CELEX: 61994CJ0205
Frosne jordbær
beskyttelsesforanstaltninger

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 6. juli 1994, indgaaet til Domstolen den 14. juli 1994, har Finanzgericht Baden-Wuerttemberg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen to praejudicielle spoergsmaal, det ene vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2198/90 af 27. juli 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af frosne jordbaer og hindbaer og foreloebigt konserverede jordbaer og hindbaer med oprindelse i Polen (EFT L 198, s. 53), og det andet vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3797/90 af 21. december 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse,\ delvis forarbejdede roede frugter med oprindelse i Polen og Jugoslavien (EFT L 365, s. 22).
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en tvist mellem Binder GmbH & Co. International (herefter "Binder") og Hauptzollamt Stuttgart-West vedroerende de udligningsafgifter, som er blevet afkraevet Binder ved indfoersel til Tyskland af frosne jordbaer, hidroerende fra Polen.
3 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 49, s. 1) blev der oprettet en ordning for produktionsstoette og regulering af samhandelen med tredjelande med henblik paa at forbedre konkurrencedygtigheden af Faellesskabets produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager. Ifoelge artikel 1 finder forordningen bl.a. anvendelse paa frosne frugter, som ikke er tilsat sukker.
4 Samme forordnings artikel 18, stk. 1, foerste afsnit, bestemmer:
"Saafremt Faellesskabets marked for et eller flere af de i artikel 1 omhandlede produkter paa grund af indfoersel eller udfoersel er ramt eller trues af alvorlige forstyrrelser, der kan bringe maalene i traktatens artikel 39 i fare, kan der traeffes passende forholdsregler for samhandelen med tredjelande, indtil forstyrrelsen eller faren for forstyrrelse er forsvundet."
5 Ifoelge artikel 1 i Raadets forordning (EOEF) nr. 521/77 af 14. marts 1977 om naermere fastsaettelse af gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende beskyttelsesforanstaltninger for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 28), som er opretholdt ved anvendelsen af forordning nr. 426/86, skal der ved vurderingen af, om der er opstaaet saadanne forstyrrelser eller en trussel herom, isaer tages hensyn til:
"a) omfanget af den faktiske eller den forventede indfoersel eller udfoersel
b) beholdningen af produkter paa Faellesskabets marked
c) de faktiske priser for faellesskabsvarer paa Faellesskabets marked eller den forventede udvikling i disse priser og isaer deres tendens til et voldsomt fald eller en voldsom stigning i forhold til de sidste aars priser
d) de faktiske priser paa Faellesskabets marked for produkter fra tredjelande, foert tilbage til et led, hvor de kan sammenholdes, og isaer deres tendens til et voldsomt fald, hvis den i foerste afsnit naevnte situation opstaar paa grund af indfoersel."
6 Blandt de beskyttelsesforanstaltninger, som kan traeffes, naevnes indfoerelse af en minimumsprisordning med en udligningsafgift [jf. artikel 2, stk. 1, litra c), foerste led, i forordning nr. 521/77]. Beskyttelsesforanstaltningerne "kan kun traeffes i det omfang og for den varighed, som er strengt noedvendigt. ... De kan begraenses til visse afsendelses- eller oprindelseslande, bestemmelsessteder, kvaliteter eller praesentationer ..." (jf. samme forordnings artikel 2, stk. 2).
7 Paa grundlag af disse bestemmelser har Kommissionen vedtaget de omtvistede forordninger.
8 Ved forordning nr. 2198/90 blev der fastsat en minimumsimportpris bl.a. for frosne jordbaer, som ikke er tilsat sukker, med oprindelse i Polen, og fastsat, at der skulle opkraeves en udligningsafgift for enhver indfoersel af disse produkter, som sker til en lavere pris end minimumsprisen. Denne forordning fandt anvendelse indtil den 31. december 1990.
9 Ordningen for minimumspriser med udligningsafgift blev opretholdt indtil den 31. marts 1991 ved forordning nr. 3797/90. Der blev dog ved denne forordning fastsat forskellige minimumspriser afhaengig af, om der var tale om hele baer eller ej.
10 Sidstnaevnte forordning blev i foerste omgang forlaenget indtil den 31. juli 1991 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 810/91 af 27. marts 1991 (EFT L 82, s. 49) og dernaest indtil den 25. september 1991 ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2152/91 af 22. juli 1991 (EFT L 200, s. 16).
