silmas pidades võrreldavas õiguslikus ja faktilises olukorras. Kui nii, siis
vastab meede samas sättes ettenähtud riigiabi mõiste olemuslikule valikulisuse tingimusele (vt 3. märtsi 2005. aasta otsus
kohtuasjas C‑172/03: Heiser, EKL 2005, lk I‑1627, punkt 40 ning seal osundatud kohtupraktika).
120   Seega ilmneb eelnevast analüüsist, et kinnisvara-, dividendi- ja kapitalimaksu vabastused ning fiktiivse dividendimaksu määramine
on erandid üldkehtivast Belgia maksusüsteemist. Forum 187 viidatud asjaolu, et esineb ka mitmeid teisi erandeid, ei sea kahtluse
alla tõsiasja, et see kord on tegelikult erandlikku laadi ja sellega antakse vabastused üksnes koordineerimiskeskustele.
121   Seetõttu on tõendatud nende vabastuste valikuline laad.
122   Mis puudutab maksustatava tulu kindlaksmääramist, siis kuigi Forum 187 märgib, et asjaomast korda kohaldatakse äriühingutele,
mille tarvis see konkreetselt välja töötati, et vältida topeltmaksustamise ohtusid, siis ei ole vaidlust selles, et nimetatud
korda kohaldatakse vaid rahvusvahelistele kontsernidele, kelle tütarettevõtjad asuvad vähemalt neljas erinevas riigis, kelle
kapital ja vara on vähemalt 1 miljard Belgia franki ja kelle konsolideeritud aastakäive on vähemalt 10 miljardit Belgia franki.
123   Sellest tuleneb, et ka selles küsimuses on kõnealune kord valikulist laadi.
124   Seda järeldust ei kõiguta Forum 187 seisukoht, et kõnealune kord ei ole üldise ettevõtjatele kohaldatava maksustamiskorra
suhtes erand, vaid on erinev kord, mille tingis maksuloogika ja vajadus lahendada rahvusvahelise ettevõtjate kontserni sees
osutatud teenuste topeltmaksustamise probleem.
125   Esiteks ei selgita Forum 187, kuidas õigustab Belgias kehtiv maksusüsteem vaidlusaluses maksustamiskorras ette nähtud erinevaid
meetmeid. Teiseks ei tõendanud Forum 187, kuidas õigustab eesmärk lahendada rahvusvahelise ettevõtjate kontserni sees osutatud
teenuste topeltmaksustamise probleem seda, et kõnealust korda kohaldatakse üksnes teatud suurusega kontsernide loodud keskustele,
ega ka seda, kuidas on selle eesmärgi jaoks vajalikud kõik selle korra erinevad koostisosad.
126   Seega ei ole Forum 187 tõendanud, et kõnealust korda võib õigustada Belgia maksusüsteemi, millesse see kuulub, laadi või üldise
loogikaga, nii et tuleb järeldada, et on tõendatud selle korra valikuline laad.
iii)  Nõue, et abi peab olema antud riigi ressurssidest ja tulenema riigi toimingust
127   Et aga eeliseid saaks lugeda EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses abiks, tuleb nad ühest küljest otseselt või kaudselt anda riigi
ressurssidest ja teisest küljest peavad need tulenema riigi toimingust (eespool viidatud kohtuotsus GEMO, punkt 24).
128   Isegi kui ei ole vaidlust, et teine tingimus on täidetud, sest Belgia valitsus kehtestas asjaomase maksustamiskorra, siis
ei ole Forum 187 arvates täidetud esimene tingimus, kuna ta väidab, et Belgia riik sai koordineerimiskeskustelt aastas 500 miljonit
Belgia franki maksutulu ja sotsiaalkindlustusmakseid.
129   Piisab sedastamisest, et eelnevalt analüüsitud vabastused põhjustasid maksutulu ja sotsiaalkindlustusmaksete riigieelarvesse
laekumata jäämise, et tõendada, et sellest tulenevad eelised on antud riigi ressurssidest.
iv)  Nõue, et abisüsteem peab kahjustama liikmesriikidevahelist kaubandust ja kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi
130   Vaidlustatud otsuse punktidest 99–103 tuleneb, et komisjon leidis, et kõnealune kord kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust
ja kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi.
