CELEX: 62002CJ0472
Životné prostredie
Odpady
Nariadenie (EHS) č. 259/93 o pohybe zásielok odpadov
Právomoc orgánu štátu odoslania kontrolovať kvalifikovanie predmetu prepravy (zhodnotenie alebo zneškodnenie odpadu) a namietať proti preprave na základe nesprávneho kvalifikovania
Spôsoby namietania

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu nariadenia Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení
pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho spoločenstva (Ú. v. ES L 30, s. 1) zmeneného a doplneného rozhodnutiami
Komisie č. 98/368/ES z 18. mája 1998 (Ú. v. ES L 165, s. 20) a č. 1999/816/ES z 24. novembra 1999 (Ú. v. ES L 316, s. 45,
ďalej len „nariadenie“).
Tento návrh bol predložený v rámci sporu medzi spoločnosťou Siomab SA (ďalej len „Siomab“) a Institut bruxellois pour la gestion
de l’environnement (ďalej len „IBGE“) vo veci prepravy odpadu do Nemecka, ktorú plánovala uskutočniť Siomab.
I –
Právny rámec

Právo Spoločenstva
Základným cieľom smernice Rady č. 75/442/EHS z 15. júla 1975 o odpadoch (Ú. v. ES L 194, s. 39), zmenenej a doplnenej smernicou
Rady č. 91/156/EHS z 18. marca 1991 (Ú. v. ES L 78, s. 32) a rozhodnutím Komisie č. 96/350/ES z 24. mája 1996 (Ú. v. ES L 135,
s. 32, ďalej len „smernica“) je ochrana ľudského zdravia a životného prostredia proti škodlivým účinkom spôsobovaným zberom,
prepravou, úpravou, skladovaním a ukladaním odpadov.
Smernica v článku 1 písm. e) definuje „zneškodňovanie“ ako „ktorúkoľvek z činností, ktoré sú uvedené v prílohe II A“ a v článku
1 písm. f) „zhodnocovanie“ ako „ktorúkoľvek z činností, ktoré sú uvedené v prílohe II B“.
Nariadenie upravuje predovšetkým kontrolu a riadenie pohybu zásielok odpadov medzi členskými štátmi.
Nariadenie v článku 2 písm. i) definuje „zneškodnenie“ ako „nakladanie s odpadom definované v článku 1 písm. e) smernice 75/442/EHS“
a v článku 2 písm. k) „zhodnotenie“ ako „nakladanie s odpadom definované v článku 1 písm. f) smernice 75/442/EHS“.
Hlava II nariadenia s názvom „Zásielky odpadov medzi členskými štátmi“ obsahuje najmä dve rôzne kapitoly, z ktorých prvá upravuje
postup platný pre prepravu odpadu na zneškodnenie (kapitola A články 3 až 5) a druhá postup platný pre odpad na zhodnotenie
(kapitola B články 6 až 11).
Podľa ustanovení článku 3 ods. 1 a článku 6 ods. 1 nariadenia, ak pôvodca alebo držiteľ odpadu (ďalej len „oznamovateľ“) zamýšľa
prepraviť odpad na zneškodnenie alebo zhodnotenie z jedného členského štátu do iného členského štátu a/alebo ho tranzitne
prepraviť cez jeden alebo viacero iných členských štátov, oznámi to príslušnému orgánu štátu určenia (ďalej len „príslušný
orgán štátu určenia“). Kópiu oznámenia zašle príslušným orgánom štátu odoslania (ďalej len „príslušný orgán štátu odoslania“)
a štátu tranzitu (ďalej len „príslušný orgán štátu tranzitu“), ako aj osobe alebo podniku, ktorému sa odpad prepravuje (ďalej
len „príjemca odpadu“).
Podľa článku 3 ods. 3 a článku 6 ods. 3 nariadenia sa oznámenie vykonáva prostredníctvom nákladného listu, ktorý vydá príslušný
orgán štátu odoslania. Článok 3 ods. 5 a článok 6 ods. 5 upresňujú údaje, ktoré musí oznamovateľ uviesť v nákladnom liste;
okrem iného sú to údaje o činnostiach týkajúcich sa zneškodňovania alebo zhodnocovania.
Podľa článku 3 ods. 6 a článku 6 ods. 6 nariadenia musí oznamovateľ s príjemcom odpadu uzatvoriť zmluvu. Kópia tejto zmluvy
musí byť na požiadanie predložená príslušnému orgánu.
