CELEX: 61997TJ0613(01)
Valtiontuet
Postiala
Julkinen yritys, joka tuottaa yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja
Sellaiselle tytäryhtiölle annettu logistinen ja kaupallinen apu, joka ei toimi suljetulla sektorilla
Muutoksenhaku
Yhteisöjen tuomioistuimen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen palauttama asia

1       Tämä tuomio annetaan sen jälkeen kun asia on palautettu yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen yhteisöjen tuomioistuimen
yhdistetyissä asioissa C-83/01 P, C-93/01 P ja C-94/01 P, Chronopost ym. vastaan UFEX ym., 3.7.2003 antamalla tuomiolla (Kok.
2003, s. I-6993; jäljempänä yhteisöjen tuomioistuimen tuomio), jolla kumottiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa
T-613/97, UFEX ym. vastaan komissio, 14.12.2000 antama tuomio (Kok. 2000, s. II-4055; jäljempänä ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen tuomio).

Tosiseikat
2       La Poste (jäljempänä Ranskan postilaitos), jolla on lakiin perustuva tavanomaisia kirjelähetyksiä koskeva monopoli, oli osa
Ranskan julkishallintoa aina vuoden 1990 loppuun asti. Se on 1.1.1991 lähtien organisoitu julkisoikeudelliseksi oikeushenkilöksi
posti- ja telelaitoksen julkisten palvelujen järjestämisestä 2.7.1990 annetun lain nro 90-568 (JORF 8.7.1990, s. 8069; jäljempänä
laki 90-568) säännösten mukaisesti. Kyseinen laki antaa oikeuden harjoittaa tiettyjä kilpailulle avoimia toimintoja, kuten
oikeuden harjoittaa pikapostipalvelua.
3       La Société française de messagerie internationale (jäljempänä SFMI) on yksityisoikeudellinen yhtiö, jonka tehtäväksi oli annettu
Ranskan postilaitoksen pikapostipalvelun hoitaminen vuoden 1985 lopusta lähtien. Kyseinen yritys perustettiin 10 miljoonan
Ranskan frangin (FRF) (noin 1 524 490 euroa) osakepääomalla, ja yrityksen omistivat Ranskan postilaitoksen kokonaan omistama
rahoitusyhtiö Sofipost (66 prosenttia) ja Transport aérien transrégional ‑lentoyhtiön (jäljempänä TAT) tytäryhtiö TAT Express
(34 prosenttia).
4       SFMI:n EMS/Chronopost-nimellä harjoittamaa ja markkinoimaa pikapostipalvelua koskevat yksityiskohtaiset säännöt määriteltiin
postista ja televiestinnästä vastaavan Ranskan ministeriön 19.8.1986 antamassa ohjeessa. Tämän ohjeen mukaan Ranskan postilaitoksen
oli annettava logistista ja kaupallista apua SFMI:lle. Ranskan postilaitoksen ja SFMI:n väliset suhteet oli järjestetty sopimuksin,
joista ensimmäinen tehtiin vuonna 1986.
5       SFMI:n harjoittaman pikapostitoiminnan rakennetta muutettiin vuonna 1992. Sofipost ja TAT perustivat uuden yhtiön Chronopost
SA:n, jonka osakkeista ne omistivat jälleen 66 ja 34 prosenttia. Chronopost-yhtiö, jolla oli yksinoikeus käyttää Ranskan postilaitoksen
verkkoa 1.1.1995 saakka, keskittyi kansalliseen pikapostiin. GD Express Worldwide France, joka on australialaisen TNT-yhtiön
ja viiden valtion postilaitoksen perustaman kansainvälisen yhteisyrityksen – joka on komission 2.12.1991 tekemällään päätöksellä
hyväksymä keskittymä (asia IV/M.102 – TNT/Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste ja Sweden Post) (EYVL C 322, s. 19)
– tytäryhtiö, osti SFMI:n. SFMI jatkoi kansainvälistä pikapostitoimintaa ja käytti Chronopostia asiamiehenään ja palveluiden
tarjoajana kansainvälisten lähetystensä käsittelyssä Ranskassa (jäljempänä SFMI-Chronopost).
6       Syndicat français de l’express international (SFEI), jonka seuraaja Union française de l’express (UFEX) on ja jonka jäseniä
kolme muuta kantajaa ovat, on Ranskan oikeuden mukaan perustettu ammatillinen etujärjestö, johon ovat ryhmittyneet lähes kaikki
SFMI-Chronopostin kanssa kilpailevia pikapostipalveluja tarjoavat yhtiöt.
7       SFEI teki 21.12.1990 komissiolle kantelun muun muassa sillä perusteella, että Ranskan postilaitoksen SFMI:lle antama logistinen
ja kaupallinen apu oli EY:n perustamissopimuksen 92 artiklassa (josta on muutettuna tullut EY 87 artikla) tarkoitettua valtiontukea.
Kantelu koski ensisijaisesti sitä, että korvaus, jonka SFMI maksoi Ranskan postilaitoksen antamasta avusta, ei ollut normaalien
markkinaehtojen mukainen. Kyseisten palvelujen hankinnasta maksettavan markkinahinnan ja SFMI:n tosiasiallisesti maksaman
hinnan välinen erotus oli kantelijan mukaan valtiontukea. Vuosina 1986–1989 annetun tuen määrän arvioimiseksi kanteluun oli
liitetty Braxton associés ‑nimisen konsulttitoimiston SFEI:n pyynnöstä laatima taloudellinen selvitys.
8       Komissio ilmoitti 10.3.1992 päivätyllä kirjeellä SFEI:lle, että se oli päättänyt lopettaa SFEI:n tekemän kantelun käsittelyn.
SFEI ja muut yritykset nostivat 16.5.1992 kanteen yhteisöjen tuomioistuimessa kyseisen päätöksen kumoamiseksi. Sen jälkeen
kun komissio oli 9.7.1992 peruuttanut 10.3.1992 tekemänsä päätöksen, yhteisöjen tuomioistuin päätti, että lausunnon antaminen
asiassa raukeaa (asia C-222/92, SFEI ym. v. komissio, määräys 18.11.1992, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
9       Komission pyynnöstä Ranskan tasavalta toimitti sille 21.1.1993 päivätyllä kirjeellä, 3.5.1993 päivätyllä faksilla ja 18.6.1993
päivätyllä kirjeellä tietoja.
10     SFEI ja muut yritykset nostivat 16.6.1993 kanteen tribunal de commerce de Paris’ssa SFMI:tä, Chronopostia, Ranskan postilaitosta
ja muita vastaan. Kanteeseen oli liitetty Braxton associés ‑yhtiön tekemä toinen selvitys, jossa saatettiin ensimmäisen selvityksen
tiedot ajan tasalle ja ulotettiin tuen arviointikausi vuoden 1991 loppuun. Tribunal de commerce de Paris esitti 5.1.1994 tekemällään
päätöksellä yhteisöjen tuomioistuimelle perustamissopimuksen 92 artiklan ja EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan (josta on
tullut EY 88 artikla) tulkinnasta useita ennakkoratkaisukysymyksiä, joista yksi koski valtiontuen käsitettä sellaisissa olosuhteissa,
joista on kyse nyt esillä olevassa asiassa. Ranskan hallitus toimitti yhteisöjen tuomioistuimelle 10.5.1994 jättämiensä huomautusten
liitteenä Ernst & Young -yhtiön laatiman taloudellisen selvityksen. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi asiassa C-39/94, SFEI ym.,
11.7.1996 antamassaan tuomiossa (Kok. 1996, s. I-3547; jäljempänä SFEI-tuomio), että ”se, että julkinen yritys antaa logistista
ja kaupallista apua sellaisille yksityisoikeudellisille tytäryhtiöilleen, jotka harjoittavat vapaan kilpailun piiriin kuuluvaa
toimintaa, on EY:n perustamissopimuksen 92 artiklassa tarkoitettu valtiontuki, jos vastikkeeksi saatu korvaus on pienempi
kuin se korvaus, jota olisi vaadittu toimittaessa normaaleilla markkinaehdoilla” (62 kohta).
11     Komissio oli tällä välin 20.3.1996 päivätyllä kirjeellään ilmoittanut Ranskan tasavallalle perustamissopimuksen 93 artiklan
2 kohdassa määrätyn menettelyn aloittamisesta. Ranskan tasavalta toimitti 30.5.1996 komissiolle huomautuksensa tältä osin.
12     Komissio julkaisi 17.7.1996 Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä tiedonannon siitä, että se oli aloittanut perustamissopimuksen
93 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn, joka koski Ranskan SFMI-Chronopostille myöntämäksi väitettyä tukea (EYVL C 206,
s. 3).
13     SFEI esitti 17.8.1996 komissiolle huomautuksensa vastauksena kyseiseen tiedonantoon. Se liitti niihin uuden taloudellisen
selvityksen, jonka oli laatinut Bain & Co. -niminen yritys. Lisäksi SFEI laajensi 21.12.1990 tekemänsä kantelun alaa tiettyihin
uusiin seikkoihin, kuten Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon hyödyntämiseen, etuoikeutettuun pääsyyn Radio Francen taajuuksille,
oikeuteen saada tulli- ja veroetuuksia sekä Ranskan postilaitoksen sanomanvälitystekniikkaan liittyviin investointeihin.
14     Komissio toimitti SFEI:n esittämät huomautukset Ranskan tasavallalle syyskuussa 1996. Ranskan tasavalta lähetti komissiolle
vastauksena kirjeen, johon se oli liittänyt konsulttiyhtiö Deloitte Touche Tohmatsun laatiman taloudellisen selvityksen (jäljempänä
Deloitten selvitys).
15     SFEI vaati 7.11.1996 päivätyllä kirjeellä komissiolta oikeutta tulla kuulluksi kaikissa asiaan liittyvissä seikoissa. Se pyysi
tämän vuoksi komissiota antamaan sille tiedoksi vastaukset, jotka Ranskan hallitus oli jo toimittanut komissiolle ja joita
SFEI:llä ei vielä ollut hallussaan (eli 21.1. ja 18.6.1993 päivätyt kirjeet) sekä Ranskan hallituksen komissiolle toimittamat
täydentävät tiedot sitä mukaa kuin ne saapuisivat.
16     Komissio kieltäytyi 13.11.1996 päivätyllä kirjeellään antamasta SFEI:lle oikeutta tutustua edellä mainittuun asiakirja-aineistoon.
17     SFEI lähetti 21.4.1997 komissiolle uuden kirjeen, jossa se tiedusteli komissiolta tutkinnan tarkkaa edistymisvaihetta ja pyysi
komissiota varsinkin antamaan sille tiedoksi Ranskan hallituksen vastaukset menettelyn aloittamista koskevaan kirjeeseen ja
SFEI:n 17.8.1996 esittämiin huomautuksiin sekä ilmoittamaan, miten komissio suhtautui asiaan ja miten se aikoi menetellä.
Komissio kieltäytyi 30.4.1997 antamasta hallussaan olevia asiakirjoja tiedoksi sillä perusteella, että ne olivat luonteeltaan
ehdottoman luottamuksellisia.
18     Komissio teki 1.10.1997 Ranskan SFMI-Chronopostille myöntämäksi väitetystä tuesta päätöksen 98/365/EY (EYVL 1998, L 164, s. 37;
jäljempänä riidanalainen päätös), joka annettiin 22.10.1997 päivätyllä kirjeellä tiedoksi SFEI:lle.
19     Komissio totesi riidanalaisessa päätöksessä, että oli syytä erottaa toisistaan kaksi toimenpideryhmää. Ensimmäiseen ryhmään
kuuluvat yhtäältä Ranskan postilaitoksen antama logistinen apu, jolla tarkoitetaan SFMI-Chronopostille annettua mahdollisuutta
käyttää postilaitoksen infrastruktuureja lähetystensä keruuseen, lajitteluun, kuljetukseen ja jakeluun, ja toisaalta kaupallinen
apu eli SFMI-Chronopostille annettu mahdollisuus hyödyntää Ranskan postilaitoksen asiakaskuntaa ja SFMI-Chronopostin Ranskan
postilaitoksen goodwill-arvosta saamaa hyötyä. Toiseen ryhmään kuuluvat tietyt erityiset toimenpiteet, kuten pääsy Radio Francen
taajuuksille ja vero- ja tullietuudet.
20     Komissio katsoi, että oli asianmukaista kysyä, ”[olivatko] Ranskan postilaitoksen ja SFMI-Chronopostin välisen liiketoimen
olosuhteet verrattavissa vastaavanlaisen liiketoimen olosuhteisiin yksityisen emoyhtiön, joka voi hyvinkin olla monopoliasemassa
(esimerkiksi koska sillä on yksinoikeuksia), ja sen tytäryhtiön välillä”. Komission mukaan ei ole olemassa minkäänlaista taloudellista
etua, jos samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä myytyjen tuotteiden ja palvelujen sisäiset hinnat on laskettu ”kaikkien
kustannusten (coûts complets) perusteella (eli kokonaiskustannukset ja oman pääoman korko)”.
21     Komissio totesi tältä osin, että SFMI-Chronopostin suorittamat maksut eivät kattaneet kokonaiskustannuksia kahden ensimmäisen
toimintavuoden aikana, mutta ne kattoivat toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksia lukuun ottamatta kaikki muut kustannukset.
Komissio katsoi ensiksikin, ettei ollut poikkeuksellista, jos käynnistysvaiheen aikana uuden yrityksen eli SFMI-Chronopostin
suorittamat maksut eivät kattaneet kuin muuttuvat kustannukset. Toiseksi komission mukaan Ranskan tasavalta on kyennyt osoittamaan,
että vuodesta 1988 lähtien SFMI-Chronopostin maksama korvaus kattoi kaikki Ranskan postilaitokselle aiheutuneet kustannukset
ja myös koron postilaitoksen investoimalle omalle pääomalle. Lisäksi komissio arvioi, että sisäinen tuotto Ranskan postilaitoksen
osakkeenomistajana sijoittamalle pääomalle ylitti huomattavasti yhtiön pääomakustannukset vuonna 1986, eli sen normaalin tuoton,
jota yksityinen sijoittaja vaatisi vastaavanlaisissa olosuhteissa. Ranskan postilaitoksen tytäryhtiölleen antama logistinen
ja kaupallinen apu oli komission mukaan näin ollen annettu normaalein markkinaehdoin, eikä tämä apu siis ole valtiontukea.
22     Toisen ryhmän eli erilaisten erityisten toimenpiteiden osalta komissio katsoi, että SFMI-Chronopost ei ollut saanut minkäänlaista
tullausmenettelyyn, leimaveroon, palkkaveroon tai maksuaikoihin liittyvää etua. Ranskan postilaitoksen ajoneuvojen käyttöä
mainonnan tukemiseen oli komission mukaan pidettävä emoyhtiön ja tytäryhtiön välisenä normaalina kaupallisena apuna eikä SFMI-Chronopost
ollut saanut minkäänlaista erityiskohtelua mainonnalle Radio Francen taajuuksilla. Komissio katsoi myös selvittäneensä, että
valtiontukea ei ole myönnetty niiden sitoumusten osalta, jotka Ranskan postilaitos antoi silloin, kun komissio 2.12.1991 tekemällään
päätöksellä hyväksyi yhteisyrityksen.
23     Komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa seuraavaa:
”Ranskan postilaitoksen tytäryhtiölleen SFMI-Chronopostille antama logistinen ja kaupallinen apu, näiden kahden yhtiön väliset
muut rahoitustapahtumat, SFMI-Chronopostin ja Radio Francen välinen suhde, Ranskan postilaitokseen ja SFMI-Chronopostiin sovellettava
tullimenettely, Ranskan postilaitokseen sovellettava palkkavero- ja leimaverojärjestelmä sekä Ranskan postilaitoksen – – suuruinen
investointi sanomanvälitystekniikkaan eivät ole SFMI-Chronopostille myönnettyä valtiontukea”.
24     SFEI vaati 2.12.1997 päivätyllä kirjeellään komissiota antamaan ennen 17.12.1997 sille tiedoksi 3.5.1993 päivätyn faksin,
30.5.1996 päivätyn kirjelmän ja Deloitten selvityksen, jotka kaikki on mainittu riidanalaisessa päätöksessä. Kantajat pyysivät
samana päivänä myös Ranskan talous-, valtiovarain- ja teollisuusministeriötä toimittamaan sille Deloitten selvityksen. Ne
esittivät 9.12.1997 saman pyynnön lautakunnalle, joka käsittelee oikeutta tutustua hallinnollisiin asiakirjoihin.
25     Komissio hylkäsi 15.12.1997 päivätyllä kirjeellä SFEI:n pyynnön viittaamalla tiedonsaantioikeutta neuvoston ja komission asiakirjoista
koskeviin käytännesääntöihin (EYVL 1993, L 340, s. 41). Komissio katsoi, että jos pyyntö koskee toimielimen hallussaan pitämää
asiakirjaa, jonka tekijä on joku muu luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö taikka jäsenvaltio, pyyntö on osoitettava suoraan
asiakirjan laatijalle. Lisäksi se vetosi poikkeuksiin, jotka koskevat kaupallisten ja teollisten salaisuuksien sekä luottamuksellisuuden
turvaamista.
