CELEX: 62005CJ0027
Vývozné náhrady
Materiálna podmienka
Nariadenie (ES) č. 800/1999
Hovädzie a teľacie mäso
Absencia dôkazu pôvodu výrobkov
Uplatnenie sankcií

Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke sa týka výkladu článku 5 ods. 4 a článku 51 ods. 2 nariadenia Komisie (ES)
č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných náhrad za poľnohospodárske
výrobky (Ú. v. ES L 102, s. 11; Mim. vyd. 03/025, s. 129, a korigendum v Ú. v. ES L 180, 1999, s. 53, ďalej len „nariadenie
č. 800/1999“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Elfering Export GmbH (ďalej len „Elfering Export“) a Hauptzollamt Hamburg‑Jonas
(nemecký colný úrad, ďalej len „Hauptzollamt“) týkajúceho sa sankcie, ktorú Hauptzollamt uložil Elfering Export v dôsledku
žiadosti o vývoznú náhradu.

Právny rámec Spoločenstva
Odôvodnenia č. 4, 12, 63 a 64 nariadenia č. 800/1999 znejú:
„keďže v zmysle tohto nariadenia je deň vývozu dňom, v priebehu ktorého colné orgány prijmú akt, prostredníctvom ktorého deklarant
dáva najavo svoju ochotu uskutočniť vývoz výrobkov, v súvislosti s ktorými sa snaží získať výhodu vo forme vývoznej náhrady;
keďže takýto akt je určený na upozornenie najmä colných orgánov na skutočnosť, že plánovaná operácia sa vykonáva za finančnej
pomoci spoločenstva, aby tieto colné orgány vykonali zodpovedajúce kontroly; keďže v čase prijatia výrobky prechádzajú pod
colný dohľad, až kým nie sú skutočne vyvezené; keďže tento dátum slúži ako odkaz pri stanovovaní množstva, povahy a vlastností
vyvážaných výrobkov;
…
keďže úpravy ustanovené v tomto nariadení môžu byť použité len na výrobky, ktoré sú vo voľnom obehu a ktoré, kde to prichádza
do úvahy, pochádzajú zo spoločenstva;…
…
keďže pravidlá spoločenstva ustanovujú poskytovanie vývozných náhrad výlučne na základe objektívnych kritérií, najmä čo sa
týka množstva, povahy a vlastností vyvážaného výrobku a geografického miesta určenia; keďže na základe skúseností by bolo
potrebné zintenzívniť opatrenia na boj proti nepresnostiam, a najmä podvodom škodiacim rozpočtu spoločenstva; keďže na tento
účel by bolo potrebné prijať ustanovenia na opätovné získanie čiastok vyplatených navyše a sankcie, ktoré by viedli vývozcov
k tomu, aby dodržiavali pravidlá spoločenstva;
…
keďže na zabezpečenie správneho fungovania systému vývozných náhrad by sa mali sankcie uplatňovať bez ohľadu na povahu zavinenia;
keďže je však aj napriek tomu vhodné v určitých prípadoch upustiť od sankcií, najmä ak ide o evidentnú chybu uznanú príslušným
orgánom, a ustanoviť prísnejšie sankcie v prípadoch, kde sa preukáže úmysel; keďže tieto opatrenia sú nevyhnutné a mali by
byť úmerné, dostatočne odrádzajúce a jednotne uplatňované vo všetkých členských štátoch“.
Článok 5 tohto nariadenia stanovuje:
„1.      Výraz deň vývozu znamená deň, keď colné orgány prijmú vývozné colné vyhlásenie, v ktorom je uvedené, že sa má uplatniť náhrada.
2.      Dátum prijatia vývozného colného vyhlásenia je rozhodujúci pre určenie:
a)      uplatniteľnej sadzby náhrady v prípadoch, ak sadzba nie je stanovená vopred;
b)      úprav sadzby náhrady, ktoré sa majú vykonať, ak je sadzba náhrady stanovená vopred;
c)      množstva, povahy a charakteristiky vyvážaného výrobku.
