CELEX: 62008CJ0292
Insolvens
anvendelse af lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes
ejendomsforbehold
det sted, genstanden befinder sig

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 4, stk. 2, litra b), artikel 7, stk. 1, og artikel
25, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs (EFT L 160, s. 1) og af artikel 1, stk. 2, litra
b), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af
retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem German Graphics Graphische Maschinen GmbH (herefter »German
Graphics«) og Alice van der Schee, som kurator i konkursboet Holland Binding BV (herefter »Holland Binding«), vedrørende fuldbyrdelsen
af en kendelse afsagt af en tysk ret.

Retsforskrifter
Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000 bestemmer:
»Retterne i den medlemsstat, på hvis område centret for skyldnerens hovedinteresser befinder sig, har kompetence til at indlede
insolvensbehandling. For selskabers og juridiske personers vedkommende anses det vedtægtsmæssige hjemsted for at være centret
for skyldnerens hovedinteresser, medmindre andet godtgøres.«
Forordningens artikel 4, stk. 1, og stk. 2, litra b), lyder således:
»1.      Medmindre andet er fastsat i denne forordning, er det konkurslovgivningen i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen
indledes, der gælder for insolvensbehandlingen og dens virkninger.
2.      Lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes, er bestemmende for betingelserne for insolvensbehandlingens
indledning og afslutning samt for dens forløb. Lovgivningen bestemmer navnlig:
[…]
b)      hvilke aktiver der indgår i konkursmassen, og hvordan der skal forholdes med hensyn til aktiver, som skyldneren erhverver
efter insolvensbehandlingens indledning.«
Nævnte forordnings artikel 7, stk. 1, bestemmer:
»Indledningen af insolvensbehandling mod køberen af et aktiv berører ikke sælgerens rettigheder på grundlag af et ejendomsforbehold,
når genstanden på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning befinder sig i en anden medlemsstat end den, hvor insolvensbehandlingen
er indledt.«
Forordningens artikel 25, stk. 1 og 2, fastsætter:
»1.      Retsafgørelser, som træffes af den ret, hvis afgørelse om indledning af insolvensbehandling anerkendes i overensstemmelse
med artikel 16, og som vedrører gennemførelsen og afslutningen af insolvensbehandlingen, samt en af denne ret stadfæstet tvangsakkord
anerkendes umiddelbart. Sådanne afgørelser fuldbyrdes efter artikel 31-51 (bortset fra artikel 34, stk. 2) i [konventionen
af 27. september 1968] om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager
[(EFT 1978 L 304, s. 17)], som ændret ved konventionerne om tiltrædelse af nævnte konvention [(herefter »Bruxelleskonventionen«)].
Første afsnit gælder tilsvarende for retsafgørelser, der følger direkte af insolvensbehandlingen, og som træffes i snæver
forbindelse hermed, også når de er truffet af en anden ret.
Første afsnit gælder tilsvarende for retsafgørelser om sikrende retsmidler, som er truffet efter begæringen om indledning
af insolvensbehandling.
2.      Den i stk. 1 omhandlede konvention gælder for anerkendelsen og fuldbyrdelsen af andre end de i stk. 1 omhandlede retsafgørelser,
for så vidt den finder anvendelse herpå.«
Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 44/2001 fastlægger forordningens anvendelsesområde. Forordningen finder anvendelse på
hele det civil- og handelsretlige område, men omfatter ikke spørgsmål vedrørende skat, told eller administrative anliggender.
Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 44/2001 fastsætter:
»Denne forordning finder ikke anvendelse på:
[…]
b)      konkurs, akkord og andre lignende ordninger
[…]«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
German Graphics, der er et selskab efter tysk ret, indgik som sælger en kontrakt om salg af maskiner med Holland Binding,
der er et selskab efter nederlandsk ret. Købekontrakten indeholdt en klausul om ejendomsforbehold for German Graphics.
Ved dom af 1. november 2006 afsagde Rechtbank Utrecht (Nederlandene) konkursdekret over Holland Binding og udpegede en kurator.
Ved kendelse af 5. december 2006 imødekom Landgericht Braunschweig (Tyskland) en begæring fra German Graphics om iværksættelse
af sikrende retsmidler med hensyn til en række maskiner, der befandt sig i Holland Bindings lokaler i Nederlandene. Begæringen
var støttet på nævnte klausul om ejendomsforbehold.
Den 18. december 2006 erklærede Voorzieningenrechter te Utrecht (fogedretten i Utrecht) kendelsen fra Landgericht Braunschweig
for eksigibel. Herefter kærede Alice van der Schee, som kurator i konkursboet Holland Binding, fogedrettens afgørelse til
Rechtbank Utrecht, der ved kendelse af 28. marts 2007 ophævede denne afgørelse. German Graphics iværksatte kassationsappel
for Hoge Raad der Nederlanden til prøvelse af Rechtbank Utrechts kendelse.