26     Kantajat nostivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 30.12.1997 toimittamallaan kannekirjelmällä nyt esillä olevan kanteen.
27     Kantajat toimittivat 12.3.1998 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle hakemuksen, jossa ne pyysivät, että komissio esittäisi
ne päätöksessä mainitut asiakirjat, joihin kantajilla ei ollut oikeutta tutustua ennen päätöksen tekemistä, eli 3.5.1993 päivätyn
faksin, 30.5.1996 päivätyn kirjelmän, SFEI:n elokuussa 1996 tekemiin huomautuksiin vastauksena annetun kirjelmän ja Deloitten
selvityksen, jotka kaikki ovat Ranskan hallituksen komissiolle toimittamia asiakirjoja. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
kehotti komissiota 7.5.1998 päivätyllä kirjeellään esittämään pyydetyistä asiakirjoista kaksi viimeksi mainittua. Nämä asiakirjat
toimitettiin 26.5.1998.
28     Ranskan tasavalta pyysi 2.6.1998 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamassaan väliintulohakemuksessa
saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen vastaajan vaatimuksia. Chronopost ja Ranskan postilaitos esittivät ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 5.6.1998 toimittamissaan hakemuksissa vastaavan pyynnön.
29     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 7.7.1998 antamillaan määräyksillä
Ranskan tasavallan, Chronopostin ja Ranskan postilaitoksen väliintulijoiksi tukemaan vastaajan vaatimuksia.
30     Kantajat toimittivat 23.7.1998 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon toisen hakemuksen, jossa ne pyysivät asiakirjojen
esittämistä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin antoi 10.11.1998 päivätyllä kirjeellään kantajille tiedoksi päätöksensä
olla siinä vaiheessa suostumatta kyseiseen pyyntöön.
31     Kantajat pyysivät vastauskirjelmässään, että kaikkia kyseisen vastauskirjelmän liitteessä 10 mainittuja asiakirjoja käsiteltäisiin
luottamuksellisina ja että ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella olisi oikeus tutustua niihin. Kantajat täsmensivät
5.1.1999 ja 10.2.1999 päivätyillä kirjelmillään, että kyseinen pyyntö koski vain Ranskan postilaitosta ja Chronopostia. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen laajennetun neljännen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 5.3.1999 antamallaan määräyksellä tiettyjen
tietojen luottamuksellista käsittelyä koskevan pyynnön Ranskan postilaitokseen ja Chronopostiin nähden.
32     Kantajat vetosivat kanteensa tueksi neljään kumoamisperusteeseen, joista ensimmäinen koski ”puolustautumisoikeuksien loukkaamista,
erityisesti oikeutta tutustua asiakirjoihin”, toinen ”perustelujen puutteellisuutta”, kolmas ”tosiseikkojen virheellisyyttä
ja ilmeisiä arviointivirheitä” ja neljäs ”valtiontuen käsitteen virheellistä soveltamista”. Neljäs kanneperuste jakautui kahteen
osaan siten, että komission väitettiin soveltaneen virheellisesti valtiontuen käsitettä yhtäältä sen vuoksi, että se ei ole
ottanut huomioon normaaleja markkinaehtoja, kun se on arvioinut Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille antamasta avusta
suoritetun korvauksen suuruutta, ja toisaalta sen vuoksi, että se on jättänyt valtiontuen käsitteen ulkopuolelle erinäisiä
toimenpiteitä, joista SFMI-Chronopost oli saanut etua.
33     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi osittain riidanalaisen päätöksen 1 artiklan hyväksymällä neljännen kanneperusteen
ensimmäisen osan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki kantajien esittämistä muista kanneperusteista ja väitteistä
ainoastaan ensimmäisen kanneperusteen, joka koski puolustautumisoikeuksien loukkaamista, ja ne tosiseikkojen virheellisyyttä
ja ilmeisiä arviointivirheitä koskevan kolmannen kanneperusteen yhteydessä esitetyt väitteet, jotka eivät liittyneet neljännen
kanneperusteen yhteydessä aikaisemmin tutkittuihin väitteisiin. Molemmissa tapauksissa kantajien esittämät väitteet hylättiin.
34     Chronopost, Ranskan postilaitos ja Ranskan tasavalta hakivat yhteisöjen tuomioistuimeen 19.2.2001 ja 23.2.2001 toimittamillaan
valituksilla kyseiseen tuomioon muutosta yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 56 artiklan nojalla.
35     Chronopost, Ranskan postilaitos ja Ranskan tasavalta vetosivat valituksensa tueksi useisiin valitusperusteisiin, joista ensimmäisen
mukaan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohtaa oli rikottu ”normaaleja markkinaehtoja” koskevan käsitteen virheellisellä
tulkinnalla.
36     Yhteisöjen tuomioistuin kumosi 3.7.2003 annetulla tuomiolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion hyväksymällä ensimmäisen
valitusperusteen, palautti asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen ja määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään
myöhemmin.

Asian käsittelyn vaiheet asian palauttamisen jälkeen
37     Asia osoitettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen laajennetulle neljännelle jaostolle. Kun ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa muutettiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen 13.9.2004 tekemällä päätöksellä (EUVL
C 251, s. 12), esittelevä tuomari siirrettiin laajennettuun kolmanteen jaostoon, jolle käsiteltävänä oleva asia tämän vuoksi
osoitettiin.
38     Kantajat ja vastaaja ovat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklan 1 kohdan mukaisesti jättäneet
kirjallisia huomautuksia sisältävän kirjelmän. Kantajille ja vastaajalle on työjärjestyksen 119 artiklan 3 kohdan perusteella
annettu lupa esittää täydentävä, kirjallisia huomautuksia sisältävä kirjelmä. Väliintulijoiden kirjallisia huomautuksia sisältävät
kirjelmät toimitettiin työjärjestyksen 119 artiklan 1 kohdan mukaisesti sen jälkeen kun asianosaiset olivat jättäneet täydentävät,
kirjallisia huomautuksia sisältävät kirjelmät.
39     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa
suullisen käsittelyn ja pyysi työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimena asianosaisia esittämään tiettyjä
asiakirjoja ja vastaamaan kirjallisesti kysymyksiin. Asianosaiset noudattivat näitä pyyntöjä asetetussa määräajassa.
40     Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin
15.6.2005 pidetyssä istunnossa. Tämän istunnon päätteeksi komissiota ja Ranskan postilaitosta pyydettiin toimittamaan tiettyjä
asiakirjoja. Muille asianosaisille ja väliintulijoille asetettiin määräaika, jonka kuluessa niiden oli esitettävä huomautuksensa
näistä viimeksi mainituista asiakirjoista. Kantajat toimittivat huomautuksensa asetetussa määräajassa.
41     Suullinen käsittely päätettiin 23.8.2005.
42     Chronopost ja Ranskan postilaitos pyysivät 30.9. ja 4.10.2005 toimittamillaan kirjeillä lupaa toimittaa vastaus kantajien
esittämiin huomautuksiin, jotka koskivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen istunnossa tekemän pyynnön johdosta esitettyjä
asiakirjoja.
43     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (laajennettu kolmas jaosto) päätti 27.10.2005 annetulla määräyksellä aloittaa suullisen
käsittelyn uudestaan työjärjestyksen 62 artiklan mukaisesti.
44     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti työjärjestyksen 64 artiklan mukaisesti myös prosessinjohtotoimesta, joka käsitti
Chronopostin ja Ranskan postilaitoksen 30.9. ja 4.10.2005 esittämien huomautusten liittämisen oikeudenkäyntiasiakirjoihin.
Myös muiden asianosaisten ja väliintulijoiden tekemät huomautukset liitettiin oikeudenkäyntiasiakirjoihin.
45     Suullinen käsittely päätettiin tämän jälkeen uudestaan 19.12.2005.

Asianosaisten ja väliintulijoiden vaatimukset asian palauttamisen jälkeen
46     Kantajat vaativat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa riidanalaisen päätöksen
–       velvoittaa vastaajan korvaamaan asiassa T-613/97 aiheutuneet oikeudenkäyntikulut
–       velvoittaa Ranskan tasavallan, Chronopostin ja Ranskan postilaitoksen yhteisvastuullisesti korvaamaan asioissa  C‑83/01 P,
C‑93/01 P ja C‑94/01 P sekä asiassa T-613/97 asian palauttamisen jälkeen aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
47     Komissio vaatii Ranskan tasavallan ja Ranskan postilaitoksen tukemina, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa kantajat korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
48     Chronopost vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       ensisijaisesti jättää kanteen tutkimatta ja toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana
–       velvoittaa kantajat korvaamaan molemmissa oikeusasteissa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
1.
Alustavat huomautukset
49     Sen jälkeen kun yhteisöjen tuomioistuin on antanut tuomionsa ja käsiteltävänä oleva asia on palautettu ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimeen, kantajat vetoavat pääosin edelleen siinä oikeudenkäynnissä, jonka johdosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
tuomio annettiin, esitettyihin toiseen, kolmanteen ja neljänteen kanneperusteeseen eli kanneperusteeseen, joka koskee perusteluvelvollisuuden
laiminlyöntiä, kanneperusteeseen, joka koskee aineellisia virheellisyyksiä ja ilmeisiä arviointivirheitä arvioitaessa Ranskan
postilaitoksen antamasta avusta suoritetun korvauksen suuruutta, ja kanneperusteeseen, joka koskee valtiontuen käsitteen virheellistä
soveltamista. Viimeksi mainittu kanneperuste jakautuu kahteen osaan, jotka koskevat yhtäältä normaalien markkinaehtojen käsitteen,
sellaisena kuin se on esitetty yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa, virheellistä soveltamista ja toisaalta sitä, ettei tiettyjä
seikkoja ole otettu huomioon valtiontuen käsitteen osalta.
50     Alustavasti on huomautettava, että yhteisöjen tuomioistuin kumosi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustamissopimuksen
92 artiklan 1 kohdan soveltamisessa tehdyn oikeudellisen virheen perusteella. Yhteisöjen tuomioistuimen mukaan kyseinen virhe
sisältyi niihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksiin, joiden mukaan arvioidessaan sitä, oliko Ranskan postilaitoksen
SFMI-Chronopostille antamaa logistista ja kaupallista apua pidettävä valtiontukena vai ei, komission olisi pitänyt tutkia,
vastasivatko Ranskan postilaitokselle kyseisen logistisen avun antamisesta aiheutuneet kaikki kustannukset tekijöitä, jotka
normaaleilla markkinaehdoilla toimivan yrityksen olisi pitänyt ottaa huomioon silloin, kun se määrittelee korvauksen, jonka
se perii suorittamistaan palveluista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tämän perusteella, että komission olisi
pitänyt vähintään selvittää, että Ranskan postilaitoksen saama vastike vastasi sellaista korvausta, jonka muulla kuin suljetulla
sektorilla toimiva yksityinen rahoitusyhtiö tai yksityinen konserni, jonka tavoitteena on rakenteellisen, kokonaisvaltaisen
tai alakohtaisen politiikan noudattaminen ja jonka toimintaa ohjaavat pitkän tähtäimen tulevaisuudennäkymät, vaatii. Yhteisöjen
tuomioistuin totesi, että kyseisessä arvioinnissa, jossa on tehty oikeudellinen virhe, ei oteta huomioon sitä, että Ranskan
postilaitoksen kaltainen yritys on hyvin erilaisessa tilanteessa kuin yksityinen yritys, joka toimii normaalein markkinaehdoin,
ja se totesi tältä osin täsmällisemmin seuraavaa (yhteisöjen tuomioistuimen tuomion 34–40 kohta):
”34      Ranskan postilaitos tuottaa EY:n perustamissopimuksen 90 artiklan 2 kohdassa (josta on tullut EY 86 artiklan 2 kohta) tarkoitettuja
yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja (ks. asia C-320/91, Corbeau, 19.5.1993, Kok. 1993, s. I-2533, Kok. Ep. XIV,
s. I-223, 15 kohta). Kyseisiin palveluihin kuuluu lähinnä velvollisuus huolehtia postin keräämisestä, kuljetuksesta ja jakelusta
kaikkien käyttäjien hyväksi koko kyseisen jäsenvaltion alueella yhtenäisin hinnoin ja samanlaisin laatua koskevin edellytyksin.
35      Tämän vuoksi Ranskan postilaitoksen oli hankittava tai sille oli hankittu tärkeitä infrastruktuureja ja välineitä (’postiverkko’),
joiden avulla se voi tarjota peruspostipalvelua kaikille käyttäjille myös harvaan asutuilla seuduilla, joilla hinnat eivät
kattaneet kyseisen palvelun toimittamisesta aiheutuneita kustannuksia.
36      Niiden palvelujen ominaispiirteiden takia, jotka Ranskan postilaitoksen verkon avulla on voitava taata, kyseisen verkon perustaminen
ja ylläpito eivät perustu puhtaasti kaupalliseen logiikkaan. Kuten tämän tuomion 22 kohdassa on huomautettu, Ufex ym. ovat
sitä paitsi myöntäneet, että tämänkaltaista verkkoa, jota SFMI-Chronopost on voinut käyttää hyväkseen, ei selvästikään ole
markkinoilla. Näin ollen yksityinen yritys ei olisi koskaan perustanut tällaista verkkoa.
37      Lisäksi logistisen ja kaupallisen avun antaminen on erottamattomasti sidoksissa Ranskan postilaitoksen verkkoon, koska se
perustuu nimenomaan kyseisen sellaisen verkon käytettäväksi antamiseen, jota vastaavaa verkkoa markkinoilla ei ole.
38      Tämän vuoksi ja koska ei ole mitään mahdollisuuksia verrata Ranskan postilaitoksen tilannetta muulla kuin suljetulla sektorilla
toimivan yksityisen konsernin tilanteeseen, ’normaaleja markkinaehtoja’, jotka ovat väistämättä hypoteettisia, on arvioitava
ottamalla huomioon käytettävissä olevat objektiiviset ja todennettavissa olevat seikat.
39      Käsiteltävänä olevassa asiassa Ranskan postilaitokselle aiheutuneet kustannukset sen tytäryhtiölleen antamasta logistisesta
ja kaupallisesta avusta voivat olla tällaisia objektiivisia ja todennettavissa olevia seikkoja.
40      Tällä perusteella se mahdollisuus, että SFMI-Chronopostille olisi myönnetty valtiontukea, voidaan sulkea pois, jos toisaalta
osoitetaan, että vaadittu vastike kattoi asianmukaisesti kaikki logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneet muuttuvat
lisäkustannukset ja asianmukaisen osan niistä kiinteistä kustannuksista, jotka johtuivat postiverkon käytöstä, sekä asianmukaisen
tuoton omalle pääomalle sikäli kuin sitä käytetään SFMI-Chronopostin kilpailutoimintaan, ja jos toisaalta mikään ei anna aihetta
epäillä, että kyseiset seikat olisi aliarvioitu tai vahvistettu mielivaltaisesti.”
51     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näiden yhteisöjen tuomioistuimen arviointien perusteella, että aluksi on tutkittava
perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva kanneperuste. Aineellisia virheellisyyksiä ja ilmeisiä arviointivirheitä sekä
valtiontuen käsitteen virheellistä soveltamista koskevat kanneperusteet, jotka liittyvät toisiinsa, tutkitaan tämän jälkeen
yhdessä.
2.
Kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä

Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
52     Kantajat kantelevat siitä, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä pelkästään viitannut niihin taloudellisiin selvityksiin,
joihin se on nojautunut, tarkentamatta niitä kyseisiin selvityksiin sisältyviä seikkoja, joiden johdosta se on voinut päätellä,
ettei SFMI-Chronopostille ollut myönnetty tukea, ja joiden laillisuuden yhteisöjen tuomioistuinten pitäisi voida tutkia.
53     Kantajat väittävät ensiksi, ettei voida kiistää, etteikö riidanalainen päätös perustuisi ensisijaisesti päätelmiin, jotka
tehtiin Deloitten selvityksessä, jota komissio ei suostunut toimittamaan kantajille ja joka yksinään saattoi perustella riidanalaisen
päätöksen sisällön. Deloitten selvitys, joka muodostaa olennaisen osan riidanalaisen päätöksen perusteluista, olisi pitänyt
antaa tiedoksi kantajille viimeistään samaan aikaan kuin kantajille vastainen päätös, jotta ne olisivat voineet käyttää oikeuksiaan.
