CELEX: 62004CJ0412
Valsts pienākumu neizpilde
Būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi
Direktīvas 92/50/EEK, 93/36/EEK, 93/37/EEK un 93/38/EEK
Pārskatāmība
Vienlīdzīga attieksme
Līgumu vērtības dēļ no šo direktīvu piemērošanas jomas izslēgti līgumi

Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, pieņemdama noteikumus, kas paredzēti:
—
1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 “Pamatlikums par valsts būvdarbiem” (
legge quadro in materia di lavori pubblici
; 1994. gada 19. februāra
GURI
Nr. 41 parastais pielikums) — kas grozīts ar 2002. gada 1. augusta Likumu Nr. 166 (2002. gada 3. augusta
GURI
Nr. 181 parastais pielikums, turpmāk tekstā — “Likums Nr. 109/1994”) — 2. panta 1. un 5. punktā, 17. panta 12. punktā, 27. panta 2. punktā, 30. panta 6.a punktā, 37.b pantā un 37.c panta 1. punktā,
—
Likuma Nr. 109/1994 28. panta 4. punktā, to skatot kopā ar [Itālijas] Republikas prezidenta 1999. gada 21. decembra Dekrēta Nr. 554 par 1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 “Pamatlikums par valsts būvdarbiem” un tā turpmāko grozījumu piemērošanas noteikumiem (
regolamento di attuazione della legge quadro in materia di lavori pubblici 11 febbraio 1994, n. 109, e successive modificazioni;
2000. gada 28. aprīļa
GURI
Nr. 98 parastais pielikums, turpmāk tekstā — “Prezidenta dekrēts Nr. 554/1999”) 188. pantu un 1995. gada 17. marta Likumdošanas dekrēta Nr. 157 par Direktīvas 92/50/EEK pakalpojumu publiskā iepirkuma jomā piemērošanu (
attuazione della direttiva 92/50/CEE in materia di appalti pubblici di servizi
, 1995. gada 6. maija
GURI
Nr. 104 parastais pielikums, turpmāk tekstā — “Likumdošanas dekrēts Nr. 157/1995”) 3. panta 3. punktu,
Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšanu] (
OV L 209, 1. lpp.
), Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (
OV L 199, 1. lpp.
), Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras (
OV L 199, 54. lpp.
), kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK (
OV L 328, 1. lpp.
, turpmāk tekstā — “Direktīva 93/37”), Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/38/EEK, ar ko koordinē [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē (
OV L 199, 84. lpp.
), kā arī saskaņā ar EKL 43. un 49. pantu un no tiem izrietošajiem pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principiem.
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Direktīvas 92/50, 93/36, 93/37 un 93/38 tika pieņemtas, īstenojot iekšējo tirgu, kas definēts kā telpa bez iekšējām robežām, kurā tiek nodrošināta preču brīva aprite, personu brīva pārvietošanās, pakalpojumu un kapitāla brīva aprite. Tās paredz novērst praksi, ar kuru tiek ierobežota konkurence kopumā un personu ar citu dalībvalstu valsts piederību dalība publiskā iepirkuma līgumos, lai
inter alia
īstenotu brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvību, kuras paredzētas attiecīgi EKL 43. un 49. pantā.
Saskaņā ar Direktīvas 92/50 preambulas sešpadsmito apsvērumu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi var laiku pa laikam ietvert kādus būvdarbus, un no Padomes 1971. gada 26. jūlija Direktīvas 71/305/EEK par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšanu (
OV L 185, 5. lpp.
) izriet, ka, lai līgumu varētu uzskatīt par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, tā priekšmetam ir jābūt būves izveidei. Ja šie būvdarbi ir [palīgdarbi], nevis līguma priekšmets, to dēļ līgumu nevar uzskatīt par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu.
No Direktīvas 92/50 8. panta izriet, ka publiskā iepirkuma līgumu, kuru priekšmets ir šīs direktīvas I A pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, slēgšanas tiesības piešķir saskaņā ar tās III–VI sadaļas noteikumiem. III sadaļa paredz šo līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru izvēli un noteikumus, kas regulē projektu konkursus.
Direktīvas 92/50 I A pielikuma 12. kategorijā
inter alia
minēti arhitektūras pakalpojumi, inženierijas pakalpojumi, pilsētplānošanas un ainavu arhitektūras pakalpojumi, radniecīgi zinātnisko un tehnisko konsultāciju pakalpojumi, kā arī tehniskās pārbaudes un analīzes pakalpojumi.
Saskaņā ar Direktīvas 93/38 15. pantu publiskā iepirkuma līgumu, kuru priekšmets ir XVI pielikuma A daļā uzskaitītie pakalpojumi, slēgšanas tiesības piešķir saskaņā ar tās III–V sadaļas noteikumiem. Šīs direktīvas IV sadaļa paredz publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras.
Šī XVI pielikuma A daļas 12. kategorija ir identiska Direktīvas 92/50 I A pielikuma 12. kategorijai.
Saskaņā ar Direktīvas 93/37 1. panta a) punktu ““būvdarbu [publiskā iepirkuma] līgumi” ir līgumi, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp būvuzņēmēju un līgumslēdzēju iestādi, kā tā definēta šā panta b) punktā, un kuru priekšmets ir vai nu tādu būvdarbu veikšana vai veikšana un projektēšana, kas saistīti ar kādu no II pielikumā minētajām darbībām vai turpmāk c) punktā definētiem darbiem, vai arī būvdarbu veikšana vienalga kādiem līdzekļiem saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām”.
Šīs direktīvas 6. panta 1. punktā noteikta tās piemērošanas joma, ievērojot dažādu minēto būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu paredzamo vērtību. No šī panta 3. punkta izriet — ja būvdarbi ir sadalīti vairākās kārtās, no kurām katra ir līguma priekšmets, aprēķinot šī panta 1. punktā minētās summas, ņem vērā katras kārtas vērtību, un ja kārtu kopējā vērtība ir vismaz tik liela kā 1. punktā norādītā summa, minētā punkta noteikumi principā attiecas uz visām kārtām.
Valsts tiesiskais regulējums
Noteikumi par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem ir paredzēti Likumā Nr. 109/1994, kas ieviests ar Prezidenta dekrētu Nr. 554/1999.
Saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 2. panta 1. punktu būvdarbi, kas ir publiskā iepirkuma priekšmets, ja attiecībā uz tiem publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības piešķir šī panta 2. punktā minētie subjekti, ietver būvju un iekārtu celtniecību, nojaukšanu, restaurāciju, pārbūvi, remontu un uzturēšanu. Šī norma Likuma Nr. 109/1994 piemērošanas jomu attiecina uz jauktiem būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kā arī piegāžu vai pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kas ietver [būvniecības] palīgdarbus, kuru vērtība pārsniedz 50 % no attiecīgā publiskā iepirkuma [līguma] kopējās vērtības.