3.      Každý iný akt majúci rovnaký právny účinok ako prijatie vývozného colného vyhlásenia sa považuje za rovnocenný takémuto prijatiu.
4.      Dokument použitý pri vývoze na preukázanie toho, že sú splnené podmienky na získanie náhrady, musí obsahovať všetky informácie
potrebné na výpočet náhrady, najmä:
a)      pri výrobkoch:
–        opis výrobku, kde to prichádza do úvahy, tak zjednodušený, v súlade s nomenklatúrou pre vývozné náhrady, spolu s číselným
znakom nomenklatúry pre náhrady a v prípade potreby pre výpočet náhrady, aj zloženie príslušných výrobkov alebo odkaz na zloženie
výrobkov,
–        čistú hmotnosť výrobkov, alebo kde to prichádza do úvahy, množstvo vyjadrené v jednotkách miery, ktoré sa má použiť pri výpočte
náhrady;
b)      v prípade tovaru sa uplatnia ustanovenia nariadenia (ES) č. 1222/94.
…“
Článok 11 tohto nariadenia znie takto:
„1.      Náhrady sa poskytujú len na výrobky, ktoré bez ohľadu na colnú situáciu týkajúcu sa balenia:
–        pochádzajú zo spoločenstva a sú vo voľnom obehu v spoločenstve alebo
–        sú vo voľnom obehu v spoločenstve, alebo
–        sú vo voľnom obehu v spoločenstve, náhrada je v tomto prípade obmedzená čiastkou vo výške dovozného poplatku vybraného v čase
dovozu.
Legislatívne ustanovenia o spoločnej organizácii trhu s príslušným výrobkom určujú podmienky uplatniteľné na výrobok so zreteľom
na prvý pododsek.
2.      Ak je náhrada poskytnutá za podmienky, že výrobok pochádza zo spoločenstva, vývozcovia musia deklarovať pôvod, ako je definovaný
v druhom a treťom pododseku, v súlade s platnými pravidlami spoločenstva.
Na účely poskytnutia náhrady výrobky pochádzajú zo spoločenstva, ak boli úplne získané v spoločenstve alebo ak boli podrobené
poslednému podstatnejšiemu prepracovaniu, alebo pretvoreniu v spoločenstve v súlade s ustanoveniami článku 23 alebo 24 nariadenia
(EHS) č. 2913/92.
Bez toho, aby bol dotknutý odsek 5, podmienky na získanie náhrady nespĺňajú výrobky získané z:
–        materiálov pochádzajúcich zo spoločenstva a
–        poľnohospodárskych materiálov, na ktoré sa vzťahujú nariadenia uvedené v článku 1, dovezených z tretích krajín, ktoré neprešli
podstatnejším prepracovaním v spoločenstve.
…
4.      Vyhlásenia podľa odsekov 2 a 3 sa overia rovnakým spôsobom ako ostatné informácie vo vývoznom colnom vyhlásení.
…“
Článok 51 nariadenia č. 800/1999 stanovuje:
„1.      Ak sa zistí, že vývozca s cieľom získať vývoznú náhradu požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu, náhrada
splatná pre príslušný vývoz sa rovná náhrade uplatniteľnej na výrobky skutočne vyvezené, znížené o:
a)      polovicu rozdielu medzi požadovanou náhradou a náhradou uplatniteľnou na skutočný vývoz;
b)      dvojnásobok rozdielu medzi požadovanou náhradou a uplatniteľnou náhradou, ak vývozca úmyselne poskytne nepravdivé informácie.
2.      Za požadovanú náhradu sa považuje čiastka vypočítaná na základe informácií poskytnutých podľa článku 5 alebo 26 ods. 2. Ak
sa náhrada mení podľa miesta určenia, diferencovaná časť požadovanej náhrady sa vypočíta za pomoci podrobných údajov o množstve,
hmotnosti, a mieste určenia poskytnutých podľa článku 49.
