CELEX: 62002CJ0336
Växtförädlarrätt
Skyddsordning
Artikel 14.3 i förordning (EG) nr 2100/94 och artikel 9 i förordning (EG) nr 1768/95
Jordbrukares användning av skördeprodukten
Bearbetningsföretag
Skyldighet att informera en innehavare av en växtförädlarrätt

Begäran om förhandsavgörande rör tolkningen av artikel 14.3 sjätte strecksatsen i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den
27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt (EGT L 227, s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 60, s. 196) och artikel
9 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den 24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser för det undantag
i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i rådets förordning nr 2100/94 (EGT L 173, s. 14).
Begäran har framställts i en tvist mellan Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH (nedan kallat STV) och Brangewitz GmbH
(nedan kallat Brangewitz) angående Brangewitz skyldighet att, i egenskap av bearbetningsföretag, på STV:s begäran uppge huruvida
det har bearbetat skördeprodukten av växtsorter som är skyddade enligt förordning nr 2100/94 och/eller enligt nationell lagstiftning.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Enligt artikel 1 i förordning nr 2100/94 införs genom denna förordning gemenskapens växtförädlarrätt som den enda formen i
gemenskapen av industriellt rättsskydd för växtsorter.
Enligt artikel 11.1 i denna förordning är det ”förädlaren”, det vill säga den som ”förädlat, eller upptäckt och utvecklat
sorten, eller den till vilken rätten har övergått” som har rätt till gemenskapens växtförädlarrätt.
I artikel 13.1 och 13.2 i förordning nr 2100/94 föreskrivs följande:
”1. Gemenskapens växtförädlarrätt skall ha den verkan att innehavaren eller innehavarna av gemenskapens växtförädlarrätt,
nedan kalla[d] ’rättsinnehavaren’, har rätt att utföra de åtgärder som fastställs i punkt 2.
2. Utan att påverka tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna 15 och 16 skall följande åtgärder kräva tillstånd från rättsinnehavaren
när de avser sortbeståndsdelar eller skördat material av den skyddade sorten, båda nedan kallade ’material’:
a)
Produktion eller reproduktion (förökning).
b)
Behandling med avseende på förökning.
c)
Erbjudande till försäljning.
d)
Försäljning eller annan form av saluföring.
e)
Export från gemenskapen.
f)
Import till gemenskapen.
g)
Lagring i syfte att utföra de åtgärder som avses i a till f.
Rättsinnehavaren kan göra sitt tillstånd avhängigt villkor och begränsningar.
I artikel 14.1 i förordning nr 2100/94 föreskrivs emellertid följande:
”Trots vad som sägs i artikel 13.2 och i syfte att skydda jordbruksproduktionen är det tillåtet för jordbrukare att för förökning
på mark i sina egna jordbruksföretag använda den skördeprodukt som de har erhållit genom att i sina egna företag använda förökningsmaterial
av en sort, undantaget hybrider och syntetiska sorter, som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt.”
I artikel 14.2 i förordning nr 2100/94 anges att denna rätt, ofta kallad jordbruksundantaget, endast är tillämplig på de arter
av lantbruksväxter som räknas upp i artikeln. Dessa arter inordnas i fyra kategorier, nämligen foderväxter, spannmål, potatis
samt olje- och fiberväxter.
Enligt artikel 14.3 i förordning nr 2100/94 skall, ”[i]nnan denna förordning träder i kraft, villkor fastställas i tillämpningsföreskrifter
enligt artikel 114 för tillämpning av undantaget i punkt 1 och för att skydda förädlarnas och jordbrukarnas legitima intressen
på grundval av” vissa kriterier. Bland dessa kriterier ingår att det inte får förekomma några kvantitativa restriktioner på
jordbrukarnivå, att det skall vara tillåtet för jordbrukaren att själv bearbeta eller låta bearbeta skördeprodukten till utsäde,
att jordbrukarna har – med undantag av små jordbrukare – en skyldighet att betala en rimlig ersättning till rättsinnehavaren
som skall vara betydligt lägre än det belopp som utkrävs för en licens för produktion av förökningsmaterial av samma sort
i samma område och att rättsinnehavarna själva skall kontrollera tillämpningen av nämnda artikel 14.
I artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94 föreskrivs bland nämnda kriterier även en skyldighet för jordbrukare
och bearbetningsföretag att tillhandahålla information. Bestämmelsen har följande lydelse:
”Rättsinnehavaren skall efter anmodan få relevanta uppgifter från jordbrukare och [bearbetningsföretag]. Officiella organ
som deltar i kontrollen av jordbruksproduktionen kan likaledes vidarebefordra relevanta uppgifter om de har fått dessa uppgifter
som ett led i den normala tjänsteutövningen och det inte innebär extra bördor eller kostnader. Såvitt angår personuppgifter
skall dessa bestämmelser inte påverka tillämpningen av gemenskapens och medlemsstaternas lagstiftning om skydd av fysiska
personer i samband med hanteringen av och fri rörlighet för personuppgifter.”
