CELEX: 62001CJ0227
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 85/337/EEB
Tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimas
Neteisingas taikymas
Geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projektas, atkarpa Las Palmas-Oropesa

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo pripažinti, kad, neatlikdama „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto,
atkarpos Las Palmas-Oropesa“, sudarančio projekto „Viduržiemio jūros koridorius“ dalį, poveikio aplinkai vertinimo, Ispanijos
Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės
ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (OL L 175, p. 40) 2, 3 straipsnius, 5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.

Teisės aktai

Bendrijos teisės aktai
Direktyva 85/337, remiantis jos pirma ir šešta konstatuojamosiomis dalimis, siekiama užkirsti kelią aplinkos teršimui ir kitokiai
žalai, nustatant, kad tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikis aplinkai turėtų būti vertinamas iš anksto.
Iš penktos konstatuojamosios dalies matyti, kad ši direktyva nustato bendruosius poveikio aplinkai vertinimo principus, siekiant
jais papildyti ir koordinuoti sutikimo dėl valstybės ir privačių projektų, galinčių turėti didelį poveikį aplinkai, davimo
procedūras.
Pagal Direktyvos 85/337 aštuntą ir vienuoliktą konstatuojamąsias dalis tam tikrų rūšių projektai daro reikšmingą poveikį aplinkai,
ir tokie projektai dažniausiai turi būti sistemingai vertinami atsižvelgiant į poreikį apsaugoti žmonių sveikatą, užtikrinti
sveikesnę aplinką ir tuo prisidėti prie gyvenimo kokybės kūrimo, užtikrinti rūšių įvairovės palaikymą ir palaikyti ekosistemos
kaip pagrindinio gyvybės šaltinio reprodukcijos pajėgumą.
Šioje byloje nagrinėjamos Direktyvos 85/337 nuostatos iki jų pakeitimo pastarąją direktyvą keičiančia 1997 m. kovo 3 d. Tarybos
direktyva 97/11/EB (OL L 73, p. 5) yra šios.
Direktyvos 85/337 1 straipsnis nustato:
„Ši direktyva taikoma vertinti valstybės ir privačius projektus, kurie gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai.
Šioje direktyvoje:
„projektas” reiškia:
–        statybos darbus bei kitų objektų ar veiklos planų įgyvendinimą,
–        kitokius įsikišimus į natūralią aplinką ir gamtovaizdį <...>“
Pagal direktyvos 2 straipsnį:
„1. Valstybės narės imasi visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad prieš duodant sutikimą, projektams, galintiems daryti
reikšmingą poveikį aplinkai,
inter alia
, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, būtų atliekamas poveikio aplinkai vertinimas.
Šie projektai yra nurodyti 4 straipsnyje.
<...>
3. Valstybės narės išskirtiniais atvejais gali padaryti išimtį ir netaikyti šioje direktyvoje nurodytų procedūrų tam tikram
projektui arba jo daliai.
Tokiu atveju valstybės narės:
a) svarsto, ar tiktų kita vertinimo forma ir ar tokiu būdu gauta informacija turėtų būti prieinama visuomenei;
b) pateikia visuomenei informaciją apie padarytą išimtį – procedūros netaikymą ir apie priežastis, kodėl taip daroma;
c) prieš duodamos sutikimą, informuoja Komisiją apie priežastis, pateisinančias padarytą išimtį, ir, kai reikia, pateikia
jai informaciją, kurią gavo tos valstybės nacionaliniai subjektai.
Komisija nedelsiant siunčia gautus dokumentus kitoms valstybėms narėms.
<...>“. (Pataisytas vertimas)
Tos pačios direktyvos 3 straipsnis nustato:
„Vertinant poveikį aplinkai, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį ir remiantis 4–11 straipsniais, nustatomi, apibūdinami
ir įvertinami tiesioginiai ir netiesioginiai projekto poveikiai šiems aplinkos komponentams:
–        žmonėms, gyvūnijai ir augmenijai,
–        dirvožemiui, vandeniui, orui, klimatui ir kraštovaizdžiui,
–        sąveikai tarp pirmajame ir antrajame punktuose nurodytų veiksnių,
–        materialinėms vertybėms ir kultūros paveldui.“
Direktyvos 85/337 4 straipsnis, į kurį daroma nuoroda jos 2 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje, nustato:
„1. Remiantis 2 straipsnio 3 dalimi, I priede išvardytų rūšių projektams vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnių nuostatas.