3.      Pokuta [sankcia –
neoficiálny preklad
] ustanovená v odseku 1 bode a) sa neuplatní:
a)      v prípadoch vyššej moci;
b)      vo výnimočných prípadoch, ak vývozca z vlastnej iniciatívy okamžite po tom, ako sa dozvie, že požadovaná náhrada je vyššia
ako tá, na ktorú má nárok, písomne oznámi túto skutočnosť príslušnému orgánu, pokiaľ príslušný orgán neinformoval vývozcu,
že má v úmysle preskúmať žiadosť, alebo ak sa vývozca inak nedozvedel o tomto úmysle, alebo ak príslušný orgán zistil, že
požadovaná náhrada bola nesprávna [už zistil nezrovnalosť pri požadovanej náhrade –
neoficiálny preklad
];
c)      v prípadoch jasnej chyby týkajúcej sa požadovanej náhrady, uznanej príslušnými orgánmi;
d)      v prípadoch, ak je požadovaná náhrada v súlade s nariadením (ES) č. 1222/94, najmä jeho článkom 3 ods. 2, a je vypočítaná
na základe priemerných množstiev za určité obdobie;
e)      v prípadoch úprav hmotnosti, pokiaľ je rozdiel v hmotnosti spôsobený použitou metódou váženia.
4.      Ak je výsledkom zníženia ustanoveného v odseku 1 bodov a) a b) záporná hodnota, vývozca musí zaplatiť túto zápornú čiastku.
5.      Ak príslušné orgány zistia, že požadovaná náhrada je nesprávna a vývoz sa neuskutočnil, následkom čoho náhrada nemôže byť
znížená, vývozca musí zaplatiť sankciu podľa odseku 1, bodu a) alebo b), ktorá by sa uplatnila, ak by sa vývoz uskutočnil.
Ak sa sadzba náhrady mení podľa miesta určenia, na výpočet požadovanej náhrady a uplatniteľnej náhrady sa použije najnižšia
kladná sadzba alebo sadzba vyplývajúca z údajov o mieste určenia podľa článku 24 ods. 2 alebo 26 ods. 4, ak je táto vyššia,
s výnimkou prípadov, ak je stanovené povinné miesto určenia.
6.      Platby podľa odsekov 4 a 5 sa musia uskutočniť do 30 dní od prijatia žiadosti o platbu. Ak táto lehota nie je dodržaná, vývozca
musí platiť úrok zo sadzby uvedenej v článku 52 ods. 1 za obdobie začínajúce 30 dní po prijatí výzvy na úhradu a končiace
dňom, ktorý predchádza dňu uhradenia požadovanej čiastky.
7.      Pokuta [sankcia –
neoficiálny preklad
] sa neuplatní, ak je požadovaná náhrada vyššia ako uplatniteľná náhrada podľa článkov 4 ods. 2, 18 ods. 3, 35 ods. 2 a/alebo
50.
8.      Pokuta [sankcia –
neoficiálny preklad
] sa uplatní bez toho, aby bola dotknutá dodatočná pokuta [sankcia –
neoficiálny preklad
] ustanovená na národnej úrovni.
9.      Členské štáty môžu zrušiť uloženie pokuty [sankcie –
neoficiálny preklad
] vo výške 60 EUR alebo menej na jedno vývozné colné vyhlásenie.
10.      Ak sa na výrobok uvedený vo vývoznom colnom vyhlásení alebo platobnom vyhlásení nevzťahuje licencia, žiadna náhrada nemôže
byť vyplatená a odsek 1 sa neuplatní.