Podľa článku 3 ods. 8 prvého pododseku a článku 6 ods. 8 nariadenia môže príslušný orgán štátu odoslania v súlade s vnútroštátnymi
právnymi predpismi rozhodnúť, že namiesto oznamovateľa sám postúpi [odovzdá –
neoficiálny preklad
] oznámenie príslušnému orgánu štátu určenia s kópiami príjemcovi odpadu a príslušnému orgánu štátu tranzitu.
Článok 3 ods. 8 druhý pododsek nariadenia, ktorý sa týka odpadu na zneškodnenie, ďalej stanovuje:
„Príslušný orgán štátu odoslania sa môže rozhodnúť, že nebude pokračovať v konaní [neodovzdá oznámenie –
neoficiálny preklad
], ak sám má podľa článku 4 ods. 3 bezprostredné námietky proti zásielke. Bezodkladne od [o –
neoficiálny preklad
] týchto námietkach informuje oznamovateľa.“
Podľa článku 4 ods. 1 a článku 7 ods. 1 nariadenia príslušný orgán štátu určenia v lehote troch pracovných dní od prijatia
oznámenia o plánovanej preprave pošle oznamovateľovi potvrdenie o prijatí oznámenia a jeho kópie pošle ostatným dotknutým
príslušným orgánom a príjemcovi odpadu.
Podľa článku 7 ods. 2 nariadenia majú príslušné orgány štátu určenia, odoslania a tranzitu lehotu 30 dní od vydania potvrdenia
o prijatí na vyjadrenie námietok proti oznámenej plánovanej preprave odpadu na zhodnotenie. Uvedené ustanovenie osobitne ustanovuje,
že námietky musia vychádzať z odseku 4.
V článku 7 ods. 4 písm. a) nariadenia sú vymenované prípady, v ktorých môžu príslušné orgány štátov určenia a odoslania vzniesť
oprávnené námietky proti plánovanej preprave.

Vnútroštátna právna úprava
Podľa článku 3 nariadenia vlády regiónu Brusel–hlavné mesto (Région de Bruxelles-Capitale) zo 7. júla 1999 o medzinárodnom
dovoze a vývoze odpadu samotný IBGE postupuje v súlade s článkom 6 ods. 8 nariadenia oznámenia o vývoze odpadov príslušným
orgánom štátu určenia a ich kópie príjemcom odpadu.

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Siomab prevádzkuje v Bruseli spaľovňu odpadu z domácností a podobných výrobkov. Táto činnosť spôsobuje tvorbu rezíduí, najmä
solí.
Siomab uzavrel 30. novembra 2001 zmluvu so spoločnosťou GTS-Grunde Teutschenthal Sicherungs Gmbh & co. KG o uložení solí v chodbách
soľných baní v meste Teutschenthal v Nemecku.
Aby mohol pristúpiť k preprave odpadu, poslal Siomab 4. decembra 2001 IBGE spis týkajúci sa oznámenia, ktorý mal byť odovzdaný
príslušnému orgánu štátu určenia, t. j. Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen-Anhalt.
V dokumentoch zaslaných IBGE kvalifikoval Siomab plánovanú prepravu ako činnosť týkajúcu sa zhodnocovania typu „R 5 Recyklácia/spracovanie
ostatných anorganických látok“, uvedenú v prílohe II B smernice. IBGE zastával názor, že daná preprava predstavuje prepravu
odpadu na zneškodnenie typu „D 12 Trvalé uskladnenie (napr. umiestnenie kontajnerov v baniach atď.)“, uvedenú v prílohe II
A smernice. Po rokovaní so Siomab-om IBGE v tomto zmysle zmenil formulár oznámenia a 20. decembra 2001 oznámil Siomab-u, že
jeho žiadosť o vývoz bola odoslaná príslušnému orgánu v Nemecku. Tento orgán namietal proti žiadosti s odôvodnením, že podľa
vnútroštátneho banského práva je v bani v Teutschenthale prípustné len zhodnotenie, a nie zneškodnenie odpadu.
Siomab 9. apríla 2002 opätovne zaslal žiadosť IBGE, v ktorej naďalej kvalifikoval činnosť ako prepravu typu R5 a, odvolávajúc
sa na judikatúru Súdneho dvora (rozsudok z 27. februára 2002, ASA, C‑6/00, Zb. s. I‑1961), tvrdil, že IBGE je povinný odovzdať
oznámenie príslušnému orgánu štátu určenia bez toho, aby mohol zmeniť kvalifikovanie účelu prepravy.
Dňa 29. apríla 2002 IBGE, trvajúc na svojom posúdení, vrátila žiadosť Siomab-u s odôvodnením, že činnosť bola nesprávne kvalifikovaná.
Siomab preto podal na Conseil d’Etat odvolanie, v ktorom navrhoval zrušenie rozhodnutia IBGE, ktorým IBGE zamietol odovzdať
oznámenie o preprave odpadu príslušnému orgánu štátu určenia.