2. II priede išvardytų rūšių projektams vertinimas privalomas pagal 5–10 straipsnius, kai valstybės narės mano, kad to reikalauja
projektų charakteristikos.
<...>.“
Šios direktyvos I priedo 7 punktas tarp kitų projektų mini „tolimųjų reisų geležinkelio kelių“ tiesimą.
Šios direktyvos II priedo 12 punktas nurodo,
inter alia
, „I priede išvardytų projektų“ pakeitimus.
Pagal Direktyvos 85/337 5 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1.      Projektams, kuriems, vadovaujantis 4 straipsniu, poveikio aplinkai vertinimas privalomas pagal 5?10 straipsniuose nustatytas
sąlygas, valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad užsakovas atitinkama forma pateiktų informaciją, nurodytą
III priede, kai:
a) valstybės narės mano, kad informacija yra reikalinga, atsižvelgiant į esamą sutikimo dėl planuojamos veiklos davimo tvarkos
stadiją ir konkrečias to projekto charakteristikas arba projekto rūšį, taip pat aplinkos savybes, kurioms projektas gali daryti
poveikį;
b) valstybės narės nusprendžia, jog galima pagrįstai reikalauti, kad užsakovas surinktų informaciją, atsižvelgdamas, be kita
ko, į naujausias žinias ir vertinimo metodus.
2.      Informaciją, kurią pagal 1 dalį turi pateikti užsakovas, sudaro bent šie duomenys:
–        projekto aprašymas nurodant informaciją apie projekto vietą, projektavimą ir dydį,
–        priemonių, skirtų išvengti, sumažinti ir, jei įmanoma, atitaisyti reikšmingą neigiamą poveikį, aprašymas,
–        duomenys, reikalingi identifikuoti ir vertinti galimus pagrindinius projekto poveikius,
–        1?3 pastraipose nurodytos informacijos netechninio pobūdžio santrauka.“
Remiantis šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalimi:
„Valstybės narės užtikrina, kad:
–        bet kuris sutikimo dėl planuojamos veiklos prašymas ir bet kokia informacija, surinkta pagal 5 straipsnį, būtų prieinama visuomenei,
–        visuomenė turėtų galimybę pareikšti savo nuomonę prieš pradedant projekto įgyvendinimą.“
Direktyvos 85/337 12 straipsnis nustato:
„1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kurios, įsigaliojusios per trejus metus nuo pranešimo apie šią direktyvą, įgyvendina
šią direktyvą.
2. Valstybės narės perduoda Komisijai nacionalinių įstatymų, kuriuos jos priėmė šios direktyvos srityje, nuostatų tekstus.“
Apie šią direktyvą valstybėms narėms buvo pranešta 1985 m. liepos 3 dieną.

Nacionalinės teisės aktai
Ispanijos teisės aktai, perkėlę Direktyvos 85/337 I priedo 7 punktą į nacionalinę teisę, tarp projektų, kuriems poveikio aplinkai
vertinimo procedūra turi būti privalomai taikoma, mini „tolimųjų reisų geležinkelių linijas, apimančias naujas trasas“.

Ikiteisminė procedūra
1999 m. gegužę gavusi skundą ir pasikeitusi laiškais su Ispanijos valdžios institucijomis, Komisija, manydama, kad šios institucijos,
neatlikdamos išankstinio „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto, atkarpos Las Palmas-Oropesa“, sudarančio projekto
„Viduržemio jūros koridorius“ dalį, poveikio aplinkai vertinimo, neteisingai įgyvendino Direktyvą 85/337, 2000 m. balandžio
13 d. laišku Ispanijos Karalystei pateikė oficialų įspėjimą, nurodydama per du mėnesius pateikti savo pastabas.