Likumdošanas dekrēta Nr. 157/1995 3. panta 3. punkts paredz, ka , runājot par jauktiem būvdarbu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kā arī pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kas ietver [būvniecības] palīgdarbus, Likuma Nr. 109/1994 noteikumi ir piemērojami, ja būvdarbu vērtība pārsniedz 50 % no attiecīgā publiskā iepirkuma [līguma] kopējās vērtības.
Likuma Nr. 109/1994 2. panta 5. punkts no tā piemērošanas jomas izslēdz darbus, ko tieši veic privātpersonas kā atskaitījumu no maksājumiem, kas veikti par būvatļaujām, kā arī darbus, kas izriet no 1942. gada 17. augusta Likuma Nr. 1150 par pilsētbūvniecību (
legge urbanistica,
1942. gada 16. oktobra
GURI
Nr. 244; turpmāk tekstā — “Likums Nr. 1150/1942”) 28. panta 5. punktā noteiktajiem pienākumiem. Šis 2. panta 5. punkts no [Likuma Nr. 109/1994] piemērošanas jomas izslēdz arī iepriekš minētajiem analoģiskus darbus. Šajā pēdējā minētajā normā precizēts — ja būvdarbu vērtība, [vairāku darbu gadījumā] to aprēķinot par katru atsevišķi, pārsniedz Kopienu robežvērtības, [līguma slēgšanas tiesību] piešķiršana veicama saskaņā ar Direktīvā 93/37 paredzētajām procedūrām.
Šajā sakarā no Likuma Nr. 1150/1942 1. un 31. panta, kā arī no 1977. gada 28. janvāra Likuma Nr. 10 par zemesgabalu apbūvējamības standartiem (
norme in materia di edificabilità dei suoli
, 1977. gada 29. janvāra
GURI
Nr. 27, turpmāk tekstā — “Likums Nr. 10/1977”) 3. un 11. panta izriet, ka [būv]atļaujas īpašnieks var pats veikt pilsētbūvniecības darbus, to izmaksas pilnā vai daļējā apmērā ieskaita kārtā attiecinot uz maksājamo maksu.
Papildus normām par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumiem Likums Nr. 109/1994 paredz noteikumus par atsevišķiem pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem.
Šī likuma 17. panta 12. punkts līgumslēdzējām iestādēm ar par procedūru atbildīgās [personas] starpniecību ļauj piešķirt pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu — kuru priekšmets ir tādu būvdarbu projektēšana un vadība, kuru vērtība ir mazāka par EUR 100000 — slēgšanas tiesības šī 17. panta 1. punkta d)–g) apakšpunktā minētajiem subjektiem, kuriem tās uzticas, pēc tam, kad tās ir pārliecinājušās par par šo subjektu profesionālo pieredzi un spējām; šī izvēle tām ir jāmotivē.
Saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 27. panta 2. punktu, ja līgumslēdzējas iestādes nevar uzņemties būvdarbu vadību, tā jāuztic (prioritārā kārtībā) vai nu citām pārvaldes iestādēm, vai projekta vadītājam saskaņā ar šī likuma 17. panta 4. punktu, vai arī citām personām, kas atlasītas saskaņā ar šīs jomas Kopienu noteikumus transponējošajā valsts tiesiskajā regulējumā paredzētajām procedūrām.
Saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 28. panta 4. punktu pārbaudes darbu uztic vienam, diviem vai trijiem augsti un atbilstoši būvdarbu veidam, sarežģītības pakāpei un vērtībai īpaši kvalificētiem speciālistiem. Tos izraugās no līgumslēdzējas iestādes darbinieku vidus, ja vien par procedūru atbildīgā persona nekonstatē un neapliecina, ka šādām prasībām atbilstošu speciālistu nav.
Šī likuma 30. panta 6.a punkts to pašu iespēju piedāvā arī attiecībā uz darbu inspicēšanu, kas principā tiek uzticēta līgumslēdzēju iestāžu tehniskajiem dienestiem vai minētā punkta a) apakšpunktā norādītajām uzraudzības institūcijām.
Turklāt no Prezidenta dekrēta Nr. 554/1999 188. panta 1., 3., 8., 9., 11., 12. un 13. punkta izriet, ka trīsdesmit dienu laikā pēc darbu pabeigšanas vai — ja īstenošanas laikā tiek veikta pārbaude — pēc to nodošanas līgumslēdzējai iestādei jāuzdod darbu inspicēšana saviem darbiniekiem atbilstoši darbu veidam, kategorijai, sarežģītības pakāpei un vērtībai, kā arī iepriekš noteiktiem kritērijiem.
Ja šie līgumslēdzējas iestādes darbinieki neatbilst vajadzīgajiem nosacījumiem, no ārpuses tiek pieaicināti Valsts būvdarbu ministrijas izveidotajā reģionu un autonomo provinču sarakstā iekļauti speciālisti.
Ja šādu sarakstu nav, līgumslēdzējas iestādes, pamatojoties uz savu rīcības brīvību, var uzticēt inspicēšanu personām, kam katrā ziņā ir vajadzīgās spējas un kuras atbilst vajadzīgajiem nosacījumiem.
Likuma Nr. 109/1994 37.a–37.c pants paredz noteikumus par privātpersonu pilnībā vai daļēji finansētu būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Šī likuma 37.a pantā privātpersonām ļauts līgumslēdzējām iestādēm iesniegt piedāvājumus par valsts vai vispārējām vajadzībām paredzētiem būvdarbiem un noslēgt atbilstošus līgumus, paredzot būvdarbu finansējumu un vadību.
Šī likuma 37.b pantā aprakstīta būvuzņēmēja atlases kārtība. Tajā paredzēts, ka līgumslēdzējas iestādes novērtē to piedāvājumu izpildāmību, kas iesniegti dažādos aspektos: būvniecība, pilsētplānošana, vide, projekta kvalitāte, funkcionalitāte, būvdarba lietošana, pieejamība sabiedrībai, atdeve, pārvaldības un uzturēšanas izmaksas, koncesijas ilgums, koncesijas būvdarbu izpildes termiņš, piemērojamie tarifi un pārbaudes kārtība, plāna saimnieciskā un finanšu vērtība un līguma projekta saturs. Īstenojot šīs pilnvaras, jāpārliecinās, ka nekas netraucē šos piedāvājumus īstenot, un pēc šo piedāvājumu izvērtēšanas un salīdzināšanas un to būvuzņēmēju uzklausīšanas, kas to prasa, šīs iestādes paziņo, kurš piedāvājums ir sabiedrības interesēs.