11 Mellem november 1990 og september 1991 indfoerte Binder frosne jordbaer fra Polen, som ikke var tilsat sukker. Hauptzollamt Stuttgart-West foranstaltede en kontrol og fandt det paa grundlag heraf godtgjort, at Binder ikke havde overholdt de minimumspriser, som var fastsat i faellesskabsbestemmelserne. Hauptzollamt paalagde derfor Binder at betale udligningsafgifter.
12 Binder anlagde derfor sag ved Finanzgericht Baden-Wuerttemberg, hvorunder selskabet kraevede udsaettelse af afgoerelsen om afgiftsopkraevningen eller eventuelt afgoerelsen ophaevet. Binder gjorde gaeldende, at forordning nr. 2198/90 og nr. 3797/90 var ugyldige af foelgende grunde: For det foerste, fordi der ikke forelaa nogen forstyrrelse eller trussel om forstyrrelse af markedet, saaledes som det fremgik af de dokumenter, selskabet havde fremlagt under sagen; for det andet, fordi de omtvistede forordninger ikke var tilstraekkeligt begrundet; for det tredje, fordi de trufne beskyttelsesforanstaltninger ikke var i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Om det sidste punkt anfoerte Binder, at forordning nr. 2198/90 ikke sondrede mellem de forskellige kategorier af jordbaer, at den indebar en skjult forhoejelse af minimumsimportprisen som foelge af, at den var knyttet til den "groenne" ECU, og at perioden for anvendelsen af de omtvistede foranstaltninger var for lang.
13 For at kunne tage stilling hertil har Finanzgericht Baden-Wuerttemberg forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"1) Er Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2198/90 af 27. juli 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af frosne jordbaer og hindbaer og foreloebigt konserverede jordbaer og hindbaer med oprindelse i Polen (EFT L 198 af 28.7.1990, s. 53) ugyldig for saa vidt angaar hele forordningens gyldighedsperiode indtil den 31. december 1990?
2) Er Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3797/90 af 21. december 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse delvist forarbejdede roede frugter med oprindelse i Polen og Jugoslavien (EFT L 365 af 28.12.1990, s. 22) ugyldig for saa vidt angaar forordningens oprindelige gyldighedsperiode indtil den 31. marts 1991 samt for saa vidt angaar forordningens forlaengede gyldighedsperiode foerst indtil den 31. juli 1991 og derefter indtil den 25. september 1991 (jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 810/91 og nr. 2152/91, af henholdsvis 27.3.1991 og 22.7.1991, om aendring af forordning (EOEF) nr. 3797/90 (EFT L 82 af 28.3.1991, s. 49, og L 200 af 23.7.1991, s. 16))?"
14 Ved disse to spoergsmaal, som kan behandles under ét, oensker den forelaeggende ret oplyst, om forordning nr. 2198/90 og nr. 3797/90 er gyldige i betragtning af de argumenter, der er fremfoert af Binder under sagen. Disse argumenter skal derfor foerst gennemgaas.
Spoergsmaalet om alvorlig forstyrrelse af markedet
15 Binder har gjort gaeldende, at der ikke i den i sagen omhandlede periode var indtruffet nogen alvorlig forstyrrelse eller risiko for alvorlig forstyrrelse af Faellesskabets marked for frosne jordbaer efter de kriterier, som er fastsat i artikel 1 i forordning nr. 521/77. Med stoette i en rapport fra Zentrale Markt- und Preisberichtstelle fuer Erzeugnisse der Land-, Forst- und Ernaehrungswirtschaft GmbH haevder sagsoegeren i hovedsagen, at stigningen i 1990 i indfoerslen af frosne jordbaer skyldtes, at Faellesskabets egen produktion ikke kunne opfylde EF-industriens behov for forarbejdning af jordbaer af sorten "Senga Sengana", som praktisk taget ikke blev fremstillet i Faellesskabet. Binder tilfoejer, at der paa davaerende tidspunkt kun fandtes en ringe maengde jordbaer, som var fremstillet i Faellesskabet, og som var bestemt til forarbejdning, og at der ikke laengere var nogen overproduktion af friske frugter, saaledes som det havde vaeret tilfaeldet i de foregaaende tre aar. Endelig anfoerer selskabet, at prisen paa friske frugter som helhed var stabil mellem 1989 og 1993, og at gennemsnitsprisen paa frosne jordbaer indfoert fra Polen var hoejere i 1990 og 1991 end i 1989.
