CELEX: 62004CJ0123
EAEB sutartis
Tiekimas
Nuosavybės režimas
Bendrijos teritorijoje trečiosios valstybės nacionalinio subjekto atliekamas urano sodrinimas

Prašymai priimti prejudicinį sprendimą susiję su AE 57, 73, 75, 86, 87, 196 ir 197 straipsnių išaiškinimu.
Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant dvi bylas tarp, viena vertus, bendrovių
Industrias Nucleares do Brasil SA
(toliau – INB) bei
Siemens AG
(toliau – Siemens) ir bendrovių
UBS AG
(toliau – UBS) ir, antra vertus,
Texas Utilities Electric Corporation
(toliau – TUEC) dėl prisodrinto urano cilindrų grąžinimo.

Teisinis pagrindas
EAEB sutarties Pirmojoje antraštinėje dalyje „Bendrijos uždaviniai“ esantis AE 2 straipsnis nustato:
„Siekdama įgyvendinti savo uždavinį, kaip numatyta šioje Sutartyje, Bendrija:
<...>
d)       užtikrina, kad visiems vartotojams Bendrijoje būtų reguliariai ir teisingai tiekiamos rūdos ir branduolinis kuras,
<...>“
AE 57, 73 ir 75 straipsniai yra EAEB sutarties Antrosios antraštinės dalies „Nuostatos dėl pažangos branduolinės energijos
srityje skatinimo“ VI skyriuje „Tiekimas“ (toliau – VI skyrius).
AE 73 straipsnis nurodo:
„Tais atvejais, kai susitarimas ar sutartis tarp valstybės narės, asmens ar įmonės – vienos susitariančiosios šalies, ir trečiosios
valstybės, tarptautinės organizacijos, ar trečiosios valstybės nacionalinio subjekto – kitos susitariančiosios šalies, numato,
inter alia
, tiekti gaminius, kurie priklauso (Tiekimo) Agentūros kompetencijai, tokiam susitarimui ar sutarčiai sudaryti ar pratęsti
reikalingas išankstinis Komisijos sutikimas dėl tokių gaminių tiekimo.“
AE 75 straipsnis numato:
„Šio skyriaus nuostatos netaikomos įsipareigojimams, susijusiems su rūdos, žaliavų ar specialių skiliųjų medžiagų apdorojimu,
konversija ir formavimu, kuriuos prisiima:
a)       keli asmenys ar įmonės, jei medžiaga po apdorojimo, konversijos ar formavimo turi būti grąžinta tam asmeniui ar įmonei, iš
kurių ji buvo gauta; arba
b)       asmuo arba įmonė ir tarptautinė organizacija ar trečiosios valstybės nacionalinis subjektas, kai medžiagos apdorojimas, konversija
ir formavimas atliekamas ne Bendrijoje, po to ją grąžinant tam asmeniui ar įmonei, iš kurių ji buvo gauta; arba
c)       asmuo arba įmonė ir tarptautinė organizacija ar trečiosios valstybės nacionalinis subjektas, kai medžiagos apdorojimas, konversija
ir formavimas atliekamas Bendrijoje, po to ją grąžinant tai organizacijai ar nacionaliniam subjektui, iš kurių ji buvo gauta,
arba bet kuriam kitam tokios organizacijos ar nacionalinio subjekto paskirtam gavėjui ne Bendrijoje.
Tačiau suinteresuoti asmenys ir įmonės turi pranešti (Tiekimo) Agentūrai apie tokių įsipareigojimų egzistavimą ir, iš karto
pasirašius sutartis, gabenamos medžiagos kiekius. Komisija gali neleisti prisiimti b punkte nurodytų įsipareigojimų, jei,
jos nuomone, konversija ar formavimas negali būti atliktas veiksmingai ir saugiai Bendrijai nepatiriant medžiagos nuostolių.
Medžiagoms, su kuriomis yra susiję tokie įsipareigojimai, valstybių narių teritorijoje taikomos VII skyriuje nurodytos kontrolės
priemonės. Tačiau VIII skyriaus nuostatos netaikomos specialioms skiliosioms medžiagoms, kurių atžvilgiu yra prisiimami c punkte
nurodyti įsipareigojimai.“
EAEB sutarties Antrosios antraštinės dalies VII skyrius (toliau – VII skyrius) pavadintas „Saugumo kontrolė“.
EAEB sutarties Antrosios antraštinės dalies VIII skyriuje „Turto nuosavybė“ (toliau – VIII skyrius) yra, be kita ko, AE 86
ir 87 straipsniai.
Pagal AE 86 straipsnį:
„Specialios skiliosios medžiagos yra Bendrijos nuosavybė.
Bendrijos nuosavybės teisė apima visas specialias skiliąsias medžiagas, pagamintas ar importuotas valstybės narės, asmens
ar įmonės, kurioms taikoma VII skyriuje nurodyta saugumo kontrolė.“
AE 196 ir 197 straipsniai yra EAEB sutarties penktojoje antraštinėje dalyje „Bendrosios nuostatos“.