Ved kendelse af 20. juni 2008 har Hoge Raad der Nederlanden besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål:
»1)      Skal artikel 25, stk. 2, i [forordning nr. 1346/2000] fortolkes således, at den deri anvendte formulering »for så vidt den
[dvs. forordning nr. 44/2001] finder anvendelse herpå« betyder, at anerkendelses- og fuldbyrdelsesbestemmelserne i [forordning
nr. 44/2001] først kan anses for at finde anvendelse med hensyn til andre end de i artikel 25, stk. 1, i [forordning nr. 1346/2000]
nævnte retsafgørelser, såfremt det er blevet prøvet, om disse retsafgørelser i henhold til artikel 1, stk. 2, litra b), i
[forordning nr. 44/2001] falder uden for sidstnævnte forordnings materielle anvendelsesområde?
2)      Skal artikel 1, stk. 2, litra b), i [forordning nr. 44/2001], sammenholdt med artikel 7, stk. 1, i [forordning nr. 1346/2000],
fortolkes således, at den omstændighed, at en af et ejendomsforbehold omfattet genstand på det tidspunkt, hvor der indledes
insolvensbehandling mod køberen, befinder sig i den medlemsstat, hvori insolvensbehandlingen indledes, fører til, at sælgerens
søgsmål, der som German Graphics søgsmål støttes på dette ejendomsforbehold, skal anses for et søgsmål, der vedrører konkursen,
og derfor i medfør af artikel 1, stk. 2, litra b), i [forordning nr. 44/2001] falder uden for denne forordnings materielle
anvendelsesområde?
3)      Er det i relation til spørgsmål 2 af betydning, at det i henhold til artikel 4, stk. 2, litra b), i [forordning nr. 1346/2000]
er lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes, som er bestemmende for, hvilke aktiver der indgår
i konkursmassen?«

Om det første spørgsmål
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om den fuldbyrdende ret, før den på grundlag
af bestemmelserne i forordning nr. 44/2001 kan anerkende en retsafgørelse som omhandlet i artikel 25, stk. 2, i forordning
nr. 1346/2000, skal prøve, om nævnte retsafgørelse er omfattet af forordning nr. 44/2001’s anvendelsesområde.
Anerkendelsen af retsafgørelser vedrørende insolvensbehandling er reguleret i artikel 16-26 i forordning nr. 1346/2000. Her
vedrører forordningens artikel 25 særligt anerkendelsen og fuldbyrdelsen af andre retsafgørelser end selve afgørelsen om indledning
af insolvensbehandling.
Artikel 25 vedrører dels »retsafgørelser […], som vedrører gennemførelsen og afslutningen af insolvensbehandlingen«, jf. stk. 1,
første afsnit, dels retsafgørelser, »der følger direkte af insolvensbehandlingen, og som træffes i snæver forbindelse hermed«,
og retsafgørelser om sikrende retsmidler, jf. stk. 1, andet og tredje afsnit, samt endelig »andre end de i stk. 1 omhandlede
retsafgørelser, for så vidt den [dvs. Bruxelleskonventionen] finder anvendelse herpå«, jf. stk. 2.
Det følger heraf, at de i artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1346/2000 omhandlede retsafgørelser ikke er omfattet af denne
forordnings anvendelsesområde. Endvidere kan det ikke udelukkes, at der blandt disse findes afgørelser, som hverken er omfattet
af forordning nr. 1346/2000’s eller nr. 44/2001’s anvendelsesområde. I denne forbindelse fremgår det af ordlyden af artikel
25, stk. 2, at anvendelsen af forordning nr. 44/2001 på en retsafgørelse som omhandlet i denne bestemmelse er betinget af,
at denne retsafgørelse falder ind under sidstnævnte forordnings anvendelsesområde.
Det følger heraf, at hvis den omhandlede retsafgørelse ikke vedrører det civil- eller handelsretlige område, eller hvis en
af de artikel 1 nævnte undtagelser fra forordning nr. 44/2001’s anvendelsesområde finder anvendelse, kan nævnte forordning
ikke finde anvendelse.
Den fuldbyrdende ret skal derfor, før den på grundlag af bestemmelserne i forordning nr. 44/2001 kan anerkende en retsafgørelse,
som ikke er omfattet af forordning nr. 1346/2000’s anvendelsesområde, prøve, om den pågældende retsafgørelse er omfattet af
forordning nr. 44/2001’s anvendelsesområde.