54     Toiseksi kantajat huomauttavat, että logistista apua koskevat perustelut ovat puutteellisia. Komissio ei ole ilmoittanut riidanalaisen
päätöksen missään kohdassa, millä tavalla jakautuvat ne ”kaikki kustannukset”, jotka se ottaa huomioon kaikkien pikapostitoimintaan
liittyvien palveluiden osalta. Komission tältä osin esittämät perustelut ovat ilmeisen puutteellisia, jotta kantajat voisivat
ne ymmärtää ja jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi tutkia niiden laillisuuden, koska niissä ei mainita niitä
tosiseikkoja, joiden johdosta komissio on katsonut, että ”SFMI-Chronopostin maksamien kokonaiskorvausten määrä Ranskan postilaitoksen
tarjoamasta logistisesta avusta oli suurempi kuin toimintakustannusten kokonaismäärä vuosina 1986–1995”, eikä näiden perustelujen
perusteella siis voitu päätellä, että kyse oli tuesta.
55     Kolmanneksi kantajat katsovat, että kaupallista apua koskevat perustelut ovat puutteellisia. Komissio ei ole todennut lainkaan,
mikä osa ”kaikista kustannuksista” vastaa sen huomioon ottamia kaupallisesta avusta aiheutuneita kustannuksia, eikä sitä,
mitä kyseinen osa korvaa nimenomaisena palveluna kaupallisen avun yhteydessä. Tällainen tarkastus on sitä paitsi vaikea, koska
”markkinointikustannusten” käsitettä ei ole määritelty. Lisäksi kantajat katsovat, että komissio on vastannut ainoastaan epämääräisesti
arvostellen niihin kantajien erittäin täsmällisesti esittämiin arvioihin, jotka koskevat SFMI:n tuotteiden myynninedistämiskustannuksia
ja Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon käyttöarvoa.
56     Kantajien mukaan komission olisi pitänyt sisällyttää riidanalaiseen päätökseen ne Ranskan hallitukselta saadut taulukot, joissa
kustannukset esitetään yksityiskohtaisesti, eikä se voinut perustella perustelujen puuttumista sillä, että se pelkäsi, että
riidanalaisesta päätöksestä tulee liian raskas, tai sillä, että niihin sisältyi liikesalaisuuksia. Ne huomauttavat, että alkuperäisen
kantelun viiteajanjakso (1986–1990) oli jo ”kaupallisesti vanha”. Tämän johdosta komission arviointi on jäänyt abstraktille
tasolle ja perustelut ovat puutteelliset.
57     Neljänneksi kantajat huomauttavat, että riidanalaisen päätöksen perusteluissa on ”retropolaatioksi” kutsutun menetelmän osalta
ristiriita, joka merkitsee perustelujen puuttumista. Komissio selittää näet aluksi, että logistisen avun hinta lasketaan kertomalla
käsiteltyjen tuotteiden lukumäärä tai niiden paino erilaisten toimenpiteiden yksikköhinnalla, mutta se toteaa kuitenkin tämän
jälkeen, että Ranskan postilaitoksella ei vuoteen 1992 asti ollut analyyttistä kirjanpitoa.
58     Kantajat toteavat vielä, että riidanalaisen päätöksen perusteluja on arvioitava esillä olevaan asiaan liittyvien olosuhteiden
mukaan, jotka käsiteltävänä olevassa asiassa muodostavat perusteen erityisen yksityiskohtaisille perusteluille. Tällaisia
seikkoja ovat tiedoksiannon puuttuminen, hallinnollisen menettelyn kohtuuttoman pitkä kesto (päätös tehtiin 81 kuukautta alkuperäisen
kantelun tekemisen jälkeen), komission myöntämät huomattavat vaikeudet etenkin siltä osin, voitiinko kantelun kohteena olevia
toimenpiteitä pitää valtiontukena, komission hyväksymän tuen olemassaolon todennäköisyys, ensimmäisen hylkäämispäätöksen peruuttaminen
sen jälkeen kun siitä oli nostettu kumoamiskanne, se, että komissio on toiminut täysin huolimattomasti kolmen vuoden ajan
(päätöksensä peruuttamispäivän eli 9.7.1992 ja sen julkisen istunnon pitopäivän, joka järjestettiin yhteisöjen tuomioistuimessa
asiassa, jonka johdosta SFEI-tuomio annettiin, eli 24.10.1995 välisen ajan), se, että on olemassa SFEI-tuomio, josta saadaan
suuntaviivoja, kieltäytyminen antamasta oikeutta tutustua asiakirjoihin, vaikka niistä olisi poistettu niiden mahdolliset
luottamukselliset seikat, ja riidanalaisten toimenpiteiden merkitseminen ilmoittamattomia valtiontukia koskevaan rekisteriin.
Kantajat toteavat vielä, että ne ovat lähettäneet komissiolle yhä tarkempia taloudellisia selvityksiä.
59     Komissio toteaa, että toisin kuin kantajat väittävät, se on esittänyt riidanalaisessa päätöksessä (D.1 kohdassa) tavan, jolla
se on jakanut ”kaikki kustannukset”. Se huomauttaa, että kyseisessä päätöksessä on kuvattu eri vaiheineen se Ranskan postilaitoksen
noudattama menetelmä, jonka komissio on hyväksynyt, ja sen tulos eli Ranskan postilaitokselle eri vuosien aikana aiheutuneiden
”kaikkien kustannusten” kattamisaste. Komission mukaan tuen olemassaoloa koskevan valvonnan kannalta on riittävää, että viitataan
noudatettuun menetelmään ja saatuihin tuloksiin esittämättä uudestaan niihin liittyviä taulukkoja, joiden johdosta komission
päätöksen tekstistä tulisi kohtuuttoman raskas. Se toteaa vielä, ettei oikeuskäytännössä vaadita, että perusteluissa esitetään
kaikki asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevat yksityiskohdat varsinkin silloin, kun on kyse teknisistä
valinnoista.
60     Komissio huomauttaa, että Ranskan viranomaiset antoivat näitä kaikkia kustannuksia koskevan erittelyn sen käyttöön 30.5.1996.
Kyseisessä erittelyssä erotetaan pääasiallisesti toisistaan pienin vuosittaisin vaihteluin ero postitoimistojen, lajittelukeskusten
ja Ranskan postilaitoksen asiamiesten eri toimenpiteet. Mainituissa taulukoissa viitataan komission mukaan aina kaikkiin kustannuksiin,
ja niissä verrataan näitä kustannuksia alihankinnan yksikköhintaan kunkin palvelun osalta vuosittaisen kattamisasteen vahvistamiseksi.
Kyseiset luvut ovat kuitenkin liikesalaisuuksia siltä osin kuin ne paljastavat kustannusrakenteen ja emoyhtiön ja sen tytäryhtiön
väliset rahoitusvirrat.
61     Chronopost korostaa sitä, että komission perusteluvelvollisuus kantelijan suhteen merkitsee sitä, että sen on selostettava
ne syyt, joiden vuoksi kantelussa esitetyt tosiseikat ja oikeudelliset seikat eivät ole riittäneet osoittamaan, että kyseessä
on valtiontuki.  Erityisiä perusteluja ei kuitenkaan voida edellyttää jokaisesta teknisestä valinnasta eikä seikoista, jotka
eivät selvästi mitenkään liity asiaan tai ovat merkityksettömiä tai selvästi toissijaisia.
62     Chronopost katsoo, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat riittävät. Se korostaa, ettei komissiolla ole velvollisuutta
sisällyttää riidanalaiseen päätökseen kaikkia analyyttisiä kirjapitolaskelmia. Chronopost toteaa lisäksi, ettei ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin eikä yhteisöjen tuomioistuin ole kiinnittänyt huomiota väitettyyn perustelujen puuttumiseen riidanalaisesta
päätöksestä, vaikka perustelujen puuttuminen on ehdoton pätemättömyysperuste ja se voidaan tämän vuoksi tutkia viran puolesta.
Kantajien oikeuskäytännön perusteella tekemästä päätelmästä poiketen riittää, että komissio toteaa, mitä laskelmia se on käyttänyt.

Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Katsaus perusteluja koskevaan oikeuskäytäntöön
63     Asiassa on syytä huomauttaa, että EY:n perustamissopimuksen 190 artiklassa (josta on tullut EY 253 artikla) edellytetyt perustelut
määräytyvät kyseisen toimenpiteen luonteen mukaan ja niistä on selkeästi ja yksiselitteisesti ilmettävä toimenpiteen tehneen
toimielimen päättely siten, että niille, joita toimenpide koskee, selviävät sen syyt ja että toimivaltainen tuomioistuin voi
tutkia toimenpiteen laillisuuden. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella,
joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen luonne ja se tarve, joka niillä, joille päätös on osoitettu
tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä tilanteeseen. Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia
asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia yksityiskohtia, koska tutkittaessa sitä, täyttävätkö päätöksen
perustelut perustamissopimuksen 190 artiklan vaatimukset, on otettava huomioon päätöksen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys
ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt (ks. asia C-367/95 P, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998, Kok.
1998, s. I-1719, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64     Erityisesti silloin, kun kyseessä on komission päätös, jossa todetaan, ettei kantelijan ilmoittamaa väitettyä valtiontukea
ole olemassa, on todettava, että komissiolla on joka tapauksessa velvollisuus selostaa kantelijalle riittävän tarkoin ne syyt,
joiden vuoksi kantelussa esitetyt tosiseikat ja oikeudelliset seikat eivät ole riittäneet osoittamaan, että kyseessä on valtiontuki.
Komissiolla ei kuitenkaan ole velvollisuutta ottaa kantaa sellaisiin kysymyksiin, jotka eivät selvästi mitenkään liity asiaan
tai ovat merkityksettömiä tai selvästi toissijaisia (em. asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 64 kohta).
65     Lisäksi on korostettava, että tilanteessa, jossa komissiolla on tehtäviensä hoitamisen edellyttämää harkintavaltaa, yhteisön
oikeusjärjestyksen sisältämien takeiden noudattamisella hallintomenettelyssä on erityisen perustavanlaatuinen merkitys. Näihin
takeisiin kuuluu muun muassa toimivaltaisen toimielimen velvollisuus tutkia huolellisesti ja puolueettomasti kaikki käsiteltävänä
olevan tapauksen kannalta merkitykselliset seikat ja perustella riittävästi päätöksensä (asia C-269/90, Technische Universität
München, tuomio 21.11.1991, Kok. 1991, s. I-5469, Kok. Ep. XI, s. I-485, 14 kohta).
66     Vaikka komission ei tarvitse kilpailusääntöjen soveltamisen varmistamiseksi tekemiensä päätösten perusteluissa ottaa kantaa
kaikkiin tosiseikkoihin, oikeudellisiin seikkoihin ja perusteisiin, joiden johdosta se on tehnyt tällaisen päätöksen, sen
on perustamissopimuksen 190 artiklan mukaisesti kuitenkin mainittava ainakin päätökseensä olennaisesti vaikuttaneet tosiseikat
ja perusteet, jotta yhteisöjen tuomioistuimilla ja niillä, joita asia koskee, on mahdollisuus saada tietää, millä tavoin se
on soveltanut perustamissopimusta (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat  T‑374/94, T‑375/94, T‑384/94 ja T‑388/94, European Night
Services ym. v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3141, 95 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67     Oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että poikkeustapauksia lukuun ottamatta päätöksen perustelujen on sisällyttävä itse päätökseen,
eikä niitä voida esittää ensimmäisen kerran vasta jälkikäteen tuomioistuimessa (ks. asia T-295/94, Buchmann v. komissio, tuomio
14.5.1998, Kok. 1998, s. II-813, 171 kohta ja em. yhdistetyt asiat European Night Services ym. v. komissio, tuomion 95 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen). On näet huomautettava, että perustelut on lähtökohtaisesti ilmoitettava asianosaiselle samaan
aikaan kuin sille vastainen päätös. Perustelujen puuttumista ei voida korjata sillä, että asianosainen saa päätöksen perustelut
tietoonsa yhteisöjen tuomioistuimessa käytävän oikeudenkäyntimenettelyn aikana (yhdistetyt asiat  C‑189/02 P, C‑202/02 P,
C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I-5425, 463 kohta).
Näin ollen, jos perustamissopimuksen 92 artiklan soveltamisesta tehdyssä komission päätöksessä on olennaisia puutteita, komissio
ei voi korjata puutetta viittaamalla vasta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa sellaisiin tietoihin ja muihin asian
käsittelyssä ilmenneisiin seikkoihin, joiden perusteella voidaan todeta, että se on soveltanut perustamissopimuksen 92 artiklaa
asianmukaisesti, paitsi jos kysymys on sellaisista seikoista, joita yksikään asianosainen ei ole kiistänyt tuomioistuinkäsittelyä
edeltäneessä hallinnollisessa menettelyssä (ks. vastaavasti em. asia European Night Services ym. v. komissio, tuomion 96 kohta).
68     Tästä seuraa, että komission asiamiesten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämillä väitteillä ei voida korjata
riidanalaisen päätöksen perustelujen puutteellisuutta (ks. asia T-93/02, Confédération nationale du Crédit mutuel v. komissio,
tuomio 18.1.2005, Kok. 2005, s. II-143, 126 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69     Päätöksen – joka on perustamissopimuksen 190 artiklan nojalla perusteltava – päätösosa ja perustelut yhdessä muodostavat jakamattoman
kokonaisuuden, joten kollegisen päätöksenteon periaatteen mukaisesti nimenomaan komission jäsenten kollegion on hyväksyttävä
samalla kertaa ne molemmat, ja perustelujen muiden muutosten kuin oikeinkirjoitukseen liittyvien tai kieliopillisten korjausten
tekeminen kuuluu yksinomaan kollegiolle (ks. em. asia Confédération nationale du Crédit mutuel v. komissio, tuomion 124 kohta,
jossa viitataan yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-137/92 P, komissio v. BASF ym., 15.6.1994 antamaan tuomioon, Kok. 1994,
s. I-2555, Kok. Ep. XV, s. I-239, 66–68 kohta).
70     Tältä osin on huomautettava, että EY:n perustamissopimuksen 173 artiklan (josta on tullut EY 230 artikla) nojalla nostetun
kumoamiskanteen yhteydessä yhteisöjen tuomioistuinten on tutkittava ainoastaan riidanalaisen toimenpiteen laillisuus. Tämän
perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ei ole korjata mahdollista perustelujen puuttumista tai täydentää
edellä mainittuja komission perusteluja lisäämällä niihin seikkoja, jotka eivät ilmene riidanalaisesta päätöksestä itsestään,
tai korvaamalla perusteluissa esitettyjä seikkoja tällaisilla seikoilla.
71     Näin ollen on tutkittava, onko riidanalainen päätös, joka perustuu taloudellisen tilanteen monitahoisiin arviointeihin, tehty
edellä esitettyjä periaatteita noudattaen. Erityisesti on todettava, että sitä, onko komissio noudattanut perusteluvelvollisuutta,
on edellä 66–70 kohdassa lainatun oikeuskäytännön perusteella tutkittava yksinomaan niiden perustelujen suhteen, jotka on
esitetty itse riidanalaisen päätöksen tekstissä.
Perusteluvelvollisuuden noudattamista koskevan valvonnan ulottuvuus esillä olevassa asiassa
72     On huomautettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on tutkittava, onko komissio noudattanut perustamissopimuksen
190 artiklaan perustuvaa perusteluvelvollisuuttaan, kun se on todennut, ettei SFMI-Chronopostille ollut myönnetty valtiontukea.
Niiden periaatteiden nojalla, jotka yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tuomiossaan ja jotka on esitetty edellä 50 kohdassa,
tämä merkitsee etenkin niiden riidanalaisen päätöksen perustelujen riittävyyden tutkimista, jotka koskevat yhtäältä sitä,
kattaako SFMI-Chronopostilta vaadittu vastike ensinnäkin kaikki logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneet muuttuvat
lisäkustannukset, toiseksi asianmukaisen osan postiverkon käytöstä johtuvista kiinteistä kustannuksista ja kolmanneksi asianmukaisen
tuoton omalle pääomalle sikäli kuin sitä käytetään SFMI-Chronopostin kilpailutoimintaan, ja toisaalta sitä, onko olemassa
merkkejä siitä, että kyseiset seikat olisi aliarvioitu tai vahvistettu mielivaltaisesti.