Pagal AE 196 straipsnį:
„Šioje Sutartyje, išskyrus tuos atvejus, kai numatyta kitaip:
a)       „asmuo“ – tai bet koks fizinis asmuo, kuris visą ar dalį savo veiklos vykdo valstybių narių teritorijoje šios Sutarties atitinkamame
skyriuje nurodytoje srityje;
b)       „įmonė“ – tai bet kokia įmonė ar institucija, kuri visą ar dalį savo veiklos vykdo valstybių narių teritorijoje šios Sutarties
atitinkamame skyriuje nurodytoje srityje, nepaisant jos teisinio statuso ir, ar ji yra viešoji ar privati.“
AE 197 straipsnis numato:
„Šioje Sutartyje:
1.      „Specialiosios skiliosios medžiagos“ – tai plutonis 239; uranas 233; uranu 235 arba uranu 233 prisodrintas uranas; bet kuri
kita medžiaga, kurioje yra vienas ar keli minėti izotopai, bei tokios kitos skiliosios medžiagos, kurias, remdamasi Komisijos
pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma nustato Taryba; tačiau sąvoka „specialiosios skiliosios medžiagos“ neapima žaliavų;
2.      „Uranu 235 arba uranu 233 prisodrintas uranas“ – tai uranas, kuriame urano 235 arba urano 233, arba abiejų šių izotopų kiekis
yra toks, kad šių dviejų izotopų sumos ir urano 238 izotopo perteklinis santykis yra didesnis už gamtoje pasitaikantį 235
ir 238 izotopų santykį;
3.      „Žaliavos“ – tai uranas, kuriame yra gamtoje pasitaikantis izotopų junginys; uranas, kurio kiekis urane 235 yra mažesnis nei
įprasta; toris; bet kuri iš minėtųjų medžiagų metalo, lydinio, cheminio junginio arba koncentrato forma; bet kuri kita medžiaga,
į kurią įeina vienas ar daugiau minėtųjų elementų tokios koncentracijos, kokią, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota
balsų dauguma nustato Taryba;
<...>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš sprendimų dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
INB
yra Brazilijoje buveinę turinti bendrovė, kurios užduotis – Brazilijos atominėms elektrinėms tiekti branduolinį kurą.

INB
palaikė nuolatinius verslo santykius su
Urenco Limited
(toliau – Urenco), kurios buveinė įsteigta Jungtinėje Karalystėje.
INB
tiekė
Urenco
gryną uraną ir mažai prisodrintą uraną, kurį pastaroji prisodrindavo pirmosios interesais. Jų verslo santykius reguliuojanti
sutartis numatė, kad nuosavybės teisė į uraną perduodama jį pristačius.
1984 m.
Urenco
sodrino
INB
uraną, kuris pastarajai buvo grąžintas ir kurį ji išvežė į Vokietiją ir sandėliavo Hanau esančiose
Siemens
patalpose pagal
INB
ir šios įmonės sudarytą sandėliavimo sutartį. Vėliau jis buvo sandėliuojamas
Siemens
dukterinės bendrovės
Advanced Nuclear Fuels GmbH
Lingen (Vokietija) esančiose patalpose.
Kadangi
INB
urano laikinai nereikėjo, ji 1993 m. paskelbė kvietimą teikti pasiūlymus dėl branduolinio kuro (kuris apėmė 1984 m.
Urenco
prisodrintą ir
Siemens
patalpose sandėliuojamą uraną) perleidimo.

Nuexco Exchange AG
(toliau – NEAG), kurios buveinė įsteigta Olten (Šveicarija), pateikė pasiūlymą, kurio pagrindu 1994 m. kovo 7 d. buvo sudaryta
urano paskolos ir perdavimo sutartis.
Pagal šią sutartį, kurią reglamentavo Brazilijos teisė,
INB
turėjo
NEAG
atskirais etapais patiekti iš viso penkias prisodrinto urano siuntas.
NEAG
įsipareigojo
INB
vėliau grąžinti šešias tokio pačio tipo prisodrinto urano siuntas ir pastarajai per naudojimosi laikotarpį sumokėti atlyginimą
už naudojimąsi uranu.
Vėliau
Nuexco Trading Corporation
(toliau – NTC), įsteigta Denveryje (Juntinės Amerikos Valstijos), veikė
NEAG
vardu.
NTC
, kuri priklausė tai pačiai įmonių grupei kaip ir
NEAG
, turėjo teisę atstovauti pastarajai visais klausimais.

NEAG
sumokėjo
INB
sutartyje numatytą nuomos mokesčio dalį. Be to, pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nustatytus
faktus, kai kurias prisodrinto urano siuntas
INT
perleido
NTC
, perduodama medžiagas iš pradžių iš savo sąskaitos
Siemens Power Corporation
(kurios visos akcijos priklauso
Siemens
), kuri vėliau jas perduodavo į
NTC
sąskaitą.