Det följer av sjuttonde och artonde skälen i förordning nr 2100/94 att ”utövandet av rättigheter knutna till gemenskapens
växtförädlarrätt skall underställas begränsningar fastställda i bestämmelser som skall antas med hänsyn till allmänintresset”,
att detta ”[omfattar] att jordbruksproduktionen skall säkras” och att ”[j]ordbrukare därför [bör] tillåtas att på vissa villkor
använda skördeprodukten för förökningsändamål”.
Enligt artikel 1 i förordning nr 1768/95 fastställs i denna förordning bestämmelser om villkoren för att tillämpa det undantag
som föreskrivs i artikel 14.1 i förordning nr 2100/94.
I artikel 2 i förordning nr 1768/95 föreskrivs följande:
”1. De villkor som anges i artikel 1 skall uppfyllas både av rättsinnehavaren, såsom företrädare för förädlaren, och av jordbrukaren
på sådant sätt att de skyddar varandras legitima intressen.
2. De legitima intressena skall inte anses vara skyddade, om ett eller flera av dessa intressen ogynnsamt påverka[s] utan
hänsyn till behovet att bibehålla en skälig balans mellan dem alla eller proportionalitet mellan syftet med villkoret i fråga
och dess verkliga effekt.”
I artikel 9.1 och 9.2 i förordning nr 1768/95 föreskrivs följande:
”1. Den information som bearbetningsföretaget skall tillhandahålla rättsinnehavaren enligt artikel 14.3 sjätte strecksatsen
i grundförordningen kan fastställas i ett avtal mellan rättsinnehavaren och det berörda bearbetningsföretaget.
2. Då ett sådant avtal inte har ingåtts eller inte är lämpligt, skall bearbetningsföretaget, utan att det påverkar informationskraven
enligt annan gemenskapslagstiftning eller lagstiftning i medlemsstaterna, på begäran av rättsinnehavaren vara förplikta[t]
att lämna nödvändig information till rättsinnehavaren. Följande uppgifter skall anses som nödvändiga:
a)
Bearbetarens namn och hemvist samt företagets namn och adress.
b)
Upplysning om [huruvida] bearbetningsföretaget har tillhandahållit tjänster för att bearbeta skördeprodukten av en eller flera
sorter som tillhör rättsinnehavaren till utsäde, då sorten eller sorterna hade deklarerats eller på annat sätt varit kända
för bearbetningsföretaget.
c)
Om bearbetningsföretaget har tillhandahållit en sådan tjänst, mängden av skördeprodukten av den eller de lämpliga sorter som
har bearbetats till utsäde och den totala framställda mängden från denna bearbetning.
d)
Datum och platser för den under c angivna bearbetningen.
e)
Namn och adress på den person eller de personer till vilka han har tillhandahållit de under punkt c angivna bearbetningstjänsterna
samt respektive mängder.”
Den nationella lagstiftningen
I 10a § sjätte stycket i Sortenschutzgesetz 1985 (1985 års lag om skydd för växtförädlarrätter), i dess lydelse av den 25
juli 1997 (BGBl. 1997 I, s. 3165) fastställs en skyldighet att informera om de växtförädlarrätter som skyddas enligt tysk
rätt. Bestämmelsen har följande lydelse:
”Jordbrukare som utnyttjar möjligheten att odla skördeprodukten och bearbetningsföretag som anlitats av jordbrukarna är skyldiga
att underrätta rättsinnehavarna om odlingens omfattning.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
STV är enligt den nationella domstolen en sammanslutning av innehavare av växtförädlarrätter.
STV begärde att Brangewitz skulle tillhandhålla uppgifter avseende räkenskapsåren 1997/1998–1999/2000 angående de tjänster
som det hade tillhandahållit för att bearbeta skördeprodukten av över femhundra växtsorter, varav en del är skyddade enligt
förordning nr 2100/94 och återstoden enligt nationell lagstiftning, till utsäde.
STV erhöll aldrig de begärda uppgifterna och väckte därför talan mot Brangewitz vid Landgericht Düsseldorf.
Det framgår av begäran om förhandsavgörande att STV till stöd för sin talan företedde flera intyg från kunder till Brangewitz
på att skördeprodukten använts till utsäde, samt ”fakturor” och ”följesedlar” utställda av detta företag. På fakturorna anges
att priset för rengöring, sortering och betning fastställs i förhållande till mängden av varje spannmålssort. Fakturorna innehåller
även vissa uppgifter om de skyddade växtsorter som bearbetats.