Šādā gadījumā saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 37.c pantu tiek īstenota ierobežota procedūra, kuras mērķis ir panākt divu citu piedāvājumu iesniegšanu. Tad koncesija tiek piešķirta, izmantojot procedūru, par kuru panākta vienošanās un kuras ietvaros tiek izvērtēts sākotnēji izvēlētā būvuzņēmēja piedāvājums un šie citi piedāvājumi. Šajā procedūrā minētais būvuzņēmējs var pielāgot savu piedāvājumu līgumslēdzējas iestādes vajadzībām. Tādā gadījumā tam tiek piešķirta koncesija.
Pirmstiesas procedūra
Saņēmusi sūdzības par Likuma Nr. 109/1994 sākotnējā redakcijā sekām, Komisija uzraudzīja šo likumu grozošā likumprojekta pieņemšanas procesu.
Pēc 2002. gada 1. augusta Likuma Nr. 166, ar ko groza Likumu Nr. 109/1994, pieņemšanas Komisija 2002. gada 19. decembrī Itālijas Republikai nosūtīja brīdinājuma vēstuli, norādīdama, ka atsevišķas Likuma Nr. 109/1994 normas tai joprojām šķietot nesaderīgas ar Kopienu tiesībām.
Ar 2003. gada 26. jūnija vēstuli Itālijas Republika piekrita vairumam Komisijas iebildumu un informēja Komisiju par savu nodomu vēlāk piemērojamos tiesību aktus grozīt.
Tā kā Itālijas Republika šos grozījumus tomēr nebija veikusi, Komisija tai 2003. gada 15. oktobrī nosūtīja argumentētu atzinumu, lūdzot veikt pasākumus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šī atzinuma prasības divu mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.
Uzkatīdama Itālijas Republikas 2004. gada 22. aprīļa vēstulē pausto nostāju par neapmierinošu, Komisija saskaņā ar EKL 226. panta otro daļu iesniedza šo prasību.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2005. gada 6. aprīļa rīkojumu Francijas Republikai, Nīderlandes Karalistei un Somijas Republikai tika atļauts iestāties šajā lietā Itālijas Republikas prasījumu atbalstam. Iestāšanās rakstus iesniedza tikai Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika.
Par prasību
Šī prasība ir pamatota ar sešiem iebildumiem.
Par pirmo iebildumu
Pirmais iebildums attiecas uz jauktu publiskā iepirkuma līgumu tiesisko regulējumu, kāds izriet no Likuma Nr. 109/1994.
No šī likuma, kura mērķis ir noteikt publisko būvdarbu jēdziena aprises, 2. panta 1. punkta noteikumiem izriet, ka tas attiecas uz būvju un iekārtu celtniecību, nojaukšanu, restaurāciju, pārbūvi, remontu un uzturēšanu, ja attiecībā uz šiem darbiem publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības piešķir šī panta 2. punktā minētie subjekti. 2. panta 1. punktā precizēts, ka Likuma Nr. 109/1994 noteikumi attiecas uz jauktiem būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kā arī piegāžu vai pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kas ietver [būvniecības] palīgdarbus, ja to vērtība pārsniedz 50 % no attiecīgā publiskā iepirkuma līguma kopējās vērtības.
Tāpat Likumdošanas dekrēta Nr. 157/1995 3. panta 3. punktā paredzēts, ka, runājot par jauktiem būvdarbu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kā arī pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kas ietver [būvniecības] palīgdarbus, Likuma Nr. 109/1994 noteikumi ir piemērojami, ja būvdarbu vērtība pārsniedz 50 % no attiecīgā publiskā iepirkuma līguma kopējās vērtības.
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka jauktiem publiskā iepirkuma līgumiem piemērojamam tiesiskajam režīmam jābūt atkarīgam no publiskā iepirkuma līguma galvenā priekšmeta, ko
inter alia
, bet ne ekskluzīvi nosaka dažādu ar līgumu aptvertu elementu vērtība.
Šajā sakarā Komisija norāda, ka, pakļaujot būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu tiesiskajam regulējumam tādus publiskā iepirkuma līgumus, kuru svarīgākā sastāvdaļa, raugoties no saimnieciskā aspekta, ir būvdarbi, kam tomēr salīdzinājumā ar citiem līgumā ietvertiem elementiem ir palīgdarbu raksturs, Itālijas tiesību aktu piemērošanas sekas ir tādas, ka daudzi pakalpojumu un piegāžu publiskā iepirkuma līgumi, kuru vērtība pārsniedz direktīvu 92/50 un 93/36, bet nepārsniedz Direktīvas 93/37 piemērošanas slieksni, tiek izslēgti no attiecīgā Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanas jomas.
Itālijas Republika atbild, ka, gaidīdama attiecīgo valsts tiesību aktu grozījumus, kas veikti, reaģējot uz Komisijas iebildumiem, Infrastruktūru un satiksmes ministrija 2003. gada 18. decembrī ir pieņēmusi Apkārtrakstu Nr. 2316 par jaukto būvdarbu, piegāžu un pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu tiesisko regulējumu (
disciplina dei contratti misti negli appalti pubblici di lavori, forniture e servizi
; 2004. gada 3. aprīļa
GURI
Nr. 79, 26. lpp.), ar kuru līgumslēdzējas iestādes aicinātas ievērot principu, saskaņā ar kuru jaukta publiskā iepirkuma līguma gadījumā, nosakot piemērojamos tiesību aktus, jāņem vērā līguma galvenais priekšmets, lai saimnieciskais aspekts šajā sakarā vairs nebūtu prevalējošais kritērijs.
Šī pieeja tika apstiprināta ar 2005. gada 18. aprīļa Likumu Nr. 62 par noteikumiem pienākumu izpildei, kas izriet no Itālijas piederības Eiropas Kopienām — 2004. gada Kopienu likums (
disposizioni per l’adempimento di obblighi derivanti dall’appartenenza dell’Italia alle Communità europee. Legge comunitaria 2004
; 2005. gada 27. aprīļa
GURI
Nr. 96 parastais pielikums, turpmāk tekstā — “2004. gada Kopienu likums”).
Somijas Republika uzskata, ka, nosakot publiskā iepirkuma līguma galveno priekšmetu, saimnieciskā vērtība ir noteicošais kritērijs un ka šāda pieeja nav izmantojama tikai īpašā gadījumā, proti, ja saimnieciskās vērtības kritērija izmantošanas mērķis ir radīt šķērsli Kopienu tiesību piemērošanai.