1994 m. vasaros pabaigoje
NEAG
daugiau nebegalėjo įvykdyti savo įsipareigojimo sugrąžinti uraną
INB
, nes ji nebegalėjo sumokėti už uraną, kurį turėjo patiekti Rusijos bendrovė.
1995 m. vasario mėn. subankrutavo
NTC
, o 1996 m. balandžio mėn. –
NEAG
.

INB
pareiškė ieškinį
Landgericht Osnabrück
(Vokietija) ir pareikalavo
Siemens
sugrąžinti keletą pastarosios patalpose sandėliuojamų cilindrų, kurių sudėtyje yra prisodrinto urano.
INB
remiasi savo nuosavybės teise į minėtus cilindrus, o
Siemens
teigia, kad ji „šiuo metu“ neprivalo jų grąžinti.
Bankas
UBS
, kurio pagrindinė buveinė įsteigta Šveicarijoje, paprašė leisti įstoti į bylą, kartu pareikšdama savarankišką reikalavimą
dėl ginčo dalyko, nes pagal 1989 m. su
NEAG
sudarytą sutartį jam buvo įkeisti minėti keturiolika cilindrų.

TUEC
yra įmonė, kuri tam tikroms Teksaso (Jungtinės Valstijos) dalims tiekia elektros energiją ir šiuo tikslu eksploatuoja atominę
elektrinę. Ji taip pat paprašė leisti įstoti į bylą, kartu pareikšdama savarankišką reikalavimą dėl ginčo dalyko, nes ji teigia
įgijusi nuosavybės teisę į vienuolika iš šių cilindrų. Šiuo atžvilgiu
TUEC
remiasi 1992 m. birželio 30 d. su
NTC
sudaryta sutartimi. Pagal šią sutartį už
TUEC
tiekimus
NTC
taip pat turėjo grąžinti atitinkamas medžiagas, tai turėjo įvykti padarant atitinkamus pakeitimus medžiagų sąskaitose.
2000 m. kovo 17 d. Sprendimu
Landgericht Osnabrück
nusprendė, kad
INB
neturėjo teisės iš
Siemens
susigrąžinti nagrinėjamus prisodrinto urano cilindrus, ir įpareigojo
Siemens
keturiolika prisodrinto urano cilindrų grąžinti
UBS
, o vienuolika –
TUEC
.
Dėl šių sprendimų
INB
pateikė apeliacinį skundą
Oberlandesgericht Oldenburg
.
Šis teismas nurodo, kad jis ketina atmesti
INB
apeliacinį skundą kaip nepagrįstą, nebent EAEB sutarties nuostatos sudarytų kliūčių
UBS
įgyti įkeitimo teisę į prisodrintą uraną, kuris yra ginčo pagrindinėje byloje C‑123/04 dalykas, o
TUEC
– nuosavybės teisę į prisodrintą uraną, kuris yra ginčo pagrindinėje byloje C‑124/04 dalykas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad EAEB sutarties nuostatos gali daryti įtaką kiekvienam iš
nagrinėjamų disponavimo veiksmų, t. y.
Urenco
nuosavybės teisės į prisodrintą uraną perdavimui
INB
,
NEAG
urano įkeitimui
UBS
bei
NEAG
nuosavybės teisės į uraną perdavimui
TUEC
.
Jis taip pat pažymi, kad pagrindinės bylos šalys nenurodė, jog Europos atominės energijos bendrijos institucijos (toliau –
Bendrija) buvo iš anksto informuotos apie skirtingus sandorius.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, 1995 m. gegužės 30 d. laišku Bendrijos tiekimo agentūra (toliau
– Agentūra) pranešė, kad privačios nuosavybės klausimas nepatenka nei į Komisijos, nei į Agentūros kompetenciją ir kad ginčas
dėl medžiagų nuosavybės turi būti išspręstas pagal civilinę teisę.
Tokiomis aplinkybėmis
Oberlandesgericht Oldenburg
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos abiejose bylose tapačius prejudicinius klausimus:
„1)      Ar (AE) 75 straipsnio pirmojoje pastraipoje vartojami terminai „apdorojimas, konversija arba formavimas“ taip pat apima ir
urano sodrinimą?
2)      Ar įmonė, kurios buveinė yra ne EAEB sutarties <...> taikymo teritorijoje, vykdo visą ar dalį savo veiklos (AE) 196 straipsnio
b punkto prasme <...> Bendrijos teritorijoje, jeigu ji palaiko verslo santykius su įmone, kurios buveinė yra Bendrijos teritorijoje,
t. y. santykius dėl:
a)      žaliavų tiekimo prisodrintam uranui gaminti ir prisodrinto urano gavimo iš įmonės, kurios buveinė yra Bendrijos teritorijoje;
b)      minėto prisodrinto urano sandėliavimo kitos įmonės, kurios buveinė yra Bendrijos teritorijoje, patalpose?