STV har enligt den nationella domstolen hävdat att det framgår av intygen på att skördeprodukten använts till utsäde, fakturorna
och följesedlarna att Brangewitz för förökningsändamål har bearbetat odlingsutsäde av åtminstone sjuttioen växtsorter som
är skyddade för de rättsinnehavare eller innehavare av exklusiva licenser som gett STV i uppdrag att bevaka deras rättigheter.
Enligt STV är Brangewitz således skyldigt att lämna uppgifter om de tjänster som bolaget utfört för att bearbeta skördeprodukten
till odlingsutsäde.
Brangewitz har hävdat att STV inte har någon allmän rätt till information.
Den nationella domstolen har anfört att det visserligen framgår av STV:s argumentation att Brangewitz, under räkenskapsåren
1997/1998–1999/2000, i egenskap av bearbetningsföretag har bearbetat åtminstone sjuttioen skyddade växtsorter. Detta visar
emellertid inte att Brangewitz har bearbetat alla de växtsorter som STV har begärt information om.
STV har emellertid enligt den nationella domstolen hävdat att det enligt artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr
2001/94, jämförd artikel 9 i förordning nr 1768/95, inte är nödvändigt att det framgår av dess argumentation att Brangewitz
har bearbetat alla de växtsorter som det har begärt information om.
Den nationella domstolen vill för det första, mot bakgrund av generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomers förslag till avgörande
inför dom av den 10 april 2003 i mål C-305/00, Schulin (REG 2003, s. I-3525), få klarhet i om bearbetningsföretaget endast
är skyldigt att tillhandahålla information när det föreligger indikationer på att det har bearbetat de skyddade växtsorterna
i fråga.
Om enbart de bearbetningsföretag som har bearbetat förökningsmaterial av en skyddad växtsort är skyldiga att informera rättsinnehavaren
om bearbetning av skördeprodukten av denna växtsort till utsäde, vill den nationella domstolen för det andra få klarhet i
om denna informationsskyldighet omfattar samtliga jordbrukare som gett bearbetningsföretaget i uppdrag att bearbeta växtsorten
i fråga, eller enbart de jordbrukare som rättsinnehavaren känner till och beträffande vilka denne har företett bevis på att
de har låtit bearbeta de skyddade växtsorterna hos bearbetningsföretaget.
Det är mot denna bakgrund som Landgericht Düsseldorf har beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor
till domstolen:
”1)
Skall bestämmelserna i [artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94, jämförda med dem i artikel 9 i förordning
nr 1768/95] tolkas så, att rättsinnehavaren av en skyddad växtsort enligt förordning nr 2100/94 kan kräva uppgifter av ett
bearbetningsföretag …, oberoende av huruvida det föreligger indikationer på att bearbetningsföretaget … har bearbetat den
skyddade växtsorten?
2)
För det fall det föreligger sådana indikationer som avses i den första frågan, är ett bearbetningsföretag … enligt artikel
14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94, jämförd med artikel 9 i förordning nr 1768/95, skyldigt att lämna uppgifter
om samtliga jordbrukare åt vilka det har bearbetat … de skyddade växtsorterna i fråga eller endast dem beträffande vilka rättsinnehavaren
har indikationer på att bearbetningsföretaget … har bearbetat de skyddade växtsorterna i fråga?”
Den första frågan
Den nationella domstolen vill med sin första fråga få klarhet i huruvida bestämmelserna i artikel 14.3 sjätte strecksatsen
i förordning nr 2100/94, jämförda med dem i artikel 9 i förordning nr 1768/95 skall tolkas så, att en innehavare av gemenskapens
växtförädlarrätt kan begära att ett bearbetningsföretag lämnar ut de uppgifter som avses i nämnda bestämmelser, när rättsinnehavaren
saknar indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukare
har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som tillhör rättsinnehavaren – undantaget hybrider och syntetiska
sorter – och som omfattas av nämnda växtförädlarrätt och som tillhör en av de arter av lantbruksväxter som räknas upp i artikel
14.2 i förordning nr 2100/94.
Yttranden som har inkommit till domstolen
STV och den tyska regeringen har gjort gällande att rättsinnehavarna, beträffande sina egna växtsorter, har en utvidgad rätt
att begära information från bearbetningsföretagen. STV och den tyska regeringen har till stöd för detta påstående åberopat
såväl ordalydelsen och systematiken i bestämmelserna i artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94 och artikel
9 i förordning nr 1768/95 som bestämmelsernas syfte. Vidare har de åberopat proportionalitetsprincipen.