16 Heroverfor har Kommissionen og den spanske regering gjort gaeldende, at der var en alvorlig risiko for forstyrrelse af markedet paa det tidspunkt, da de omtvistede forordninger blev vedtaget. De haevder, at de polske myndigheder fra 1989 ikke laengere var i stand til at kontrollere udfoerslerne af frosne jordbaer og derfor ikke laengere kunne paase overholdelsen af de aftaler om selvbegraensning, som var indgaaet mellem Polen og Faellesskabet paa dette omraade. Indfoerslerne af frosne jordbaer fra Polen steg derfor kraftigt i loebet af foerste kvartal af 1990, hvilket medfoerte et staerkt prisfald paa Faellesskabets marked. Efter Kommissionens opfattelse afkraefter de dokumenter, som er fremlagt af Binder, og som kun vedroerer én enkelt sort jordbaer, ikke den af Kommissionen foretagne analyse, der vedroerte hele markedet for frosne jordbaer og ikke en eller anden vilkaarligt valgt sort.
17 Ifoelge Domstolens faste praksis (jf. dom af 12.4.1984, sag 345/82, Wuensche, Sml. s. 1995, praemis 21, og af 29.2.1996, forenede sager C-296/93 og C-307/93, Frankrig og Irland mod Kommissionen, Sml. I, s. 795, praemis 32) skal det undersoeges, om Kommissionens vurdering af situationen paa det omhandlede marked er aabenbart urigtig.
18 Herom bemaerkes foerst, at det ikke bestrides af Binder, at den aftale om selvbegraensning af udfoerslerne af frosne jordbaer, som blev indgaaet mellem Polen og Faellesskabet for produktionsaaret 1989/90, ikke blev overholdt, og at der ikke blev opnaaet enighed om indgaaelse af en tilsvarende aftale for produktionsaaret 1990/91.
19 Det fremgaar endvidere af de officielle statistikker, Kommissionen har fremlagt, at indfoerslerne af frosne jordbaer til Faellesskabet fra slutningen af foerste kvartal 1990 naaede op paa en tilsvarende maengde som indfoerslerne i hvert af de to foregaaende aar. Samtidig med denne stigning i importmaengden, der naesten udelukkende skyldtes indfoersler fra Polen, indtraf der et vaesentligt fald i importpriserne i samme periode, som udgjorde omkring 30%.
20 Binder' s dokumentation under sagen godtgoer ikke, at stigningen i indfoerslerne fra Polen hovedsagelig, eller ligefrem udelukkende, skyldtes, at Faellesskabets produktion ikke kunne opfylde EF-industriens behov for forarbejdning. For det foerste fremgaar det ikke, at det var udelukket for forarbejdningsvirksomhederne at substituere de jordbaer, der blev fremstillet i Faellesskabet, med dem, som blev indfoert fra Polen. For det andet kan, som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 36 i sit forslag til afgoerelse, den utilstraekkelige faellesskabsproduktion ganske vist forklare stigningen i importmaengden, men den kan ikke forklare det fald i importpriserne, der indtraf i loebet af foerste kvartal 1990. Det er tvaertimod mere sandsynligt, at lave importpriser vil tilskynde forarbejdningsvirksomheder til i hoejere grad at anvende indfoerte produkter.
21 Desuden kan Binder ikke med foeje paaberaabe sig den prisudvikling, som fandt sted, efter at beskyttelsesforanstaltningerne var traadt i kraft, til stoette for at goere gaeldende, at betingelserne for deres vedtagelse ikke var opfyldt. Det boer i oevrigt her fremhaeves, som generaladvokaten har anfoert i punkt 40 i sit forslag til afgoerelse, at gennemsnitsprisen paa frosne jordbaer indfoert fra Polen var lavere i 1990 og 1991 end i 1989 i modsaetning til det af Binder haevdede.
22 Under disse forhold har Kommissionen ikke gjort sig skyldig i et aabenbart urigtigt skoen ved at antage, at der var risiko for alvorlige forstyrrelser af Faellesskabets marked, som kunne bringe maalene i EF-traktatens artikel 39 i fare.
Begrundelsen for de omtvistede forordninger
23 Binder har gjort gaeldende, at det ikke fremgaar af betragtningerne til forordningerne, hvorfor minimumspriserne blev indfoert, og at de ikke giver grundlag for at efterproeve, om Kommissionen har taget hensyn til kriterierne i artikel 1 i forordning nr. 521/77.