131   Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et konkurentsi kahjustatakse, kui teatav meede kergendab sellest kasu saava ettevõtja kohustusi
ja tugevdab seega tema seisundit teiste konkureerivate ettevõtjatega võrreldes (vt selle kohta 17. septembri 1980. aasta otsus
kohtuasjas 730/79: Philip Morris
vs.
komisjon, EKL 1980, lk 2671, punkt 11, ja 11. novembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 259/85: Prantsusmaa
vs.
komisjon, EKL 1987, lk 4393, punkt 24).
132   Käesolevas asjas koordineerimiskeskustele antud eeliste tagajärjel kahjustati konkurentsi nende keskuste ja rahandus-, võlahaldus-,
informaatika- ja personalivaliku sektoris teenuseid pakkuvate ettevõtjate vahel, soodustades kontserni äriühingute poolt nende
keskuste teenuste kasutamist.
133   Lisaks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 320, on kõnealusel maksustamiskorral tingimata mõju konkurentsile,
kuna koordineerimiskeskused loonud rahvusvaheliste kontsernide tegevusvaldkond on niivõrd lai.
134   Lõpuks kahjustab nimetatud kord tingimata liikmesriikidevahelist kaubandust, sest koordineerimiskeskused loonud rahvusvahelised
kontsernid omavad tegevuskohta vähemalt neljas riigis.
135   Kõigest eelnevast tuleneb, et koordineerimiskeskuste maksustamiskord täidab EÜ artikli 87 lõike 1 tingimused. Seetõttu tuleb
tagasi lükata selle artikli rikkumist käsitlev väide.
–       Põhjenduste puudumist käsitlev väide
136   Forum 187 märgib põhiliselt, et komisjon ei selgitanud, miks ta muutis oma varasemaid otsuseid.
137   Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi EÜ artikliga 253 ühenduse aktilt nõutud põhjendused peavad vastama akti olemusele ning
nendest peab selgelt ja üheselt nähtuma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud
meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada (9. juuli 1969. aasta otsus kohtuasjas 1/69: Itaalia
vs.
komisjon, EKL 1969, lk 277, punkt 9, ja 7. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑310/99: Itaalia
vs.
komisjon, EKL 2002, lk I‑2289, punkt 48), ei saa siiski komisjoni kohustada näitama põhjuseid, miks ta oma varasemates otsustes
vaidlusalust korda erinevalt hindas. Riigiabi mõiste vastab objektiivsele olukorrale, mida tuleb hinnata hetkel, kui komisjon
oma otsuse teeb.
138   Seetõttu tuleb tagasi lükata põhjenduste puudumist käsitlev väide ja jätta rahuldamata Forum 187 nõuded vaidlustatud otsuse
tühistamiseks osas, milles vaidlusalused meetmed loetakse ühisturuga kokkusobimatuks riigiabiks.

Belgia Kuningriigi ja Forum 187 nõuded vaidlustatud otsuse osaliseks tühistamiseks
139   Belgia Kuningriik taotleb vaidlustatud otsuse tühistamist osas, milles see ei võimalda isegi ajutiselt uuendada nende keskuste
volitust, kellele kõnealust korda 31. detsembril 2000 kohaldati ja kelle volitus lõpeb enne 31. detsembrit 2010; see riik
esitab neli väidet, mis käsitlevad EÜ artikli 88 rikkumist, õiguspärase ootuse kaitse ja võrdsuse põhimõtete rikkumist ning
põhjenduste puudumist.
140   Forum 187 taotleb sama otsuse tühistamist osas, milles see ei näe ette piisavaid üleminekumeetmeid nende keskuste jaoks, kelle
volitus lõpeb 17. veebruari 2003 ja 31. detsembri 2004 vahel; ta esitab kaks väidet, mis käsitlevad õiguspärase ootuse kaitse
põhimõtte rikkumist ning põhjenduste puudumist.
Õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumine
–       Poolte argumendid
141   Belgia Kuningriik väidab, et kuigi komisjoni otsus põhines tegevusjuhendil ning majandus- ja rahandusministrite nõukogu töödel,
kui ta võimaldas koordineerimiskeskustel volitust kuni 31. detsembrini 2010 kasutada, ei võtnud komisjon sugugi arvesse kõiki
nõukogu seisukohti ja eelkõige 26. ja 27. novembri 2000. aasta märkust, mis nägi ette, et kõnealune maksustamiskord kehtib
kõigile keskustele kuni 31. detsembrini 2005.
142   Ta märgib ühtlasi, et see seisukohavõtt viis selleni, et Belgia rahandusminister teatas 20. detsembril 2000 ametlikult esindajatekojas
sellest uuendamisvõimalusest kuni 31. detsembrini 2005, sama kuupäeva kordas komisjon ka oma sobivate meetmete ettepanekus
11. juulil 2001.
143   Belgia Kuningriik märgib ka, et kuna koordineerimiskeskuste jaoks on volituse uuendamine nõutud tingimuste täitmise korral
automaatne, siis võisid keskused, kelle volitus lõppes vaidlustatud otsuse tegemisega samal ajal, õiguspäraselt uskuda, et
nende volitust uuendatakse. Ta rõhutab, et kuni vaidlustatud otsuse teatamiseni ei saanud need keskused ega tema ise teada,
et komisjon võtab selle kuupäeva aluseks volituste uuendamise lõpetamisele.
144   Forum 187 väidab, et komisjoni varasemaid otsuseid arvestades võisid koordineerimiskeskused õiguspäraselt uskuda, et neil
on õigus volituse jätkumisele.
145   Ta väidab ühtlasi, et keskused, kelle volitused lõppesid 2003. ja 2004. aastal, vajasid kaheaastast üleminekuperioodi, et
oma tegevus ümber korraldada või vajaduse korral Belgiast lahkuda. Ta vaidleb vastu komisjoni esitatud põhjendustele üleminekumeetmete
määramisest keeldumisel.
146   Komisjon lükkab kõik need argumendid tagasi, täpsustades, et ta tunnistas, et keskustel on kõnealuse korra suhtes õiguspärane
ootus, mis oli tekkinud nendest varasematest otsustest, ja et just seetõttu kehtestas ta vaidlustatud otsuse teatamise kuupäeval
kehtiva volitusega keskustele üleminekuperioodi, mis lõppes hiljemalt 31. detsembril 2010.
–       Euroopa Kohtu hinnang
147   Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et igal õigussubjektil, kelles ühenduse institutsioon on tekitanud põhjendatud lootusi,
on õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele. Muuhulgas ei saa õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisele toetuda
halduse poolt antud konkreetsete tagatiste puudumisel (24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑506/03: Saksamaa
vs.
komisjon, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 58). Samuti, kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja võib ette näha tema
huve mõjutada võiva ühenduse õigusnormi vastuvõtmist, ei saa ta sellele põhimõttele tugineda, kui see meede vastu võetakse
(11. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 265/85: Van den Bergh en Jurgens ja Van Dijk Food Products Lopik
vs.
komisjon, EKL 1987, lk 1155, punkt 44).
148   Lisaks, isegi kui ühendus on ise eelnevalt loonud õiguspärase ootuse teket soodustava olukorra, siis võib ülekaaluka avaliku
huviga olla vastuolus üleminekumeetmete võtmine olukordade jaoks, mis tekkisid enne uute eeskirjade jõustumist, aga ei olnud
veel lõppenud (17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑183/95: Affish, EKL 1997, lk I‑4315, punkt 57).
149   Siiski leidis Euroopa Kohus, et ülekaaluka avaliku huvi puudumise korral rikkus komisjon kõrgemalseisvat õigusnormi, kui ta
teatavaid õigusnorme tühistades ei kehtestanud üleminekumeetmeid, kaitsmaks ettevõtja õiguspärast ootust ühenduse õigusnormide
suhtes (vt selles tähenduses 14. mai 1975. aasta otsus kohtuasjas 74/74: CNTA
vs.
komisjon, EKL 1975, lk 533, punkt 44).