11.      Ak bola náhrada stanovená vopred, výpočet pokuty [sankcie –
neoficiálny preklad
] sa uskutoční na základe sadzieb platných v deň, keď bola žiadosť o licenciu podaná, a bez zohľadnenia zníženia náhrady podľa
článku 4 ods. 1 alebo zníženia náhrady podľa článku 4 ods. 2 alebo 18 ods. 3. V prípade potreby sa tieto sadzby upravia v deň
prijatia vývozného colného vyhlásenia alebo platobného vyhlásenia.“
Článok 33 nariadenia Rady (ES) č. 1254/1999 zo 17. mája 1999 o spoločnej organizácii trhu s hovädzím a teľacím mäsom (Ú. v. ES
L 160, s. 21; Mim. vyd. 03/025, s. 339) stanovuje:
„…
6.      Náhrady sa poskytujú len na základe žiadosti a po predložení príslušnej vývoznej licencie.
…
9.      Náhrada sa vyplatí, keď sa preukáže, že:
–        produkty majú miesto pôvodu na území spoločenstva [majú pôvod v Spoločenstve –
neoficiálny preklad
],
–        produkty boli vyvezené zo spoločenstva,
…
10.      Bez toho, že by sa to dotklo ustanovení pod prvou zarážkou odseku 9, pokiaľ sa v súlade s postupom, ktorý ustanovuje článok
43, čiastočne nezruší platnosť príslušných ustanovení, vývozná náhrada sa neposkytuje na produkty, ktoré sa dovážajú z tretích
krajín a znova do tretích krajín vyvážajú.
…“

Skutkový stav vo veci samej a prejudiciálna otázka
Vývozným colným vyhlásením z 30. augusta 2000 Elfering Export deklaroval pred Hauptzollamt Münster – Zollamt Coesfeld – 6 090,50 kilogramov
mrazeného hovädzieho a teľacieho mäsa určeného na vývoz do Ruska a žiadal za neho poskytnutie vývoznej náhrady. Elfering Export
vo vývoznom colnom vyhlásení uviedol, že predmetné tovary, za ktoré sa požaduje náhrada, pochádzajú z Nemecka.
Hauptzollamt rozhodnutím z 24. januára 2001 zamietol poskytnutie požadovaných náhrad s odôvodnením, že vyvážané tovary nie
sú „primeranej a prijateľnej kvality“ v zmysle článku 21 ods. 1 nariadenia č. 800/1999. Colno‑technický výskumný a vzdelávací
ústav Oberfinanzdirektion Hamburg (Oblastné daňové riaditeľstvo v Hamburgu) totiž na vzorkách odobratých z deklarovaných tovarov
zistil jasne viditeľné spálenia mrazom.
Ďalším rozhodnutím z 20. marca 2001 Hauptzollamt uložil Elfering Export sankciu vo výške 1 910,41 DEM na základe článku 51
ods. 1 písm. a) nariadenia č. 800/1999 z dôvodu, že táto spoločnosť žiadala náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu.
Po bezvýslednom námietkovom konaní Elfering Export podal 13. marca 2003 žalobu, ktorou žiadal, aby mu Hauptzollamt poskytol
náhradu a zrušil rozhodnutie z 20. marca 2001, ktorým mu bola uložená sankcia.
V priebehu konania Hauptzollamt uviedol, že skutočnosť, že Elfering Export nepreukázal pôvod v Spoločenstve pri tovaroch,
na ktoré žiadal vývoznú náhradu, bola tiež v rozpore s jeho žiadosťou. Za týchto podmienok vnútroštátny súd rozhodnutím z 20. decembra
2004 rozhodol o oddelení konania.
V prvom konaní bola žaloba zamietnutá v časti týkajúcej sa uloženia povinnosti Hauptzollamt vo forme poskytnutia vývozných
náhrad. Vnútroštátny súd vo svojom rozsudku z 20. decembra 2004 uviedol, že síce zistenie spálenia mrazom pri vzorkách odobratých
z deklarovaných tovarov nie je prekážkou žiadosti o náhradu, pretože toto zistenie neviedlo v predmetnom prípade k záveru,
že by predmetné tovary neboli „primeranej a prijateľnej kvality“, naopak žaloba musí byť zamietnutá z dôvodu, že Elfering
Export nepreukázal, že ním vyvážané výrobky mali pôvod v Spoločenstve.