3)      a)     Ar (AE) 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas reikalauja, kad medžiagos, pateiktos apdoroti, konvertuoti arba formuoti,
būtų tapačios vėliau grąžinamoms, išskyrus dėl šio apdirbimo padarytus fizinius pokyčius?
b)     Ar pakanka to, jog apdirbtos medžiagos pagal kokybę ir kiekį atitiktų patiektas medžiagas?
c)     Ar tai, kad grąžinamų medžiagų neįmanoma susieti su gavėjo patiektomis medžiagomis, trukdo taikyti (AE) 75 straipsnio pirmosios
pastraipos c punktą?
d)     Ar tai, kad už apdirbimą atsakinga įmonė nuosavybės teisę į žaliavas įgyja, kai jos jai pristatomos, ir dėl to po jų apdirbimo
nuosavybės teisę į prisodrintą uraną turi perduoti kitai sutarties šaliai, trukdo taikyti (AE) 75 straipsnio pirmosios pastraipos
c punktą?
4)      a)     Ar tai, kad suinteresuotieji asmenys arba įmonės nesilaiko savo pareigos pranešti <...> Agentūrai, kurią joms nustato (AE) 75 straipsnio
antroji pastraipa, trukdo taikyti (AE) 75 straipsnį?
b)     Ar (AE) 75 straipsnio antrojoje pastraipoje nustatytos pareigos pranešti nesilaikymas <...> Agentūrai gali būti ištaisytas,
jeigu suinteresuotieji asmenys arba įmonės vėliau įvykdo savo pareigą pranešti arba jeigu <...> Agentūra vėliau informuojama
kitu būdu?
5)      a)     Ar susitarimas arba sutartis (AE) 73 straipsnio prasme yra negaliojantis dėl to, kad šalys nepaprašė (AE) 73 straipsnyje reikalaujamo
<...> išankstinio Komisijos sutikimo?
b)     Jei taip, ar toks negaliojantis sandoris gali įsigalioti, jeigu suinteresuotieji asmenys arba įmonės vėliau gauna šį sutikimą
arba jeigu kitu būdu informuotos Bendrijos institucijos nesiima veiksmų?
6)      a)     Ar dėl to, kad suinteresuotasis gamintojas nesilaiko (AE) 57 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytos pareigos
pasiūlyti <...> Agentūrai (AE) 57 straipsnio 1 dalyje nurodytas medžiagas, jam draudžiama disponuoti šiomis medžiagomis?
b)     Ar šis (AE) 57 straipsnio 2 dalies antrojoje pastraipoje numatytos pareigos pasiūlyti <...> Agentūrai (AE) medžiagas nesilaikymas
gali būti ištaisytas, jeigu gamintojas vėliau įvykdo šią pareigą arba jeigu <...> Agentūra vėliau informuojama kitu būdu ir
nesinaudoja savo teise įsigyti?
7)      Ar (AE) 86 straipsnyje vartojamas terminas „gamyba“ taip pat apima urano sodrinimą?
8)      AR grynas uranas arba nedaug prisodrintas uranas yra žaliavos (AE) 197 straipsnio 1 punkto
in fine
prasme?
9)      a)     Ar medžiagos, kurios pagal (AE) 86 straipsnio pirmąją pastraipą tapo <...> Bendrijos nuosavybe, gali būti privačios nuosavybės
objektas
Bürgerliches Gesetzbuch
(Vokietijos civilinis kodeksas) 903 straipsnio prasme, o ši nuosavybės teisė perduota?
b)     Ar pagal (AE) 87 straipsnį teisės subjektams suteikta neribota teisė naudoti ir sunaudoti yra nuosavybės teisei ekvivalentiška
arba analogiška daiktinė teisė
sui generis
, kuri papildo (Vokietijos civiliniame kodekse) numatytas daiktines teises?
10)      Ar įmonė dalį savo veiklos vykdo Bendrijos valstybių narių teritorijoje (AE) 196 straipsnio b punkto prasme, jeigu ji parduoda
arba įgyja joje sandėliuojamą prisodrintą uraną?
11)      Ar (AE) 73 straipsnis
mutatis mutandis
taikomas sutartims dėl Bendrijos teritorijoje sandėliuojamo prisodrinto urano ir kurių šalys yra tik trečiųjų valstybių nacionaliniai
subjektai?“
2004 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos C‑123/04 ir C‑124/04 buvo sujungtos, kad būtų bendrai vykdoma rašytinė ir žodinė proceso dalys ir priimamas sprendimas.

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar AE 75 straipsnio pirmoji pastraipa
turi būti aiškinama taip, kad šioje nuostatoje vartojami terminai „apdorojimas“, „konversija“ arba „formavimas“ taip pat apima
ir urano sodrinimą.
Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikia priminti, kad pagal AE 75 straipsnio pirmąją pastraipą „(VI) skyriaus nuostatos netaikomos
įsipareigojimams, susijusiems su rūdos, žaliavų ar specialių skiliųjų medžiagų apdorojimu, konversija ir formavimu“ ir prisiimtiems
vienu iš tos pačios nuostatos a, b ir c punktuose aprašytų būdų.