150   Esiteks tuleb uurida, kas nõukogu 26. ja 27. novembri 2000. aasta järeldused ning komisjoni sobivate meetmete ettepanek võisid
tekitada ootuse kõnealuse korra säilimisse kuni vähemalt 31. detsembrini 2005.
151   Kohtutoimiku materjalidest ilmneb, et need nõukogu järeldused väljendavad poliitilist tahet ja need ei saa oma sisu tõttu
luua õiguslikke tagajärgi, millele õigussubjektidel on võimalus Euroopa Kohtus tugineda. Lisaks ei saa need järeldused mingil
juhul komisjoni siduda tema omapädevuse kasutamisel, mis talle riigiabi valdkonnas asutamislepinguga on antud. Sellest tuleneb,
et Belgia valitsusel ei ole alust väita, et need samad järeldused tekitasid tagatisi üleminekumeetmete kehtestamise suhtes.
152   Sama kehtib ka koordineerimiskeskuste suhtes, kelle puhul eeldatakse, et nad teavad komisjoni pädevust ja kes ei saa seega
tugineda nõukogu 26. ja 27. novembri 2000. aasta järeldustele, et komisjonile vastu vaielda.
153   Mis puudutab komisjoni poolt Belgia Kuningriigile teatatud sobivate meetmete ettepanekut, siis ei saa see mingil juhul olla
aluseks ootusele, kuivõrd need on lahutamatu osa ametlikust uurimismenetlusest ja kuivõrd riik võib nendest keelduda, nagu
käesolevas juhtumis.
154   Seega ei saa Belgia Kuningriik ega Forum 187 tugineda õiguspärasele ootusele kõnealuse korra kehtimajäämise suhtes kuni vähemalt
31. detsembrini 2005.
155   Teiseks ei ole vaidlust selles, et komisjoni 1984. ja 1987. aasta otsused ning 24. septembri 1990. aasta vastus loovad õiguspärase
ootuse selle suhtes, et kõnealune kord ei sisaldanud riigiabi elemente.
156   Vaidlust ei ole ka selles, et:
–       kuigi vaidlusalune kord näeb ette menetluse volituse andmiseks kümneks aastaks, on selle volituse uuendamine mitte küll automaatne,
kuid sõltub samast menetlusest ja uuendamine läheb raskusteta, kui nõutud objektiivsed tingimused on endiselt täidetud;
–       lisaks ei ole siseriiklike õigusnormidega kehtestatud, mitu korda võib volitust uuendada;
–       siseriiklike ametiasutuste poolse meelevaldse hinnangu puudumise korral võivad koordineerimiskeskused, kes oma volituse uuendamist
taotlevad, mõistlikult oodata, et mingeid takistusi sellele uuendamisele ei ole.
157   Komisjoni esitatud asjaolu, et Belgia ametiasutused vähendasid kõnealuse korra alusel antud eeliseid, kehtestades eelkõige
iga-aastase maksu iga töölevõetud isiku pealt, ei sea vaidluse alla hinnangut nimetatud korra kestvusest koordineerimiskeskuste
suhtes. Tegelikult ei ilmne kohtuvaidlustest, et need parandused kuninga dekreediga nr 187 kehtestatud korda oleksid sisulised,
mis seda oluliselt muudaksid.
158   Sellest ilmneb, et komisjoni 1984. ja 1987. aasta otsused ning 24. septembri 1990. aasta vastus lõid 31. detsembriks 2000
volituse saanud koordineerimiskeskustele ootuse selle suhtes, et nende volituste uuendamine ei ole vastuolus asutamislepingu
eeskirjadega.
159   Kolmandaks tuleb uurida, kas sel viisil tekkinud ootus on õiguspärane.
160   Komisjon väidab sisuliselt, et koordineerimiskeskused ei saa tugineda õiguspärasele ootusele, et kõnealune kord jääb kehtima,
kuna neil oli andmeid vastupidise kohta.