Dňa 14. mája 2002 podal Siomab predsedovi Súdu prvého stupňa v Bruseli (Belgicko) návrh na nariadenie predbežného opatrenia,
ktorým navrhoval, aby tento nariadil IBGE odovzdať, bezo zmien, oznámenie o preprave odpadu príslušnému orgánu štátu určenia.
Návrh bol zamietnutý uznesením z 8. júla 2002.
Siomab sa proti tomuto rozhodnutiu odvolal na Cour d’appel de Bruxelles, tvrdiac, predovšetkým, že IBGE neprislúcha z úradnej
moci zmeniť kvalifikovanie účelu prepravy odpadu a že v rámci osobitného postupu týkajúceho sa činností zhodnocovania nepriznáva
nariadenie príslušnému orgánu štátu odoslania právomoc zamietnuť odovzdanie. IBGE naopak tvrdila, že má povinnosť overiť kvalifikovanie
plánovanej prepravy, a nemusí preto v prípade porušenia nariadenia oznámenie odovzdať.
Za takýchto okolností Cour d’appel de Bruxelles usúdil, že riešenie sporu, o ktorom pojednáva, závisí od výkladu nariadenia
a rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Za predpokladu, že členský štát využije pri uplatňovaní článku 3 ods. 8 a článku 6 ods. 8 nariadenia... mechanizmus oznamovania
nákladného listu príslušným orgánom štátu odoslania, má sa článok 3 ods. 8, článok 4 ods. 3, článok 6 ods. 8, článok 7 ods.
4 a článok 26 nariadenia vykladať v tom zmysle, že:
a)      príslušný orgán štátu odoslania podľa tohto nariadenia, ktorý je oprávnený overiť, či plánovaná preprava, kvalifikovaná v oznámení
ako „preprava odpadu na zhodnotenie“ skutočne zodpovedá tomuto kvalifikovaniu, môže v prípade, že kvalifikovanie pokladá za
nesprávne,
–        odmietnuť odovzdať nákladný list z dôvodu takéhoto nesprávneho kvalifikovania a vyzvať oznamovateľa, aby mu predložil nový
nákladný list,
–        odovzdať nákladný list po tom, ako zmenil kvalifikovanie plánovanej prepravy na ‚prepravu odpadu na zneškodnenie‘,
–        odovzdať nákladný list s nesprávnym kvalifikovaním, pričom zároveň vznesie námietku z dôvodu nesprávneho kvalifikovania?
b)      alebo, naopak, musí príslušný orgán štátu odoslania poslať takto oznamovateľom kvalifikované oznámenie príslušnému orgánu
štátu odoslania, pričom si v prípade, že pokladá kvalifikovanie účelu prepravy za nesprávne, vyhradí možnosť súčasne alebo
neskôr vzniesť oprávnenú námietku z dôvodu daného nesprávneho kvalifikovania?“

O prejudiciálnej otázke
Na úvod je potrebné pripomenúť, že v rámci systému, ktorý zaviedlo nariadenie, sú všetky príslušné orgány, ktorým je určené
oznámenie o plánovanej preprave odpadu, povinné overiť, či je kvalifikovanie zo strany oznamovateľa v súlade s ustanoveniami
nariadenia, a ak je nesprávne, namietať proti preprave (rozsudok ASA, už citovaný, bod 40, a rozsudok z 13. februára 2003,
Komisia/Luxembursko, C‑458/00, Zb. s. I‑1553, bod 21).
Ak príslušný orgán štátu odoslania zastáva názor, že účel prepravy bol v oznámení nesprávne kvalifikovaný, musí svoju námietku
proti preprave odôvodniť danou chybou v kvalifikovaní bez toho, aby sa odvolával na konkrétne ustanovenia nariadenia, ktoré
vymedzujú námietky, ktoré môžu členské štáty vzniesť proti preprave odpadu. Následkom takejto námietky je, rovnako ako v prípade
iných námietok uvedených v nariadení, zabránenie preprave (rozsudok ASA, už citovaný, bod 47). Naproti tomu, príslušnému orgánu
štátu odoslania neprislúcha z úradnej moci zmeniť kvalifikovanie účelu prepravy odpadu, keďže takáto jednostranná zmena kvalifikovania
by mala za následok, že jednu a tú istú prepravu by preskúmavali rôzne orgány vzhľadom na príslušné ustanovenia jednotlivých
kapitol nariadenia, čo by nebolo zlučiteľné so systémom vytvoreným nariadením (rozsudok ASA, už citovaný, bod 48).