73     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo tältä osin, että vaikka ne syyt, joiden vuoksi komissio on hylännyt kantajien
ehdottaman kustannusten laskentamenetelmän, ilmenevät selvästi riidanalaisen päätöksen 49–56 perustelukappaleessa esitetyistä
perusteluista, kyseisissä perusteluissa on myös oltava riittävä selostus siitä tavasta, jolla komissio on niin kutsuttua ”kaikkien
kustannusten” menetelmää käyttämällä laskenut ja arvioinut Ranskan postilaitokselle aiheutuneita kustannuksia – mukaan lukien
yhteisöjen tuomioistuimen muutoksenhaun johdosta antamassaan tuomiossa tältä osin merkitykselliseksi katsomat kustannukset
– sekä siitä vastikkeesta, joka SFMI-Chronopostilta on tältä osin vaadittu, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi
valvoa komission valtiontuen olemassaolon osalta tekemän arvioinnin laillisuuden. Tässä yhteydessä on hylättävä se Chronopostin
väite, jonka mukaan riidanalaista päätöstä on riittävästi perusteltu, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ja yhteisöjen
tuomioistuin eivät ole ottaneet esiin perustelujen puutteellisuutta, joka on ehdoton pätemättömyysperuste. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen ja yhteisöjen tuomioistuimen ei näet tarvinnut ottaa esiin perustelujen puutteellisuutta tässä yhteydessä,
kun otetaan huomioon se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli kumonnut ensimmäisessä oikeusasteessa riidanalaisen
päätöksen ainoastaan sillä perusteella, että perustamissopimuksen 92 artiklaa sovellettaessa oli tehty oikeudellinen virhe
(ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion 64–79 kohta), ja että yhteisöjen tuomioistuin valvoo ainoastaan sen arvioinnin
laillisuuden, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt tämän päätelmän tueksi (yhteisöjen tuomioistuimen tuomion
31–42 kohta).
74     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pitää näin ollen tarpeellisena tutkia sitä, onko komissio perustellut riittävästi arviointiaan,
joka koskee ensinnäkin logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneiden muuttuvien lisäkustannusten kattamista, toiseksi
asianmukaista osaa niistä kiinteistä kustannuksista, jotka johtuvat postiverkon käytöstä, ja kolmanneksi asianmukaista tuottoa
omalle pääomalle.
Riidanalaisen päätöksen perustelut, jotka koskevat logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneita muuttuvia lisäkustannuksia
75     Siltä osin kuin on kyse niistä muuttuvista lisäkustannuksista, jotka ovat aiheutuneet Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille
antamasta logistisesta ja kaupallisesta avusta, riidanalaisen päätöksen 33. perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Laskiessaan SFMI-Chronopostille myönnetyn avun kokonaismäärää Ranskan postilaitos laskee ensin välittömät toimintakustannuksensa,
toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksia lukuun ottamatta, palvelua vastaavan tuotevalikoiman (perustoimenpiteiden ketju)
sekä todellisten liikennemäärien perusteella. Tämän jälkeen toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannukset jaetaan suhteessa
kunkin palvelun tuotantokustannuksiin.
Ranskan postilaitoksella ei ollut tuotevalikoimaa koskevaa analyyttistä kirjanpitojärjestelmää, jonka avulla se olisi voinut
laskea SFMI-Chronopostille tarjottavaan logistiseen apuun liittyvät todelliset kustannukset. Nämä kustannukset laskettiin
vuoteen 1992 asti arvioiden perusteella. SFMI-Chronopostille tarjotut palvelut jaettiin osiin sellaisten perustoimenpiteiden
sarjaksi, joihin kuluvaa aikaa ei ennen vuotta 1992 ollut mitattu. Näiden kustannusten määrittelemiseksi Ranskan postilaitos
rinnasti nämä palvelut jo olemassa oleviin samanlaisiin postipalveluihin, joiden eri toimenpiteisiin kuluva aika oli jo mitattu
ja arvioitu (esimerkiksi kirjatun kirjeen jättäminen). Kyseisten toimenpiteiden kesto ja kustannukset laskettiin vuonna 1992
ottaen huomioon pikapostiliikenteen todellinen määrä. Näiden laskelmien avulla Ranskan postilaitos saattoi arvioida logistisen
apunsa todelliset kustannukset.”
76     Komissio on tältä osin päätellyt riidanalaisen päätöksen 57. perustelukappaleessa seuraavaa:
”Komissio katsoo, että sisäisiin hintoihin, joilla tuotteet ja palvelut myydään samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välillä,
ei sisälly minkäänlaista [rahallista etua], jos hinnat on laskettu kaikkien kustannusten perusteella (eli kokonaiskustannukset
ja oman pääoman korko). Käsiteltävänä olevassa tapauksessa SFMI-Chronopostin suorittamat maksut eivät kattaneet kokonaiskustannuksia
kahden ensimmäisen toimintavuoden aikana, mutta ne kattoivat kaikki kustannukset toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksia
lukuun ottamatta. Komissio katsoo, ettei tilanne ole poikkeuksellinen, kun otetaan huomioon, että yritysryhmään kuuluvan uuden
yrityksen toiminnasta aiheutuvat tulot voivat kattaa ainoastaan muuttuvat kustannukset käynnistysvaiheen aikana. Kun yritys
on vakiinnuttanut asemaansa markkinoilla, sen tuottamien tulojen on oltava suuremmat kuin muuttuvat kustannukset, jotta se
auttaisi osaltaan kattamaan konsernin kiinteitä kustannuksia. Kahdella ensimmäisellä tilikaudella (1986 ja 1987) SFMI-Chronopostin
suorittamat maksut kattoivat muuttuvien kustannusten lisäksi myös tiettyjä kiinteitä kustannuksia (esimerkiksi kiinteistöt
ja ajoneuvot). Ranska on osoittanut, että vuodesta 1988 alkaen SFMI-Chronopostin maksama korvaus sen saamasta avusta on kattanut
kaikki Ranskan postilaitokselle aiheutuneet kustannukset sekä osan oman pääoman korosta. Näin ollen Ranskan postilaitoksen
tytäryhtiölleen antama logistinen ja kaupallinen apu on annettu tavanomaisten markkinaolosuhteiden mukaisesti eikä ole valtiontukea.”
77     Näissä perusteluissa ei todeta riittävällä tavalla sitä täsmällistä ulottuvuutta, joka komission on tarkoitus antaa tässä
yhteydessä käytetyille taloudellisille ja kirjanpidollisille käsitteille, eikä niiden kustannusten tarkkaa luonnetta, joita
se on tarkastellut perustellakseen sen, ettei kyseessä ollut valtiontuki, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi
tutkia, vastaavatko kyseiset kustannukset tosiasiallisesti logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneita muuttuvia
lisäkustannuksia yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa tarkoitetulla tavalla.
78     Riidanalaisen päätöksen 33. perustelukappaleessa mainitun välittömien toimintakustannusten käsitteen osalta näet komissio
on pelkästään todennut 27.5.2005 päivätyssä komission kirjeessä, joka on toimitettu vastauksena ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
esittämään kirjalliseen kysymykseen, että kyse oli kohdennettavista kustannuksista. Komissio toteaa kyseisessä kirjeessä vielä,
että Ranskan postilaitoksessa kyseiset kohdennettavat kustannukset käsittivät myös osan kiinteistä kustannuksista, toimipaikkojen
ja aluehallinnon kustannuksia lukuun ottamatta.
79     Kun otetaan kuitenkin huomioon pelkästään riidanalainen päätös, ei ole mahdollista selvittää, mitkä ovat olleet välittömiä
toimintakustannuksia, eikä sitä, mitkä ovat niitä kustannuksia, jotka voidaan Ranskan postilaitoksen kirjanpidossa kohdentaa
suoraan eri toimintoihin. Kohdennettavat kustannukset näet vaihtelevat eri yrityksissä käytetyn kirjanpitojärjestelmän mukaan.
80     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa ylimääräisenä perusteena, ettei tätä kysymystä ole selvennetty myöskään, vaikka
otetaan huomioon ne oikeudenkäynnin aikana esitetyt komission kirjelmät, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei missään
tapauksessa voi ottaa huomioon tutkiessaan riidanalaisen päätöksen perusteluja sellaisinaan (ks. edellä 66–70 kohta). Komissio
toteaa kirjelmissään, että sellaisen analyyttisen kirjanpidon perusteella, jossa eri erät on eroteltu asianmukaisesti toisistaan,
riidanalaisessa päätöksessä noudatettu menettelytapa, jolla pyrittiin ryhmittelemään uudelleen eri kustannukset (tavaroiden
ja palveluiden ulkoiset ostot, henkilöstö, kuoletukset ja käyttöomaisuuden ylläpitäminen) sen mukaan, ovatko ne toimintakustannuksia
(toimisto-, kuljetus-, jakelu-, lajittelu- ja rahoitustoiminnat) – siltä osin kuin on kyse välittömistä kustannuksista (muuttuvat
eli käsitellystä tuotteesta johtuvat sekä kiinteät kustannukset) – vai rakenteellisia kustannuksia (alueelliset tai kansalliset
hallinnolliset rakenteet postia tai rahoituspalveluja varten, yhteiset rakenteet) – siltä osin kuin on kyse välillisistä kustannuksista
(täysin kiinteitä). Tämän jälkeen rakenteiden välilliset (kiinteät) kustannukset (sekä yhteiset kustannukset että postille
tai rahoituspalveluille ominaiset kustannukset) on kirjattu ”postitoimintoihin” kustakin toiminnasta aiheutuneiden (välittömien)
toimintakustannusten mukaisessa suhteessa. Neljän ”postitoiminnan” osalta (keräys, jakelu, lajittelu ja kuljetus) välilliset
kustannukset (muut kuin toiminnalliset rakennekustannukset, joihin kuuluvat myös keskushallinnon ja departementtien mainoskustannukset
ja kaupalliset kustannukset) on kirjattu kustakin mainitusta toiminnasta aiheutuneiden välittömien kustannusten mukaisessa
suhteessa. Eri tuotosyksiköiden (työminuutti tai kuljetettu tonni) kustannukset perustuvat siihen, että kutakin toimintaa
koskevat kaikki todelliset kustannukset jaetaan niiden työminuuttien, joiden työhön on laskettu kuluvan, (tai kuljetetun painon)
tarkalla määrällä. Kun kyseinen yksikkökustannus kerrotaan SFMI-Chronopostille suoritettuihin palveluihin käytetyllä ajalla
(tai kuljetetulla painolla), on mahdollista määrittää Ranskan postilaitoksen tytäryhtiölleen toimittamien palvelujen kokonaiskustannukset.
81     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kyseisillä selityksillä vain vahvistetaan sitä päätelmää, jonka mukaan
riidanalaisen päätöksen perustelut sellaisinaan ovat aivan liian yleisiä, jotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voisi
valvoa sen komission arvioinnin laillisuuden, joka koskee sitä, ovatko kaikki Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille toimittamasta
logistisesta ja kaupallisesta avusta aiheutuneet kustannukset katettu. Perustelujen puutteellisuutta korostaa vielä se, että
komissio käyttää riidanalaisessa päätöksessä epätarkasti erilaisia taloudellisia ja kirjanpidollisia käsitteitä. Riidanalaisen
päätöksen 57. perustelukappaleen perusteella, jonka mukaan ”kahdella ensimmäisellä tilikaudella (1986 ja 1987) SFMI-Chronopostin
suorittamat maksut kattoivat muuttuvien kustannusten lisäksi myös tiettyjä kiinteitä kustannuksia (esimerkiksi kiinteistöt
ja ajoneuvot)”, ei näet voida määrittää täsmällisesti sitä, mitkä ovat olleet näitä ”tiettyjä kiinteitä kustannuksia”, jotka
SMFI-Chronopost olisi kattanut.
82     Riidanalaisessa päätöksessä ei myöskään ole selvitetty sitä, millä tavalla SFMI-Chronopostille tarjotut palvelut jaettiin
osiin perustoimenpiteiden sarjaksi tai miten Ranskan postilaitos rinnasti nämä palvelut jo olemassa oleviin samankaltaisiin
postipalveluihin. Kun otetaan kuitenkin huomioon se, että SFMI-Chronopostille tarjottuihin palveluihin kulunutta aikaa ei
ollut mitattu ennen vuotta 1992 ja että vuoteen 1992 asti Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille toimittamaan logistiseen
ja kaupalliseen apuun liittyvät todelliset kustannukset laskettiin arvioiden perusteella, riidanalaisessa päätöksessä olisi
ollut tarpeen selittää, millä tavalla kyseinen rinnastaminen oli tehty, jotta riidanalaisen päätöksen vastaanottaja ja muut,
joita asia koskee, sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voivat tarkastaa sen, sisältyykö kyseiseen menettelytapaan mahdollisia
tosiseikkoja koskevia virheitä tai arviointivirheitä vai ei.
83     Täsmälliset selitykset olisivat olleet erityisen tarpeellisia sen tarkastamiseksi, millä tavalla Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille
toimittama kaupallinen apu on otettu huomioon kaikissa kustannuksissa. Samalla tavalla kuin ne SFMI-Chronopostille tarjotut
palvelut, jotka liittyivät tiettyyn tuotteeseen, on komission mukaan irrotettu Ranskan postilaitoksen muista toiminnoista,
myös kaupalliseen apuun liittyvien kustannusten esiintyminen ja merkitys olisi pitänyt perustella. Riidanalaisessa päätöksessä
olevista selityksistä ei kuitenkaan ilmene se, millä tavalla tällainen apu on otettu huomioon kaikkia kustannuksia koskevassa
laskelmassa.
84     Tämän johdosta riidanalaiseen päätökseen olisi ollut tarpeen sisällyttää tältä osin riittävät perustelut ja ainakin yleinen
yhteenveto niistä analyyttisistä kirjanpitolaskelmista, jotka koskevat SFMI-Chronopostille tarjottuja palveluja, siten, että
salaiset tiedot olisi mahdollisesti poistettu.
85     Kaikesta edellä olevasta seuraa, että riidanalaisessa päätöksessä ei ole perusteltu riittävästi komission arviointia, joka
koskee logistisen ja kaupallisen avun toimittamisesta mahdollisesti aiheutuneita muuttuvia lisäkustannuksia.
Perustelut, jotka koskevat asianmukaista osaa niistä kiinteistä kustannuksista, jotka johtuvat postiverkon käytöstä
86     Siltä osin kuin on kyse asianmukaisesta osasta niistä kiinteistä kustannuksista, jotka johtuvat postiverkon käytöstä, riidanalaisen
päätöksen 33. perustelukappaleesta ilmenee, että ”toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannukset jaetaan suhteessa kunkin palvelun
tuotantokustannuksiin”.
87     On huomattava, että pelkästään riidanalaisen päätöksen perusteella ei ole mahdollista määrittää, minkä tyyppiset kustannukset
kuuluvat näihin toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksiin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei erityisesti voi tarkastaa,
onko komission mielestä osa toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksista sellaisia kustannuksia, jotka voidaan luonnehtia
postiverkon käytöstä johtuviksi kiinteiksi kustannuksiksi, ja jotka tästä syystä olisi pitänyt ottaa huomioon laskettaessa
SFMI-Chronopostilta vaaditun vastikkeen määrää. Tällä luonnehdinnalla on kuitenkin erityistä merkitystä, kun otetaan huomioon
se, että komissio on riidanalaisessa päätöksessä todennut myös, ettei SFMI-Chronopostin vuosina 1986–1987 suorittama korvaus
kattanut sataprosenttisesti Ranskan postilaitokselle aiheutuneita toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannuksia. Päinvastoin,
riidanalaisen päätöksen 33. perustelukappaleesta ilmenee, että kaikkien kustannusten kattamisaste oli vuonna 1986 vain 70,3
prosenttia ja vuonna 1987 vain 84,3 prosenttia.
88     Erityisesti on todettava, ettei komissio ole määritellyt täsmällisesti, mitkä sen mukaan olivat ne kiinteät kustannukset,
jotka johtuivat siitä, että SFMI-Chronopost käytti Ranskan postilaitoksen verkkoa. Riidanalaisessa päätöksessä ei etenkään
täsmennetä, onko olemassa muita sellaisia kiinteitä kustannuksia kuin toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannukset, jotka
olisi pitänyt katsoa postiverkon käytöstä johtuviksi kiinteiksi kustannuksiksi ja jotka näin ollen eivät kuuluneet SFMI-Chronopostille
toimitetusta logistisesta ja kaupallisesta avusta aiheutuneiden muuttuvien lisäkustannusten ryhmään. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin ei näin ollen voi tarkastaa, onko tämä osuus kiinteistä kustannuksista laskettu asianmukaisesti yhteisöjen tuomioistuimen
tuomiossaan esittämiin vaatimuksiin nähden.
89     Näissä olosuhteissa riidanalaista päätöstä ei siis ole perusteltu riittävästi siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
ei voi sen perusteella tarkastaa yhtäältä, sisältävätkö toimipaikkojen ja aluehallinnon kustannukset postiverkon käytöstä
johtuvia kiinteitä kustannuksia, ja toisaalta, oliko olemassa sellaisia muita Ranskan postilaitokselle aiheutuneita, postiverkon
käyttöön liittyviä kiinteitä kustannuksia, jotka SFMI-Chronopostilta vaaditulla korvauksella olisi pitänyt kattaa yhteisöjen
tuomioistuimen muutoksenhaun johdosta antamassaan tuomiossa vahvistamien vaatimusten mukaisesti.