Kadangi Ispanijos vyriausybės pateikti paaiškinimai Komisijos nepatenkino, 2000 m. rugsėjo 26 d. Komisija Ispanijos Karalystei
nusiuntė argumentuotą nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
Ispanijos vyriausybei atsakius į šią argumentuotą nuomonę 2001 m. sausio 2 d. laišku, kuriame ji pakartojo savo ankstesnius
argumentus, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Komisija Ispanijos Karalystei priekaištauja dėl to, kad ši, neatlikdama „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto,
atkarpos Las Palmas-Oropesa“, sudarančio projekto „Viduržemio jūros koridorius“ dalį, Ispanijos Levante regioną jungiančio
su Katalonija ir Prancūzijos siena, poveikio aplinkai vertinimo, neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 85/337 2, 3 straipsnius,
5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.

Dėl priimtinumo
Per posėdį Ispanijos vyriausybė ginčijo ieškinio priimtinumą motyvuodama tuo, kad reikalavimas, kuriuo pagrįstas ieškinys,
skiriasi nuo to, kuriuo buvo remtasi ikiteisminės procedūros metu.
Ši vyriausybė tvirtina, kad ikiteisminės procedūros metu ginčo dalykas buvo aiškiai apribotas 13,2 km ilgio geležinkelių linijos,
skiriančios Las Palmas nuo Oropesa vietovės, atkarpa. Konkrečiau kalbant, šioje proceso stadijoje Komisija priekaištavo, kad
Ispanijos vyriausybė nesilaikė Direktyvos 85/337 reikalavimų, susijusių su 7,64 km ilgio minėtos atkarpos dalimi, kur siekiant
aplenkti Benicasim vietovę trasa buvo perkelta daugiausiai 800 metrų į vakarus. Vis dėlto nei oficialiame įspėjime, nei argumentuotoje
nuomonėje Komisija nenurodė vienkelės geležinkelių linijos perdarymo į dvikelę likusioje 13,2 km ilgio atkarpos dalyje, ir
jokiu momentu nenurodė, kad esančios vienkelės geležinkelių linijos perdarymas į dvikelę patenka į šios direktyvos taikymo
sritį.
Taigi savo ieškiniu Komisija prašo pripažinti, kad tokiam vienkelės geležinkelių linijos perdarymui į dvikelę būtų taikomi
direktyvos reikalavimai. Be to, ji nurodo visą 251 km ilgio Valencia-Tarragona geležinkelių liniją.
Šiomis aplinkybėmis ginčo dalykas buvo aiškiai išplėstas.
Visų pirma pažymėtina, kad šioje byloje nėra ginčijamas argumentuotos nuomonės teisėtumas ir iki jos buvusi procedūra. Vis
dėlto Ispanijos vyriausybė tvirtina, kad ieškinyje pateiktas reikalavimas skiriasi nuo to, kuris nurodytas oficialiame įspėjime
ir argumentuotoje nuomonėje.
Šiuo atžvilgiu iš nusistovėjusios teismų praktikos išplaukia, kad pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dalyką apibrėžia
šioje nuostatoje numatyta ikiteisminė procedūra, ir todėl Komisijos argumentuota nuomonė bei ieškinys turi būti pagrįsti tapačiais
reikalavimais (žr.,
inter alia
, 2002 m. liepos 11 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑139/00, Rink
.
p. I‑6407, 18 punktą).
Nagrinėjamu atveju negali būti tvirtinama, kad ikiteisminės procedūros metu apibrėžtas ieškinio dalykas buvo išplėstas ar
pakeistas.
Iš tikrųjų visų pirma atsakydama į Teisingumo Teismo klausimą Komisija patvirtino, kad šio ieškinio dalykas yra apribotas
13,2 km ilgio atkarpa tarp Las Palmas ir Oropesa ir kad, priešingai Ispanijos vyriausybės tvirtinimui, jis jokiu būdu neapima
visos 251 km ilgio Valencia-Tarragona geležinkelių linijos trasos.
