CELEX: 61989CJ0163
Social sikring
ydelser ved arbejdsløshed

Ved dom af 28. april 1989, indgået til Domstolen den 9. maj s.å., har cour du travail de Liège i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 69 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som affattet ved forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (
EFT L 230, s. 6
).
Dette spørgsmål er blevet rejst under en retssag mellem Office national de l'emploi (Onem) og Di Conti vedrørende et afslag på tildeling af ydelser ved arbejdsløshed.
Di Conti, der er italiensk statsborger, og som oppebærer ydelser ved arbejdsløshed i Belgien, ansøgte den 27. april 1984 om, at artikel 69 i forordning nr. 1408/71 måtte blive bragt i anvendelse på ham, således at han fortsat kunne oppebære ydelser i Italien, som han havde besluttet at rejse til for at søge beskæftigelse. Han fik derfor udstedt en formular E 303, hvorved det attesteredes, at han havde ret til ydelser i en periode af tre måneder begyndende den 27. april 1984.
Di Conti rejste tilbage til Belgien efter udløbet af den fastsatte frist. Han begyndte atter at arbejde den 23. september 1985 og ansøgte om ydelser ved delvis arbejdsløshed. Onem afslog at tildele ham disse ydelser med den begrundelse, at selv om han havde været beskæftiget i mere end tre måneder i Belgien, hvilket ifølge artikel 69, stk. 4, i forordning nr. 1408/71 er en betingelse for at generhverve ret til ydelser i denne stat, opfyldte han ikke de betingelser om ventetid, der er fastsat ved belgisk lovgivning (artilderne 118-122 i kongelig anordning af 20. december 1963 om beskæftigelse og arbejdsløshed).
Di Conti anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved tribunal du travail de Liège, der gav ham medhold med den begrundelse, at han opfyldte betingelserne for anvendelse af artikel 69, stk. 4, i forordning nr. 1408/71. Onem indbragte denne afgørelse for cour du travail de Liége, der har udsat sagen på Domstolens besvarelse af følgende præjudicielle spørgsmål :
»Generhverver en arbejdsløs, hvis kompetente stat er Belgien, og som vender tilbage dertil efter udløbet af fristen på tre måneder, jfr. artikel 69, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1408/71, hvorfor han mister enhver ret til ydelser fra Belgien i medfør af artikel 69, stk. 2, sin ret til ydelser i denne stat efter at have været beskæftiget dér i mindst tre måneder, eller skal artikel 69, stk. 4, tværtimod opfattes således, at den arbejdsløse yderligere igen skal have tilbagelagt venteperioden efter belgisk lov, i dette tilfælde kongelig anordning af 20. december 1963?«
Vedrørende sagens faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb samt de skriftlige indlæg for Domstolen henvises i øvrigt til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsen af Domstolens argumentation.
Det bemærkes indledningsvis, at artikel 69 i forordning nr. 1408/71 giver arbejdsløse arbejdstagere mulighed for i en bestemt periode at unddrage sig den forpligtelse, der er fastsat ved den kompetente medlemsstats lovgivning, til at stå til rådighed for arbejdsformidlingen i denne stat, uden dog at fortabe retten til ydelser ved arbejdsløshed, for at gøre det muligt for vedkommende at søge beskæftigelse i en anden medlemsstat. Ifølge artikel 69, stk. 1, er den mulighed, som herved er indrømmet arbejdstagere, begrænset til en periode på tre måneder, regnet fra den dato, hvor vedkommende ikke længere står til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat.
Det skal fremhæves, at Domstolen i dommen af 19. juni 1980 (
41/79, 121/79 og 796/79, Testa, Smi. s. 1979
) har fastslået, at en arbejdstager, som vender tilbage til den kompetente medlemsstat efter udløbet af tremånedersfristen i artikel 69, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1408/71, i henhold til artikel 69, stk. 2, første punktum, ikke længere er berettiget til ydelser i den kompetente stat, medmindre fristen er forlænget i henhold til artikel 69, stk. 2, andet punktum.
Artikel 69, stk. 4, som ønskes fortolket af den nationale domstol, er en specialbestemmelse, som omhandler generhvervelse af ret til ydelser for arbejdsløse, der vender tilbage til den kompetente stat efter udløbet af tremånedersfristen, når denne stat er Belgien.