Enligt STV och den tyska regeringen framgår det av ordalydelsen och systematiken i förordningarna nr 2100/94 och 1768/95 att
bearbetningsföretaget är skyldigt att lämna uppgifter om sådana tjänster som utförs för att bearbeta skördeprodukten till
utsäde, endast på det villkoret att rättsinnehavaren inkommer med en sådan begäran.
STV har beträffande tolkningen av bestämmelserna i fråga hävdat att innebörden och syftet med bearbetningsföretagets informationsskyldighet
är att kunna kontrollera de uppgifter som jordbrukarna lämnar. Om rättsinnehavarens rätt att erhålla uppgifter från bearbetningsföretaget
endast omfattade jordbrukare som har förvärvat förökningsmaterial, skulle det vara omöjligt att kontrollera en jordbrukare
som varken har meddelat huruvida han har använt skördeprodukten till utsäde eller huruvida han har låtit bearbeta skördeprodukten
och, i förekommande fall, vilket företag som har anlitats.
Den tyska regeringen har beträffande syftet med de aktuella förordningarna anfört att rättsinnehavarens rätt att erhålla information
från bearbetningsföretaget inte är knuten till rätten till ersättning, utan utgör det enda originära rättsförhållandet mellan
rättsinnehavaren och bearbetningsföretaget. Om rättsinnehavarens rätt till information skulle vara avhängig av att han kan
bevisa att en av hans växtsorter verkligen har bearbetats, skulle syftet med denna rätt enbart vara att bekräfta redan kända
uppgifter och inte utgöra en självständig rätt att erhålla information från bearbetningsföretaget.
STV har beträffande proportionalitetsprincipen påpekat att tack vare möjligheten enligt förordning nr 2100/94 att utan tillstånd
bearbeta skördeprodukten av skyddade sorter utgör de tjänster som bearbetningsföretagen erbjuder en lönsam verksamhet med
goda avkastningsmöjligheter. En begäran om information medför varken några särskilda kostnader eller någon oproportionerlig
börda för bearbetningsföretaget. Rättsinnehavarna befinner sig tvärtom i en mycket svagare ställning. De skulle nämligen inte
kunna fortsätta med sin verksamhet om de inte fick betalt för licenser och användning av skördeprodukten.
Brangewitz anser att det är oproportionerligt att enbart beakta det förhållandet att det handlar om ett bearbetningsföretag.
Brangewitz anser att bearbetningsföretaget inte har någon skyldighet att tillhandahålla information annat än när rättsinnehavaren
kan visa att företaget i sina lokaler har bearbetat en skyddad växtsort som tillhör rättsinnehavaren. Bearbetningsförtagen
skulle annars kunna få hur många förfrågningar som helst från olika rättsinnehavare.
Den nederländska regeringen anser att den allmänna princip som ligger till grund för förordning nr 2100/94 är att uppnå en
jämvikt mellan å ena sidan jordbrukarnas och bearbetningsföretagens och å andra sidan rättsinnehavarnas legitima intressen.
Denna regering anser således att rättsinnehavaren borde få information från jordbrukaren eller bearbetningsföretaget när det
föreligger indikationer på att förökningsmaterial av en skyddad sort har använts eller bearbetats.
Kommissionen har anfört att bearbetningsföretagen inte kommer i kontakt med rättinnehavaren, vare sig som uppköpare av utsäde
eller som betalningsskyldiga för ersättning. Bearbetningsföretagen tillhandahåller de tjänster som avses i de aktuella förordningarna
uteslutande åt jordbrukare. Den grupp bearbetningsföretag som avses i artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94
borde därför inte vara större än den grupp jordbrukare som avses i denna artikel och åt vilka de tillhandahåller sina tjänster.
Kommissionen anser att det framgår av artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94 och artikel 9.2, i synnerhet
artikel 9.2 b, i förordning nr 1768/95 att informationsskyldigheten endast gäller de bearbetningsföretag som har bearbetat
skyddade växtsorter och som känner till eller kan känna till att växtsorterna är skyddade. Det åligger således den person
som vill ha information att visa att det föreligger konkreta indikationer på att det berörda bearbetningsföretaget har bearbetat
skyddat utsäde.
Domstolens bedömning
Domstolen påpekar inledningsvis att vissa åtgärder enligt artikel 13.2 i förordning nr 2100/94 kräver tillstånd från innehavaren
av gemenskapens växtförädlarrätt när de avser sortbeståndsdelar eller skördat material av den skyddade sorten, bland annat
vid produktion och reproduktion (förökning) samt vid behandling med avseende på förökning.