Perustelut, jotka koskevat asianmukaista tuottoa omalle pääomalle
90     Siltä osin kuin on kyse asianmukaisesta tuotosta omalle pääomalle, komissio toteaa riidanalaisen päätöksen 57. perustelukappaleessa,
että ”Ranska on osoittanut, että vuodesta 1988 alkaen SFMI-Chronopostin maksama korvaus sen saamasta avusta on kattanut kaikki
Ranskan postilaitokselle aiheutuneet kustannukset sekä osan oman pääoman korosta”. Riidanalaisessa päätöksessä ei kuitenkaan
todeta, mikä on ollut SFMI-Chronopostin maksama korvaus Ranskan postilaitoksen oman pääoman tuotosta.
91     Riidanalaisesta päätöksestä tosin ilmenee, että komissio on laskenut sisäisen tuoton. Riidanalaisessa päätöksessä ei kuitenkaan
täsmennetä, onko sisäinen tuotto laskettu sen osoittamiseksi, että yksityistä sijoittajaa koskeva kriteeri on täytetty, ja/tai
oman pääoman tuoton laskemiseksi. Tältä osin riidanalaisen päätöksen 58. perustelukappaleessa todetaan pelkästään, että ”komissio
on myös tarkastellut sitä, onko Ranskan postilaitoksen käyttäytyminen SFMI-Chronopostin osakkeenomistajana kaupallisesti perusteltua
suhteessa markkinataloudessa toimivan sijoittajan periaatteeseen – – ” ja että ”sen selvittämiseksi, onko Ranskan postilaitos
käyttäytynyt kuten markkinataloudessa toimiva sijoittaja, komission on tarkasteltava emoyhtiön osinkoina ja pääomavoittona
saamaa tuottoa”.
92     Lisäksi vaikka oletetaan, että sisäisen tuoton laskemisella, sellaisena kun se on esitetty riidanalaisessa päätöksessä, on
vahvistettu tuotto SFMI-Chronopostin kilpailutoimintaan käytetylle omalle pääomalle, riidanalaisessa päätöksessä ei yksilöidä
sitä pääomaa, jonka komissio on katsonut tosiasiallisesti käytetyn tähän toimintaan päätelläkseen, ettei kyse ollut valtiontuesta.
Komissio on tältä osin vain todennut riidanalaisen päätöksen 59. perustelukappaleessa, että ”laskiessaan sisäistä korkokantaa
komissio on ottanut huomioon toisaalta Ranskan postilaitoksen vuonna 1986 sijoittaman pääomapanoksen, toisaalta SFMI-Chronopostin
vuosina 1986–1991 maksamat osingot ja SFMI-Chronopostin arvon vuonna 1991”. Komissio toteaa vielä riidanalaisen päätöksen
62. perustelukappaleessa, että se ”on laskenut sisäisen korkokannan ja verrannut sitä SFMI-Chronopostin oman pääoman kustannuksiin
vuonna 1986 (13,65 prosenttia), jolloin yhtiö perustettiin ja se aloitti toimintansa, minkä avulla komissio saattoi selvittää,
oliko investointien tuotto kokonaisuudessaan tarkasteltuna riittävä”, päätelläkseen tämän perusteella, että ”komission laskema
sisäinen korkokanta on selvästi suurempi kuin pääomakustannukset vuonna 1986” ja että ”näin ollen Ranskan postilaitoksen ja
sen tytäryhtiön välisiin rahoitustapahtumiin ei vuosina 1986–1991 sisältynyt tuen tunnusmerkkejä”. Riidanalaisessa päätöksessä
todetaan siten ainoastaan, että komissio on ottanut huomioon yhtäältä Ranskan postilaitoksen vuonna 1986 sijoittaman pääomapanoksen
ja toisaalta Ranskan postilaitoksen ja sen tytäryhtiön väliset rahoitustapahtumat vuosina 1986–1991 ilman, että komissio kuitenkaan
yksilöisi riittävän tarkasti, mistä rahoitustapahtumista oli kyse.
93     Lisäksi vaikka oletetaan, että sisäinen tuotto heijastaa riittävän tarkasti tuottoa SFMI-Chronopostin kilpailutoimintaan käytetylle
omalle pääomalle, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei joka tapauksessa voi valvoa, onko kyseinen mahdollinen tuotto omalle
pääomalle ollut yhteisöjen tuomioistuimen tuomion 40 kohdassa tarkoitetulla tavalla asianmukainen, kun otetaan huomioon se,
että sisäisen tuoton laskeminen numeroin ei ilmene riidanalaisesta päätöksestä.
Perustelut, jotka koskevat kustannusten kattamista yleensä
94     Niiden riidanalaisen päätöksen 57. perustelukappaleessa esitettyjen komission päätelmien osalta, joiden mukaan ”kahdella ensimmäisellä
tilikaudella (1986 ja 1987) SFMI-Chronopostin suorittamat maksut kattoivat muuttuvien kustannusten lisäksi myös tiettyjä kiinteitä
kustannuksia (esimerkiksi kiinteistöt ja ajoneuvot)” ja ”Ranska on osoittanut, että vuodesta 1988 alkaen SFMI-Chronopostin
maksama korvaus sen saamasta avusta on kattanut kaikki Ranskan postilaitokselle aiheutuneet kustannukset sekä osan oman pääoman
korosta”, on todettava, että kyse on pelkästään yksioikoisista toteamuksista. Riidanalaisessa päätöksessä ei näet ole esitetty
yksityiskohtaisesti kyseisestä avusta suoritetun korvauksen laskennan eri vaiheita tai kyseisestä avusta johtuvia infrastruktuurikustannuksia
eikä siinä ole lukumääräisiä tietoja kyseiseen apuun liittyvien kustannusten arvioinnista. Tässä yhteydessä komissio tyytyy
vain toteamaan, että SFMI-Chronopostin maksama korvaus kattoi Ranskan postilaitoksen kaikki kustannukset tarkentamatta kuitenkaan
niitä lukuja ja laskelmia, joihin sen arviointi ja sen päätelmät perustuivat.
95     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on näin ollen mahdotonta valvoa, ovatko käytetty menetelmä ja komission arvioinnissaan
noudattamat vaiheet virheettömiä ja niiden periaatteiden mukaisia, jotka yhteisöjen tuomioistuin on tuomiossaan esittänyt,
jotta voitaisiin päättää, onko kyse valtiontuesta vai ei.
Yksityiskohtaisten perustelujen tarve
96     Lisäksi on huomautettava, että perusteluvelvollisuuden laajuutta on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella,
jotka käsiteltävänä olevassa asiassa vaativat yksityiskohtaisempia perusteluja.
97     Esillä olevassa asiassa olosuhteet, jotka edellyttävät yksityiskohtaisempia perusteluja, perustuvat siihen, että ensinnäkin
kyseessä on yksi niistä ensimmäisistä päätöksistä, joissa tarkasteltiin valtiontukia koskevien määräysten ja säännösten soveltamisen
yhteydessä monitahoista kysymystä sellaisen emoyhtiön kustannusten laskemisesta, joka toimii suljetuilla markkinoilla ja joka
antaa logistista ja kaupallista apua tytäryhtiölleen, joka ei toimi suljetuilla markkinoilla. Toiseksi komission olisi pitänyt
sen johdosta, että 10.3.1992 tehty ensimmäinen komission päätös peruutettiin sen jälkeen kun kumoamiskanne oli nostettu ja
että yhteisöjen tuomioistuin antoi SFEI-tuomion, perustella lähestymistapaansa riidanalaisten seikkojen osalta vieläkin huolellisemmin
ja täsmällisemmin. Lopuksi, komission olisi pitänyt myös sen vuoksi, että kantajat olivat toimittaneet hallinnollisen menettelyn
aikana useita taloudellisia selvityksiä, valmistella tunnolliset perustelut ja vastata kantajien olennaisiin väitteisiin,
joita oli tuettu näillä taloudellisilla tutkimuksilla.
98     Tässä tilanteessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että riidanalaisen päätöksen perustelut, joissa vain selitetään
hyvin yleisesti sitä menetelmää, jonka mukaan komissio arvioi kustannuksia, ja sitä lopullista tulosta, johon asiassa päästiin,
mutta joissa ei kohdenneta vaadittavalla tarkkuudella niitä eri kustannuksia, jotka Ranskan postilaitokselle aiheutui logistisen
ja kaupallisen avun toimittamisesta SFMI-Chronopostille, ja niitä kiinteitä kustannuksia, jotka johtuivat postiverkon käytöstä,
eikä määritetä tarkasti tuottoa omalle pääomalle, eivät ole perustamissopimuksen 190 artiklan vaatimusten mukaisia.
99     Sen komission väitteen osalta, jonka mukaan mainittuihin laskelmiin liittyvät lukumääräiset tiedot ovat liikesalaisuuksia,
riittää, kun todetaan, että komissio olisi voinut selittää paremmin noudatettuja menetelmiä ja tehtyjä laskelmia paljastamatta
mahdollisia liikesalaisuuksia. Tämä mahdollisuus on lisäksi vahvistettu niissä selityksissä, jotka komissio on antanut oikeudenkäynnin
aikana etenkin kirjelmissään ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suullisiin ja kirjallisiin kysymyksiin antamissaan
vastauksissa. Komissio olisi joka tapauksessa voinut antaa näistä arvioista karsittuja tietoja ja sellaisia versioita, jotka
eivät ole luottamuksellisia.
100   Tämän perusteella on katsottava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi riidanalaisen päätöksen perusteella tarkastaa
kaikkien kustannusten käsitteen, sellaisena kuin komissio on sen määritellyt riidanalaisessa päätöksessä, piiriin kuuluvien
eri kustannusten olemassaoloa ja suuruutta.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei siis voi riidanalaisen päätöksen perustelujen
perusteella valvoa komission tältä osin tekemän arvioinnin laillisuutta eikä sitä, onko se niiden vaatimusten mukainen, jotka
yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut muutoksenhaun johdosta antamassaan tuomiossa, jotta voitaisiin päätellä, ettei kyse
ole valtiontuesta.
101   Tästä seuraa, että riidanalainen päätös on kumottava perustelujen puutteellisuuden vuoksi siltä osin kuin siinä päätellään,
että Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille toimittama logistinen ja kaupallinen apu ei ole valtiontukea.
3.
Valtiontuen käsitteen virheellistä soveltamista koskeva kanneperuste

Alustavat huomautukset
102   Edellä esitetyn perusteella ei ole mahdollista tutkia niitä kantajien neljännen kanneperusteen ensimmäisessä osassa esittämiä
väitteitä, jotka koskevat sitä, ettei SFMI-Chronopostin kustannuksia ole katettu, sitä, että tietyt komission huomioon ottamat
seikat on aliarvioitu ja ne ovat mielivaltaisia, sitä, että Deloitten selvityksen liitteessä 4 tehdyt kirjanpidolliset mukautukset
sisältävät virheitä, sitä, että sisäinen tuotto on epätavallisen korkea tai sitä, mihin syihin SFMI-Chronopostin kannattavuus
perustui.
103   Niitä muita väitteitä, jotka kantajat ovat esittäneet neljännen kanneperusteen ensimmäisessä osassa ja jotka koskevat lineaariseksi
”retropolaatioksi” kutsuttuun menetelmään väitetysti liittyviä ilmeisiä virheitä ja sitä, ettei Ranskan postilaitoksella ollut
merkityksellisenä ajankohtana analyyttistä kirjanpitoa, käsitellään jäljempänä.

Normaaleja markkinaehtoja koskevan käsitteen virheellinen soveltaminen
Retropolaatiomenetelmän käyttäminen
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
104   Kantajat katsovat, että koska Ranskan postilaitoksella ei vuonna 1992 ollut käytössä analyyttistä kirjapitoa, vuosia 1986–1992
koskevien laskelmien osalta käytetty retropolaatiomenetelmä ei ollut perusteltu. Kantajat korostavat sitä, että komissio oli
tietoinen analyyttisen kirjanpidon puuttumisesta ennen riidanalaisen päätöksen tekemistä. Kantajat huomauttavat tältä osin,
että Ranskan kilpailuneuvosto oli jo vuonna 1996 todennut, ettei Ranskan postilaitoksen kirjanpidon perusteella ollut mahdollista
vahvistaa sitä, miten verkkokustannukset jakautuivat. Komission olisi näin ollen pitänyt kantajien mukaan jättää hyväksymättä
tällaiseen kirjanpitoon perustuva Ranskan postilaitoksen kustannusten arviointimenetelmä.
105   Kantajat päättelevät tämän perusteella, ettei komission ollut mahdollista kohdentaa Ranskan postilaitokselle alihankinnasta
aiheutuneita toimintakustannuksia.
106   Kantajat tuovat esiin kolme virhettä. Ensinnäkin pikapostitoimintojen tuotannon kokonaisyksikkökustannus ei ole vakio vaan
se alenee laajalti tuotantovolyymin kasvaessa. Komission valitsemassa menetelmässä ei kuitenkaan oteta huomioon kasvavia mittakaavaetuja.
Tämän johdosta kyseinen menetelmä johtaa siihen, että SFMI-Chronopostille tarkoitettujen palvelujen aiheuttamat kustannukset
on aliarvioitu alkujakson osalta ja näin on varsinkin siltä osin kuin kyse on sen tyyppisestä palvelusta, jonka osalta oli
jo toiminnan alusta lukien vastattava merkittävistä kiinteistä kustannuksista. Kantajat katsovat tältä osin, että lineaarisen
retropolaatiomenetelmän valitseminen johti siihen, että kustannuksia on vähennetty suhteessa 3:1.
107   Toiseksi, valittu ”deflaattori” eli palkkamenojen kasvuvauhti ei ole taloudelliselta kannalta katsoen asianmukainen. Kantajat
väittävät, että palkkamenojen kehitystä ei voida käyttää Ranskan postilaitoksen kustannusten ”deflaattorina”, sillä SFMI-Chronopostin
lähetyksen käsittelykustannukset eivät riipu mitenkään Ranskan postilaitoksen työtekijöiden määrän kehittymisestä. Merkittäviä
rekrytointeja on voitu tehdä suhdannesyistä tai sellaisiin muihin toimintoihin, jotka eivät millään tavalla liity SFMI-Chronopostin
toimintoihin. Yhdestä ainoasta toiminnasta (alihankinta SFMI-Chronopostille) aiheutuneiden kustannusten selvittämiseksi olisi
pitänyt käyttää työminuutin kustannuksen kasvuvauhtia postitoimistoissa ja lajittelukeskuksissa. Kantajien mukaan ”pisteluvun
539” eli työminuutin kustannuksen kasvuvauhdin käyttäminen olisi näin ollen ollut soveliaampaa.
108   Kolmanneksi kantajat katsovat, että komission olisi retropolaatiomenetelmän sijasta pitänyt käyttää luovutushintataulukoihin
perustuvia laskuja. Kantajat tarkentavat, että retropolaatiomenetelmän käyttäminen ei ollut perusteltua sen vuoksi, että Ranskan
postilaitos ja SFMI-Chronopost olivat vuodesta 1986 alkaen allekirjoittaneet sopimuksia, joissa määritellään tarkalleen se
menetelmä, jolla alihankinnan kaikki kustannukset vahvistetaan, ja että nämä kaikki kustannukset ovat todellisuudessa toteutuneet.
109   Kantajat väittävät näin ollen näyttäneensä toteen, että retropolaatiomenetelmää tarkempi, vaihtoehtoinen menetelmä oli olemassa.
110   Siltä osin kuin on kyse siitä komission väitteestä, jonka mukaan lineaarista retropolaatiomenetelmää koskeva väite on uusi
väite, kantajat toteavat, ettei ”normaaleja markkinaehtoja” koskevan käsitteen sisältöä ole muutettu kantajien kanneperusteella,
vaan sillä, miten kyseistä käsitettä on tulkittu yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa. Ne väittävät, että niiden kanneperuste
on koskenut koko ajan myös sitä, onko Ranskan postilaitokselle logistisen avun antamisesta aiheutuneet kustannukset katettu.
Yhden niiden jo kanteessa alusta lähtien esittämän väitteen uudelleen muotoilu on hyväksyttävää. Kantajat ovat pelkästään
muuttaneet kanneperusteiden esitystapaa yhteisöjen tuomioistuimen tuomion huomioon ottamiseksi.
111   Kantajat toteavat vielä, etteivät ne ole voineet riidanalaisen päätöksen perusteella saada tietoonsa retropolaatiomenetelmää
koskevia yksityiskohtia, kun otetaan huomioon se, että niille on annettu mahdollisuus tutustua Deloitten selvitykseen vasta
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteuttamien prosessinjohtotoimien johdosta ja että ne ovat näin ollen voineet tarkentaa
retropolaatiomenetelmää koskevia lausumiaan vasta vastauskirjelmässään.
112   Komissio katsoo ensisijaisesti, että retropolaatiomenetelmän, jossa kantajien mukaan piti ottaa huomioon mittakaavaedut, lineaarisuutta
koskeva arvostelu on uusi väite, joka tästä syytä on jätettävä tutkimatta.
