CELEX: 61996CJ0364
Direktiv 90/314/EEG om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang
Omfattningen av skyddet mot risken att researrangören kommer på obestånd

Domskäl
1 Bezirksgericht für Handelssachen Wien har genom beslut av den 21 oktober 1996, som inkom till domstolen den 14 november samma år, i enlighet med artikel 177 i EG-fördraget ställt en fråga om tolkningen av artikel 7 i rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (EGT L 158, s. 59; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 53, nedan kallat direktivet).
2 Frågan har uppkommit i en tvist mellan Verein für Konsumenteninformation och Österreichische Kreditversicherungs AG om återbetalning av belopp för inkvartering som köpare av en paketresa betalat till en hotellägare med anledning av att researrangören kommit på obestånd.
3 I artikel 7 i direktivet föreskrivs att den arrangör eller återförsäljare som är part i avtalet skall visa att han, i händelse av obestånd, "har tillräcklig säkerhet för återbetalning av erlagda belopp och för hemtransport av konsumenten".
4 Artikeln införlivades med österrikisk rätt genom förordning nr 881/94 (BGBl nr 881, av den 15 november 1994, s. 6501) där det i artikel 3 föreskrivs att researrangören, då han ingår ett försäkringsavtal med ett bolag som får bedriva verksamhet i Österrike, skall garantera resenären såväl återbetalning av redan erlagda belopp i den mån researrangörens insolvens har medfört att tjänsterna, helt eller delvis, inte har kunnat tillhandahållas, som ersättning för de utgifter för hemtransport som är nödvändiga till följd av arrangörens insolvens.
5 Makarna Hofbauer hade hos Karthago-Reisen GesmbH (nedan kallat Karthago-Reisen), Wien, bokat en paketresa till Kreta för perioden från och med den 9 september till och med den 16 september 1995. I paketresan ingick flygbiljetter och inkvartering med halvpension. Resan betalades i sin helhet före avresan.
6 Den 15 september 1995 krävde innehavaren av det hotell där makarna Hofbauer och ett antal andra av Karthago-Reisens kunder bodde att dessa skulle betala för samtliga nätter de bott på hans hotell, då han fått veta att Karthago-Reisen kommit på obestånd. Detta skedde, enligt vissa resenärers utsago, med bruk av fysiskt våld för att hindra dem att lämna hotellet.
7 För att kunna använda sin bokade hemresa betalade makarna Hofbauer därefter räkningen för sin vistelse till hotellet, vilken uppgick till 157 542 DR.
8 Vid återkomsten gav makarna Hofbauer och de andra berörda resenärerna Verein für Konsumenteninformation, vars syfte bland annat är att tillse att konsumenträttigheter iakttas, i uppdrag att göra gällande deras anspråk hos Österreichische Kreditversicherungs AG, där Karthago-Reisen var försäkrat.
9 Då försäkringsbolaget vägrade ersätta resenärerna för de belopp de utgivit till hotellinnehavaren väckte Verein für Konsumenteninformation genom ansökan av den 16 januari 1996 talan vid Bezirksgericht für Handelssachen Wien.
10 Bezirksgericht für Handelssachen Wien, som ansåg att den för att kunna avgöra målet behövde en tolkning av direktivet, förklarade målet vilande och hänsköt följande tolkningsfråga till domstolen:
"Skall artikel 7 i rådets direktiv av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang (90/314/EEG) tolkas så, att även de belopp som konsumenten betalar på plats till den som tillhandahåller en tjänst (exempelvis en hotellägare) eftersom denne annars skulle hindra konsumenten att resa tillbaka, omfattas av skyddsområdet för begreppet 'tillräcklig säkerhet för ... hemtransport av konsumenten' i den nämnda bestämmelsen?"
11 Genom sin fråga önskar den nationella domstolen huvudsakligen besked om huruvida artikel 7 i direktivet skall tolkas så, att den täcker fall i vilka en köpare av en paketresa, från vilken arrangören före avresan erhåller betalning för inkvartering, varefter arrangören kommer på obestånd, inte kan lämna hotellet och resa hem med mindre han utger samma belopp till hotellägaren.
12 Verein für Konsumenteninformation, den grekiska regeringen och kommissionen har anfört att syftet med artikel 7 i direktivet är att skydda konsumenten mot ekonomiska risker och researrangörens obestånd eller konkurs och därvid gjort gällande att en sådan situation som den som beskrivs i tolkningsfrågan skall omfattas av tillämpningsområdet för artikel 7. De har tillfogat att artikelns lydelse inte talar emot en sådan tolkning.
13 Verein für Konsumenteninformation och den grekiska regeringen anser att enligt artikel 7 i direktivet kan den begärda ersättningen anses vara antingen "återbetalning av erlagda belopp", då resenärens betalning direkt till hotellägaren innebär att uppehället inte hade betalats av researrangören, eller återbetalning av nödvändiga kostnader för "hemtransport av konsumenten".
14 Kommissionen har för sin del framhållit att de kostnader som är aktuella i målet vid den nationella domstolen bör anses vara nödvändiga för "hemtransport av konsumenten".
15 Den österrikiska regeringen har förtydligat att med hänsyn till konsumentens skyldighet att begränsa sin skada, kan en återbetalning endast kan godtas för nödvändiga och ofrånkomliga kostnader.