Tiesas vērtējums
Vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tas, vai valsts pienākumi nav izpildīti, ir jāizvērtē, ņemot vērā to situāciju dalībvalstī, kāda tā bija brīdī, kad beidzās argumentētajā atzinumā noteiktais termiņš (skat.
inter alia
2003. gada 10. aprīļa spriedumu lietā
C-114/02 Komisija/Francija,
Recueil
, I-3783. lpp.
, 9. punkts, un 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā
C-433/03 Komisija/Vācija, Krājums
,
I-6985. lpp.
, 32. punkts).
Šajā sakarā nevar ņemt vērā normatīvo vai administratīvo aktu pieņemšanu pēc datuma, kad beidzies šis termiņš.
Līdz ar to, tieši ievērojot tiesību aktus, kas bija spēkā 2003. gada 15. decembrī, 2003. gada 15. oktobra argumentētajā atzinumā noteiktā divu mēnešu termiņa pēdējā dienā, jālemj par iespējamo valsts pienākumu neizpildi, uz ko norādīts šī iebilduma ietvaros; turklāt jāatzīmē, ka šajā datumā ne šī sprieduma 39. punktā minētais apkārtraksts, ne 40. punktā minētie valsts tiesību akti vēl nebija pieņemti.
Runājot par “būvdarbu [publiskā iepirkuma] līgumu” jēdzienu Direktīvas 93/37 1. panta a) punkta izpratnē, jāatzīmē, ka tas attiecas uz līgumiem, kas peļņas nolūkos rakstiski noslēgti starp būvuzņēmēju un līgumslēdzēju iestādi, kā tā definēta šā panta b) punktā, un kuru priekšmets ir vai nu tādu būvdarbu veikšana vai veikšana un projektēšana, kas saistīti ar kādu no šīs direktīvas II pielikumā minētajām darbībām vai turpmāk 1. panta c) punktā definētiem darbiem, vai arī būvdarbu veikšana vienalga kādiem līdzekļiem saskaņā ar līgumslēdzējas iestādes izvirzītām prasībām.
Turklāt no Direktīvas 92/50 preambulas sešpadsmitā apsvēruma, to skatot kopā ar Direktīvas 93/37 1. panta a) punktu, izriet, ka, lai līgumu varētu uzskatīt par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, tā priekšmetam ir jāatbilst iepriekšējā punktā sniegtajai definīcijai un ka būvdarbu, kas ir kā [palīgdarbi], nevis līguma priekšmets, dēļ līgumu nevar uzskatīt par būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu.
Tāpat no Tiesas judikatūras izriet — ja līgums ietver gan elementus, kam ir būvdarbu publiskā iepirkuma līguma iezīmes, gan tādus elementus, kam ir cita veida publiskā iepirkuma līguma iezīmes, to, kura Kopienu direktīva par publiskā iepirkuma līgumiem būtībā jāpiemēro, nosaka līguma galvenais priekšmets (skat. 2007. gada 18. janvāra spriedumu lietā
C-220/05
Auroux
u.c., Krājums
,
I-385
. lpp., 37. punkts).
It īpaši Direktīvas 93/37 piemērošanas joma ir saistīta ar līguma galveno priekšmetu, kas jānosaka, objektīvi izvērtējot visu publisko iepirkumu, uz kuru attiecas šis līgums.
Šī noteikšana jāveic, ievērojot būtiskos pienākumus, kas prevalē un
per se
raksturo šo publisko iepirkumu, atšķirībā no pienākumiem, kuriem ir tikai papildu raksturs un kurus paredz pats līguma priekšmets; dažādo ar līgumu aptverto elementu attiecīgā vērtība šajā sakarā ir tikai viens no kritērijiem, kas jāņem vērā, veicot šo noteikšanu.
No iepriekš minētā var secināt, kā savu secinājumu 38. un 74. punktā norādījis ģenerāladvokāts, ka būvdarbu vērtība vienmēr nevar būt ekskluzīvs kritērijs, kas izraisa Likuma Nr. 109/1994 piemērošanu jauktiem publiskā iepirkuma līgumiem, pat ja šie būvdarbi ir tikai [palīgdarbi], izņemot, ja netiek ievērotas Direktīvas 93/37 prasības.
Ar Likuma Nr. 109/1994 2. panta 1. punktā ietverto noteikumu arī netiek ievērotas direktīvu 92/50 un 93/36 prasības tiktāl, ciktāl tā piemērošana var izraisīt to, ka šajās direktīvās paredzētās procedūras netiek piemērotas atsevišķiem jauktiem publiskā iepirkuma līgumiem, proti, līgumiem, kuru ietvaros būvdarbu — lai arī tie ir tikai palīgdarbi — vērtība pārsniedz 50 % no [līguma] kopējās vērtības, kas ir zemāka par Direktīvā 93/37 noteikto slieksni, pat ja tā sasniedz direktīvās 92/50 un 93/36 noteiktos sliekšņus.
Līdz ar to jāatzīst, ka, pieņemdama Likuma Nr. 109/1994 2. panta 1. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar direktīvām 92/50, 93/36 un 93/37.
Par otro iebildumu
Otrais iebildums attiecas uz būvdarbu tiešu piešķiršanu būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašniekam, ja šo būvdarbu vērtība ir zemāka par Direktīvas 93/37 piemērošanas slieksni.
Saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 2. panta 5. punktu Likuma Nr.109/1994 piemērošanas jomā neietilpst darbi, ko tieši veic privātpersonas kā atskaitījumu no maksājumiem, kas veikti par būvatļaujām, darbi, kas izriet no Likuma Nr. 1150/1942 28. panta 5. punktā noteiktajiem pienākumiem, un šīm divām darbu kategorijām analoģiski darbi. Tomēr 2. panta 5. punktā precizēts — ja būvdarbu vērtība, [vairāku darbu gadījumā] to aprēķinot par katru atsevišķi, pārsniedz piemērojamajos Kopienu tiesību aktos noteiktās robežvērtības, līguma slēgšanas tiesību piešķiršana veicama saskaņā ar Direktīvā 93/37 paredzētajām procedūrām.
Tāpat no Likuma Nr. 1150/1942 1. un 31. panta, kā arī Likuma Nr. 10/1977 3. un 11. panta izriet, ka [būv]atļaujas īpašnieks var pats veikt pilsētbūvniecības darbus, to izmaksas pilnā vai daļējā apmērā ieskaita kārtā attiecinot uz maksājamo maksu.