24 Kommissionen og den spanske regering har gjort gaeldende, at det fremgaar af betragtningerne til de omtvistede forordninger, hvorfor de anfaegtede foranstaltninger blev indfoert og opretholdt.
25 Ifoelge Domstolens faste praksis (jf. bl.a. foernaevnte dom i sagen Frankrig og Irland mod Kommissionen, praemis 72), skal den begrundelse, som kraeves efter EOEF-traktatens artikel 190, tilpasses den paagaeldende retsakts karakter. Det skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at de beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol.
26 I den forbindelse bemaerkes, at det fremgaar klart af betragtningerne til de omtvistede forordninger, at Kommissionen har vedtaget og opretholdt ordningen for importminimumspriser paa grund af dels de risici for markedsforstyrrelser, som var opstaaet ved, at de med eksportlandene indgaaede priser ikke blev overholdt, dels den maerkbare stigning i importmaengden samt den omstaendighed, at prisniveauet for de indfoerte produkter var vaesentligt lavere end for faellesskabsprodukterne.
27 De omtvistede forordninger er derfor ikke behaeftet med en begrundelsesmangel.
De trufne foranstaltningers proportionalitet
28 Binder har for det foerste gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet, da den vedtog forordning nr. 2198/90, idet den forsoemte at fastsaette forskellige importminimumspriser efter de enkelte kategorier af frosne jordbaer i modsaetning til, hvad den gjorde i forordning nr. 3797/90.
29 Heroverfor har Kommissionen og den spanske regering indvendt, at Faellesskabets myndigheder skulle traeffe beskyttelsesforanstaltninger for hele markedet og ikke for en eller anden vilkaarligt valgt sort af jordbaer. Kommissionen tilfoejer, at de polske myndigheder ikke paa davaerende tidspunkt var i stand til at udstede importlicenser, som muliggjorde en kontrol med kvaliteten af de indfoerte frosne jordbaer, hvorfor det var umuligt at foretage en differentiering. I oevrigt var der blevet foretaget en differentiering, saa snart de polske myndigheder havde indfoert en kontrolordning, som muliggjorde dette.
30 Det fremgaar af de dokumenter, der er fremlagt under sagen, at de polske myndigheder, inden de omtvistede beskyttelsesforanstaltninger blev ivaerksat, havde forpligtet sig til, at de polske eksportoerer overholdt en vis gennemsnitspris ved eksporten, der blev aftalt for hvert enkelt produktionsaar og fastsat for frosne jordbaer som helhed uden hensyn til deres kvalitet. Det fremgaar endvidere, at de polske myndigheder ikke i perioden frem til den 1. januar 1991 var i stand til at sikre en kvalitetskontrol med de udfoerte jordbaer, navnlig ved udstedelse af eksportlicenser herfor, hvorfor Faellesskabets toldmyndigheder ikke indtil dette tidspunkt var i stand til at sikre en effektiv og ensartet kontrol med minimumspriserne paa indfoerte jordbaer, fastsat efter kvalitet. Under disse forhold kunne Kommissionen uden at komme i strid med proportionalitetsprincippet med foeje beslutte at fastsaette en minimumsimportpris, som ikke var afpasset efter de indfoerte jordbaers kvalitet, men kun efter metoden for forarbejdningen heraf.
31 Binder har for det andet gjort gaeldende, at minimumspriserne var fastsat i ecu og omregnet til national valuta efter de landbrugsomregningskurser, som er fastsat i artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1676/85 af 11. juni 1985 om regningsenhedens vaerdi og om de omregningskurser, der skal anvendes i den faelles landbrugspolitik (EFT L 164, s. 1). Ifoelge Binder medfoerte anvendelsen af disse omregningskurser en vilkaarlig forhoejelse af minimumsimportpriserne, udtrykt i national valuta, i forhold til det beloeb, disse priser ville have andraget, saafremt omregningen var sket paa grundlag af den centralkurs, som er fastsat for den nationale valuta i forhold til ecu.
32 Kommissionen haevder i den forbindelse for det foerste, at det var noedvendigt at anvende landbrugsomregningskurserne som foelge af artikel 1, jf. artikel 2, i forordning nr. 1676/85. Denne beregningsmetode, som medfoerte en forhoejelse af importpriserne paa mellem 13 og 14%, var begrundet i noedvendigheden af en fornyet justering af importpriserne, som ikke havde vaeret aendret i to aar i henhold til de aftaler om selvbegraensning, der var indgaaet mellem Kommissionen og Polen.