Onem har gjort gældende, at den i artikel 69, stk. 4, fastsatte betingelse, hvorefter arbejdstageren for at generhverve ret til ydelser i Belgien skal have været beskæftiget dér i mindst tre måneder efter at være vendt tilbage til dette land, supplerer de betingelser, som den belgiske lovgivning generelt fastsætter for erhvervelse af ret til ydelser ved arbejdsløshed.
En sådan fortolkning kan ikke tiltrædes.
Dels har den intet grundlag i ordlyden af artikel 69, stk. 4, som begrænser sig til at foreskrive, at arbejdsløse, der vender tilbage til Belgien, dér atter skal være beskæftiget i tre måneder for at generhverve ret til ydelser i denne stat, og som derfor vedrører generhvervelse og ikke erhvervelse af ret til ydelser.
Dels ville den af Onem hævdede fortolkning — eftersom artikel 69 i forordning nr. 1408/71 har til formål at fremme mobiliteten for arbejdssøgende — have til følge at modvirke mobiliteten ved at gøre det vanskeligere at opnå opretholdelse af retten til ydelser ved arbejdsløshed for de arbejdstagere, der har gjort brug af muligheden i henhold til artikel 69, stk. 1, end for samtlige arbejdstagere i Belgien.
Det bør derfor påpeges, at artikel 69, stk. 4, ikke kan fortolkes således, at der skal ses bort fra den belgiske lovgivnings særegenheder.
I medfør af artikel 123, stk. 1, første afsnit, punkt 1, i kongelig anordning af 20. december 1963 (ændret ved artikel 2, punkt 1, i kongelig anordning af 12. april 1983) bevarer arbejdsløse arbejdstagere status som ydelsesberettigede med hensyn til ydelser ved arbejdsløshed, når udbetalingen kun er blevet afbrudt i en periode, som generelt ikke må overstige tre år.
Som modstykke til opretholdelsen af arbejdstageres ret til ydelser i en så lang periode, hvor de dog ikke fortsat står til rådighed for arbejdsformidlingen i Belgien, foreskriver artikel 69, stk. 4, at arbejdsløse, for fortsat at kunne oppebære ydelser, når de vender tilbage til Belgien, atter skal være beskæftiget dér i mindst tre måneder.
Det følger af det foregående, at artikel 69, stk. 4, i forordning EØF nr. 1408/71 skal fortolkes således, at en arbejdsløs, hvis kompetente stat i denne artikels forstand er Belgien, og som i henhold til den i samme bestemmelse fastsatte ordning rejser til en anden medlemsstat for dér at søge beskæftigelse og først vender tilbage til Belgien efter udløbet af den tremånedersfrist, der er fastsat i artikel 69, stk. 1, litra c), i medfør af artikel 69, stk. 4, generhverver retten til ydelser ved arbejdsløshed efter den belgiske ordning på følgende to betingelser, dels at vedkommende har bevaret status som ydelsesberettiget i henhold til belgisk lovgivning, dels har været beskæftiget i mindst tre måneder efter atter at være vendt tilbage til Belgien.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke godtgøres. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
kender
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af cour du travail de Liège ved dom af 28. april 1989, for ret:

Artikel 69, stk. 4, i forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som affattet ved forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes således, at en arbejdsløs, hvis kompetente stat i denne artikels forstand er Belgien, og som i henhold til den i samme bestemmelse fastsatte ordning rejser til en anden medlemsstat for dér at søge beskæftigelse og først vender tilbage til Belgien efter udløbet af den tremånedersfrist, der er fastsat i artikel 69, stk. 1, litra c), i medfør af artikel 69, stk. 4, generhverver retten til ydelser ved arbejdsløshed efter den belgiske ordning på følgende to betingelser, dels at vedkommende har bevaret status som ydelsesberettiget i henhold til belgisk lovgivning, dels har været beskæftiget i mindst tre måneder efter atter at være vendt tilbage til Belgien.

Joliét
Rodríguez Iglesias
Grévisse
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 10. maj 1990.
J.-G. Giraud
Justitssekretær
R. Joliet
Fungerende formand for Første Afdeling
(
*1
) – Processprog: fransk.