Antra, tiek Komisijos Ispanijos Karalystei nusiųstame oficialiame įspėjime, tiek argumentuotoje nuomonėje, kaip ir ieškinyje,
daroma nuoroda į „atkarpą Las Palmas-Oropesa“, esančią 13,2 km ilgio, kurio Ispanijos vyriausybė neginčija. Be to, Ispanijos
vyriausybės pateiktas atsiliepimas į ieškinį aiškiai rodo, kad ji jokiu atveju neklydo dėl ginčo apimties, kadangi ji pati
mano, jog nagrinėjamas projektas yra susijęs su 13,2 km ilgio atkarpa, skiriančia Las Palmas ir Oropesa vietoves, kur jau
esanti vienkelė geležinkelių linija yra perdaroma į dvikelę ir pritaikoma ne didesniam kaip 220 km/h greičiui bei kurios 7,64 km
ilgio dalis sudaro naują trasą, skirtą aplenkti Benicasim vietovę.
Taigi, šis ieškinys yra priimtinas.

Dėl esmės
Šalių argumentai
Grįsdama savo ieškinį Komisija pabrėžia, jog nustatyta, kad „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto, atkarpos Las
Palmas-Oropesa dalis“, sudarančio projekto „Viduržiemio jūros koridorius“ dalį, atžvilgiu nebuvo atlikta Direktyvoje 85/337
numatyta poveikio aplinkai vertinimo procedūra.
Komisijos nuomone, toks įvertinimas šiuo atveju buvo privalomas, kadangi jis apėmė vieną iš projektų, minėtų direktyvos I priedo
7 punkte, kurį nurodo jos 4 straipsnio 1 dalis.
Iš to Komisija daro išvadą, kad ginčijamo projekto atžvilgiu Direktyva 85/337 buvo neteisingai pritaikyta, ir todėl Ispanijos
Karalystė pažeidė šios direktyvos 2, 3 straipsnius, 5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.
Komisijos nuomone, nė viena iš priežasčių, kuriomis Ispanijos vyriausybė rėmėsi siekdama pateisinti savo veikimo būdą šioje
byloje, nėra priimtina.
Taigi šios vyriausybės pateikti argumentai prieštarauja Direktyvos 85/337 nuostatoms, ir ypač jos I priedo 7 punkto formuluotei.
Be to, jie yra nesuderinami su šios direktyvos esme ir tikslu.
Ispanijos vyriausybė pripažįsta, kad nagrinėjamo projekto atžvilgiu Direktyvoje 85/337 nustatyta poveikio aplinkai vertinimo
procedūra nebuvo atlikta laikantis visų formalumų, tačiau ji mano, kad nagrinėjamu atveju ši procedūra nebuvo būtina.
Ši direktyva nebuvo taikyta, kadangi darbai, kurių buvo imtasi, susidėjo tik iš jau esančios geležinkelių linijos tobulinimo
pirminį kelią perdarant į dvikelį, netiesiant naujos geležinkelių linijos ir nesant naujos tolimojo reiso trasos būtinybės.
Šis požiūris remiasi nacionalinės teisės aktų, perkeliančių Direktyvos 85/337 I priedo 7 punktą į Ispanijos teisę, formuluote,
niekada Komisijos neginčytą kaip nesuderinamą su pirmiau nurodytos direktyvos reikalavimais. Dėl 7 punkto formulavimo reikia
pridurti, kad anglų kalbos versija taip pat vartoja terminą „linijos“ („lines“), o ne terminą „kelias“.
Be to, nagrinėjamas projektas nėra skirtas tolimiesiems reisams minėto 7 punkto prasme, kadangi jis sujungia vietoves, tarpusavyje
nutolusias tik 13,2 km atstumu.
Galiausiai vienkelės geležinkelių linijos perdarymas į dvikelę iš tikrųjų nedaro didesnio poveikio aplinkai negu tas, kuris
padarytas pirminės linijos tiesimu, ir bet kuriuo atveju Komisija nepateikė įrodymų apie tokio poveikio buvimą.