113   Komissio väittää toissijaisesti, että mittakaavaetuja koskevilla perusteluilla on merkitystä ainoastaan, jos yritys on ryhtynyt
perustamaan uutta verkkoa. SFMI-Chronopost on kuitenkin vain Ranskan postilaitoksen monipuolistumisen tuote ja Ranskan postilaitos
saa verkkonsa ansiosta tehokkaasti tuotevarioinnin etuja harjoittamalla pääasiallisen toimintansa kanssa erittäin samankaltaista
toimintaa. Komissio huomauttaa, että vuonna 1992 Chronopostin liiketoimien volyymin suhde Ranskan postilaitoksen liiketoimien
volyymiin oli 1:3 000.
114   Komissio myöntää, että Ranskan postilaitoksessa on vasta vuodesta 1992 lukien mitattu kaikkiin postitoimiin kulunutta aikaa
tarkasti ja yhtenäisesti sekä otettu käyttöön sellainen luotettava analyyttinen kirjanpito, jossa ”tuotosyksikköjen” kustannukset
lasketaan tarkennetusti jopa jo kustannuksiin sitoutumisen hetkellä. Se toteaa, että sen on pitänyt juuri tästä syystä tukeutua
menneen ajan osalta asiantuntijoiden ehdottamaan retropolaatiomenetelmään. Se väittää, että kyseinen menetelmä perustui vuotta
1992 koskeviin luotettaviin tietoihin ja sitä on sovellettu SFMI-Chronopostin menneisiin liiketoimiin, jotka oli esitetty
kunakin vuonna vuodelta 1986 peräisin olevassa kirjanpidossa ja jotka tilintarkastajat olivat tarkastaneet.
115   Komissio väittää, että se, että se on käyttänyt tämän tyyppistä ”kokonaisvaltaistavaa” metodologiaa, saa periaatteellisesti
tukea ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelta tämän asiassa T-106/95, FFSA ym. vastaan komissio 27.2.1997 antamasta tuomiosta
(Kok. 1997, s. II-229, 103 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja niistä kirjanpitotiedoista, joiden perusteella kyseistä menetelmää
on sovellettu.
116   Komissio, jota Ranskan tasavalta tukee, väittää, etteivät kantajat ole näyttäneet toteen yhtäältä sitä, että on olemassa vaihtoehtoinen,
tarkempi menetelmä ja toisaalta sitä, että komissio on nojautunut päätöksessään aineellisesti paikkansapitämättömiin tosiseikkoihin
tai että se on ylittänyt sillä tässä asiassa olevan harkintavaltansa.
117   Siltä osin kuin on kyse vuoden 1992 osalta esitetyistä tiedoista, komissio korostaa, että Ranskan viranomaiset toimittivat
24.5.1996 vuotta 1992 koskevan oikaisun ja vuosia 1986–1991 koskevat laskelmat, jotka perustuivat siitä lähtien todellisiin
tariffeihin ja vuoden 1992 retropoloituihin yksikkökustannuksiin, kuten myös vuosia 1993–1995 koskevat laskelmat, jotka perustuivat
tarkasteltavana olevaa vuotta koskevan analyyttisen kirjanpidon tietoihin.
118   Komissio huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuin on tuomiossaan korostanut, että ”normaaleja markkinaehtoja” on arvioitava
ottamalla huomioon käytettävissä olevat objektiiviset ja todennettavissa olevat seikat. Komissio päättelee tämän perusteella,
että kun otetaan huomioon se, että käytettävissä oli ainoastaan vuonna 1992 olemassa ollut kirjanpito, sillä ei ollut mitään
syytä kyseenalaistaa näitä tietoja, kun muita tarkempia tietoja ei ollut.
119   Retropolaatiossa käytetyn deflaattorin eli palkkamenojen kehittymistä koskevan deflaattorin osalta komissio väittää, että
sitä on käytetty kustannusten kehittymistä osoittavana indikaattorina, koska sen on katsottu kuvaavan kaikkein parhaiten Ranskan
postilaitoksen kokonaiskustannuksia siten, että kustannukset voitiin saattaa ajan tasalle vuodesta 1992 alkaen, koska palkkamenojen
osuus Ranskan postilaitoksen kustannuksista on noin 75 prosenttia. Komission mukaan kantajat eivät ole voineet ehdottaa asianmukaisempaa
indikaattoria asianomaiselle ajanjaksolle. Komission mielestä pisteluku 539 olisi ollut liian osittainen indikaattori, sillä
olemassa oli jo kaksi pistelukua 539 – yksi toimistoille ja toinen lajittelulle – joihin lisätään vielä jakelun ja kuljetetun
tonnin kustannuksen osalta ”tilastollinen 742”. Komissio väittää, että sitä, että se on valinnut kaikkein yleisimmän deflaattorin,
ei voida pitää ilmeisenä arviointivirheenä. Se huomauttaa vielä, etteivät kantajat ole edes yrittäneet näyttää toteen, että
vaihtoehtoisen menetelmän mukaan kustannukset olisivat olleet suuremmat ajanjaksolla 1986–1992.
120   Komissio huomauttaa, että Ranskan postilaitoksen ja SFMI:n väliset tariffisopimukset ovat täysin soveltumattomia kaikkien
kustannusten määrittelemiseksi, koska niillä pyrittiin määrittämään toimintaa koskevista palveluista maksettava korvaus sekä
Ranskan postilaitoksen kaupallinen korvaus. Komissio päättelee, että kaikki todellisuudessa aiheutuneet kustannukset oli laskettava
eri tavalla niiden vertaamiseksi tämän jälkeen maksettuun korvaukseen, jotta voitiin päätellä, onko kyse tuesta vai ei.
121   Ranskan tasavalta tarkentaa, että Ranskan postilaitoksella on ollut velvollisuus toimittaa liikeyrityksiin sovellettava kirjanpito
vasta vuodesta 1991 lukien lailla 90-568 täytäntöönpannun yleisen uudistuksen yhteydessä. Se toteaa vielä, että Ranskan postilaitos
on kehittänyt riittävän tarkat ja yhtenäiset kustannusten laskentamenetelmät, joiden avulla se on vuodesta 1992 lukien voinut
tarkentaa sen tytäryhtiön toiminnoista aiheutuneiden todellisten kustannusten arviointia. Se katsoo siis, että komission riidanalaisessa
päätöksessä käyttämä menetelmä perustuu kaikkein luotettavimpiin kustannusten arviointia koskeviin seikkoihin ja siinä otetaan
asianmukaisesti huomioon Ranskan postilaitoksen kaltaisen yrityksen tilanteen erityisyys.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
122   Alustavasti on tutkittava se komission väite, jonka mukaan kantajien retropolaatiomenetelmää koskeva väite on uusi väite ja
se on tästä syystä jätettävä tutkimatta.
123   Työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan asian käsittelyn kuluessa ei saa vedota uuteen perusteeseen,
ellei se perustu kirjallisen käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
124   Esillä olevassa asiassa riittää, kun todetaan, että kantajat ovat jo kanteensa 212–220 kohdassa arvostelleet retropolaatiomenetelmää,
jonka johdosta vuosien 1986–1991 kustannuksia on arvioitu vuoden 1992 kustannusten perusteella. Kantajat ovat erityisesti
väittäneet, että ”ekstrapolaatio ajassa taaksepäin – – edellyttää, että alihankinnan kustannukset ja hinnat kehittyvät vakaasti
ja samansuuntaisesti”. Kun kantajat tarkentavat lausumiaan retropolaation lineaarisuuden osalta, ne eivät esitä uutta tai
erillistä perustetta, vaan ne esittävät kanteeseen tämän asian osalta sisältyviä perustelujaan seikkaperäisemmin.
125   On myös huomautettava, että kantajien on pitänyt nostaa kanteensa ilman, että niillä olisi ollut mahdollisuutta tutustua Deloitten
selvitykseen tai Ranskan hallituksen vastauksiin. Nämä asiakirjat on näet toimitettu kantajille vasta vuoden 1998 toukokuussa
toteutettujen prosessinjohtotoimien jälkeen.
126   Tältä osin on huomattava, että retropolaatiomenetelmää on selitetty riidanalaisessa päätöksessä vähäsanaisesti, koska kyseistä
menetelmää koskevia selityksiä on pelkästään riidanalaisen päätöksen 33. ja 43. perustelukappaleessa. Näistä perustelukappaleista
ei kuitenkaan ilmene selvästi, että retropolaatio on ollut lineaarinen.
127   Tässä tilanteessa kantajia ei voida moittia siitä, etteivät ne ole arvostelleet kanteessaan yksityiskohtaisesti retropolaatiomenetelmän
lineaarisuutta. Tästä seuraa, että retropolaatiomenetelmän lineaarisuutta koskeva väite voidaan ottaa tutkittavaksi.
128   Asiakysymyksen osalta on huomautettava, että kun komissio arvioi sitä, millä tavalla Ranskan postilaitokselle sen tytäryhtiölle
annetusta logistisesta ja kaupallisesta avusta aiheutuneet kustannukset on laskettu, kun analyyttistä kirjanpitoa ei ole,
tämä edellyttää monitahoista taloudellista arviointia. Komissiolla on toteuttaessaan toimen, joka sisältää monitahoista taloudellista
arviointia, laaja harkintavalta, ja vaikka kyseisen toimen tuomioistuinvalvonta on lähtökohtaisesti ”kokonaisvaltaista” sen
osalta, kuuluuko tietty toimenpide perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, tämä valvonta kohdistuu ainoastaan
siihen, että menettelyä ja perustelemista koskevia sääntöjä on noudatettu, että riidanalaisen ratkaisun perustana olevat tosiseikat
pitävät aineellisesti paikkansa, että tällaisten seikkojen arvioinnissa ei ole tapahtunut ilmeistä arviointivirhettä ja että
harkintavaltaa ei ole käytetty väärin. Erityisesti on todettava, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä ole
missään tapauksessa korvata päätöksen tekijän taloudellista arviointia omalla arvioinnillaan (yhdistetyt asiat T-126/96 ja
T-127/96, BFM ja EFIM v. komissio, tuomio 15.9.1998, Kok. 1998, s. II-3437, 81 kohta; asia T-296/97, Alitalia v. komissio,
tuomio 12.12.2000, Kok. 2000, s. II-3871, 105 kohta ja yhdistetyt asiat T-228/99 ja T-233/99, Westdeutsche Landesbank Girozentrale
ja Land Nordrhein-Westfalen v. komissio, tuomio 6.3.2003, Kok. 2003, s. II-435, 282 kohta).
129   Aluksi on huomautettava, että lineaarinen retropolaatiomenetelmä perustui esillä olevassa asiassa siihen, että kunkin tuotteen
kustannukset deflatoitiin käyttämällä vertailuvuoden osalta vuotta 1992 vastaavia kustannuksia siten, että deflaattorina oli
palkkamenojen kasvuvauhti, minkä jälkeen näin saadut deflatoidut kustannukset kerrottiin tiettyä tuotetta koskevan toiminnan
määrällä kysymyksessä olevan vuoden osalta.
130   Kantajat kiistävät retropolaation lineaarisuuden lähinnä sillä perusteella, että kyseisessä menetelmässä ei oteta huomioon
kasvavia mittakaavaetuja. Kantajien mukaan pikapostipalvelujen tuotannon kokonaisyksikkökustannusten pitäisi pienetä tuotantovolyymin
kasvaessa.
131   Kyseisessä perustelussa viitataan toimintaansa aloittavan yksityisen yrityksen tapaukseen ja erityisesti tilanteeseen, jossa
se ottaa käyttöön uuden jakelujärjestelmän. Sitä ei sovelleta sellaisen uuden toiminnan aloittamiseen, joka muodostaa vain
pienen osan jo olemassa olevasta toiminnasta ja jota varten suurimmasta osasta kiinteitä kustannuksia on jo vastattu. Esillä
olevassa asiassa kyseessä olevan kaltaisella sektorilla, jolla kiinteät kustannukset ovat hyvin merkittäviä, mutta ne perustuvat
Ranskan postilaitoksen verkon olemassaoloon itsessään tytäryhtiön toiminnasta riippumatta, kantajien näkemystä ei voida hyväksyä.
132   Lisäksi kantajat eivät ole kiistäneet niitä komission selityksiä, joiden mukaan etenkin koska SFMI-Chronopostin osalta toteutettujen
liiketoimien osuus on ollut hyvin pieni suhteessa Ranskan postilaitoksen kokonaisliikenteeseen verrattuna, todellisten mittakaavaetujen
saaminen ei ole mahdollista.
133   Näin ollen on pääteltävä, etteivät kantajat ole osoittaneet, että lineaarista retropolaatiomenetelmää koskevan ratkaisun osalta
olisi tehty ilmeinen arviointivirhe.
134   Siltä osin kuin on kyse siitä kantajien esittämästä arvostelusta, joka koskee sen vuoden valintaa, jonka pohjalta retropolaatio
on suoritettu, on huomautettava, että Ranskan postilaitos oli vuoteen 1991 saakka osa Ranskan hallintoa, eikä sillä ollut
velvollisuutta pitää analyyttistä kirjanpitoa. Ranskan postilaitoksen kirjanpitovelvoitteet on muutettu yksityisen yrityksen
kirjanpitovelvoitteiden mukaisiksi vasta vuoden 90-568 lain voimaantulon jälkeen.
135   Lisäksi komissio on todennut siltä osin kuin on kyse vuoden 1992 valitsemisesta kustannusten retropolaation lähtökohdaksi
– eivätkä kantajat ole sitä kiistäneet – että tarkat ajanmittaukset ja analyyttinen kirjanpito ovat vasta vuodesta 1992 lukien
mahdollistaneet SFMI-Chronopostille toimitetuista palveluista aiheutuneiden kustannusten täsmällisen laskennan.
136   Komission oli näet korjattava se epäkohta, ettei Ranskan postilaitoksella ollut analyyttistä kirjanpitoa ennen vuotta 1992.
Kun otetaan huomioon se, että vuoden 1992 kirjanpito oli ensimmäinen kirjanpito, joka tehtiin analyyttisen kirjanpitojärjestelmän
mukaan, komissiolla oli oikeus viitata siihen. Näin on varsinkin kun, kuten yhteisöjen tuomioistuin on tuomiossaan todennut,
normaaleja markkinaehtoja on arvioitava ottamalla huomioon käytettävissä olevat objektiiviset ja todennettavissa olevat seikat.
Kantajat eivät lisäksi ole pystyneet osoittamaan, että muita tarkempia tietoja olisi ollut olemassa.
137   Lisäksi se, että komissio on korjannut retropolaatiomenetelmään turvautumalla sen epäkohdan, ettei Ranskan postilaitoksella
ollut analyyttistä kirjanpitoa ennen vuotta 1992, kuuluu sillä tämän asian osalta olevan laajan harkintavallan piiriin.
138   Edellä olevan perusteella on katsottava, etteivät kantajat ole osoittaneet, että siihen ratkaisuun, joka koskee retropoloinnin
lähtökohdaksi otettua vuotta, liittyisi olennainen arviointivirhe.
139   Niiden väitteiden osalta, jotka kantajat ovat tehneet Ranskan tilintarkastustuomioistuimen kertomuksen perusteella, on huomautettava,
etteivät kantajat ole osoittaneet, mitä objektiivisia perusteita komission olisi pitänyt käyttää Ranskan postilaitoksen vuotta
1992 koskevan kirjanpidon sijasta. Näin ollen vaikka oletetaan, ettei Ranskan postilaitoksen kirjanpito vuonna 1992 ollut
analyyttinen, komissiota ei voida syyttää mistään ilmeisestä arviointivirheestä, kun otetaan huomioon se, että komissio on
laillisesti voinut käyttää Ranskan postilaitoksen kirjanpitoa, joka oli ainoa keino arvioida mahdollista apua suhteessa todellisiin
kustannuksiin yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa tarkoitetulla tavalla.
140   Valitun deflaattorin eli palkkamenojen – viimeksi mainittu vastaa palkkoja ja työnantajien sosiaalimaksuja kokonaisuudessaan
– kasvuvauhdin osalta komissio on selittänyt, että kyse oli loogisesta valinnasta, kun otetaan huomioon se, että palkkojen
osuus Ranskan postilaitoksen toimintakustannuksista oli 75 prosenttia.
141   On tosin totta, että palkkamenojen kasvuvauhti liittyy Ranskan postilaitoksen henkilöstön yleiseen kehittymiseen ja että työn
yksikkökustannusta käyttämällä olisi paremmin voitu saada selville yhden ainoan toiminnan kustannukset. Kuten vuoden 1996
Deloitten selvityksestä ilmenee, jos kustannusten määräksi arvioidaan 100 vuonna 1992 ja palkkamenot ovat kehittyneet viidellä
prosentilla vuoden 1991 ja vuoden 1992 välillä, vuoden 1991 retropoloidut kustannukset ovat 95,2.