Bestämmelserna i artikel 14 i förordning nr 2100/94, som enligt sjuttonde och artonde skälen i denna förordning antogs med
hänsyn till allmänintresset av att skydda jordbruksproduktionen, utgör ett undantag från detta krav på tillstånd (se domen
i det ovannämnda målet Schulin, punkt 47).
Enligt artikel 14.1 i förordning nr 2100/94 är det tillåtet för jordbrukare att, med avseende på någon av de arter av lantbruksväxter
som räknas upp i nämnda artikel 14.2, för förökning på mark i sina egna jordbruksföretag använda den skördeprodukt som de
har erhållit genom att i sina egna företag odla förökningsmaterial av en sort – undantaget hybrider och syntetiska sorter
– som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt (nedan kallad sort som omfattas av jordbruksundantaget).
I artikel 14.3 i förordning nr 2100/94 anges att villkoren för att undantaget i nämnda artikel 14.1 skall tillämpas, samt
för att förädlarnas och jordbrukarnas legitima intressen skall skyddas, fastställs i tillämpningsföreskrifter på grundval
av ett visst antal kriterier. I nämnda artikel 14.3 fjärde strecksatsen föreskrivs således bland annat att, med undantag av
små jordbrukare, övriga jordbrukare ... ”[skall] betala rättsinnehavaren en rimlig ersättning”, och i sjätte strecksatsen
föreskrivs att ”rättsinnehavaren … efter anmodan [skall] få relevanta uppgifter från jordbrukare och [bearbetningsföretag]”.
I motsats till vad STV har påstått följer det av systematiken i artikel 14 i förordning nr 2100/94, som har rubriken ”Undantag
från gemenskapens växtförädlarrätt”, och av ordalydelsen i artikel 14.3 att sjätte strecksatsen i nämnda punkt inte avser
alla bearbetningsföretag.
Artikel 14.3 i förordning nr 2100/94, där det för övrigt uttryckligen föreskrivs att villkoren för att tillämpa undantaget
enligt artikel 14.1 skall fastställas i tillämpningsföreskrifter, skall nämligen tolkas mot bakgrund av nämnda artikel 14.1
och kan alltså inte avse de fall där nämnda undantag inte ens är tillämpligt (se domen i det ovannämnda målet Schulin, punkt 52).
Det följer således för det första av artikel 14.2 i förordning nr 2100/94 att undantaget endast är tillämpligt på de arter
av lantbruksväxter som uttryckligen räknas upp i den artikeln. Som generaladvokaten har angett i punkt 29 i sitt förslag till
avgörande är det således endast de företag som bearbetar den skördeprodukt som erhållits genom odling av någon av de arter
som räknas upp i nämnda artikel 14.2 som omfattas av undantaget, eftersom det endast är på dessa arter som undantaget är tillämpligt.
Det skall för det andra erinras om att jordbrukarnas rätt enligt artikel 14.1 i förordning nr 2100/94 att utan tillstånd från
rättsinnehavaren använda den skördeprodukt som erhållits genom att använda förökningsmaterial av en sort som omfattas av gemenskapens
växtförädlarrätt innebär att de åläggs en skyldighet att på rättsinnehavarens begäran lämna relevanta uppgifter och, med undantag
av små jordbrukare, utge skälig ersättning. På så sätt skyddas jordbrukarnas och rättsinnehavarnas ömsesidiga legitima intressen
i deras direkta förbindelser med varandra.
När det däremot gäller bearbetningsföretagen preciseras i artikel 14.3 andra strecksatsen i förordning nr 2100/94 att det
skall vara tillåtet för ”jordbrukaren att själv [bearbeta] eller låta [bearbeta]” skördeprodukten till utsäde. Det är således
jordbrukarna som bestämmer om de skall anlita ett bearbetningsföretag eller själva bearbeta skördeprodukten. Rätten för bearbetningsföretaget
att tillhandahålla sådana tjänster följer nämligen av jordbrukarens rätt enligt artikel 14.1 att utan föregående tillstånd
från rättsinnehavaren så den skördeprodukt som erhållits genom att som utsäde använda en sort som omfattas av gemenskapens
växtförädlarrätt.
Skyldigheten för bearbetningsföretaget att lämna uppgifter till rättsinnehavaren är följaktligen även beroende av att jordbrukaren
utnyttjar undantaget i artikel 14.1 i förordning nr 2100/94 och hans beslut att låta detta bearbetningsföretag bearbeta skördeprodukten.
Härav följer att rättsinnehavarens rätt att begära relevanta uppgifter från ett bearbetningsföretag i princip är avhängig
av att detta företag har bearbetat skördeprodukten åt en jordbrukare som, för egen vinning, utnyttjar eller kommer att utnyttja
undantaget i artikel 14.1 i förordning nr 2100/94 eller, med andra ord, att bearbetningsföretaget har bearbetat den skördeprodukt
som jordbrukare erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som omfattas av jordbruksundantaget till utsäde.