Pokiaľ ide o druhé konanie týkajúce sa sankcie, Elfering Export v konaní pred vnútroštátnym súdom navrhol zrušenie uvedeného
rozhodnutia o uložení sankcie, zatiaľ čo Hauptzollamt navrhol zamietnutie žaloby.
Usudzujúc, že pre rozhodnutie vo veci samej je nutný výklad práva Spoločenstva, Finanzgericht Hamburg rozhodol prerušiť konanie
a položiť Súdnemu dvoru nasledujúcu prejudiciálnu otázku:
„Patrí vyhlásenie obsiahnuté vo vývoznom colnom vyhlásení, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve,
k údajom, ktoré podliehajú sankcii podľa článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4 nariadenia (ES) č. 800/1999?“

O prejudiciálnej otázke
Zo znenia článku 11 nariadenia č. 800/1999 a článku 33 ods. 9 nariadenia č. 1254/1999 vyplýva, že v sektore hovädzieho a teľacieho
mäsa je pôvod v Spoločenstve materiálnou podmienkou vývozných náhrad.
Tento záver vyplýva aj zo systematickej analýzy nariadenia č. 800/1999, lebo jeho článok 11 je obsiahnutý v kapitole 1 v hlave
II tohto nariadenia s názvom „Nárok na náhradu“. V tejto kapitole sú definované materiálne podmienky nároku na náhradu.
Na splnenie tejto materiálnej povinnosti musí byť deklarovaný a preukázaný pôvod v Spoločenstve. Podľa článku 33 ods. 9 nariadenia
č. 1254/1999 sa náhrada vyplatí, ak sa preukáže, že výrobky majú pôvod v Spoločenstve. Ako už Súdny dvor v tejto súvislosti
v prípade článku 13 nariadenia Rady (EHS) č. 805/68 z 27. júna 1968 o spoločnej organizácii trhu v sektore hovädzieho a teľacieho
mäsa (Ú. v. ES L 148, s. 24), naposledy zmeneného a doplneného nariadením Rady (ES) č. 1633/98 z 20. júla 1998 (Ú. v. ES L 210,
s. 17; Mim. vyd. 03/030, s. 112), ktorého kontext sa nezmenil pri uplatňovaní nariadenia č. 1254/1999, ktoré podľa jeho odôvodnenia
č. 38 a jeho článku 49 nahrádza a ruší nariadenie č. 805/68 v znení zmien a doplnkov, rozhodol, je nepochybné, že taký dôkaz
musí poskytnúť vývozca (pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. decembra 2005, Fleisch‑Winter, C‑309/04, Zb. s. I‑10349, bod 26).
Postup preverovania vývozných colných vyhlásení prostredníctvom vnútroštátnej správy upravený v článku 11 ods. 4 nariadenia
č. 800/1999 neoslobodzuje vývozcu od povinnosti preukázať pôvod výrobkov v Spoločenstve. Naopak práve toto konanie stanovuje
vo všeobecnosti nevyhnutnosť žiadať takýto dôkaz od vývozcu.
Povinnosť vývozcu preukázať pôvod v Spoločenstve je jasná a jednoznačná, treba preskúmať, či nesplnenie tejto povinnosti má
alebo nemá za následok uloženie sankcie stanovenej v článku 51 nariadenia č. 800/1999.
Je nesporné, že Elfering Export uviedol, že výrobky uvedené v žiadosti o náhradu majú pôvod v Nemecku a že vnútroštátny súd
už v samostatnom rozhodnutí konštatoval, že Elfering Export nepreukázal, že predmetné výrobky majú pôvod v tomto členskom
štáte alebo pôvod v Spoločenstve.
Podľa článku 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999 vývozcovi bude uložená sankcia, ak „požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne
uplatniteľnú náhradu“. Podľa znenia odseku 2 tohto článku „za požadovanú náhradu sa považuje čiastka vypočítaná na základe
informácií poskytnutých podľa článku 5 alebo článku 26 ods. 2“.