Herefter skal det første spørgsmål besvares med, at artikel 25, stk. 2, i forordning nr. 1346/2000 skal fortolkes således,
at formuleringen »for så vidt den finder anvendelse herpå« indebærer, at det, før anerkendelses- og fuldbyrdelsesbestemmelserne
i forordning nr. 44/2001 kan finde anvendelse med hensyn til andre end de i artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000
nævnte retsafgørelser, er nødvendigt at prøve, om disse retsafgørelser ikke falder uden for forordning nr. 44/2001’s materielle
anvendelsesområde.

Om det andet og det tredje spørgsmål
Med det andet og det tredje spørgsmål, der behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en sælgers
søgsmål mod en køber, der støttes på et ejendomsforbehold, falder uden for forordning nr. 44/2001’s anvendelsesområde, fordi
der er indledt insolvensbehandling mod køberen, og genstanden omfattet af ejendomsforbeholdet befinder sig i den medlemsstat,
hvori insolvensbehandlingen indledes.
Med henblik på at bevare disse spørgsmål skal der henvises til betragtningerne til forordning nr. 44/2001. I betragtning 2
til forordning nr. 44/2001 anføres, at visse forskelle mellem de nationale regler for retternes kompetence og for anerkendelse
af retsafgørelser virker hæmmende for det indre markeds funktion. Ifølge betragtning 7 til forordningen skal dennes materielle
anvendelsesområde omfatte alle de vigtigste spørgsmål på det civil- og handelsretlige område. I betragtning 15 til nævnte
forordning understreges, at det af hensyn til en harmonisk retspleje er nødvendigt at undgå, at der træffes indbyrdes uforenelige
retsafgørelser i to medlemsstater.
Disse betragtninger viser, at fællesskabslovgiver ønskede at fastlægge en bred definition af begrebet »det civil- og handelsretlige
område« i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 44/2001 og dermed et bredt anvendelsesområde for forordningen.
Denne fortolkning kan endvidere støttes på første punktum i sjette betragtning til forordning nr. 1346/2000, hvorefter denne
forordning i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet bør begrænses til bestemmelser om kompetence til indledning
af insolvensbehandlinger og afgørelser, som følger direkte af insolvensbehandlingen, og som træffes i nær forbindelse hermed.
Følgelig bør sidstnævnte forordnings anvendelsesområde ikke fortolkes bredt.
Når dette er fastslået, skal det bemærkes, at Domstolen i sin retspraksis vedrørende Bruxelleskonventionen har fastslået,
at et søgsmål er knyttet til en konkursbehandling, når det direkte udspringer af konkursen og har snæver forbindelse med en
sag om konkurs, akkord og andre lignende ordninger (jf. dom af 22.2.1979, sag 133/78, Gourdain, Sml. s. 733, præmis 4). Et
søgsmål, der udviser sådanne kendetegn, er derfor ikke omfattet af denne konventions anvendelsesområde (jf. dom af 12.2.2009,
sag C-339/07, Seagon, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 19).
For så vidt som forordning nr. 44/2001 fremover i forholdet mellem medlemsstaterne erstatter Bruxelleskonventionen, gælder
den af Domstolen anlagte fortolkning af sidstnævntes bestemmelser også for nævnte forordnings bestemmelser, når bestemmelserne
i Bruxelleskonventionen og bestemmelserne i forordning nr. 44/2001 kan sidestilles med hinanden. Det fremgår desuden af betragtning
19 til forordning nr. 44/2001, at kontinuiteten i fortolkningen mellem Bruxelleskonventionen og den nævnte forordning bør
sikres (dom af 23.4.2009, sag C-167/08, Draka NK Cables m.fl., endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 20).
I den ordning, som er indført ved forordning nr. 44/2001, indtager denne forordnings artikel 1, stk. 2, litra b), samme plads
og opfylder samme funktion som Bruxelleskonventionens artikel 1, stk. 2, nr. 2. Desuden er ordlyden af disse to bestemmelser
identisk (dom af 2.7.2009, sag C-111/08, SCT Industri, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 23).
Henset til det ovenstående, er det således spørgsmålet om, hvor tæt en forbindelse – som omhandlet i Gourdain-dommen – der
er mellem et søgsmål som det i hovedsagen omhandlede og konkursbehandlingen, som er afgørende med henblik på at fastslå, om
undtagelsen i artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning nr. 44/2001 finder anvendelse.
Det må imidlertid konstateres, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede forekommer forbindelsen hverken at være tilstrækkelig
direkte eller tilstrækkelig snæver til, at det er udelukket at anvende forordning nr. 44/2001.