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmkārt, Komisija apgalvo, ka Likuma Nr. 109/1994 noteikumi, tos skatot apvienojumā ar attiecīgajiem likumu Nr. 1150/1942 un Nr. 10/1977 noteikumiem, pieļauj būvdarbu, kas ir būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu priekšmets Direktīvas 93/37 1. panta a) punkta izpratnē, tiešu piešķiršanu būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašniekam,
expressis verbis
nenodrošinot, ka tiek piemēroti EK līgumā paredzētie pārskatāmības un vienlīdzīgas attieksmes principi, kuri jāievēro pat tad, ja [līguma] vērtība ir mazāka par šīs direktīvas piemērošanas slieksni.
Otrkārt, tā apgalvo, ka, lai noteiktu, vai šis slieksnis ir sasniegts, jāaprēķina to darbu kopējā vērtība, uz kuriem attiecas starp privātpersonu un [līgumslēdzēju] iestādi noslēgts līgums, jo šie būvdarbi jāskata kā atsevišķas viena publiskā iepirkuma līguma daļas. Tādējādi ar to, ka saskaņā ar valsts tiesību aktiem konkursa procedūras ir piemērojamas tikai tad, ja šis līgums attiecas uz būvdarbiem, kuru vērtības, ņemot atsevišķi, pārsniedz šīs jomas Kopienu tiesību aktu piemērošanas slieksni, netiek ievērotas Direktīvas 93/37 prasības, no šīs prasības transponējošo valsts tiesību aktu piemērošanas jomas izslēdzot publiskā iepirkuma līgumus, kuru kopējā vērtība pārsniedz šo slieksni, jo vērtības, kas atbilst ikvienam ar šiem publiskā iepirkuma līgumiem aptvertajam elementam, nav pietiekamas.
Kā norāda Itālijas Republika, runājot, pirmkārt, par infrastruktūras būvdarbiem, kuru vērtība nepārsniedz Kopienu tiesiskā regulējuma piemērošanas slieksni un kurus veic būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašnieks, transponēšanas posmā nav īpaši jāatsaucas uz Līguma noteikumiem sludinājumu un konkurences jomā, kā arī uz to interpretāciju, ko veikusi Tiesa.
Otrkārt, Itālijas Republika uzsver pilsētbūvniecības nozares, kurā zemes gabalu īpašnieki aizstāj vietējās iestādes, īpatnības un starp šīm vietējām iestādēm un zemes gabalu īpašniekiem noslēgto attīstības līgumu iezīmes.
Šādi līgumi paredz vienīgi attiecīgās vietējās iestādes pienākumu izdot būvatļaujas, bet zemes gabala īpašniekam ir pienākums veikt attiecīgās teritorijas labiekārtošanas darbus, pamatojoties uz šajā iestādē apstiprināmiem projektiem.
Tas, ka vienam un tam pašam zemes gabalu īpašniekam tika uzticēts īstenot vairākus būtībā atšķirīgus darbus, nenozīmē, ka ir pienākums šos darbus apvienot Direktīvas 93/37 piemērošanas mērķiem tikai tāpēc vien, ka viņš ir attiecīgo zemes gabalu īpašnieks. Itālijas Republika šajā sakarā uzsver, ka 2001. gada 12. jūlija spriedumā lietā
C-399/98
Ordine degli Architetti
u.c. (
Recueil
, I-5409. lpp.
) Tiesa lēma par situāciju, kas atšķiras no šī gadījuma, jo minētajā lietā runa bija par acīmredzami vienota darba īstenošanu.
Pēc Nīderlandes Karalistes domām, publiskā iepirkuma līgumi, kuru vērtība ir mazāka par šīs jomas direktīvās paredzētajiem piemērošanas sliekšņiem, izvairās no pārskatāmības principa ievērošanas. Tā piebilst, ka šīs direktīvas pašas
expressis verbis
paredz zināmas atkāpes, jo Kopienu likumdevējs šajos gadījumos ir izvēlējies dot priekšroku citām interesēm, nevis pārskatāmībai.
Somijas Republika apgalvo, ka, lai arī publiskā iepirkuma līgumi, kuru vērtība ir zemāka par šajās direktīvās noteiktajiem sliekšņiem, ir izslēgti no to piemērošanas jomas, tie ir juridiski pakļauti Līguma noteikumiem par preču un pakalpojumu brīvu apriti un brīvību veikt uzņēmējdarbību.
Līdz ar to valsts tiesību aktos attiecībā uz šiem publiskā iepirkuma līgumiem nav jāievieš īpašs pienākums saistībā ar izsludināšanu vai aicinājumu iesniegt konkurējošus piedāvājumus.
Tiesas vērtējums
Pirmkārt, jāatzīmē, ka Kopienu likumdevējs ir skaidri un principiāli izvēlējies neattiecināt tā ieviesto izsludināšanas sistēmu uz publiskā iepirkuma līgumiem, kuru vērtība ir zemāka par konkrētu slieksni, tādējādi attiecībā uz tiem neparedzot nekādu īpašu pienākumu.
Turklāt, ja tiek konstatēts, ka šāds publiskā iepirkuma līgums ir zināmu pārrobežu interešu priekšmets, šī līguma slēgšanas tiesību piešķiršana uzņēmumam, kas atrodas līgumslēdzējas iestādes dalībvalstī, nenodrošinot pārskatāmību, ir saistīta ar atšķirīgu attieksmi pret uzņēmumiem, kas varētu būt ieinteresēti šajā līgumā, bet atrodas citā dalībvalstī. Ja vien tā nav pamatota ar objektīviem apstākļiem, šāda atšķirīga attieksme, kas, izslēdzot visus citās dalībvalstīs esošos uzņēmumus, ir nelabvēlīga galvenokārt šo citu dalībvalstu uzņēmumiem, ir uzskatāma par netiešu diskrimināciju pilsonības dēļ, kas aizliegta ar EKL 43. un 49. pantu (šajā sakarā attiecībā uz Direktīvu 92/50 skat. 2007. gada 13. novembra spriedumu lietā
C-507/03 Komisija/Īrija, Krājums, I-9777. lpp.
, 30. un 31. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Tā kā — kā to savu secinājumu 56. punktā atzīmējis ģenerāladvokāts — saskaņā ar EKL 249. pantu direktīvas tām dalībvalstīm, kurām tās adresētas, uzliek saistības attiecībā uz sasniedzamo rezultātu un tā kā Kopienu likumdevējs,
inter alia
noteikdams sliekšņus, zināmus publiskā iepirkuma līgumus ir izslēdzis no Direktīvas 93/37 piemērošanas jomas, dalībvalstīm savos šo direktīvu transponējošajos tiesību aktos nav jāpieņem normas, kas atgādina par pienākumu ievērot EKL 43. un 49. pantu, kas piemērojams tikai šī sprieduma iepriekšējā punktā minētajos apstākļos.