Domstolen anser, i likhet med vad STV och den tyska regeringen har gjort gällande, att det är oväsentligt huruvida bearbetningsföretagen,
i eget näringsintresse, bearbetar skördeprodukten av samtliga sorter – däribland troligen även odlingsutsäde från sorter som
omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt – som jordbrukarna lämnar till dem, i motsats till jordbrukarna som, bland annat
på grundval av produktionsarealernas geografiska läge, klimatförhållanden och avyttringsmöjligheter, medvetet väljer sina
sorter och huruvida de skall använda skördeprodukten eller inte.
Förordning nr 1768/95 är en tillämpningsförordning, i vilken villkoren för att undantaget i artikel 14.1 i förordning nr 2100/94
skall kunna tillämpas preciseras. När det gäller tolkningen av artikel 9.2 i förordning nr 1768/95 är det således tillräckligt
att konstatera att bestämmelserna i denna förordning i vart fall inte medför några skyldigheter för bearbetningsföretagen
som är mera omfattande än de skyldigheter som följer av förordning nr 2100/94 (se, beträffande jordbrukare, domen i det ovannämnda
målet Schulin, punkt 60).
Dessutom preciseras i artikel 9.1 i förordning nr 1768/95 att de uppgifter som bearbetningsföretagen skall tillhandahålla
rättsinnehavaren enligt artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94 kan fastställas i ett avtal mellan ”rättsinnehavaren
och det berörda bearbetningsföretaget”. Det följer av första meningen i artikel 14.2 i förordning nr 2100/94 att, när ett
sådant avtal inte har ingåtts eller inte är tillämpligt, ”bearbetningsföretaget” är skyldigt att lämna relevanta uppgifter
till ”rättsinnehavaren” på begäran av denne. Denna mening skall således, liksom artikel 14.1 i samma förordning, uteslutande
anses avse de rättsinnehavare och bearbetningsföretag som berörs (se, beträffande jordbrukare, domen i det ovannämnda målet
Schulin, punkt 61).
Det är samma tanke som ligger bakom artikel 9.2 b i förordning nr 1768/95, i vilken det föreskrivs att bearbetningsföretaget
är skyldigt att på rättsinnehavarens begäran tillhandahålla uppgifter om huruvida det har bearbetat skördeprodukten av en
eller flera sorter som tillhör rättsinnehavaren till utsäde, ”då sorten eller sorterna hade deklarerats eller på annat sätt
varit kända för bearbetningsföretaget”. Denna bestämmelse kan nämligen per definition endast avse de bearbetningsföretag som
har bearbetat skördeprodukten av en av de sorter som tillhör rättsinnehavaren och som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt.
Det framgår av det ovan anförda att artikel 14.3 i förordning nr 2100/94 och artikel 9.2 i förordning nr 1768/95 inte skall
tolkas så, att rättsinnehavarna kan kräva att alla bearbetningsföretag på begäran skall lämna ut alla relevanta uppgifter.
Det framgår emellertid av artikel 14.3 i förordning nr 2100/94, i synnerhet av andra och tredje strecksatserna, att skyldigheten
för bearbetningsföretaget att tillhandahålla rättsinnehavaren information syftar till att möjliggöra för rättsinnehavaren
att kontrollera om jordbrukare för egen vinning har utnyttjat undantaget i artikel 14.1 i nämnda förordning avseende någon
av de sorter som tillhör honom och som omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt, och i förekommande fall i vilken omfattning,
bland annat för att räkna ut det exakta ersättningsbeloppet. Vidare framgår att denna skyldighet grundar sig på det förhållandet
att bearbetningsföretaget bistår jordbrukaren när denne utövar sin rätt enligt artikel 14.1 i förordning nr 2100/94.
Med hänsyn dels till att rättsinnehavaren har svårt att utöva sin rätt till information på grund av att det inte genom undersökning
av en planta går att fastställa om den har odlats fram med hjälp av en skördeprodukt eller genom inköpt utsäde, dels till
skyldigheten att skydda förädlarens och jordbrukarens ömsesidiga legitima intressen på så sätt som framgår av artikel 14.3
i förordning nr 2100/94 och artikel 2 i förordning nr 1768/95 (se domen i det ovannämnda målet Schulin, punkt 63), måste rättsinnehavaren
emellertid ha rätt att från ett bearbetningsföretag begära uppgifter om en av hans sorter som omfattas av jordbruksundantaget
så snart han har indikationer på att företaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som erhållits
genom att odla förökningsmaterial av nämnda sort till utsäde. Denna rätt för rättsinnehavaren är inte avhängig av huruvida
sorterna har deklarerats eller på annat sätt var kända för bearbetningsföretaget.