Jeden z hlavných argumentov Elfering Export spočíva v tvrdení, že článok 51 ods. 2 nariadenia č. 800/1999 odkazuje len na
článok 5 tohto nariadenia, keďže článok 26 tohto nariadenia je pre vec samú irelevantný, a nie článok 11 stanovujúci povinnosti
týkajúce sa pôvodu výrobku, ktorý je predmetom žiadosti o náhradu. Elfering Export tvrdí, že jedine nesprávnosť údajov vymenovaných
v článku 5 ods. 4 písm. a) tohto nariadenia alebo v každom prípade jedine nesprávnosť údajov o fyzických vlastnostiach výrobku
môžu viesť k uloženiu sankcie, ale nie nesprávny údaj o pôvode výrobku.
S týmto tvrdením nemožno súhlasiť.
Na začiatku treba konštatovať, ako už uviedol aj vnútroštátny súd a Komisia Európskych spoločenstiev, že výpočet informácií
v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999 nie je taxatívny. Toto uvádzal Súdny dvor aj v súvislosti s nariadením Komisie
(EHS) č. 3665/87 z 27. novembra 1987, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá pre uplatňovanie vývozných náhrad na
poľnohospodárske výrobky (Ú. v. ES L 351, s. 1), obsahovo zhodným s platným nariadením č. 800/1999, ktoré nahradilo a zrušilo
nariadenie č. 3665/87 (pozri rozsudok Fleisch-Winter, už citovaný, bod 29).
Článok 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999 vyžaduje, aby vývozca poskytol údaje potrebné na výpočet výšky náhrady, a slovo
„najmä“ znamená, že normotvorca Spoločenstva výslovne uvádza len niektoré z týchto údajov. Obsah pojmu „všetky údaje“ sa teda
nemôže obmedzovať len na fyzické vlastnosti výrobku, ale musí zahŕňať všetky informácie o podmienkach poskytnutia vývoznej
náhrady.
Ako Komisia správne uviedla, informácie uvedené v tomto ustanovení neslúžia len pre presný matematický výpočet náhrady, ale
predovšetkým a najmä na preukázanie existencie alebo neexistencie nároku na túto náhradu. Aj článok 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999,
podľa ktorého sa uloží sankcia, ak „vývozca požiadal o náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu“, treba vykladať
v tom zmysle, že vývozca žiadal náhradu prevyšujúcu skutočne uplatniteľnú náhradu nielen v prípade rozdielu vyplývajúceho
z poskytnutých údajov, ale aj v prípade, keď sa zdá, že jeho nárok na náhradu je neoprávnený, to jest výška náhrady sa rovná
nule.
Treba zdôrazniť, že podľa článku 11 ods. 4 nariadenia č. 800/1999 vyhlásenia podľa odsekov 2 a 3 tohto článku sa overia rovnakým
spôsobom ako ostatné informácie vo vývoznom colnom vyhlásení. Toto ustanovenie potvrdzuje, že vyhlásenie o pôvode v Spoločenstve
podlieha takému istému právnemu režimu ako tieto ostatné informácie, a teda nesplnenie povinnosti informovať o pôvode predmetného
výrobku v Spoločenstve podlieha tomu istému režimu uloženia sankcie, aký sa uplatňuje na nesplnenie povinnosti poskytnúť informáciu
uvedenú v článku 5 ods. 4 tohto nariadenia.
Elfering Export sa mylne odvoláva na požiadavku „primeranej a prijateľnej kvality“ stanovenú v článku 21 nariadenia č. 800/1999,
naznačujúc tým, že jej nedodržanie nemá za následok uloženie sankcie. Táto požiadavka totiž tak ako požiadavka preukázať pôvod
výrobku v Spoločenstve má rovnakú úlohu v systéme nariadenia č. 800/1999 a ich nedodržanie vedie vo všeobecnosti k rovnakým
následkom pri nároku na náhradu, ako aj pri uplatnení sankcie.