Ar to, ka Itālijas likumdevējs šajā sakarā nav [pieņēmis šādas normas] attiecībā uz tādu infrastruktūras darbu publiskā iepirkuma līgumiem, kurus veic būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašnieks un kuru vērtība ir zemāka par Direktīvas 93/37 piemērošanas slieksni, ja ir konstatēta zināmu pārrobežu interešu esamība, EKL 43. un 49. panta piemērojamība šiem publiskā iepirkuma līgumiem netiek apstrīdēta.
Līdz ar to otrais iebildums — tiktāl, ciktāl tas ir pamatots ar Līguma pamatnoteikumu neievērošanu — ir jānoraida.
Otrkārt, runājot par Likuma Nr. 109/1994 2. panta 5. punkta piemērošanas jomu, ievērojot Direktīvas 93/37 prasības, vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru tas, ka valsts tiesību norma, kurā paredzēts, ka būvatļaujas vai apstiprināta apbūves plāna īpašnieks infrastruktūras darbus kā pilnīgu vai daļēju atskaitījumu no maksājumiem, kas veikti par būvatļaujām, īsteno tieši, pieder pilsētbūvniecības jomas noteikumu kopumam, kuram ir savas iezīmes un īpašs, no Direktīvas 93/37 atšķirīgs mērķis, — nav pietiekams apstāklis, lai tiešu īstenošanu izslēgtu no šīs direktīvas piemērošanas jomas, ja pastāv elementi, kas vajadzīgi, lai [tieša īstenošana] šajā jomā ietilptu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Ordine degli Architetti
u.c., 66. punkts).
Tādējādi šī īstenošana jāpakļauj Direktīvā 93/37 paredzētajām procedūrām, ja tā atbilst šajā direktīvā ietvertajiem nosacījumiem attiecībā uz būvdarbu publiskā iepirkuma līguma kvalificēšanu un it īpaši ja pastāv šīs direktīvas 1. panta a) punktā prasītais līgumiskais elements, kā arī ja darba vērtība ir vienāda ar vai pārsniedz tās 6. panta 1. punktā noteikto slieksni.
Turklāt no Direktīvas 93/37 6. panta 3. punkta izriet — ja būvdarbi ir sadalīti vairākās kārtās, no kurām katra ir līguma priekšmets, aprēķinot šī panta 1. punktā minētās summas, ņem vērā katras kārtas vērtību; tādējādi tiek noteikts, vai šī direktīva attiecas uz visām kārtām. Saskaņā ar tās 6. panta 4. punktu nevienu būvdarbu vai līgumu nedrīkst sadalīt, lai izvairītos piemērot šo direktīvu.
Līdz ar to, kā savu secinājumu 88. punktā ir atzīmējis ģenerāladvokāts, ja starp privātpersonu, apbūvējamo zemes gabalu īpašnieku, un vietējo pārvaldes iestādi noslēgts līgums atbilst “būvdarbu [publiskā iepirkuma] līguma” definīcijas kritērijiem Direktīvas 93/37 1. panta a) punkta izpratnē, kas minēti šī sprieduma 45. punktā, paredzamā vērtība, kas, nosakot, vai ir sasniegts šajā direktīvā noteiktais slieksnis un vai tādējādi, piešķirot publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesības, ir jāievēro tajā paredzētie izsludināšanas noteikumi, principā jāņem vērā, var tikt aprēķināta vienīgi, ievērojot dažādo būvdarbu kopējo vērtību, pieskaitot dažādo [līguma] daļu vērtības.
Paredzot Direktīvas 93/37 prasībām atbilstošu [līguma slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūru tikai gadījumā, kad paredzamā katras [līguma] daļas vērtība, ņemot atsevišķi, pārsniedz tās piemērošanas slieksni, Itālijas tiesību akti ir pretrunā šai direktīvai.
No iepriekš minētā izriet, ka ar Likuma Nr. 109/1994 2. panta 5. punktu, nepamatoti ierobežojot ar Direktīvu 93/37 ieviesto procedūru izmantošanu, netiek ievērotas šīs direktīvas prasības.
Par trešo iebildumu
Trešais iebildums attiecas uz būvdarbu projektēšanas, vadības un pārbaudes darbu piešķiršanu tādu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu ietvaros, kuru vērtība ir zemāka par šīs jomas Kopienu tiesību aktu piemērošanas sliekšņiem.
Saskaņā ar Likuma Nr. 109/1994 17. panta 12. punktu un 30. panta 6.a punktu pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu, kuru priekšmets ir būvdarbu projektēšana un vadība, kā arī to veikšanas pārbaude un kuru paredzamā vērtība ir zemāka par Direktīvas 92/50 piemērošanas slieksni, slēgšanas tiesības var tikt piešķirtas personām, kurām līgumslēdzējas iestādes uzticas.
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija kritizē šīs normas, kuras ļauj izmantot tādu attiecīgo pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas metodi, kas izslēdz jebkādu izsludināšanas veidu, jo, lai arī šie publiskā iepirkuma līgumi neietilpst Direktīvas 92/50 piemērošanas jomā, tie ir pakļauti Līguma noteikumiem par pakalpojumu sniegšanas brīvību un brīvību veikt uzņēmējdarbību, kā arī nediskriminācijas, vienlīdzīgas attieksmes, samērīguma un pārskatāmības principiem
.
Itālijas Republika apgalvo, ka visas atvasināto tiesību normas jāinterpretē, pamatojoties uz vispārējiem Līguma principiem, un ka jebkura interpretācija, kas no tiem atkāpjas, ir prettiesiska. Iespējamo prettiesiskumu katrā ziņā var radīt tikai normas nepareiza piemērošana attiecīgam gadījumam. Tādēļ Kopienu tiesību aktu transponēšanas posmā nevar būt pienākuma īpaši atsaukties uz Līguma noteikumiem.
Tā piebilst, ka ar ministrijas apkārtrakstu līgumslēdzēju iestāžu uzmanība vērsta uz prasību ievērot vispārējos nediskriminācijas, vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principus un ka tieša attiecīgo publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršana personām, kurām [līgumslēdzējas iestādes] uzticas, katrā ziņā var notikt tikai pēc viņu profesionālās pieredzes un spēju pārbaudes.
Tiesas vērtējums
Kā norādīts šī sprieduma 66. punktā, pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi, kas neietilpst Direktīvas 92/50 piemērošanas jomā un attiecībā uz kuriem ir konstatēts, ka tie atspoguļo zināmas pārrobežu intereses, acīmredzami ir pakļauti Līgumā paredzētām pamatbrīvībam [šī sprieduma 66.] punktā minētajā judikatūrā precizētos apstākļos.