Av det anförda följer att den första frågan skall besvaras enligt följande. Artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning
nr 2100/94, jämförd med artikel 9 i förordning nr 1768/95, skall inte tolkas så, att en innehavare av gemenskapens växtförädlarrätt
har rätt att begära att ett bearbetningsföretag skall lämna ut de uppgifter som avses i dessa bestämmelser när innehavaren
saknar indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukare
har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som omfattas av jordbruksundantaget till utsäde.
Den andra frågan
Den nationella domstolen vill med sin andra fråga få klarhet i huruvida artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94,
jämförd med artikel 9 i förordning nr 1768/95 ,  när rättsinnehavaren har indikationer på att ett bearbetningsföretag har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den
skördeprodukt som jordbrukare har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som tillhör rättsinnehavaren och som
omfattas av jordbruksundantaget, skall tolkas så, att det berörda bearbetningsföretaget har en skyldighet att lämna uppgifter
om samtliga jordbrukare åt vilka det har bearbetat sorten i fråga eller enbart om sådana jordbrukare beträffande vilka rättsinnehavaren
har indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat hans skyddade sort för jordbrukarnas räkning.
Yttranden som har inkommit till domstolen
Brangewitz har gjort gällande att eftersom rättsinnehavaren har tillräckliga möjligheter att göra gällande sina rättigheter
gentemot jordbrukare som använder hans skyddade sorter, kan en begäran om uppgifter till bearbetningsföretaget endast användas
för att kontrollera att uppgifterna avseende en jordbrukare är korrekta och fullständiga.
Om rättsinnehavarna hade rätt att vända sig till bearbetningsföretagen, skulle de erhålla uppgifter om jordbrukare som jordbrukarna
själva inte skulle vara skyldiga att lämna ut vid en allmän begäran om uppgifter och som, i enlighet med artikel 8.5 och 8.6
i förordning nr 1768/95, tredje parter inte behöver lämna ut till rättsinnehavarna annat än om jordbrukarna har gett sitt
tillstånd till det.
STV, den tyska regeringen och kommissionen anser att ett bearbetningsföretag som bearbetar utsäde av en skyddad sort är skyldigt
att informera rättsinnehavaren om alla jordbrukare som gett det i uppdrag att bearbeta denna sort, och inte bara beträffande
dem som rättsinnehavaren redan känner till.
Den nederländska regeringen anser att bearbetningsföretagets informationsskyldighet borde omfatta alla jordbrukare beträffande
vilka innehavaren av den skyddade sorten har indikationer på att de gett bearbetningsföretaget i uppdrag att bearbeta utsädet
av sorten i fråga.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar om att det framgår av punkt 46 i denna dom att rättsinnehavarens rätt att begära relevanta uppgifter från
ett bearbetningsföretag i princip är avhängig av att bearbetningsföretaget bearbetat den skördeprodukt som jordbrukare erhållit
genom att odla förökningsmaterial av en sort som omfattas av jordbruksundantaget till utsäde.
Om, såsom domstolen har fastställt i punkt 53 i denna dom, rättsinnehavaren således har rätt att begära uppgifter om en av
hans skyddade sorter som omfattas av jordbruksundantaget från ett bearbetningsföretag så snart det föreligger indikationer
på att det har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukare erhållit genom att odla förökningsmaterial
av nämnda sort till utsäde, måste därav i princip följa att bearbetningsföretaget i förekommande fall är skyldigt att tillhandahålla
rättsinnehavaren relevanta uppgifter avseende samtliga jordbrukare på vilkas uppdrag det har bearbetat sorten i fråga.
Som kommissionen har påpekat är nämligen bearbetningsföretagets informationsskyldighet, även om den är avhängig av att en
jordbrukare utnyttjar dels undantaget i artikel 14.1 i förordning nr 2100/94, dels beslutar att anlita bearbetningsföretagets
tjänster, knuten till den växtsort som det har bearbetat och inte till företagets kund, det vill säga jordbrukaren.
Denna tolkning stöds av artikel 9.2 i förordning nr 1768/95, enligt vilken bearbetningsföretaget är skyldigt att på begäran
av rättsinnehavaren ge denne relevanta uppgifter, däribland huruvida det har bearbetat skördeprodukten av en eller flera sorter
som tillhör rättsinnehavaren till utsäde, mängden av skördeprodukten av den eller de sorter som det har bearbetat, när och
var bearbetningen har skett och namn och adress på den eller de personer till vilka det har tillhandahållit bearbetningstjänsterna.