142   Kantajat eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että komission väite, jonka mukaan palkat muodostivat pääosan Ranskan postilaitoksen
kustannuksista, olisi virheellinen ja että komissio olisi siten tehnyt ilmeisen arviointivirheen valitessaan deflaattoriksi
palkkamenot. Kantajat eivät myöskään ole näyttäneet, että jonkin toisen deflaattorin käyttäminen olisi johtanut retropolaation
avulla laskettuja Ranskan postilaitoksen kustannuksia suurempiin kustannuksiin.
143   Lisäksi Ranskan postilaitos on vastauksena kantajien ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olevan menettelyn
aikana esittämiin väitteisiin toimittanut kaksi Deloitte-toimistolta peräisin olevaa lisäselvitystä eli vuoden 1999 selvityksen
ja vuoden 2004 selvityksen, joissa retropolaatiolaskelma on suoritettu käyttämällä pistelukua 539 (toimisto) ja työntekijästä
aiheutuvia keskimääräisiä kustannuksia. Näiden laskelmien tulokset, jotka esitetään vuoden 1999 selvityksen liitteessä 4 ja
vuoden 2004 selvityksen sivulla 17, osoittavat, että näiden kahden kertoimen käyttäminen johtaisi siihen, että Ranskan postilaitoksen
kaikki kustannukset ajanjaksolla 1986–1992 ovat hieman pienemmät kuin jos deflaattorina käytetään palkkamenoja. Kyseiset laskelmat
osoittavat siten, että kantajien ehdottama deflaattori ei johtaisi siihen, että Ranskan postilaitokselle sen tytäryhtiölle
toimittamasta logistisesta ja kaupallisesta avusta aiheutuneet kaikki kustannukset olisivat olleet suuremmat.
144   Näin ollen on pääteltävä, että kantajat eivät ole onnistuneet osoittamaan, että retropolaatio olisi johtanut erilaisiin tuloksiin
– ja vielä vähemmän tuloksiin, jotka nostavat Ranskan postilaitoksen kustannuksia – jos komissio olisi valinnut toisen deflaattorin.
Tämän perusteella on pääteltävä, etteivät kantajat ole osoittaneet, että komissio olisi tehnyt ilmeisen arviointivirheen deflaattoria
valitessaan.
145   Niiden kantajien väitteiden osalta, joiden mukaan komission olisi pitänyt käyttää retropolaatiomenetelmän sijasta Ranskan
postilaitoksen ja SFMI-Chronopostin välillä tehtyjä sopimuksia, riittää, kun todetaan, kuten komissio on tehnyt, että Ranskan
postilaitoksen ja SFMI-Chronopostin välillä tehdyt sopimukset eivät ole tarkoituksenmukaisia kaikkien kustannusten määrittämiseen,
koska niiden päämääränä on määritellä korvaus toimintaa koskevista palveluista sekä Ranskan postilaitoksen kaupallinen korvaus.
Komissio näet korostaa perustellusti, että tariffisopimus ei vastaa analyyttistä kirjanpitoa, eikä sillä siten ole merkitystä
kustannuksia laskettaessa.
146   Kantajat eivät näin ollen ole selittäneet, miten näiden sopimusten käyttäminen olisi johtanut siihen, että SFMI-Chronopostille
toimitetusta logistisesta ja kaupallisesta avusta aiheutuneet kustannukset olisi voitu arvioida paljon tarkemmin kuin retropolaatiomenetelmää
käyttämällä.
147   Edellä olevan perusteella neljännen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä siltä osin kuin kyseinen osa liittyy retropolaatiomenetelmään.

Tiettyjen seikkojen huomioon ottamatta jättäminen valtiontuen käsitteessä
Postadexin siirto
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
148   Kantajat katsovat, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen arvioidessaan, että Postadexin siirtäminen ilmaiseksi liittyy
samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välisiin suhteisiin. Ensinnäkin, komissio on virheellisesti katsonut, että liikearvon
kaltaisen aineettoman omaisuuserän ilmainen siirto on emoyhtiön ja sen tytäryhtiön väliselle suhteelle ominainen tavanomainen
liiketoimi. Kantajien mukaan emoyhtiön omaisuuserän siirtämisestä sen tytäryhtiölle maksetaan yleensä korvaus tai se tehdään
pääomapanoksena tai se kirjataan emoyhtiön saatavaksi. Omaisuuserän siirtäminen ilmaiseksi on harvoin emoyhtiön etujen mukaista.
149   Ne katsovat, että jos riippumaton asiantuntija olisi määrittänyt Postadexin arvon, kyseinen arvo olisi ollut yli 38 miljoonaa
FRF (noin 5 793 062 euroa). Postadexin viimeisin vuosiliikevaihto siirron hetkellä kuvaa näet kyseistä arvoa.
150   Kantajat toteavat, että jos komissio katsoo Postadexin arvioidun arvon (38 miljoonaa FRF) olevan Ranskan postilaitoksen tekemä
pääomapanos SFMI:iin, TAT:lla, joka on merkinnyt 3,4 miljoonaa FRF (518 326,66 euroa) 10 miljoonan FRF:n (1 524 490,17 euroa)
kokonaisosakepääomasta, ei ole hallussaan 34:ää prosenttia vaan pelkästään 7 prosenttia SFMI:n pääomasta.
151   Toiseksi komissio ei ole ottanut huomioon sitä, että yksityisen konsernin tilanteesta poiketen, posti on voinut lakiin perustuvan
monopolin resurssein luoda Postadex-palvelun, joka ei kuulunut suljetulle sektorille, sekä rahoittaa ja kehittää sitä. Komissio
rikkoo esillä olevassa asiassa televiestintäalalla omaksumaansa päätöskäytäntöä. Kantajat vetoavat tältä osin suuntaviivoihin
yhteisön kilpailusääntöjen soveltamisesta televiestinnän alalla (EYVL 1991, C 233, s. 2). Kyseisten suuntaviivojen mukaan
”kilpailutoimintojen tukeminen palvelujen tai laitteistojen alalla kohdistamalla niiden kustannuksia monopolitoimintoihin
voi – – vääristää vapaata kilpailua 86 artiklan vastaisesti”.
152   Kolmanneksi komissio tekee kantajien mukaan oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei Postadexin siirto – kun otetaan huomioon
se, että siihen sisälly mitään käteisrahana maksettavia etuuksia SFMI-Chronopostille – ole SFMI-Chronopostille myönnettyä
valtiontukea. Kantajat huomauttavat tältä osin, että valtiontuen käsite määräytyy riidanalaisen toimenpiteen vaikutusten eikä
myönnetyn edun luonteen perusteella.
153   Komissio väittää, ettei Postadexin siirto aiheuttanut Ranskan postilaitokselle mitään kustannuksia ja että yhteisöjen tuomioistuin
on viitannut tuomiossaan ainoastaan kustannusten kattamiseen tarkoitettuun korvaukseen.
154   Komissio katsoo, että Postadexin siirto SFMI-Chronopostille on välitön seuraus pikapostin tytäryhtiöittämisestä Ranskan postilaitoksessa.
Komissio väittää lisäksi, että Postadexin asiakaskunnalla ei ollut kirjanpidollista arvoa ja että tähän seikkaan perustuvan
taloudellisen edun arvoa oli mahdotonta mitata. Komissio katsoo tästä syystä, ettei kyse ole valtiontuesta.
155   Toissijaisesti komissio huomauttaa, että se on hyväksynyt kantelijoiden toimittaman arvion siitä, että Postadexin panoksen
arvo oli 38 miljoonaa FRF (noin 5 793 062 euroa), sen osoittamiseksi, että sisäinen tuotto oli suurempi kuin pääomakustannukset.
156   Komissio päättelee, että kun otetaan huomioon se, että Postadexia koskeva panos oli konsernin todellisen tilanteen mukainen
ja että Ranskan postilaitos oli saanut siitä riittävän korvauksen investoijana, se ei pitänyt tarpeellisena turvautua lisäarvioihin
kantelussa esitettyihin arvioihin nähden.
157   Komissio toteaa vielä, että TAT:n SFMI:n pääomaan kohdistuvan osuuden väitetty uudelleen arviointi on uusi väite, joka ei
perustu oikeudenkäynnin aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin ja sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset puuttuvat näin
ollen selvästi. Se väittää toissijaisesti, että siltä osin kuin riidanalainen päätös koskee sitä, onko SFMI-Chronopostille
myönnetty Ranskan postilaitokselta peräisin olevaa valtiontukea, mahdollisesta TAT:lle myönnetystä tuesta olisi lähtökohtaisesti
pitänyt tehdä toinen päätös, jonka kohde olisi ollut eri kuin riidanalaisen päätöksen.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
158   Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 92 artiklassa tarkoitetun valtiontuen käsitteen soveltamisala on
erittäin laaja. Kyseisellä määräyksellä on näet tarkoitus estää se, että jäsenvaltioiden väliseen kauppaan vaikuttavat julkiselta
vallalta saatavat edut, jotka eri muodoissaan vääristävät tai uhkaavat vääristää kilpailua suosimalla tiettyjä yrityksiä tai
tuotannonaloja (asia 173/73, Italia v. komissio, tuomio 2.7.1974, Kok. 1974, s. 709, Kok. Ep. II, s. 323, 26 kohta ja asia
C-387/92, Banco Exterior de España, tuomio 15.3.1994, Kok. 1994, s. I-877, 12 kohta). Tuen käsite ei kata ainoastaan positiivisia
suorituksia, kuten avustuksia, vaan myös toimenpiteet, jotka eivät ole avustuksia sanan suppeassa merkityksessä mutta jotka
eri tavoin alentavat yrityksen vastattavaksi tavallisesti kuuluvia kustannuksia ja ovat siten sekä luonteeltaan että vaikutuksiltaan
avustusten kaltaisia (em. asia Banco Exterior de España, tuomion 13 kohta).
159   Vaikutuksiltaan avustusten kaltaisten välillisten etujen osalta on todettava, että niihin kuuluu tavaroiden tai palvelujen
tarjoaminen suosituimmuusehdoin (ks. asia C-126/01, GEMO, tuomio 20.11.2003, Kok. 2003, s. I-13769, 29 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
160   Lisäksi vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perustamissopimuksen 92 artiklan 1 kohdassa ei tehdä eroa valtion toimenpiteiden
syiden tai tavoitteiden perusteella, vaan niiden vaikutusten perusteella (ks. em. asia GEMO, tuomion 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
161   Komissio väittää Postadexin siirron osalta lähinnä, ettei kyseinen siirto aiheuttanut mitään kustannuksia ja että kyse ei
näin ollen ollut valtiontuesta, koska yhteisöjen tuomioistuin on tuomiossaan viitannut ainoastaan kustannusten kattamiseen
tarkoitettuun korvaukseen.
162   Komission väitettä, jonka mukaan Postadexin asiakaskunnan siirto on johdonmukainen seuraus tytäryhtiön perustamisesta ja ettei
se tästä syystä ole valtiontukea, ei kuitenkaan voida hyväksyä.
163   Aluksi on huomautettava, että kyse on logistisesta ja kaupallisesta avusta erillisestä toimenpiteestä.
164   On näet selvää, että Ranskan postilaitos on siirtänyt Postadex-tuotteensa asiakaskunnan SFMI-Chronopostille ilman mitään vastiketta.
Komission ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kysymyksiin antamista vastauksista ilmenee, ettei SFMI-Chronopost ole maksanut
mitään korvausta Postadexin asiakaskunnan siirtämisestä.
165   Postadexin asiakaskunta oli kuitenkin sellainen aineeton omaisuuserä, jolla oli taloudellista arvoa. Lisäksi on huomautettava,
että Ranskan postilaitos on voinut luoda Postadex-palvelun juuri lakiin perustuvan monopolin varoilla. Tällaisen aineettoman
omaisuuserän siirto on etu siirronsaajalle.
166   Samoin voidaan katsoa, että päätöksestä siirtää Postadex SFMI-Chronopostille vastaa valtio. SFMI:n EMS/Chronopost-nimellä
harjoittamaa ja markkinoimaa pikapostipalvelua koskevat yksityiskohtaiset säännöt määriteltiin näet postista ja televiestinnästä
vastaavan Ranskan ministeriön 19.8.1986 antamassa ohjeessa.
167   Näin ollen on todettava, että Postadexin siirto SFMI-Chronopostille on valtiontukea, kun otetaan huomioon se, ettei SFMI-Chronopost
suorittanut Ranskan postilaitokselle mitään vastiketta.
168   Tätä toteamusta ei voida kumota sillä komission väitteellä, jonka mukaan Postadexin asiakaskunnalla ei ollut kirjanpidollista
vasta-arvoa.
169   Vaikka kyse on näet seikasta, joka on vaikea arvioida määrällisesti, tämä ei tarkoita kuitenkaan sitä, etteikö sillä olisi
mitään arvoa. Tältä osin on huomautettava, että osoiteluetteloiden laatiminen ja myynti tiettyjä toimintoja varten on sellaisenaan
taloudellista toimintaa.
170   Esillä olevassa asiassa on selvää, kuten Ranskan viranomaisten 21.1.1993 päivätystä kirjeestä myös ilmenee, että Postadex-palvelun
asiakassopimukset siirrettiin SFMI:lle. Lisäksi SFMI:n hallintoneuvoston 12.5.1987 päivätyssä kertomuksessa todetaan, että
”Postadex-toiminnan siirto Chronopostille on toteutettu progressiivisesti 1.1.–30.6.1986” ja että ”voidaan arvioida, että
tähän päivään mennessä kyseinen siirto on toteutunut ilman huomattavia asiakasmenetyksiä”.
171   Tästä seuraa, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että Postadexin asiakaskunnan siirto ei ollut
valtiontukea sillä perusteella, että siihen ei sisältynyt mitään käteisrahana maksettavia etuuksia. Tämän perusteella riidanalainen
päätös on kumottava siltä osin kuin komissio on katsonut, ettei se, että Ranskan postilaitos siirsi Postadexin SFMI-Chronopostille,
ollut valtiontukea.
Ranskan postilaitoksen liikemerkin imago
–       Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
172   Kantajat katsovat, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että Ranskan postilaitoksen liikemerkin imago
ei ollut Postadex-palvelun siirrosta tai verkon käyttöä koskevasta mahdollisuudesta erillinen seikka. Kantajat korostavat
sitä, että Ranskan postilaitoksen liikemerkin imago on aineeton omaisuuserä, jolla on sinällään taloudellista arvoa, joka
perustuu kaikkiin Ranskan postilaitosta kuvaaviin seikkoihin (keltainen väri, logo ja tunnuslause). Kantajat korostavat tältä
osin sitä, että Ranskan postilaitoksen imagon taloudellinen arvo on huomattava kilpailullinen valtti, joka voi olla ratkaiseva
markkinoita vallattaessa. Kantajat katsovat lisäksi, että sen jälkeen kun yritys on saanut merkittävän markkinaosuuden liikemerkin
imagon muodostaman edun avulla, kyseinen etu on lopullinen.
173   Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon, jolla on huomattavaa taloudellista arvoa ja joka on rahoitettu monopolista saaduilla
tuloilla, vastikkeetonta siirtoa SFMI-Chronopostille on siten kantajien mukaan pidettävä valtiontukena.
174   Kantajat väittävät, että vaikka Ranskan postilaitoksen imagon käyttäminen sellaisenaan ei ole maksanut mitään Ranskan postilaitokselle,
huomioon on kuitenkin otettava ”vaihtoehtokustannukset”. Kantajat ovat sitä mieltä, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa
viitataan todellisiin kustannuksiin ainoastaan siltä osin kuin kyse on mahdollisuudesta käyttää verkkoa, joka ei perustu yksinomaan
liiketaloudelliseen logiikkaan. Kuitenkin tilanteessa, jossa Ranskan postilaitos antaa tytäryhtiönsä käyttää esimerkiksi ajoneuvojaan
mainostarkoituksiin, sen olisi pyydettävä siitä korvaus.
175   Komissio väittää, että liikemerkin imagosta ei aiheudu Ranskan postilaitokselle mitään sellaisia kustannuksia tai tulonmenetyksiä,
joita ei jo olisi otettu huomioon kaikkien kustannusten menetelmällä. Se toteaa, että kantajien perusteluissa nojaudutaan
edelleen lisäetuihin eikä kustannuksiin ja ne pyrkivät määrittämään SFMI-Chronopostin toimintaa koskevan ”oikean” korvauksen.
Tällainen lähestymistapa ei kuitenkaan ole ”kaikkia kustannuksia” koskevan lähestymistavan mukainen, joka on sellainen kokonaisvaltainen
menetelmä, jossa otetaan jopa huomioon kuoletukset ja emoyhtiön liiketilojen ylläpito.
176   Se toteaa vielä, ettei mainosten kiinnittämistilalle eikä Ranskan postilaitoksen imagolle ole markkinoita tai intressiä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
177   Vaikka oletetaan, että Ranskan postilaitoksen liikemerkin imago on aineeton omaisuuserä, tästä ei välttämättä seuraa, että
sen käyttäminen on Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille antamasta logistisesta ja taloudellisesta avusta erillinen seikka.