33 Herom bemaerkes, at omregningen af beloeb, udtrykt i ecu, til en medlemsstats nationale valuta ifoelge artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1676/85, hvad angaar retsakter vedroerende den faelles landbrugspolitik, foretages ved hjaelp af landbrugsomregningskurserne. Disse retsakter omfatter retsakter, der direkte eller indirekte har hjemmel i EOEF-traktatens artikel 43 [jf. samme forordnings artikel 1, stk. 2, litra a)]. Foelgelig skulle de minimumsimportpriser, som var fastsat i de omtvistede forordninger, fastsaettes i importmedlemsstatens valuta ved hjaelp af landbrugsomregningskurserne.
34 I betragtning af de gennemsnitspriser, der var fastsat i selvbegraensningsaftalerne for de foregaaende produktionsaar (845 ECU pr. ton for produktionsaaret 1986/87; 860 ECU pr. ton for produktionsaaret 1987/88 og 880 ECU pr. ton for produktionsaarene 1988/89 og 1989/90) og de anfaegtede foranstaltningers karakter af beskyttelsesforanstaltninger, findes det tillige ikke godtgjort, at det beloeb paa 88 ECU pr. 100 kg, som var fastsat i forordning nr. 2198/90 for frosne jordbaer uden tilsaetning af sukker, eller det beloeb paa 92 ECU pr. 100 kg, der var fastsat ved forordning nr. 3797/90, overskred det niveau, som var noedvendigt for at sikre, at beskyttelsesforanstaltningerne ville blive effektive, saaledes som det kraeves efter Domstolens praksis (jf. dom af 11.2.1988, sag 77/86, National Dried Fruit Trade Association, Sml. s. 757, praemis 22).
35 Binder har for det tredje gjort gaeldende, at den periode, beskyttelsesforanstaltningerne varede, var urimeligt lang. Efter Binder' s opfattelse oversteg importpriserne faellesmarkedspriserne allerede i slutningen af 1990, hvorfor beskyttelsesforanstaltningerne burde have vaeret ophaevet med virkning fra den 1. januar 1991.
36 Kommissionen og den spanske regering har gjort gaeldende, at selv om importpriserne oversteg faellesmarkedspriserne, var der stadig risiko for markedsforstyrrelser indtil slutningen af 1991, da vilkaarene for produktion og udfoersel til tredjelande ikke havde aendret sig. Kommissionen henviser i den forbindelse navnlig til, at der ikke inden for denne periode var indgaaet nogen aftale med myndighederne i eksportlandene.
37 Binder anfaegter kun den omstaendighed, at de omtvistede foranstaltninger blev opretholdt efter udgangen af 1990, hvorfor selskabet med sin argumentation ikke anfaegter forordning nr. 2198/90, som ikke laengere fandt anvendelse efter dette tidspunkt. Desuden skete der ikke i hele den periode, hvorunder forordning nr. 3797/90 fandt anvendelse ° og som blev forlaenget i to omgange ° nogen vaesentlig aendring af vilkaarene paa Faellesskabets marked, navnlig ikke af vilkaarene for indfoersel af frosne jordbaer fra tredjelande. I saerdeleshed var det stadig ikke lykkedes for Faellesskabets myndigheder at indgaa aftaler med tredjelande om vilkaarene for indfoersel af disse produkter til Faellesskabet. Det fremgaar i oevrigt af de dokumenter, som er fremlagt under sagen, at stigningen i indfoerslerne fra Polen fortsatte i hele den omtvistede periode, og at priserne paa disse produkter fortsat var kendeligt lavere end priserne paa Faellesskabets produkter. Under disse forhold kan den periode, i hvilken beskyttelsesforanstaltningerne varede, ikke anses for urimeligt lang.
38 Det maa derfor fastslaas, at gennemgangen af de praejudicielle spoergsmaal intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 2198/90 og forordning nr. 3797/90.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
39 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Baden-Wuerttemberg ved kendelse af 6. juli 1994, for ret:
Gennemgangen af de praejudicielle spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2198/90 af 27. juli 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af frosne jordbaer og hindbaer og foreloebigt konserverede jordbaer og hindbaer med oprindelse i Polen eller af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3797/90 af 21. december 1990 om beskyttelsesforanstaltninger over for indfoersel af visse, delvis forarbejdede roede frugter med oprindelse i Polen og Jugoslavien.