Antra, kaip išplaukia iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų, urano sodrinimas yra izotopų atskyrimas dujų difuzija arba centrifugavimu,
siekiant padidinti urano 235 koncentraciją ir taip jį pritaikyti naudoti reaktoriuje.
Taigi, kaip teisingai pastebi
Siemens
,
UBS
,
TUEC
ir Teisingumo Teismui pastabas pateikusios vyriausybės, tokia atskyrimo operacija, kurios atžvilgiu netvirtinama, kad ji
paveikia bendrą medžiagų būseną, yra konversija AE 75 straipsnio prasme.
Iš tikrųjų, pirma, jos pasekmė yra ta, kad uranui suteikiama kita forma ir taip jis konvertuojamas bendrąja šio žodžio prasme.
Antra, kaip pažymi generalinis advokatas savo išvados 53 punkte, terminai „apdorojimas“, „konversija“ arba „formavimas“ yra
bendriniai. Vien jie neleidžia padaryti išvados, kad tam tikri rūdos, žaliavų ar specialių skiliųjų medžiagų apdorojimo, konversijos
arba formavimo būdai nepatenka į AE 75 straipsnio taikymo sritį, pavyzdžiui, dėl tam tikrų šiam apdorojimui, konversijai ar
formavimui būdingų techninių ypatybių arba dėl jų sukurtos pridėtinės vertės.
Šį aiškinimą patvirtina VI skyriaus, kuriame yra AE 75 straipsnis, bendra struktūra ir tikslas. Iš tikrųjų šis skyrius įgyvendina
bendrą AE 2 straipsnio d punkte Bendrijos institucijoms nustatytą pareigą užtikrinti, kad visiems vartotojams būtų reguliariai
ir teisingai tiekiamos rūdos ir branduolinis kuras (1971 m. gruodžio 14 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, 7/71, Rink. p. 1003, 22 punktas). Iš tikrųjų AE 75 straipsnis iš tiekimo tvarkos nuostatų taikymo srities pašalina medžiagas,
su kuriomis atliekamos su šioje nuostatoje numatytais apdirbimo darbais susijusios operacijos (žr. 1978 m. lapkričio 14 d.
Sprendimo, 1/78, Rink. P. 2151, 16 punktą).
Iš to išplaukia, kad, siekiant pagrįsti VI skyriuje numatytos tvarkos visišką taikymą, AE 75 straipsnis apima tuos atvejus,
kurie laikomi nedarančiais įtakos arba darančiais nepakankamai didelę įtaką rūdos ir branduolinio kuro reguliariam ir teisingam
tiekimui Bendrijos viduje visiems vartotojams. Taip yra ir AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punkte numatytos operacijos
atveju, kai Bendrijoje sodrinamas iš trečiosios valstybės atvežtas uranas, kuris yra skirtas grąžinti į trečiąją valstybę.
Iš tikrųjų tokia situacija nedaro įtakos urano tiekimui Bendrijoje įsisteigusiems vartotojams.
Šio aiškinimo nepaneigia Komisijos argumentas, kad sodrinimo oligopolinėje rinkoje sudarytos sutartys turi potencialiai reikšmingų
pasekmių Bendrijos ilgalaikio tiekimo saugumui ir vienodai vartotojų traktuotei. Iš tikrųjų darant prielaidą, kad šis teiginys
yra teisingas, toks argumentas reiškia, kad AE 75 straipsnio aiškinimas priklauso nuo rinkos sąlygų. Todėl toks nuostatų dėl
tiekimo tvarkos aiškinimas negali būti laikomas pagrįstu (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
43 punktą).
Be to, INB argumentas, kad dėl AE 75 straipsnio pirmojoje pastraipoje vartojamų terminų „apdorojimas“, „konversija“ arba „formavimas“
aiškinimo specialių skiliųjų medžiagų gamybos sąvoka AE 86 straipsnio antrosios pastraipos prasme netenka prasmės, negali
būti pripažintas pagrįstas. Iš tikrųjų nė iš vienos šių nuostatų neišplaukia, kad minėti terminai ir minėta sąvoka vieni kitus
paneigia. Be to, ryšys tarp AE 75 straipsnio ir VIII skyriuje esančio AE 86 straipsnio konkrečiai reglamentuojamas AE 75 straipsnio
trečiojoje pastraipoje, nedarant jokios nuorodos į šiuos terminus ir šią sąvoką.
Taip pat, priešingai nei teigia Komisija, AE 197 straipsnis, kuris tik apibrėžia branduolinį kurą įvairiose viena po kitos
einančiose būsenose, nedraudžia prisodrinto urano laikyti po konversijos gautu produktu.