161   Isegi kui komisjoni poolt selle kohta esitatud asjaolud võivad kõigutada koordineerimiskeskuste ootust selle kohta, kas nendele
keskustele kohaldatav kord on kooskõlas asutamislepinguga, võivad need keskused igal juhul oodata, et otsus, millega komisjon
oma varasema hinnangu tühistab, annab neile piisava aja võtta selle hinnangu muutused tõhusalt arvesse.
162   Sellega seoses tuleb märkida, et ajavahemik ametliku uurimismenetluse algatamise otsuse avaldamisest 20. juunil 2002 vaidlustatud
otsuse avaldamiseni 17. veebruaril 2003 ei olnud piisav, et need keskused oleksid saanud võtta arvesse võimalust, et kõnealune
kord võidakse otsusega tühistada. Nagu eelnevalt on märgitud, on tegu kümme aastat kehtiva maksustamiskorraga, mis tähendab
auditeerimismeetmeid ning rahandus- ja majandusalaseid otsuseid, mida hoolikas ettevõtja nii lühikese aja jooksul ei saa vastu
võtta.
163   Seetõttu on koordineerimiskeskustel, kelle taotlus volituse uuendamiseks oli vaidlustatud otsuse teatamise hetkel menetluses
või kelle volitus lõppes selle otsuse teatamisega samal ajal või vahetult pärast seda, alust õiguspärasele ootusele, et nimetatud
otsusest tulenevatele tagajärgedele kohandumiseks määrataks mõistlik üleminekuperiood. Sellega seoses tuleb väljendist „vahetult
pärast” aru saada nii, et sellega peetakse silmas vaidlustatud otsuse teatamise kuupäevale niivõrd lähedast kuupäeva, et puudutatud
koordineerimiskeskustel ei olnud piisavalt aega asjaomase korra muutumisega kohanduda.
164   Neljandaks tuleb veenduda, et ükski avalik huvi ei olnud tähtsam kõnealuste koordineerimiskeskuste huvist, et selline üleminekuperiood
kehtestatakse.
165   Ühest küljest tuleb märkida, et komisjon ei tõendanud, kuidas on selline üleminekuperiood ühenduse huvidega vastuolus. Teisest
küljest näitab komisjoni seisukoht järjekindluse puudumist, kuna ta lubab selle otsuse teatamise kuupäeval kehtivad volitused
jätta jõusse kuni 31. detsembrini 2010, kuid seevastu keeldub võimaldamast mingitki üleminekukorda nendele koordineerimiskeskustele,
kelle taotlus volituse uuendamiseks oli vaidlustatud otsuse teatamise hetkel menetluses või kelle volitus lõppes selle otsuse
teatamisega samal ajal või vahetult pärast seda.
166   Lõpuks tuleb märkida, et peale asjaolu, et komisjon tunnistas oma otsuses, et koordineerimiskeskused olid teinud olulisi investeeringuid
ning võtnud pikaajalisi kohustusi, ei eksisteerinud vaidlustatud otsuse kuupäeval ühtegi asendavat või muutvat korda.
167   Kõigest eelnevast tuleneb, et õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist käsitlev väide on põhjendatud.
Võrdsuse põhimõtte rikkumine
168   Belgia Kuningriik väidab, et vaidlustatud otsus tekitab põhjendamatu diskrimineerimise nende koordineerimiskeskuste, kelle
volitus lõppes pisut enne otsuse vastuvõtmist ja kellele kõnealust korda kohaldatakse seega kuni 31. detsembrini 2010, ja
nende keskuste vahel, kelle volitus lõpeb vaidlustatud otsuse teatamise järel ja kellele ei ole mingeid üleminekumeetmeid
ette nähtud.
169   Komisjon vaidleb sellele argumendile vastu, viidates asjaolule, et kõigile koordineerimiskeskustele antakse kümneaastane volitus
ja et kuna nad saavad tervet volituse aega ära kasutada, siis on nad kõik samas olukorras.