Papildomai Ispanijos vyriausybė nurodo, kad direktyvos reikalavimų šiuo atveju buvo iš esmės laikytasi, kadangi prieš 1992 m.
vykusį bendro Benicasim vystymosi plano peržiūrėjimą buvo atliktas poveikio įvertinimas, taikant viešą užklausimą ir poveikio
aplinkai paskelbimą. Kadangi šio peržiūrėjimo tikslas buvo būtent atskirti Benicasim vietovės apvažiavimo statymo zoną, naujas
tyrimas apie šiam tikslui pradėtų darbų poveikį nebuvo reikalingas.
Galiausiai kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos nagrinėjamu atveju veikė sąžiningai ir savo bendradarbiavimą
įrodė atsižvelgdamos į Komisijos poziciją dėl dalies projekto, kai tai dar buvo galima, kadangi iki darbų užbaigimo viešam
užklausimui jos pateikė šio projekto „pakeitimą Nr. 3“, kuris iš esmės yra susijęs su 754,5 metrų ilgio viaduko statymu.
Teisingumo Teismo vertinimas
Norint įvertinti, ar Komisijos ieškinys yra pagrįstas, reikia, atsižvelgiant į atsakovės vyriausybės argumentus, nustatyti,
ar direktyva, ir ypač jos nustatyta pareiga atlikti poveikio aplinkai įvertinimą, taikomos nagrinėjamam projektui, ir, jei
taip, ar šis projektas buvo įgyvendintas laikantis šia direktyva nustatytų taisyklių.
Dėl pirmo klausimo, Ispanijos vyriausybės pateiktas argumentas, kad šios direktyvos I priedo 7 punktas nurodo tik naujos linijos
tiesimą naujos geležinkelio atkarpos tarp dviejų vietovių prasme, ir todėl nėra taikomas jau esančios vienkelės geležinkelių
linijos perdarymui į dvikelę, yra nepriimtinas.
Nors šio proceso metu nėra būtina priimti sprendimą dėl to, ar visos Direktyvos 85/337 I priedo 7 punkto versijos kitomis
kalbomis vartoja terminą, tapatų terminui „kelias“ (ispanų kalbos versijoje – „vías“), arba dėl Ispanijos teisės aktų, priimtų
įgyvendinti šią nuostatą, atitikimo šiai direktyvai tiek, kiek jie vartoja terminą „linijos“ („líneas“), iš nusistovėjusios
Teisingumo Teismo praktikos matyti, kad vieningo Bendrijos teisės aiškinimo būtinybė reikalauja, jog nuostatos neatitikimo
skirtingose kalbinėse versijose atveju ji turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės aktų, kurių dalį ji sudaro, bendrą struktūrą
ir tikslą (žr.,
inter alia,
1996 m. spalio 24 d. Sprendimo
Kraaijeveld ir kt
., Rink
.
p. I‑5403, 28 punktą).
Be to, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad iš Direktyvos 85/337 teksto išplaukia, jog jos taikymo sritis yra išplėsta
ir jos tikslas yra labai platus (minėto sprendimo
Kraaijeveld ir kt
. 31 ir 39 punktai).
Būtent iš šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies, 2 straipsnio 1 dalies ir pirmos, penktos, šeštos, aštuntos ir vienuoliktos
konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad pagrindinis jos tikslas yra tai, kad prieš suteikiant leidimą projektams, kurie, be kita
ko, dėl jų pobūdžio, masto ar vietos, gali daryti reikšmingą poveikį aplinkai, būtų taikoma privalomo jų poveikio vertinimo
procedūra (šiuo klausimu žr. 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Linster
, C‑287/98, Rink
.
p. I‑6917, 52 punktą).
Vien tik šių aplinkybių pakanka, kad Direktyvos 85/337 I priedo 7 punktas būtų suprantamas kaip apimantis jau esančios vienkelės
geležinkelių linijos perdarymą į dvikelę.
Tokio pobūdžio projektas gali iš tikrųjų turėti reikšmingą poveikį aplinkai šios direktyvos prasme, kadangi jis gali turėti
ilgalaikį poveikį, pavyzdžiui, gyvūnijai ir augmenijai, dirvožemiui ir kraštovaizdžiui, ir,
inter alia
, sukelti didelį triukšmą, todėl jis turi būti įtrauktas į šios direktyvos taikymo sritį. Direktyvos 85/337 tikslui būtų gerokai
pakenkta, jeigu tokio pobūdžio projektui, skirtam naujo kelio tiesimui, netgi lygiagrečiai su jau esančiu keliu, galėtų būti
netaikoma pareiga įvertinti jo poveikį aplinkai. Todėl tokio pobūdžio projektas šios direktyvos II priedo 12 punkto prasme
negali būti laikomas reiškiančiu paprastą ankstesnio projekto pakeitimą.