Tā kā no primārajām tiesībām izrietošie pienākumi attiecībā uz vienlīdzīgu attieksmi un pārskatāmību tādējādi ir automātiski piemērojami šiem publiskā iepirkuma līgumiem — kas, ievērojot to vērtību, tomēr ir izslēgti no šīs direktīvas piemērošanas jomas, — tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā judikatūrā fiksētie nosacījumi, nevar pieprasīt, lai šo direktīvu transponējošos valsts tiesību aktos tie tiktu
expressis verbis
atgādināti.
Tādēļ trešais iebildums ir jānoraida.
Par ceturto un piekto iebildumu
Ceturtais iebildums attiecas uz Likuma Nr. 109/1994 27. panta 2. punkta noteikumiem, saskaņā ar kuriem, ja līgumslēdzējas iestādes nevar īstenot būvdarbu vadību, kas principā jāveic to tehniskajiem dienestiem, tā tiek uzticēta projekta autoram šī likuma 17. panta 4. punkta izpratnē.
Piektais iebildums attiecas uz publisko būvdarbu pārbaudes un inspekcijas darbu uzticēšanu, kas reglamentēta Likuma Nr. 109/1994 28. panta 4. punktā un Prezidenta dekrēta Nr. 554/1999 188. pantā. No šo normu sistēmiskās interpretācijas izriet: lai arī šie pienākumi principā jāveic līgumslēdzēju iestāžu tehniskajiem dienestiem, ja par procedūru atbildīgā persona konstatē un apliecina, ka [šādām prasībām atbilstošu] speciālistu nav, iestāde, neizmantojot konkursa procedūru, var uzticēt šos pienākumus trešām personām, kas iekļautas sarakstos, ko šajā sakarā izveidojusi Valsts būvdarbu ministrija.
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija uzskata — tā kā Likuma Nr. 109/1994 27. panta 2. punkta un 28. panta 4. punkta noteikumi ļauj attiecīgo pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības piešķirt tieši, neizmantojot konkursa procedūru, ar tiem atkarībā no šo publiskā iepirkuma līgumu vērtības tiek pārkāptas vai nu Direktīvas 92/50 un 93/38, vai arī EKL 43. un 49. pants.
Itālijas Republika atbild, ka tā ir pieņēmusi zināšanai Komisijas kritiku un tādēļ grozījusi savus tiesību aktus, pieņemdama 2004. gada Kopienu likumu.
Tiesas vērtējums
Vispirms jāuzsver, ka atbilstoši šī sprieduma 42. punktā minētajai judikatūrai, izvērtējot Komisijas formulētos iebildumus, jāņem vērā tikai tas valsts tiesiskais regulējums, kas bija spēkā 2003. gada 15. decembrī.
Pirmkārt, jāatzīmē, ka vienīgie atļautie izņēmumi, piemērojot Direktīvas 92/50 un 93/38, ir tie, kas tajās skaidri un izsmeļoši uzskaitīti (pēc analoģijas skat. 1999. gada 18. novembra spriedumu lietā
C-107/98
Teckal
,
Recueil
, I-8121. lpp.
, 43. punkts, kā arī 2006. gada 11. maija spriedumu lietā
C-340/04
Carbotermo
un
Consorzio Alisei
, Krājums, I-4137. lpp.
, 45. punkts).
Kā savu secinājumu 101. punktā atzīmējis ģenerāladvokāts, būvdarbu vadības un pārbaudes darbības ir ietvertas gan Direktīvas 92/50 I A pielikuma, gan Direktīvas 93/38 XVI A pielikuma 12. kategorijā.
Šajā sakarā no Direktīvas 92/50 8. panta izriet, ka publiskā iepirkuma līgumu, kuru priekšmets ir pakalpojumi, kas ietverti minētajā I A pielikumā, slēgšanas tiesības tiek piešķirtas atbilstoši it īpaši šīs direktīvas III sadaļai, kas veltīta piešķiršanas procedūru izvēlei, un no Direktīvas 93/38 15. panta izriet, ka piegāžu un būvdarbu publiskā iepirkuma līgumu, kā arī publiskā iepirkuma līgumu, kuru priekšmets ir pakalpojumi, kas ietverti minētajā XVI A pielikumā, slēgšanas tiesības tiek piešķirtas atbilstoši
inter alia
šīs pēdējās minētās direktīvas IV sadaļas noteikumiem par piešķiršanas procedūrām.
Līdz ar to, tā kā būvdarbu vadības darbības jāuztic atbilstoši Direktīvās 92/50 un 93/38 paredzētajiem noteikumiem, ar tiešu piešķiršanu projekta autoram, kas izriet no Likuma Nr. 109/1994 27. panta 2. punkta, netiek ievērotas šīs direktīvas, kad runa ir par publiskā iepirkuma līgumiem, kas, ievērojot to vērtību, ietilpst to piemērošanas jomā.
Tāpat, tā kā būvdarbu pārbaudes darbības jāuztic atbilstoši Direktīvās 92/50 un 93/38 paredzētajiem noteikumiem, ar piešķiršanu trešām personām Likuma Nr. 109/1994 28. panta 4. punktā un Prezidenta dekrēta Nr. 554/1999 188. pantā paredzētajos apstākļos netiek ievērotas šīs direktīvas, kad runa ir par publiskā iepirkuma līgumiem, kas ietilpst to piemērošanas jomā.
Otrkārt, runājot par publiskā iepirkuma līgumiem, saskaņā ar kuriem attiecīgo pakalpojumu vērtība ir zemāka par Direktīvu 92/50 un 93/38 piemērošanas slieksni,
expressis verbis
atsauces uz no Līguma izrietošo pienākumu piemērošanu neesamība piemērojamajos valsts tiesību aktos nenozīmē, kā minēts šī sprieduma 68. un 82. punktā, ka nav pienākuma ievērot vienlīdzīgas attieksmes un pārskatāmības principus, kad tiek piešķirtas šo publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesības, ja vien ir izpildīti šī sprieduma 66. punktā minētajā judikatūrā fiksētie nosacījumi.
Tādējādi ceturtais un piektais iebildums — tiktāl, ciktāl tie attiecas uz EKL 43. un 49. panta neievērošanu — ir jānoraida, taču pārējā daļā jāatzīst par pamatotiem.