Det fremgår således af forelæggelsesafgørelsen, at sagsøgeren i sagen for Landgericht Braunschweig, German Graphics, har fremsat
en begæring om udlevering af genstande, som dette selskab ejer, og at denne ret alene skulle afklare spørgsmålet om ejerskabet
til visse maskiner, der befinder sig i Holland Bindings lokaler i Nederlandene. Ved besvarelsen af dette retsspørgsmål har
det ingen relevans, om der er indledt insolvensbehandling. Det af German Graphics anlagte søgsmål havde alene til formål at
håndhæve klausulen om ejendomsforbehold indgået til fordel for dette selskab.
Med andre ord er søgsmålet vedrørende klausulen om ejendomsforbehold et selvstændigt søgsmål, der ikke støtter sig på insolvensretten,
og som hverken kræver, at der indledes en insolvensprocedure, eller at kurator inddrages.
På denne baggrund er den omstændighed, at kurator er part i tvisten, ikke i sig selv tilstrækkelig til at betegne sagen anlagt
for Landgericht Braunschweig som direkte afledt af konkursen og snævert forbundet med en konkursbehandling.
Herefter må det konstateres, at et søgsmål som det, German Graphics har anlagt for Landgericht Braunschweig, ikke falder uden
for forordning nr. 44/2001’s anvendelsesområde.
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt 7, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000 kan få betydning for klassificeringen
af søgsmål, der står i forbindelse med en insolvensprocedure. I denne bestemmelse anføres det dog blot, at »indledningen af
insolvensbehandling mod køberen af et aktiv [ikke] berører sælgerens rettigheder på grundlag af et ejendomsforbehold, når
genstanden på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning befinder sig i en anden medlemsstat end den, hvor insolvensbehandlingen
er indledt«. Med ordre ord er denne bestemmelse kun en materiel regel, der har til formål at beskytte sælgeren for så vidt
angår genstande, der befinder sig uden for den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen indledes.
Desuden finder nævnte artikel 7, stk. 1, ikke anvendelse i hovedsagen, eftersom German Graphics’ genstande på tidspunktet
for insolvensbehandlingens indledning befandt sig i Nederlandene, dvs. i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen blev
indledt.
Med hensyn til, hvilken betydning artikel 4, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1346/2000 kan få for Domstolens besvarelse
af spørgsmålet om klassificeringen af det i hovedsagen omhandlede søgsmål, må det konstateres, at denne bestemmelse alene
er en regel, som skal hindre lovkonflikter ved at fastsætte, at det er lovgivningen i den medlemsstat, hvor insolvensbehandlingen
indledes, som er bestemmende for, »hvilke aktiver der indgår i konkursmassen, og hvordan der skal forholdes med hensyn til
aktiver, som skyldneren erhverver efter insolvensbehandlingens indledning«. Denne bestemmelse har ingen betydning for forordning
nr. 44/2001’s anvendelsesområde.
Henset til samtlige de ovenfor anførte betragtninger, skal det andet og det tredje spørgsmål besvares med, at undtagelsen
i artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning nr. 44/2001, sammenholdt med artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000, henset
til bestemmelserne i sidstnævnte forordnings artikel 4, stk. 2, litra b), skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse
på en sælgers søgsmål, støttet på en klausul om ejendomsforbehold, mod en køber under konkursbehandling, når genstanden omfattet
af ejendomsforbeholdet på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning mod køberen befinder sig i den medlemsstat, hvori
insolvensbehandlingen indledes.

Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt
i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Første Afdeling) for ret:
1)
Artikel 25, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs skal fortolkes således, at formuleringen
»for så vidt den finder anvendelse herpå« indebærer, at det, før anerkendelses- og fuldbyrdelsesbestemmelserne i Rådets forordning
(EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det
civil- og handelsretlige område kan finde anvendelse med hensyn til andre end de i artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000
nævnte retsafgørelser, er nødvendigt at prøve, om disse retsafgørelser ikke falder uden for forordning nr. 44/2001’s materielle
anvendelsesområde.
2)
Undtagelsen i artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning nr. 44/2001, sammenholdt med artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000,
skal, henset til bestemmelserne i sidstnævnte forordnings artikel 4, stk. 2, litra b), fortolkes således, at den ikke finder
anvendelse på en sælgers søgsmål, støttet på en klausul om ejendomsforbehold, mod en køber under konkursbehandling, når genstanden
omfattet af ejendomsforbeholdet på tidspunktet for insolvensbehandlingens indledning mod køberen befinder sig i den medlemsstat,
hvori insolvensbehandlingen indledes.
Underskrifter
*
Processprog: nederlandsk.