Kalbant apie 1999 m. balandžio 22 d. Sprendimą
Kernkraftwerke Lippe-Ems prieš Komisiją
(C‑161/97 P, Rink. p. I‑2057) ir 1997 m. vasario 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Kernkraftwerke Lippe-Ems prieš Komisiją
(T‑149/94 ir T‑181/94, Rink. p. II‑161), kuriais INB ir Komisija remiasi grįsdamos savo teiginį, kad AE 75 straipsnis neapima prisiimtų įsipareigojimų
dėl urano prisodrinimo, pakanka konstatuoti, kad, kaip matyti iš pastarojo sprendimo 2 punkto, ši byla buvo susijusi su urano
tiekimo sutartimi, o ne su sutartimi dėl urano apdorojimo, konversijos arba formavimo minėtos nuostatos prasme.
Galiausiai reikėtų pridurti, kad kaip pažymi generalinis advokatas savo išvados 57 punkte, tai, jog urano sodrinimas yra apdorojimas,
konversija arba formavimas AE 75 straipsnio prasme, nereiškia, kad tokiam procesui netaikoma jokia kontrolė. Iš tikrųjų pagal
AE 75 straipsnio antrąją pastraipą įsipareigojimų, kuriems taikoma ši nuostata, atžvilgiu egzistuoja pareiga pranešti Agentūrai,
ir Komisija gali sutrukdyti vykdyti AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos b punkte numatytus įsipareigojimus. Be to, iš AE 75 straipsnio
trečiosios pastraipos išplaukia, kad medžiagoms, kurios yra šiame straipsnyje numatytų įsipareigojimų dalykas, bet kuriuo
atveju valstybių narių teritorijoje taikomos VII skyriuje numatytos kontrolės priemonės.
Taigi į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad AE 75 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip: joje vartojami
terminai „apdorojimas“, „konversija“ arba „formavimas“ taip pat apima urano sodrinimą.

Dėl antrojo klausimo
Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar AE 196 straipsnio b punktas
turi būti aiškinamas taip, kad įmonė, kurios buveinė yra ne valstybių narių teritorijoje, vykdo „visą ar dalį savo veiklos“
minėtos nuostatos prasme valstybių narių teritorijoje, jeigu su įmone, kurios buveinė yra šioje teritorijoje, ji palaiko verslo
santykius dėl žaliavų tiekimo prisodrintam uranui gaminti ir prisodrinto urano tiekimo arba minėto prisodrinto urano sandėliavimo.
Iš prašymų priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas
nori sužinoti, ar
INB
gali būti laikoma „įmone“ AE 196 straipsnio b punkto prasme dėl savo verslo santykių, pirma, su
Urenco
dėl urano sodrinimo ir, antra, su
Siemens
dėl prisodrinto urano sandėliavimo. Šio klausimo tikslas – leisti minėtam teismui nustatyti, ar minėtiems
INB
prisiimtiems įsipareigojimams taikomas AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas, kuris susijęs, be kita ko, su įmonių
prisiimtais tarpusavio įsipareigojimais, ar AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas, kuris susijęs, be kita ko, su
įmonių ir trečiosios valstybės nacionalinių subjektų prisiimtais tarpusavio įsipareigojimais.
Įmonė AE 196 straipsnio b punkto prasme yra bet kokia įmonė ar institucija, kuri visą savo veiklą ar jos dalį vykdo valstybių narių teritorijoje atitinkamo
EAEB sutarties skyriaus apibrėžtoje srityje.
Taigi ši sąlyga turi būti aiškinama taip, kad įmonė visą savo pačios veiklą ar jos dalį branduolinėje srityje turi vykdyti
valstybių narių teritorijoje, nes priešingu atveju AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas taptų beprasmis. Iš tikrųjų
jeigu vien dėl to, kad egzistuoja verslo santykiai su valstybių narių teritorijoje įsisteigusia įmone, trečiojoje valstybėje
įsisteigęs nacionalinis subjektas vykdytų savo veiklą minėtoje teritorijoje ir taip taptų įmone AE 196 straipsnio b punkto prasme, nebereikėtų AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punkte specialiai reglamentuoti įsipareigojimų tarp įmonės ir
trečiosios valstybės nacionalinio subjekto, nes toks atvejis patektų jau į AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos a punktą.
Taigi į antrą klausimą reikia atsakyti taip, kad AE 196 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip: įmonė, kurios buveinė yra ne valstybių narių teritorijoje, nevykdo visos ar dalies savo veiklos
valstybių narių teritorijoje minėtos nuostatos prasme, jeigu ji su įmone, kurios buveinė yra šioje teritorijoje, palaiko verslo
santykius dėl žaliavų tiekimo prisodrintam uranui gaminti ir prisodrinto urano tiekimo arba šio prisodrinto urano sandėliavimo.

Dėl trečiojo klausimo
Savo trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar pagal AE 75 straipsnio pirmosios
pastraipos c punktą medžiagos, patiektos apdoroti, konvertuoti arba formuoti, turi būti tapačios vėliau grąžinamoms, ar pakanka,
kad grąžinamos prekės pagal kokybę ir kiekį atitiktų patiektas medžiagas, net ir nesant galimybės tam tikrais atvejais pastarųjų
susieti su grąžinamomis medžiagomis. Jis taip pat klausia, ar tai, kad už apdirbimą atsakinga įmonė nuosavybės teisę į žaliavas
įgyja, kai jos jai pristatomos, ir dėl to po jų apdirbimo nuosavybės teisę į prisodrintą uraną turi perduoti kitai sutarties
šaliai, trukdo taikyti AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktą.
