CELEX: 61992CJ0351
Tillægsafgift på mælk
beregning af referencemængden
medregning af en mængde produceret i en anden medlemsstat

1 Ved kendelse af 21. august 1992, indgaaet til Domstolen den 9. september s.aa., har Finanzgericht Duesseldorf i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af ordningen vedroerende tillaegsafgift paa maelk som fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) og i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag anlagt af M. Graff, en maelkeproducent etableret i Tyskland naer den belgiske graense, mod Hauptzollamt Koeln-Rheinau vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt de tyske myndigheder ved fastsaettelse af referencemaengden skal medregne maelk, der er produceret i en bedrift beliggende i Belgien.
3 Med henblik paa at begraense produktionen af maelk og mejeriprodukter i Faellesskabet blev der ved forordning nr. 856/84 indsat en ny artikel, nemlig artikel 5c, i forordning nr. 804/68. Artikel 5c, stk. 1, bestemmer, at der fra den 1. april 1984 indfoeres en tillaegsafgift, som i fem paa hinanden foelgende tidsrum, hvert paa tolv maaneder, skal erlaegges af producenterne (formel A) eller opkoeberne (formel B) af komaelk ud over en bestemt referencemaengde.
4 Artikel 5c, stk. 3, bestemmer:
"Summen af de i stk. 1 omhandlede referencemaengder kan ikke overstige en samlet garantimaengde svarende til summen af de maengder maelk, der i kalenderaaret 1981 er leveret til behandlings- eller forarbejdningsvirksomheder for maelk eller andre mejeriprodukter i hver medlemsstat, forhoejet med 1% ..."
For Belgien og Tyskland blev der saaledes fastsat en samlet garantimaengde paa henholdsvis 3 106 000 tons og 23 248 000 tons.
5 Bestemmelserne blev gennemfoert ved forordning nr. 857/84. Forordningens artikel 2, stk. 1, bestemmer, at i de medlemsstater, som har valgt formel A, er de individuelle referencemaengder, der skal tildeles producenterne, lig med den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret i kalenderaaret 1981, forhoejet med 1%. Ifoelge artikel 2, stk. 2, kan medlemsstaterne dog bestemme, at kalenderaaret 1983 skal laegges til grund ved fastsaettelsen af referencemaengden, idet det er en forudsaetning, at denne maengde er "afpasset med en procentsats paa en saadan maade, at den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 fastsatte garantimaengde ikke overskrides".
6 Belgien og Forbundsrepublikken Tyskland valgte formel A og udnyttede muligheden efter artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 857/84 til at fastsaette 1983 som referenceaar med henblik paa beregningen af de individuelle referencemaengder. I Tyskland skulle der derfor ifoelge § 4, stk. 2, andet afsnit, nr. 1, i Milchgarantiemengenverordnung (herefter benaevnt "MGVO") foretages et fradrag for at imoedegaa produktionsstigningen fra 1981, det i forordning nr. 856/84 fastsatte referenceaar, til 1983. Fradraget bliver desto hoejere, jo mere den enkelte producent havde foroeget sin maelkeproduktion fra 1981 til 1983.
7 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Graff leverer den maelk, han producerer paa sin bedrift i Tyskland, til andelsvirksomheden Milchversorgung Rheinland eG (herefter benaevnt "Rheinland").
8 Ved udgangen af 1981 forpagtede han som underforpagter en bedrift beliggende i Belgien. Bedriften, som hans mor havde forpagtet, tilhoerte hans bedsteforaeldre. Den maengde paa 91 869 liter maelk, som i 1981 blev produceret paa denne bedrift, blev leveret til Walhorn Eupener Genossenschaftsmolkerei, Walhorn, Belgien. Der var tale om en stigning paa 70 000 kg i forhold til produktionen det forudgaaende aar. Derimod faldt den producerede maengde i 1982 til 8 000 liter maelk, hvorefter bedriften i 1983 indstillede produktionen.
9 I 1984 tildelte Rheinland Graff en referencemaengde paa 368 900 kg for aaret 1984/1985. Denne maengde var blevet beregnet paa grundlag af maelkeleverancerne i 1981 og 1983, nemlig henholdsvis 405 305 kg og 398 796 kg. For 1981' s vedkommende omfattede referencemaengden den paa den tyske bedrift producerede maelk ° 335 305 kg ° forhoejet med 70 000 kg, svarende til den belgiske bedrifts produktionsstigning i 1981.
10 Under en kontrolundersoegelse hos Rheinland i slutningen af 1980' erne viste det sig, at Graff' s tyske produktion kun havde andraget 335 305 kg maelk i 1981. Hauptzollamt naegtede at tage hensyn til de i Belgien producerede 70 000 kg ved fastsaettelsen af fradraget efter MGVO, tilbagekaldte den oprindelige referencemaengde og fastsatte i stedet en ny maengde fra den 2. april 1984 paa 349 000 kg. Det er denne reduktion, opgjort til 19 900 kg, med tilbagevirkende gyldighed, som Graff anfaegter.