170   Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale nõuab võrdsuse üldpõhimõte, et võrreldavaid olukordi ei tohi kohelda erineval viisil ja
et erinevaid olukordi ei tohi kohelda võrdväärsetena; välja arvatud kui eristamine on objektiivselt põhjendatud (27. märtsi
1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 66/79, 127/79 ja 128/79: Salumi jt, EKL 1980, lk 1237, punkt 14, ja 6. märtsi 2003. aasta
otsus kohtuasjas C‑14/01: Niemann, EKL 2003, lk I‑2279, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
171   Arvestades käesoleva otsuse punktis 167 esitatud järeldust, viib vaidlustatud otsus selleni, et erinevalt koheldakse koordineerimiskeskusi,
kes võisid kõik õiguspäraselt oodata üleminekuperioodi kehtestamist.
172   Seega, olenevalt sellest, kas volituse viimane uuendamine toimus 2001. ja 2002. aastal või kas volitus lõppes samaaegselt
või vahetult pärast vaidlustatud otsuse teatamist, kohaldatakse kõnealust korda erinevalt, kuna esimesel juhul lõpeb üleminekuperiood
31. detsembril 2010, teisel juhul aga ei ole mingit üleminekuperioodi ette nähtud.
173   Sellest tuleneb, et kuna komisjon ei võtnud üleminekumeetmeid nende koordineerimiskeskuste suhtes, kelle volitus lõppes vaidlustatud
otsuse teatamisega samal ajal või vahetult pärast seda, siis on komisjon rikkunud võrdsuse üldpõhimõtet.
174   Kõigest eelnevast tuleneb, et vaidlustatud otsus tuleb tühistada, kuna selles ei nähta ette üleminekumeetmeid nende koordineerimisekeskuste
suhtes, kelle taotlus volituse uuendamiseks oli vaidlustatud otsuse teatamise hetkel menetluses või kelle volitus lõppes selle
otsuse teatamisega samal ajal või vahetult pärast seda.
175   Kuna hagi on rahuldatud, ei tule uurida teisi hagiavalduses esitatud väiteid.

Kohtukulud
176   Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on
seda nõudnud. Sama artikli lõike 3 kohaselt võib Euroopa Kohus otsustada kulude jaotuse, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe
poole, osa teise poole kasuks.
177   Kuna Belgia Kuningriik on komisjonilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimatimainitu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud
kohtuasjades C‑182/93 ja C‑182/03 R mõista välja komisjonilt.
178   Kuna Forum 187 on komisjonilt kohtukulude hüvitamist nõudnud ja viimatimainitu on osaliselt kohtuvaidluse kaotanud, tuleb
pool Forum 187 kohtukuludest kohtuasjas C‑217/03 ja kõik tema kohtukulud kohtuasjas C‑217/03 R mõista välja komisjonilt.
179   Seevastu, kuna Esimese Astme Kohus mõistis Forum 187-lt välja kohtukulud kohtuasjas, milles Esimese Astme Kohus tegi eespool
viidatud määruse Forum 187
vs
. komisjon, tuleb jätta rahuldamata Forum 187 taotlus selle kohtuastme kohtukulude väljamõistmiseks komisjonilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsus 2003/757/EÜ abikava kohta, mida Belgia rakendas Belgias asutatud koordineerimiskeskuste
suhtes, kuna selles ei nähta ette üleminekumeetmeid nende koordineerimisekeskuste suhtes, kelle taotlus volituse uuendamiseks
oli vaidlustatud otsuse teatamise hetkel menetluses või kelle volitus lõppes selle otsuse teatamisega samal ajal või vahetult
pärast seda.
2.
Jätta Forum 187 ASBL hagi ülejäänud osas rahuldamata.
3.
Mõista Euroopa Ühenduste Komisjonilt välja kohtukulud kohtuasjas C‑182/02 ja pool Forum 187 ASBL kohtukuludest kohtuasjas
C‑217/03.
4.
Mõista Euroopa Ühenduste Komisjonilt välja kohtukulud kohtuasjades C‑182/03 R ja C‑217/03 R.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keeled: prantsuse ja inglise.