Kalbant apie pirmąją šio klausimo dalį, iš Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad praktiškai neįmanoma patikrinti,
ar sodrinti patiektos medžiagos ir vėliau grąžinamos prisodrintos medžiagos yra tapačios. Be to, kaip savo išvados 66 punkte
pažymi generalinis advokatas, pakeičiamumo principas, kuriuo siekiama, kad pirminės branduolinės medžiagos būtų laikomos tarpusavyje
pakeičiamomis, yra taikomas tarptautinėje praktikoje ir pripažįstamas Bendrijos išorės santykiuose.
Todėl siekiant pateikti tinkamą AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punkto išaiškinimą, neturi būti laikoma, kad medžiagos,
patiektos apdoroti, konvertuoti arba formuoti, neturi būti tapačios vėliau grąžinamoms. Be to, toks išaiškinimas atitinka
VI skyriaus bendrą struktūrą ir tikslus. Iš tikrųjų jeigu grąžinamos prekės pagal kokybę ir kiekį atitinka patiektas medžiagas,
urano tiekimui Bendrijoje įsisteigusiems vartotojams nėra daroma įtaka.
Dėl antrosios klausimo dalies reikia konstatuoti, kad, kaip teisingai pastebi UBS, TUEC ir pastabas pateikusios vyriausybės,
AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas numato, kad aptariamų medžiagų „apdorojimas, konversija ir formavimas atliekamas
Bendrijoje, po to (jas) grąžinant“ ne Bendrijoje esančiam gavėjui, nereikalaujant šioms operacijoms kokios nors teisinės formos.
Taigi ši nuostata taip pat taikoma, jeigu šios operacijos apima nuosavybės perdavimą du kartus, kuris, be kita ko, nedaro
įtakos urano tiekimui Bendrijoje esantiems vartotojams.
Taigi į trečią klausimą reikia atsakyti taip, kad AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas turi būti aiškinamas taip:
medžiagos, patiektos apdoroti, konvertuoti arba formuoti, neturi būti tapačios vėliau grąžinamoms, ir pakanka, kad grąžinamos
medžiagos pagal kokybę ir kiekį atitiktų patiektas medžiagas, net ir nesant galimybės tam tikrais atvejais pastarųjų susieti
su grąžinamomis medžiagomis. Be to, minėta nuostata turi būti aiškinama taip, jog tai, kad už apdirbimą atsakinga įmonė įgyja
nuosavybės teisę į žaliavas, kai jos jai pristatomos, ir dėl to nuosavybės teisę į prisodrintą uraną, jį apdirbusi, ji turi
perduoti kitai sutarties šaliai, netrukdo taikyti AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punkto.

Dėl ketvirtojo klausimo
Savo ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia apie nepranešimo
Agentūrai AE 75 straipsnio antrosios pastraipos prasme pasekmes ir apie galimybę ištaisyti šį nepranešimą. Jis nurodo, kad
tiek, kiek, remdamasis pagrindinės bylos šalių argumentacija, jis galėjo patikrinti, nustatė, kad apie
INB
ir
Urenco
sudarytą sutartį nebuvo pranešta pagal AE 75 straipsnio antrąją pastraipą.
Kaip pažymi generalinis advokatas savo išvados 69 punkte, per posėdį Komisija patvirtino, kad apie tai buvo pranešta. Iš to
išplaukia, kad sprendimui pagrindinėse bylose priimti atsakymas į ketvirtąjį klausimą nereikalingas.

Dėl penktojo–devintojo klausimų
Savo penktuoju–devintuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo išaiškinti Teisingumo Teismo
AE 57, 73, 86, 87 straipsnius ir 197 straipsnio 1 punktą taip pat
INB
prisiimtų įsipareigojimų dėl urano sodrinimo kontekste.
Vis dėlto iš pateiktų pirmųjų trijų klausimų atsakymų išplaukia, kad siekiant išspręsti pagrindines bylas į minėtus klausimus
atsakyti nereikia.
Iš tikrųjų AE 57, 73, 86, 87 straipsniai yra atitinkamai VI ir VIII skyriuje. Taigi iš AE 75 pirmosios ir trečiosios pastraipų išplaukia, kad
šių skyrių nuostatos netaikomos į AE 75 pirmosios pastraipos c punkto taikymo sritį patenkantiems įsipareigojimams. Kalbant
apie AE 197 straipsnio 1 punktą, kuris yra pateikto aštuntojo klausimo dalykas, iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį
sprendimą matyti, kad minėtu klausimu siekiama tik sužinoti, ar AE 86 straipsnis taikomas pagrindinėms byloms.
Iš to išplaukia, kad į šiuos klausimus atsakyti nereikia.