Sådana uppgifter är nämligen nödvändiga när rättsinnehavaren endast har indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat
eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukare har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en skyddad
sort till utsäde (se, för ett liknande resonemang beträffande jordbrukarnas informationsskyldighet, domen i det ovannämnda
målet Schulin, punkt 64).
Förordning nr 2100/94 innebär emellertid inte att bearbetningsföretagen har en skyldighet att ta reda på vilken sort det utsäde
som de har bearbetat tillhör. När det gäller de jordbrukare beträffande vilka rättsinnehavaren saknar indikationer på att
bearbetningsföretaget på deras uppdrag har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den berörda sorten, är bearbetningsföretagets
skyldighet att lämna relevanta uppgifter till rättsinnehavaren endast tillämplig i de fall där sorten har deklarerats eller
på annat sätt varit känd för bearbetningsföretaget, vilket följer av artikel 9.2 b i förordning nr 1768/95.
Härav följer att när rättsinnehavaren väl har indikationer på att det har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den
skördeprodukt som jordbrukaren har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en av rättsinnehavarens sorter till utsäde,
är bearbetningsföretaget skyldigt att till rättsinnehavaren lämna relevanta uppgifter inte endast om de jordbrukare beträffande
vilka rättsinnehavaren har indikationer på att bearbetningsföretaget har utfört eller har för avsikt att utföra sådana bearbetningstjänster,
utan även avseende alla andra jordbrukare åt vilka det har utfört eller har för avsikt att utföra sådana tjänster, när sorten
i fråga har deklarerats till bearbetningsföretaget eller på annat sätt var känd för detta företag.
Den andra frågan skall således besvaras enligt följande. Artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94, jämförd
med artikel 9 i förordning nr 1768/95, skall tolkas så, att när rättsinnehavaren har indikationer på att bearbetningsföretaget
har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som jordbrukaren har erhållit genom att odla förökningsmaterial
av en sort som tillhör rättsinnehavaren och som omfattas av jordbruksundantaget till utsäde, är bearbetningsföretaget skyldigt
att till rättsinnehavaren lämna relevanta uppgifter inte endast om de jordbrukare beträffande vilka rättsinnehavaren har indikationer
på att bearbetningsföretaget har utfört eller har för avsikt att utföra sådana bearbetningstjänster, utan även avseende alla
andra jordbrukare åt vilka det har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som har erhållits genom att
odla förökningsmaterial av den berörda sorten, när denna sort har deklarerats eller på annat sätt var känd för bearbetningsföretaget.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
1)
Artikel 14.3 sjätte strecksatsen i rådets förordning (EG) nr 2100/94 av den 27 juli 1994 om gemenskapens växtförädlarrätt,
jämförd med artikel 9 i kommissionens förordning (EG) nr 1768/95 av den 24 juli 1995 om införande av genomförandebestämmelser
för det undantag i jordbruket som föreskrivs i artikel 14.3 i förordning nr 2100/94, skall inte tolkas så, att en innehavare
av gemenskapens växtförädlarrätt har rätt att begära att ett bearbetningsföretag skall lämna ut de uppgifter som avses i dessa
bestämmelser när innehavaren saknar indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta
den skördeprodukt som jordbrukare har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som tillhör rättsinnehavaren och
som omfattas av nämnda rätt – undantaget hybrider och syntetiska sorter – och som tillhör en av de arter av lantbruksväxter
som räknas upp i artikel 14.2 i förordning nr 2100/94 till utsäde.
2)
Artikel 14.3 sjätte strecksatsen i förordning nr 2100/94, jämförd med artikel 9 i förordning nr 1768/95, skall tolkas så,
att när rättsinnehavaren har indikationer på att bearbetningsföretaget har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den
skördeprodukt som jordbrukare har erhållit genom att odla förökningsmaterial av en sort som tillhör rättsinnehavaren och som
omfattas av gemenskapens växtförädlarrätt – undantaget hybrider och syntetiska sorter – och som tillhör en av de arter av
lantbruksväxter som räknas upp i artikel 14.2 i förordning nr 2100/94 till utsäde, är bearbetningsföretaget skyldigt att till
rättsinnehavaren lämna relevanta uppgifter inte endast om de jordbrukare beträffande vilka rättsinnehavaren har indikationer
på att bearbetningsföretaget har utfört eller har för avsikt att utföra sådana bearbetningstjänster, utan även avseende alla
andra jordbrukare åt vilka det har bearbetat eller har för avsikt att bearbeta den skördeprodukt som har erhållits genom att
odla förökningsmaterial av den berörda sorten, när denna sort har deklarerats eller på annat sätt var känd för bearbetningsföretaget.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: tyska.