Kun sellaisia seikkoja ei ole, jotka osoittavat, että liikemerkin imago perustuu tällaiseen erilliseen siirtoon, on katsottava,
että Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon käyttö perustuu pikemminkin kyseisen logistisen ja taloudellisen avun toimittamiseen
sinällään ja se on sen liitännäinen osa. Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa kantajien kirjallisten huomautustensa liitteessä
4 esittämillä seikoilla. Kantajat vetoavat yksinomaan Ranskan postilaitoksen mainoksiin, joissa Chronopost esitellään yhtenä
sen palveluista, ja SFMI-Chronopostin lausumiin, joissa osoitetaan sen halunneen ”käyttää Ranskan postilaitoksen kontakteja
suuriin toimittajiin lähestyäkseen parhain edellytyksin tiettyjä potentiaalisia asiakkaita”. Nämä seikat vahvistavat sitä
vastoin Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon käytön liitännäisyyttä suhteessa siihen logistiseen ja kaupalliseen apuun,
jonka Ranskan postilaitos väittää antaneensa vähintäänkin sen kaikkien kustannusten suuruista vastiketta vastaan.
178   Tästä seuraa, ettei komissio ole tehnyt virhettä katsoessaan, ettei se, että Ranskan postilaitoksen tytäryhtiö käyttää Ranskan
postilaitoksen imagoa, ollut Ranskan postilaitoksen kaikkia kustannuksia koskevasta korvauksesta erillinen valtiontuki. Tämän
perusteella on kuitenkin myös huomautettava perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskevan kanneperusteen arvioinnin yhteydessä
edellä 72–85 kohdassa esitettyjen toteamusten suhteen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ei ole mahdollista tarkastaa,
ovatko valtiontuen käsitettä koskevat edellytykset täyttyneet SFMI-Chronopostille toimitetun logistisen ja kaupallisen avun
osalta mukaan lukien Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon käyttäminen.
179   Edellä olevan perusteella neljännen kanneperusteen toinen osa on hyväksyttävä siltä osin kuin on kyse Postadex-palvelun siirrosta
ja se on hylättävä siltä osin kuin se koskee Ranskan postilaitoksen liikemerkin imagon käyttämistä.
4.
Ilmeisiä arviointivirheitä ja aineellisia virheellisyyksiä koskeva kanneperuste
Yleiset huomautukset
180   Kolmannen kanneperusteen osalta, joka koskee ilmeisiä arviointivirheitä ja aineellisia virheellisyyksiä, on todettava, että
osa tämän kanneperusteen yhteydessä esitetyistä väitteistä on jo hylätty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antamalla
tuomiolla, eikä niiden osalta ole haettu muutosta yhteisöjen tuomioistuimessa. Kyse on muun muassa väitteistä, jotka koskevat
mainontaa Radio Francessa, SFMI-Chronopostin lähetysten tulliselvitysmenettelyä ja leimaveroa (em. ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimen tuomio, tuomion 95–124 kohta). Jäljelle jääneiden väitteiden osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
tuomion 92 ja 93 kohdasta ja kantajien kirjelmistä ilmenee, että ne liittyvät tässä tuomiossa jo tutkittuihin kanneperusteisiin.
Tämä ilmenee nimenomaisesti kantajien kirjallisia huomautuksia sisältävästä kirjelmästä (84 kohta). Ainoa käsiteltävänä olevan
kumoamisperusteen osa, jota ei vielä ole tarkasteltu, on se, joka koskee SFMI-Chronopostille väitetysti aiheutunutta etua
siitä, ettei Ranskan postilaitos ole velvollinen maksamaan arvonlisäveroa ja että siihen sovelletaan palkkaveron alennettua
verokantaa.
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
181   Kantajien väitteillä pyritään lähinnä toteamaan, että Ranskan postilaitokseen sovellettiin yhtenäistä, 4,25 prosentin suuruista
palkkaveron verokantaa, vaikka muut yritykset maksoivat veroa keskimäärin 9,15 prosenttia. Kantajien mukaan kyseinen etu on
siirretty SFMI-Chronopostille sillä, että vaikka SFMI-Chronopost oli maksanut Ranskan postilaitoksen kaikki kustannukset,
kyseiset kustannukset olivat alemmat kuin mistä tavanomainen yritys olisi joutunut vastaamaan.
182   Kantajat kiistävät komission arvioinnin, jonka mukaan Ranskan postilaitoksen saama etu siitä, että siihen sovelletaan alempaa
palkkaveron verokantaa, kompensoituu enemmän kuin tarpeeksi siitä arvonlisäverosta koituvalla haitalla, jonka se suorittaa
ostoistaan. Ranskan postilaitos ei automaattisesti ole palkkaveron alainen samalla tavalla kuin kaikki ne muut yritykset,
jotka eivät ole velvollisia maksamaan arvonlisäveroa vähintäänkin 90 prosentista niiden liikevaihdosta. Kantajat toteavat,
että normaali palkkaveron verokanta on 4,25 prosenttia mutta että kyseinen verokanta on suuruudeltaan 8,50 prosenttia siitä
yksittäisten vuosittaisten palkkojen osasta, joka on 40 780 FRF (6 216,87 euroa) – 81 490 FRF (12 423,07 euroa), ja 13,60
prosenttia siitä näiden palkkojen osasta, joka on yli 81 490 FRF (12 423,07 euroa). Ranskan postilaitoksen osalta on kuitenkin
1.9.1994 saakka sovellettu yhtenäistä alennettua 4,25 prosentin suuruista verokantaa palkkoihin, jotka lasketaan pelkästään
peruspalkkojen perusteella (lukuun ottamatta palkkioita ja luontaisetuja). Tämän johdosta kyseisestä alennetusta verokannasta
aiheutuva etu (palkkamenojen rakenteen perusteella) painotettuun keskimääräiseen 9,15 prosentin suuruiseen verokantaan nähden
on ilmeinen. Näin ollen tasapainoa siihen nähden, ettei arvonlisäverovelvollisuutta ole, ei saavuteta, vaan alennetun verokannan
soveltaminen johtaa sitä vastoin siihen, että valtiolle aiheutuu tulonmenetyksiä.
183   Kantajat korostavat myös sitä, ettei Ranskan postilaitoksen verotuksellista tilannetta palkkaveroon ja arvonlisäveroon nähden
voida verrata, eikä se ole yhteismitallinen. Palkkaveron perusteet muodostuvat yrityksen palkkamenoista, kun taas arvonlisäveron
peruste muodostuu tavaroiden toimituksista ja palvelujen suorituksista. Myöskään tavanomaista, 20,6 prosentin suuruista arvonlisäverokantaa
ja 4,25, 8,50 tai 13,60 prosentin suuruisia palkkaveron verokantoja ei voida verrata keskenään. Kantajat kiistävät siten Ranskan
postilaitokselle arvonlisäverosta vapauttamisesta aiheutuvan rasitteen laajuuden.
184   Kantajat väittävät myös, että verotuksellisen edun kompensoiminen toisaalla aiheutuneilla verotuksellisilla kustannuksilla
ei lisäksi muuta kyseisen edun luonnetta valtiontukena. Komission Ranskan viranomaisille esittämä pyyntö poistaa tämä etu
osoittaa, että kyse on verotuksellisesta edusta. Kantajat huomauttavat vielä, että esillä olevassa asiassa Ranskan postilaitokselle
myönnetyn arvonlisäverovapautuksen ”lisäkustannus” ei liity julkisen palvelun tehtävään siltä osin kuin on kyse SFMI-Chronopostin
toiminnoista, jotka on avattu kilpailulle.
185   Komissio huomauttaa ensinnäkin, että Ranskan postilaitokseen sovellettava verojärjestelmä on raskaampi kuin sen kilpailijoihin
sovellettava verojärjestelmä. Kyseinen päättely saa vahvistusta muun muassa niistä Ranskan viranomaisten toimittamista tiedoista,
joissa arvioidaan Ranskan postilaitoksen suorittaman arvonlisäveron, jota ei voida vähentää, suuruudeksi 274 miljoonaa FRF
(41 771 030,72 euroa) ja vuonna 1993 palkoista pidätettävän veron määräksi 74 miljoonaa FRF (11 281 227,28 euroa), minkä perusteella
saadaan tulokseksi 352 miljoonan FRF:n (53 662 054,07 euron) suuruinen Ranskan postilaitosta rasittava kokonaisvero. Sen kilpailijoihin,
joilta ei kanneta palkkaveroa ja jotka voivat vähentää suorittamansa arvonlisäveron, ei kohdistu yhtä suurta verorasitusta.
186   Toiseksi väitetty kaupallinen etu siitä, ettei Ranskan postilaitoksen asiakkaiden tarvitse maksaa arvonlisäveroa Ranskan postilaitoksen
palveluista, ei ole todellinen. Komissio väittää, että sillä, ettei Ranskan postilaitos ole arvonlisäverovelvollinen, kompensoidaan
postilaitoksella palkkaveron osalta olevaa etua. Ranskan viranomaisten toimittamien tietojen mukaan näet kaikkein suurin osa
Ranskan postilaitoksen liikevaihdosta (83,4 prosenttia) on saatu arvonlisäverovelvollisilta asiakkailta, jotka siis voisivat
vähentää arvonlisäveron, jonka ne suorittavat Ranskan postilaitoksen kilpailijoille, mutta eivät palkkaveroa, joka vyörytetään
Ranskan postilaitoksen hintoihin. Tämä lopullinen kustannustekijä on paljon merkityksellisempi kuin velvollisuus maksaa ennakolta
sen arvonlisäveron määrä, jota ei voida vähentää, mikä merkitsee komission mukaan Ranskan postilaitoksen kannalta kaupallista
haittaa.
187   Ranskan tasavalta toteaa, että siitä poiketen, mitä kantajat väittävät todetessaan, että ”yleisen lain mukainen palkkaveron
verokanta perustuu Ranskan hallituksen tarkkoihin numerosimulaatioihin, joiden avulla voidaan saavuttaa tasapaino – – ”, palkkaveron
verokantaa ja vastaavia soveltamiskynnyksiä ei ole määritetty tasapainon saavuttamiseksi arvonlisäverovelvollisiin yrityksiin
nähden. Se toteaa vielä, että tällaista ratkaisua ei voida käytännössä toteuttaa, kun otetaan huomioon näitä kahta veroa koskevat
hyvin erilaiset mekanismit. Taloudellisen tasapainon säilyttämiseksi jokainen arvonlisäverokantaan tehtävä muutos edellyttäisi
lisäksi palkkaveron verokannan muuttamista vastaavalla tavalla, mikä ei ole realistista.
188   Ranskan tasavalta tukee myös sitä komission väitettä, jonka mukaan Ranskan postilaitos ei saa kilpailullista etua siitä, että
se on vapautettu arvonlisäverosta. Se huomauttaa, että palkkavero on osittain lopullinen rasite (vähennettävissä yhtiöveron
perusteista), kun taas arvonlisävero on täysin vähennyskelpoinen (vero verosta) ja tarvittaessa takaisin saatavissa. Se päättelee,
että Ranskan postilaitoksen rasitteet kasvavat näin ollen palkkaveron maksamisen johdosta ja sen johdosta, ettei kustannuksista
maksetun arvonlisäveron vähennysoikeutta ole.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
189   Kantajat väittävät lähinnä, että vaikka riittäisi, että huomioon otetaan pelkästään Ranskan postilaitoksen SFMI-Chronopostille
antaman logistisen ja kaupallisen avun toimittamisesta aiheutuneet kaikki kustannukset, minkä ne kiistävät, kyseiset kustannukset
ovat kuitenkin pienemmät kuin ne kustannukset, jotka yksityiselle yritykselle olisi aiheutunut, sillä Ranskan postilaitos
voi tarjota samoja palveluja alhaisemmin kustannuksin, koska se on vapautettu arvonlisäverosta ja siihen sovelletaan palkkaveron
alennettua verokantaa.
190   Tältä osin riittää, kun todetaan, että yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa edellytetään ainoastaan, että julkisen yrityksen
tytäryhtiö korvaa julkisen yrityksen kustannukset. Yhteisöjen tuomioistuin ei siten tee eroa sen kysymyksen osalta, ovatko
kyseiset kustannukset pienemmät kuin normaalein markkinaehdoin toimivan yhtiön kustannukset. Näin ollen vaikka oletetaan,
että osaa Ranskan postilaitoksen kustannuksista tuetaan niillä verotuksellisilla toimenpiteillä, joista kantajat ovat kannelleet,
yhteisöjen tuomioistuimen tuomion perusteella tällä ei ole vaikutusta valtiontuen olemassaolon tutkintaan, koska yhteisöjen
tuomioistuimen mukaan riittää, että logistisen ja kaupallisen avun toimittamisesta aiheutuneet kustannukset on katettu.
191   Tästä seuraa, että kolmas kanneperuste on hylättävä siltä osin kuin se koskee sitä välillistä etua, jonka SFMI-Chronopost
on saanut Ranskan postilaitoksen väitetyistä veroeduista.

Oikeudenkäyntikulut
192   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa komissio velvoitettiin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvaamaan
90 prosenttia kantajien oikeudenkäyntikuluista. Väliintulijat velvoitettiin vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
193   Yhteisöjen tuomioistuimen tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin määräsi, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen kuuluu siis tässä tuomiossa päättää kaikista eri käsittelyihin liittyvistä oikeudenkäyntikuluista
työjärjestyksen 121 artiklan mukaisesti.
194   Työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi
asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan, jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen
ja osa toisen asianosaisen hyväksi. Nyt esillä olevassa asiassa kantajien vaatimukset on hyväksytty suurimmilta osin käsiteltäessä
asiaa palautuksen jälkeen.
195   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että esillä olevan asian olosuhteissa on oikeudenmukaista määrätä, että komission
on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan ja korvattava 75 prosenttia kantajien oikeudenkäyntikuluista yhteisöjen tuomioistuimessa
ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väliintuloista aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja lukuun ottamatta. Kantajat vastaavat
lopuista oikeudenkäyntikuluistaan yhteisöjen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
196   Ranskan tasavalta, Chronopost ja Ranskan postilaitos, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat työjärjestyksen 87 artiklan
4 kohdan ensimmäisen ja kolmannen alakohdan mukaisesti omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
ja yhteisöjen tuomioistuimessa.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Ranskan SFMI-Chronopostille myöntämäksi väitetystä tuesta 1 päivänä lokakuuta 1997 tehty komission päätös 98/365/EY kumotaan
siltä osin kuin siinä todetaan, etteivät Ranskan postilaitoksen tytäryhtiölleen SFMI-Chronopostille antama logistinen ja kaupallinen
apu eikä Postadexin siirto ole SFMI-Chronopostille myönnettyä valtiontukea.
2)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan 75 prosenttia kantajien oikeudenkäyntikuluista
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja yhteisöjen tuomioistuimessa väliintuloista aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
lukuun ottamatta.
3)
Kantajat vastaavat lopuista oikeudenkäyntikuluistaan yhteisöjen tuomioistuimessa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
4)
Ranskan tasavalta, Chronopost ja Ranskan postilaitos vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
ja yhteisöjen tuomioistuimessa.
Jaeger
Tiili
Azizi
Cremona

Czúcz
Julistettiin Luxemburgissa 7 päivänä kesäkuuta 2006.
E. Coulon

M. Jaeger
kirjaaja

puheenjohtaja
Sisällys
Tosiseikat
Asian käsittelyn vaiheet asian palauttamisen jälkeen
Asianosaisten ja väliintulijoiden vaatimukset asian palauttamisen jälkeen
Oikeudellinen arviointi
1.  Alustavat huomautukset
2.  Kanneperuste, joka koskee perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Katsaus perusteluja koskevaan oikeuskäytäntöön
Perusteluvelvollisuuden noudattamista koskevan valvonnan ulottuvuus esillä olevassa asiassa
Riidanalaisen päätöksen perustelut, jotka koskevat logistisen ja kaupallisen avun antamisesta aiheutuneita muuttuvia lisäkustannuksia
Perustelut, jotka koskevat asianmukaista osaa niistä kiinteistä kustannuksista, jotka johtuvat postiverkon käytöstä
Perustelut, jotka koskevat asianmukaista tuottoa omalle pääomalle
Perustelut, jotka koskevat kustannusten kattamista yleensä
Yksityiskohtaisten perustelujen tarve
3.  Valtiontuen käsitteen virheellistä soveltamista koskeva kanneperuste
Alustavat huomautukset
Normaaleja markkinaehtoja koskevan käsitteen virheellinen soveltaminen
Retropolaatiomenetelmän käyttäminen
–  Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Tiettyjen seikkojen huomioon ottamatta jättäminen valtiontuen käsitteessä
Postadexin siirto
–  Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ranskan postilaitoksen liikemerkin imago
–  Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4.  Ilmeisiä arviointivirheitä ja aineellisia virheellisyyksiä koskeva kanneperuste
Yleiset huomautukset
Asianosaisten ja väliintulijoiden lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.