Dėl dešimtojo klausimo
Savo dešimtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar įmonė „dalį savo veiklos
vykdo“ valstybių narių teritorijoje AE 196 straipsnio b punkto prasme, jeigu ji parduoda arba įgyja joje sandėliuojamą prisodrintą
uraną.
Iš sprendimų dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiuo klausimu minėtas teismas norėtų sužinoti, ar
INB
ir
NEAG
gali būti laikomos įmonėmis AE 196 straipsnio b punkto prasme dėl atitinkamai savo valstybių narių teritorijoje sandėliuojamo
prisodrinto urano pardavėjo ir pirkėjo statuso.
Šiuo atžvilgiu iš šio sprendimo 50 punkto matyti, kad įmonė yra įmonė AE 196 straipsnio b punkto prasme, tik jeigu ji visą
savo pačios veiklą ar jos dalį branduolinėje srityje vykdo valstybių narių teritorijoje. Taip nėra tuo atveju, jeigu įmonė
tik parduoda arba įgyja valstybių narių teritorijoje sandėliuojamą prisodrintą uraną.
Taigi į dešimtąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad AE 196 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip: įmonė nevykdo
dalies savo veiklos valstybių narių teritorijoje minėtos nuostatos prasme, jeigu ji parduoda arba įgyja joje sandėliuojamą
prisodrintą uraną.

Dėl vienuoliktojo klausimo
Savo vienuoliktuoju klausimu, kuris susijęs su atitinkamai, viena vertus,
UBS
ir
NEAG
bei, antra vertus,
TUEC
ir
NTC
sudarytomis sutartimis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar AE 73 straipsnis taikomas sutartims
dėl Bendrijos teritorijoje sandėliuojamo prisodrinto urano ir kurių šalys yra tik trečiųjų valstybių nacionaliniai subjektai.
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad pagal AE 73 straipsnį jis taikomas susitarimui ar sutarčiai tarp valstybės narės, asmens
ar įmonės – vienos susitariančiosios šalies, ir trečiosios valstybės, tarptautinės organizacijos, ar trečiosios valstybės
nacionalinio subjekto – kitos susitariančiosios šalies, kuris arba kuri numato
inter alia
tiekti gaminius, kurie priklauso Agentūros kompetencijai. Iš to darytina išvada, kad ši nuostata netaikoma tarp trečiųjų
valstybių nacionalinių subjektų sudarytiems susitarimams, kurie, be kita ko, negali daryti įtakos Bendrijos tiekimo saugumo
tikslui.
Taigi į vienuoliktąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad AE 73 straipsnis turi būti aiškinamas kaip netaikomas sutartims dėl
Bendrijos teritorijoje sandėliuojamo prisodrinto urano, kurių šalys yra tik trečiųjų valstybių nacionaliniai subjektai.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas nusprendžia:
1.
AE 75 straipsnio pirmoji pastraipa turi būti aiškinama taip: joje vartojami terminai „apdorojimas“, „konversija“ arba „formavimas“
taip pat apima urano sodrinimą.
2.
AE 196 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip: įmonė, kurios buveinė yra ne valstybių narių teritorijoje, nevykdo
visos ar dalies savo veiklos valstybių narių teritorijoje minėtos nuostatos prasme, jeigu ji su įmone, kurios buveinė yra
šioje teritorijoje, palaiko verslo santykius dėl žaliavų tiekimo prisodrintam uranui gaminti ir prisodrinto urano tiekimo
arba šio prisodrinto urano sandėliavimo.
3.
AE 75 straipsnio pirmosios pastraipos c punktas turi būti aiškinamas taip: medžiagos, patiektos apdoroti, konvertuoti arba
formuoti, neturi būti tapačios vėliau grąžinamoms, ir pakanka, kad grąžinamos medžiagos pagal kokybę ir kiekį atitiktų patiektas
medžiagas, net ir nesant galimybės tam tikrais atvejais pastarųjų susieti su grąžinamomis medžiagomis. Be to, minėta nuostata
turi būti aiškinama taip, jog tai, kad už apdirbimą atsakinga įmonė įgyja nuosavybės teisę į žaliavas, kai jos jai pristatomos,
ir dėl to nuosavybės teisę į prisodrintą uraną, jį apdirbusi, ji turi perduoti kitai sutarties šaliai, netrukdo taikyti AE 75 straipsnio
pirmosios pastraipos c punkto.
4.
AE 196 straipsnio b punktas turi būti aiškinamas taip: įmonė nevykdo dalies savo veiklos valstybių narių teritorijoje minėtos
nuostatos prasme, jeigu ji parduoda arba įgyja joje sandėliuojamą prisodrintą uraną.
5.
AE 73 straipsnis turi būti aiškinamas kaip netaikomas sutartims dėl Europos atominės energijos bendrijos teritorijoje sandėliuojamo
prisodrinto urano, kurių šalys yra tik trečiųjų valstybių nacionaliniai subjektai.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.