Par sesto iebildumu
Sestais iebildums attiecas uz Likuma Nr. 109/1994 37.a—37.c pantu, saskaņā ar kuriem [līgumslēdzējas] iestādes atbilstoši īpašai piešķiršanas procedūrai var ļaut trešām personām veikt komerciālām vajadzībām izmantojumus publiskos būvdarbus. Pirmajā posmā trešās personas kā būvuzņēmēji ir aicinātas izteikt piedāvājumus, lai piešķirtu koncesijas, saskaņā ar kurām šie būvuzņēmēji pilnībā vai daļēji uzņemas segt izmaksas. Tiklīdz iesniegtie piedāvājumi ir novērtēti, sabiedrības interesēm atbilstošie piedāvājumi tiek atlasīti otrajā posmā, kurā attiecībā uz katru atlasīto piedāvājumu tiek uzsākta slēgtā konkursa procedūra, lai izvēlētos vēl divus piedāvājumus.
Tad līgumslēdzēja iestāde uzsāk sarunu procedūru ar būvuzņēmēju un citām trešām personām, kas iesniegušas divus labākos piedāvājumus minētajā konkursa procedūrā, bet būvuzņēmējam ir iespēja savu piedāvājumu pielāgot līgumslēdzējas iestādes vajadzībām.
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka ar šo tiesisko regulējumu var tikt pārkāpts vienlīdzīgas attieksmes princips.
Tā uzskata, ka koncesijas ietveršanas konkursa procedūrā kārtība divējādā ziņā nāk par labu būvuzņēmējam salīdzinājumā ar visiem citiem potenciālajiem pretendentiem.
Pirmkārt, būvuzņēmējs tiek automātiski uzaicināts piedalīties sarunu procedūrā, lai piešķirtu koncesiju, neatkarīgi no viņa piedāvājuma un konkursa dalībnieku iesniegto piedāvājumu salīdzinājuma.
Otrkārt, būvuzņēmējam ir iespēja grozīt savu piedāvājumu sarunu procedūras laikā, lai to labāk pielāgotu līgumslēdzējas iestādes vajadzībām. Šī priekšrocība konkrēti ir pielīdzināma būvuzņēmēja prioritātes tiesību atzīšanai koncesijas piešķiršanas procedūrā.
Itālijas Republika norāda, ka šī sprieduma 40. punktā minētajā 2004. gada Kopienu likumā Komisijas iebildumi tika ņemti vērā.
Tiesas vērtējums
No Tiesas Reglamenta 38. panta 1. punkta c) apakšpunkta un ar to saistītās judikatūras izriet, ka prasības pieteikumā ir jāietver strīda priekšmets un izvirzīto pamatu kopsavilkums un tie ir jānorāda pietiekami skaidri un precīzi, lai atbildētājs varētu sagatavot savu aizstāvību un lai Tiesa varētu veikt kontroli. No tā izriet, ka galvenie faktiskie un tiesiskie apstākļi, ar kuriem ir pamatota prasība, prasības pieteikumā ir jānorāda loģiskā un saprotamā veidā un ka prasības pieteikumā ietvertajiem prasījumiem ir jābūt formulētiem nepārprotami, lai izvairītos no tā, ka Tiesa lemj
ultra petita
vai arī nelemj par kādu iebildumu (2007. gada 26. aprīļa spriedums lietā
C-195/04 Komisija/Somija, Krājums, I-3351. lpp.
, 22. punkts un tajā minētā judikatūra).
Šajā gadījumā Komisijas prasības pieteikumā šie nosacījumi attiecībā uz šo iebildumu nav izpildīti.
Savā prasībā Komisija lūdz atzīt, ka Itālijas Republika nav izpildījusi konkrētus pienākumus, ko tai uzliek Direktīvas 92/50, 93/36, 93/37 un 93/38, kā arī EKL 43. un 49. pants. Formulēdama šo iebildumu, Komisija nav norādījusi, tieši kuras no šīm direktīvām un/vai Līguma normām Itālijas Republika ir pārkāpusi, it kā izdarīdama vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.
Turklāt EKL 43. un 49. pants neparedz vispārēju vienlīdzīgas attieksmes pienākumu, bet nosaka — kā izriet no šī sprieduma 66. punktā minētās judikatūras — diskriminācijas pilsonības dēļ aizliegumu. Taču, formulēdama šo iebildumu, Komisija nesniedz nekādu norādi par šādu iespējamo diskrimināciju.
Tādēļ jāatzīst, ka sestais iebildums nav pieņemams.
Ņemot vērā visus iepriekšējos apsvērumus, jāatzīst, ka, pieņemdama:
—
Likuma Nr. 109/1994 2. panta 1. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvām 92/50, 93/36 un 93/37;
—
šī likuma 2. panta 5. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvu 93/37, un
—
šī likuma 27. panta 2. punktu un 28. panta 4. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvām 92/50 un 93/38.
Par tiesāšanās izdevumiem
Ja abiem lietas dalībniekiem spiedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Tiesa saskaņā ar Reglamenta 69. panta 3. punktu var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā Komisijai spriedums nav labvēlīgs daļēji attiecībā uz otro, ceturto un piekto iebildumu un pilnībā attiecībā uz trešo iebildumu, turklāt tās sestais iebildums atzīts par nepieņemamu, un tā kā Itālijas Republikai spriedums nav labvēlīgs attiecībā uz pirmo iebildumu, kā arī daļēji attiecībā uz otro, ceturto un piekto iebildumu, jānolemj, ka abas lietas dalībnieces sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 4. punktam dalībvalstis, kas iestājas lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
pieņemdama:
—
1994. gada 11. februāra Likuma Nr. 109 “Pamatlikums par valsts būvdarbiem” (
legge quadro in materia di lavori pubblici
), kas grozīts ar 2002. gada 1. augusta Likumu Nr. 166, 2. panta 1. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Padomes 1992. gada 18. jūnija Direktīvu 92/50/EEK par [pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru koordinēšanu], Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/36/EEK, ar ko koordinē piegāžu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/37/EEK par to, kā koordinēt būvdarbu [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, kas grozīta ar Eiropas Parlamenta un Padomes 1997. gada 13. oktobra Direktīvu 97/52/EK;
—
šī likuma (grozījumu redakcijā) 2. panta 5. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvu 93/37 grozījumu redakcijā, un
—
šī likuma (grozījumu redakcijā) 27. panta 2. punktu un 28. panta 4. punktu, Itālijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai uzlikti saskaņā ar Direktīvu 92/50 un Padomes 1993. gada 14. jūnija Direktīvu 93/38/EEK, ar ko koordinē [publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību] piešķiršanas procedūras, kuras piemēro subjekti, kas darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un telekomunikāciju nozarē;

2)
pārējā daļā prasību noraidīt;

3)
Eiropas Kopienu Komisija un Itālijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;

4)
Francijas Republika, Nīderlandes Karaliste un Somijas Republika sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.

[Paraksti]
(
*1
)	 Tiesvedības valoda — itāļu.