11 Graff klagede uden resultat til Hauptzollamt over denne afgoerelse, hvorefter Graff indbragte sagen for Finanzgericht. I forelaeggelseskendelsen rejser retten tvivl om de tyske myndigheders fastsaettelse af referencemaengderne. Retten bemaerker her, at i henhold til MGVO' s § 4, stk. 2, andet afsnit, andet led, formindskes fradraget, naar producenten har overtaget en anden bedrift, og han skal forhoeje sin egen produktion med den overtagne bedrifts. Foelgelig er den referencemaengde, sagsoegeren oprindelig fik tildelt, korrekt, saafremt han i 1981 havde forpagtet en bedrift beliggende i Tyskland. Foelgelig har Finanzgericht rejst spoergsmaalet, om det forhold, at der ikke tages hensyn til leverancerne fra den belgiske bedrift, er i strid med lighedsprincippet, og, navnlig, med traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit.
12 Finanzgericht har derfor udsat sagen og i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er det i strid med lighedsgrundsaetningen og med EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, at der ved fastsaettelsen af referencemaengden ikke tages hensyn til maelkeproduktionen paa en bedrift, der er overtaget og drives i samdrift, og som ligger i en anden medlemsstat, naar det alene er det forhold, at den overtagne bedrift, der drives i samdrift, ligger i den anden medlemsstat, der udelukker, at produktionen, som det ellers foreskrives i national ret, medregnes med det resultat, at der tildeles en stoerre referencemaengde?"
13 Med spoergsmaalet oensker den nationale ret i det vaesentlige afgjort, om lighedsgrundsaetningen og EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, er til hinder for, at en medlemsstat ved fastsaettelsen af en paa statens omraade etableret maelkeproducents referencemaengder naegter at medregne den maengde maelk, han har produceret i en anden medlemsstat, og derfor tildeler ham en mindre referencemaengde.
14 Ifoelge EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, boer den faelles markedsordning, der skal fastlaegges inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik, "udelukke enhver form for forskelsbehandling af Faellesskabets producenter eller forbrugere".
15 Ifoelge Domstolens faste praksis er forbuddet mod forskelsbehandling blot en konkretisering af det almindelige lighedsprincip, der udgoer en del af faellesskabsrettens grundlaeggende principper (jf. dom af 10.1.1992, sag C-177/90, Kuehn, Sml. I, s. 35, praemis 18, og af 27.1.1994, sag C-98/91, Herbrink, Sml. I, s. 223, praemis 27), og hvorefter ensartede situationer ikke maa behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet (jf. dom af 25.11.1986, forenede sager 201/85 og 202/85, Klensch m.fl., Sml. s. 3477, praemis 9, og af 21.2.1990, forenede sager C-267/88-C-285/88, Wuidart m.fl., Sml. I, s. 435, praemis 13).
16 Denne regel finder anvendelse paa nationale bestemmelser som de her omhandlede, der er udstedt til gennemfoerelse af faellesskabsreglerne vedroerende maelk med henblik paa fastsaettelse af beregningsmetoden for referencemaengden.
17 Ifoelge Domstolens faste praksis er de krav, der foelger af de i faellesskabsretten gaeldende principper for beskyttelse af grundrettighederne, bindende for medlemsstaterne, naar de gennemfoerer faellesskabsbestemmelserne, og det paahviler foelgelig staterne i videst muligt omfang at anvende bestemmelserne saaledes, at disse krav overholdes (jf. dom af 13.7.1989, sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, praemis 19, og af 24.3.1994, sag C-2/92, Bostock, Sml. I, s. 955, praemis 16).
18 Det fremgaar navnlig af Domstolens praksis, at EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, omfatter alle foranstaltninger vedroerende de faelles markedsordninger, uanset, hvilken myndighed der traeffer dem. Bestemmelsen er foelgelig bindende for medlemsstaterne, naar de gennemfoerer markedsordningen (jf. ovennaevnte Klensch-dom, praemis 8).
19 Det bemaerkes i denne forbindelse, at, som allerede fastslaaet af den nationale ret, stilles en producent, der som Graff har overtaget en bedrift i en anden medlemsstat, ifoelge nationale lovbestemmelser ringere end en producent, som har overtaget en bedrift beliggende paa nationalt omraade. I sidstnaevnte tilfaelde reduceres fradraget i referencemaengden nemlig, fordi den producent, der har overtaget en anden bedrift, skal forhoeje sin egen produktion med produktionen paa den overtagne bedrift, hvilket ikke er tilfaeldet, naar den overtagne bedrift ligger i en anden medlemsstat.
20 Naar ensartede situationer behandles forskelligt, skal det afgoeres, om denne forskelsbehandling, der skyldes den anden bedrifts beliggenhed, er objektivt begrundet i referencemaengdeordningen.