16 Österreichische Kreditversicherungs AG och den franska regeringen anser att tolkningsfrågan skall besvaras nekande. De har särskilt gjort gällande att det följer av uttrycket "tillräcklig säkerhet ... för hemtransport av konsumenten" att endast de kostnader som har ett direkt orsakssamband med hemtransport av konsumenten, såsom kostnader för taxi eller flyg, kan ersättas.
17 De har tillagt att eftersom direktivet uteslutande reglerar avtalet mellan köparen av en paketresa och arrangören av denna resa, skall direktivet inte tolkas så, att den garanti som föreskrivs i artikel 7 omfattar någon som tillhandahåller tjänster och som inte är part i huvudavtalet om paketresan, och som därvid indirekt, via en konsument som han "tagit som gisslan", får ersättning för sina tjänster. Möjligheten att få ersättning indirekt, genom konsumenten, skulle riskera att uppmuntra dem som tillhandahåller tjänsterna till sådant handlande.
18 Det skall inledningsvis erinras om att syftet med artikel 7 är att skydda konsumenterna mot de ekonomiska risker som uppkommer när arrangörer av paketresor kommer på obestånd eller försätts i konkurs. Som den franska regeringen har påpekat följer dessa risker, som har samband med avtalet mellan konsumenten och paketresearrangören, av att resan betalas i förskott och av att ansvaret delas av arrangören och de olika personer som tillhandahåller de tjänster som tillsammans utgör paketresan. Domstolen finner därför att det resultat som föreskrivs i artikel 7 i direktivet innebär att paketresenärer tillerkänns rättigheter som innebär att de är garanterade återbetalning av erlagda belopp och hemtransport i händelse av arrangörens obestånd eller konkurs (dom av den 8 oktober 1996 i de förenade målen C-178/94, C-179/94, C-188/94-C-190/94, Dillenkofer m.fl., REG 1996, s. I-4845, punkt 42).
19 Det är därefter lämpligt att nämna att garantin avseende "återbetalning av erlagda belopp" rör de fall där arrangörens obestånd eller konkurs uppkommer efter det att avtalet ingåtts och innan detta hunnit verkställas, eller de fall då tillhandahållandet av tjänsterna avbryts under tiden eller då det är lämpligt att till konsumenten återbetala det belopp som motsvarar kostnaden för tjänster som inte tillhandahållits. Garantin avseende "hemtransport av konsumenten" syftar till att hindra att konsumenten, medan avtalet verkställs, blir strandsatt på vistelseorten för att transportören, för det fall arrangören kommer på obestånd, vägrar att tillhandahålla den tjänst som utgör hemtransport.
20 Artikel 7 skall med beaktande av direktivets syften tolkas så, att den även omfattar en situation där en hotellägare tvingar en resenär att betala för sin inkvartering och gör gällande att han inte kommer att få betalt för denna, eftersom researrangören har kommit på obestånd. För den konsument som har köpt en paketresa uppkommer denna risk vid arrangörens obestånd eller konkurs. Konsumenten skall därför åtnjuta garantier från arrangörens sida.
21 Vad beträffar det argument som framförts av Österreichische Kreditversicherungs AG och den franska regeringen att en sådan tolkning av artikel 7 kan föranleda hotellägare att oftare tillämpa metoder av det slag som beskrivits i målet vid den nationella domstolen, skall det erinras om att försäkringsgivarna, som Verein für Konsumenteninformation har framhållit, i sådana situationer kan vända sig till hotellägarna, om de finner det nödvändigt, och att det under alla omständigheter är lämpligare att de vänder sig till hotellägarna än till resenärerna.
22 Det skall vidare förtydligas att med hänsyn till att resenären i ett fall som det förevarande har betalat för inkvarteringen två gånger, först till researrangören och sedan till hotellägaren, består skyldigheten för försäkringsgivaren i "återbetalning av erlagda belopp". Då resenären i praktiken har inkvarterats på egen bekostnad, skall de belopp han utgivit till arrangören återbetalas till honom, eftersom de överenskomna tjänsterna inte tillhandahållits av arrangören efter det att denne kommit på obestånd.
23 Den nationella domstolens fråga skall således besvaras så, att artikel 7 i direktivet skall tolkas på så sätt att rekvisitet återbetalning av erlagda belopp täcker fall i vilka en köpare av en paketresa, från vilken arrangören före avresan erhåller betalning för inkvartering, varefter arrangören kommer på obestånd, inte kan lämna hotellet och resa hem med mindre han utger samma belopp till hotellägaren.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
24 De kostnader som har förorsakats den österrikiska, den grekiska och den franska regeringen samt kommissionen, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående den fråga som genom beslut av den 21 oktober 1996 ställts av Bezirksgericht für Handelssachen Wien - följande dom:
Artikel 7 i rådets direktiv 90/314/EEG av den 13 juni 1990 om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang skall tolkas så, att rekvisitet återbetalning av erlagda belopp täcker fall i vilka arrangörens obestånd medför att en hotellägare hindrar en köpare av en paketresa från att lämna hotellet och resa hem, såvida denne inte betalar hotellägaren för inkvarteringen, trots att köparen redan före avresan har erlagt motsvarande betalning till arrangören.