Be to, ši išvada yra dar labiau akivaizdi, kai, kaip ir šioje byloje, nagrinėjamo projekto įgyvendinimas apima naują kelio
trasą, net jei ji susijusi tik su šio projekto dalimi. Toks tiesimo projektas pagal savo pobūdį iš tikrųjų gali turėti reikšmingą
poveikį aplinkai Direktyvos 85/337 prasme.
Ispanijos vyriausybės argumentas, kad nėra įvykdytos minėtos direktyvos I priedo 7 punkto taikymo sąlygos, kadangi nagrinėjamas
projektas nėra susijęs su tolimaisiais reisais šios nuostatos prasme, bet, priešingai, yra susijęs su 13,2 km ilgio atkarpa
tarp kaimyninių vietovių, taip pat yra nepagrįstas.
Komisija teisingai tvirtina, kad ginčijamas projektas yra 251 km ilgio geležinkelių linijos tarp Valencia ir Tarragona, sudarančios
dalį projekto „Viduržemio jūros koridorius“, jungiančio Ispanijos Levante regioną su Katalonija ir Prancūzijos siena, dalis.
Jeigu Ispanijos vyriausybės argumentas būtų priimtinas, kiltų rimtas pavojus Direktyvos 85/337 veiksmingumui, suinteresuotoms
nacionalinės valdžios institucijoms pakaktų tik padalinti tolimojo reiso projektą į nuoseklias trumpesnes atkarpas ir taip
išvengti šios direktyvos reikalavimų taikymo projekto visumai ir dėl šio padalinimo atsiradusioms atkarpoms.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, Komisijos ieškinyje nurodytas projektas, susijęs su papildomo 13,2 km ilgio geležinkelio
kelio tiesimu, kurio 7,64 km atkarpa apima naują trasą siekiant aplenkti Benicasim vietovę ir kuri sudaro 251 km geležinkelių
linijos dalį, priklauso vienai iš kategorijų, išvardytų Direktyvos 85/337 I priede, kurioms sistemingas įvertinimas pagal
šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį ir 5 straipsnio 1 dalį yra iš esmės privalomas.
Dėl klausimo, ar šis projektas buvo įgyvendintas laikantis Direktyva 85/337 nustatytų taisyklių, visų pirma reikia priminti,
kad Ispanijos vyriausybė pripažįsta, jog šiam projektui nebuvo taikomi šios direktyvos reikalavimai poveikio aplinkai įvertinimo
srityje. Be to, ši vyriausybė netvirtina, kad nagrinėjamu atveju minėtos direktyvos 2 straipsnio 3 dalies sąlygos yra įvykdytos.
Be to, dėl Ispanijos vyriausybės argumento, kad prieš bendro 1992 m. Benicasim vystymo plano peržiūrėjimą buvo atliktas poveikio
vertinimas, taikant viešą užklausimą ir poveikio aplinkai paskelbimą, reikia pažymėti, kad net jei šis planas apėmė visą informaciją,
būtiną įvykdyti minimalius Direktyvos 85/337 nustatytus reikalavimus, jis jokiu atveju negalėjo būti laikomas pakankamu, kadangi,
kaip teigia Komisija, kuriai Ispanijos vyriausybė šiuo klausimu rimtai neprieštaravo, planas apėmė tik Benicasim bendruomenės
teritoriją o, dar tiksliau, šios vietovės apvažiavimą, tačiau akivaizdu, kad ginčijamo projekto apimtis yra gerokai didesnė.
Iš to išplaukia, kad bent jau likusiai projekto daliai nebuvo tinkamai pritaikyti šios direktyvos reikalavimai.