21 Med hensyn til denne ordning bemaerkes for det foerste, at ifoelge den femte betragtning til forordning nr. 856/84 blev den samlede garantimaengde for Faellesskabet fordelt mellem medlemsstaterne i forhold til de maengder, der var blevet leveret paa deres omraade i kalenderaaret 1981. Eftersom den samlede maengde, der saaledes tildeltes den enkelte medlemsstat, begraenser statens maelkeproduktion, maa summen af de referencemaengder, der tildeles de enkelte producenter, ikke overstige dette loft. Det bemaerkes i denne forbindelse, at artikel 5 i forordning nr. 857/84 bestemmer, at selv de supplerende referencemaengder kun kan ydes inden for dette loft.
22 For at fordele de samlede garantimaengder mellem de enkelte producenter er nogle medlemsstater gaaet ud fra den enkeltes maelkeproduktion i 1981, mens andre, som Tyskland og Belgien, har taget udgangspunkt i den enkeltes maelkeproduktion i 1983, idet de udnyttede muligheden efter artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 857/84. Foelgelig afpassede disse to stater de omhandlede maengder med en procentsats paa en saadan maade, at den samlede maengde trods produktionsstigningen fra 1981 til 1983 ikke oversteg den samlede garantimaengde.
23 Hvis medlemsstaterne som anfoert af den nationale ret ved fastsaettelsen af de individuelle referencemaengder skulle tage hensyn til de maengder, de indenlandske producenter har produceret i andre medlemsstater, ville hele beregningsgrundlaget blive skaevt, og der ville ikke vaere sikkerhed for, at de garantimaengder, medlemsstaterne tildeles i henhold til artikel 5c, stk. 3, overholdes.
24 Det er i denne forbindelse uden betydning, at det forhold, at der i det foreliggende tilfaelde blev taget hensyn til den maelkemaengde, der blev produceret i en anden medlemsstat, ifoelge den nationale ret kun paavirkede den omhandlede medlemsstats samlede garantimaengde i ubetydeligt omfang.
25 At en beregningsmetode ikke faar konsekvenser i et konkret tilfaelde, indebaerer nemlig ikke, at den generelt maa anses for acceptabel. Hvis den omhandlede medlemsstat gik ind paa at tage hensyn til maelkemaengder, der fremstilles i udlandet, og hvis der opstod mange saertilfaelde som det her foreliggende, ville der vaere stor fare for, at medlemsstaten ville overskride den tildelte samlede garantimaengde.
26 Naar henses hertil, maa det antages, at formaalet med referencemaengdeordningen, nemlig at begraense Faellesskabets maelkeproduktion, kan begrunde, at en medlemsstat ved fastsaettelsen af den individuelle referencemaengde naegter at tage hensyn til den maengde maelk, som i 1981 blev produceret i en anden medlemsstat.
27 Denne konklusion er ikke i strid med Domstolens dom af 10. juli 1991 (forenede sager C-90/90 og C-91/90, Neu, Sml. I, s. 3617). Disse sager vedroerte en nedsaettelse af den individuelle referencemaengde, som var tildelt efter formel B, fordi producenterne havde skiftet mejeri i et tilfaelde, hvor samtlige producenter, i modsaetning til det foreliggende tilfaelde, var etableret i samme medlemsstat. Sagerne vedroerte saaledes ikke den paagaeldende medlemsstats pligt til at overholde den samlede garantimaengde.
28 Der er herefter ingen anledning til at behandle Kommissionens argument vedroerende de kontrolvanskeligheder, som opstaar, saafremt der ved beregningen af referencemaengden skal tages hensyn til maelkeproduktionen i andre medlemsstater.
29 Det forelagte spoergsmaal skal herefter besvares saaledes, at det ikke er i strid med lighedsgrundsaetningen og EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, at der ved fastsaettelsen af referencemaengden ikke tages hensyn til en maelkemaengde fra en i en anden medlemsstat beliggende bedrift, som ejeren har overtaget og driver sammen med sin i indlandet beliggende bedrift, og kun det forhold, at den overtagne og meddrevne bedrift ligger i en anden medlemsstat, bevirker, at der ikke kan tildeles en stoerre referencemaengde, hvilket ellers ville vaere tilfaeldet efter national ret.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
30 De udgifter, der er afholdt af Raadet og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Duesseldorf ved kendelse af 21. august 1992, for ret:
Det er ikke i strid med lighedsgrundsaetningen og EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, at der ved fastsaettelsen af referencemaengden ikke tages hensyn til en maelkemaengde fra en i en anden medlemsstat beliggende bedrift, som ejeren har overtaget og driver sammen med sin i indlandet beliggende bedrift, og kun det forhold, at den overtagne og meddrevne bedrift ligger i en anden medlemsstat, bevirker, at der ikke kan tildeles en stoerre referencemaengde, hvilket ellers ville vaere tilfaeldet efter national ret.