V citovanom rozsudku Fleisch-Winter Súdny dvor už v súvislosti s požiadavkou „primeranej a prijateľnej kvality“ komplexne
posúdil otázku nároku na náhradu a otázku sankcie a dospel k záveru jednotne platnému pre uvedené dve otázky. Napriek tomu,
že v tomto rozsudku Súdny dvor nebol požiadaný rozhodnúť o opodstatnenosti konkrétneho nároku na náhradu alebo uloženej sankcie,
treba tento rozsudok vykladať v tom zmysle, že ak vývozca nemá nárok na náhradu z dôvodu nedodržania požiadavky „primeranej
a prijateľnej kvality“, uloží sa sankcia, pokiaľ právna úprava Spoločenstva nestanovuje prípady upustenia od sankcie.
Napokon pre posúdenie rozsahu pôsobnosti predmetných ustanovení má cieľ nariadenia č. 800/1999 prvoradý význam. Podľa odôvodnenia
č. 63 tohto nariadenia cieľom týchto ustanovení je boj proti nezrovnalostiam a najmä podvodom škodiacim rozpočtu Spoločenstva
a stanovené sankcie majú vývozcov podnecovať k dodržiavaniu právnej úpravy Spoločenstva.
Treba zdôrazniť, že cieľom predpisov upravujúcich sankciu je dodržiavanie celej „právnej úpravy Spoločenstva“ a nielen jej
časti alebo špeciálnych ustanovení v tejto právnej úprave.
Sankcie, ktoré musia byť uložené v dôsledku konania bez zavinenia alebo v dôsledku úmyselného konania vývozcu, sú stanovené
v článku 51 ods. 1 nariadenia č. 800/1999. To znamená, že nemožno súhlasiť s tvrdením, podľa ktorého nesplnenie požiadaviek
práva Spoločenstva zo strany vývozcu, ktoré nie sú výslovne stanovené v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia č. 800/1999, ale
vyplývajú z článku 11 (chýbajúci pôvod v Spoločenstve) alebo článku 21 (nedodržanie primeranej a prijateľnej kvality) tohto
nariadenia by neviedlo k uplatneniu článku 51 tohto nariadenia, lebo by viedlo k neprijateľnému dôsledku, a to, že hoci vývozca
konal úmyselne, vyhol by sa sankcii.
Za týchto podmienok tvrdenie, podľa ktorého len nepresnosť informácií výslovne uvedených v článku 5 ods. 4 písm. a) nariadenia
č. 800/1999 má za následok uloženie sankcie, zatiaľ čo nedodržanie materiálnych podmienok uvedených v kapitole 1 hlave II
tohto nariadenia by neviedlo k takémuto dôsledku, je v rozpore s cieľom tohto nariadenia a vážne poškodzuje efektívnosť uplatňovania
spoločnej poľnohospodárskej politiky. Podľa tohto tvrdenia nielen nezrovnalosti, ale aj podvody by v zmysle práva Spoločenstva
neboli postihované.
Vzhľadom na vyššie uvedené treba na položenú otázku odpovedať tak, že vyhlásenie obsiahnuté vo formulári vývozného colného
vyhlásenia, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve, je súčasťou informácií, ktoré sa majú pod hrozbou
sankcie poskytovať na základe článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4 nariadenia č. 800/1999.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
Vyhlásenie obsiahnuté vo formulári vývozného colného vyhlásenia, že výrobok, za ktorý sa požaduje náhrada, má pôvod v Spoločenstve,
je súčasťou informácií, ktoré sa majú pod hrozbou sankcie poskytovať na základe článku 51 ods. 2 v spojení s článkom 5 ods. 4
nariadenia Komisie (ES) č. 800/1999 z 15. apríla 1999, ktorým sa ustanovujú spoločné podrobné pravidlá uplatňovania vývozných
náhrad za poľnohospodárske výrobky.
Podpisy
*
Jazyk konania: nemčina.