Taip pat Ispanijos vyriausybės tvirtinimas, kad kompetentingos institucijos įvykdė pirmiau nurodytos direktyvos reikalavimus
projekto „pakeitimo Nr. 3“ atžvilgiu, nėra pagrįstas. Visų pirma, atsakove esančios vyriausybės teigimu, visuomenei skirta
informacija buvo paskelbta tik pradėjus įgyvendinti projektą. Toks veikimo būdas akivaizdžiai prieštarauja Direktyvos 85/337
6 straipsnio 2 dalies reikalavimams, nustatantiems, kad visuomenė privalo turėti galimybę pareikšti savo nuomonę prieš pradedant
įgyvendinti projektą. Aplinkybė, kuria remiasi Ispanijos vyriausybė, kad viešas užklausimas įvykdytas iki darbų pabaigimo,
yra visiškai nereikšminga. Antra, ši procedūra buvo susijusi tik su viena nagrinėjamos atkarpos 13,2 km ilgio dalimi, t. y.
„pakeitimu Nr. 3“, iš esmės susijusiu su apytiksliai 750 m ilgio viaduko tiesimu.
Be to, aplinkybė, kad nacionalinės valdžios institucijos veikė sąžiningai, taip pat yra nesvarbi. Pagal nusistovėjusią teismų
praktiką ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo yra objektyvaus pobūdžio, ir aplinkybė, kad įsipareigojimai buvo neįvykdyti
dėl to, kad valstybė narė neteisingai išaiškino Bendrijos teisės nuostatas, neužkerta kelio Teisingumo Teismui pripažinti
įsipareigojimų neįvykdymo (žr. 1993 m. lapkričio 17 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją
, C‑73/92, Rink. p. I‑5997, 19 punktą).
Galiausiai dėl Ispanijos vyriausybės tvirtinimo, kad Komisija netinkamai motyvavo priekaištaujamą įsipareigojimų neįvykdymą,
kadangi ji nepateikė įrodymų, jog esančios vienkelės geležinkelių linijos perdarymas į dvikelę daro poveikį aplinkai, kuris
viršija tą, kurį sukelia pirminės geležinkelių linijos tiesimas, pakanka priminti, kad tinkamas Direktyvos 85/337 taikymo
kriterijus yra pagrįstas reikšmingu poveikiu, kurį tam tikras projektas „gali daryti“ aplinkai (šiuo klausimu žr. šios direktyvos
1 straipsnio 1 dalį ir penktą bei šeštą konstatuojamąsias dalis). Šiomis aplinkybėmis Komisija neprivalo nustatyti konkretaus
poveikio, kurį projektas iš tiesų daro aplinkai. Kita vertus, šioje byloje Komisija pakankamai teisiškai įrodė, kad nagrinėjamas
projektas patenka į vienos iš pirmiau nurodytos direktyvos I priedo nuostatų taikymo sritį, ir todėl turi būti pateiktas privalomam
poveikio aplinkai įvertinimui. Be to, neginčijama, jog šios rūšies projektas gali sukelti naują didelę žalą vien tik dėl geležinkelių
linijos pritaikymo eismui, galinčiam pasiekti 220 km/h.
Atsižvelgiant į pirmiau nurodytų aplinkybių visumą, Komisijos ieškinį reikia pripažinti pagrįstu.
Taigi pripažintina, kad neatlikdama „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto, atkarpos Las Palmas-Oropesa“, sudarančio
projekto „Viduržiemio jūros koridorius“ dalį, poveikio aplinkai vertinimo, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal
Direktyvos 85/337 2, 3 straipsnius, 5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Teisingumo Teismo darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas,
jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti išlaidas ir Ispanijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji
turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.      Neatlikdama „geležinkelių linijos Valencia-Tarragona projekto, atkarpos Las Palmas-Oropesa“, sudarančio projekto „Viduržiemio
jūros koridorius“ dalį, poveikio aplinkai vertinimo, Ispanijos Karalystė neįvykdė savo įsipareigojimų pagal 1985 m. birželio
27 d. Tarybos direktyvos 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo 2, 3 straipsnius,
5 straipsnio 2 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį.
2.     Priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: ispanų.