Je vhodné tiež pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že postup ustanovený nariadením zaručuje oznamovateľovi, že plánovaná
preprava bude preskúmaná v rámci lehôt stanovených v nariadení a že mu bude najneskôr do uplynutia lehôt oznámené, či, a prípadne
za akých podmienok, sa bude môcť preprava uskutočniť. Preto musí byť námietka príslušného orgánu štátu odoslania týkajúca
sa nesprávneho kvalifikovania prepravy oznámenej ako preprava odpadu na zhodnotenie, vznesená v lehote stanovenej v článku
7 ods. 2 nariadenia (rozsudok ASA, už citovaný, bod 49).
Takýto výklad nariadenia sa rovnako použije v prípadoch, ako je aj tento, keď príslušný orgán štátu odoslania, ktorý sa domnieva,
že musí vzniesť námietku proti preprave odpadu, ktorý bol vyhlásený za odpad na zhodnotenie, koná o návrhu v rámci osobitného
postupu podľa článku 6 ods. 8 nariadenia, podľa ktorého tento orgán, namiesto oznamovateľa, zabezpečí oznámenie plánovanej
prepravy iným orgánom a príjemcovi odpadu.
V skutočnosti nič neumožňuje tvrdiť, že by čisto skutočnosť, že postup platný pre oznámenie plánovanej prepravy dotknutým
osobám je iný, než obyčajne, mala mať za následok zverenie právomoci príslušnému orgánu štátu odoslania zmeniť z úradnej moci
kvalifikovanie účelu prepravy.
V tomto kontexte je potrebné pripomenúť, že článok 3 ods. 8 druhý pododsek nariadenia, ktorý sa týka postupu v prípade prepravy
odpadu na zneškodnenie, dáva príslušnému orgánu štátu odoslania možnosť zamietnuť odovzdanie oznámenia, „ak sám má podľa článku
4 ods. 3 bezprostredné námietky proti zásielke.“ A preto, keďže zákonodarca Spoločenstva neposkytol takúto možnosť príslušnému
orgánu štátu odoslania v rámci postupu v prípade prepravy odpadu na zhodnotenie, považoval ju implicitne, ale nevyhnutne za
vylúčenú v tomto postupe.
Za takýchto okolností je potrebné konštatovať, že v situácii, aká je v konaní vo veci samej, nemôže príslušný orgán štátu
odoslania z úradnej moci zmeniť kvalifikovanie účelu prepravy a zamietnuť odovzdanie nákladného listu iným orgánom a príjemcovi
odpadu, ak sa domnieva, že kvalifikovanie účelu prepravy bolo nesprávne. Má iba možnosť, najneskôr do 30 dní od odoslania
potvrdenia o prijatí oznámenia o plánovanej preprave orgánom odoslania, dať všetkými možnými prostriedkami na vedomie oznamovateľovi
a iným dotknutým príslušným orgánom svoju námietku založenú na nesprávnom kvalifikovaní.
Z dôvodov, ktoré uvádza generálny advokát v bodoch 37 a 38 svojich návrhov, takýto výklad nariadenia nemá vplyv na právomoc
príslušného orgánu štátu odoslania, vyplývajúcu z nariadenia, namietať proti preprave v prípade nesprávneho kvalifikovania
činnosti zo strany oznamovateľa, pri súčasnom zachovaní práva oznamovateľa poznať postoj iných orgánov k plánovanej preprave.
V zmysle uvedeného je potrebné na prejudiciálnu otázku odpovedať tak, že nariadenie sa má vykladať v tom zmysle, že ak členský
štát využije v súlade s článkom 6 ods. 8 tohto nariadenia osobitný postup, podľa ktorého príslušný orgán štátu odoslania oznamuje
nákladný list, vystavený na prepravu odpadu na zhodnotenie, nemôže tento orgán, ak považuje za potrebné vzniesť námietku proti
preprave z dôvodu nesprávneho kvalifikovania prepravy zo strany oznamovateľa, zmeniť z úradnej moci kvalifikovanie prepravy
a musí nákladný list oznámiť ostatným príslušným orgánom a príjemcovi odpadu. Môže teda všetkými možnými prostriedkami a najneskôr
do uplynutia lehoty uvedenej v článku 7 ods. 2 nariadenia dať svoju námietku na vedomie oznamovateľovi a ostatným príslušným
orgánom.

O trovách
Nemecká vláda, talianska vláda a holandská vláda, ako ani Komisia Európskych spoločenstiev nemajú právo na náhradu trov konania,
ktoré im vznikli v súvislosti s pripomienkami, ktoré podali Súdnemu dvoru. Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má
vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní
pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
Nariadenie Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci, do a z Európskeho
spoločenstva, zmenené a doplnené rozhodnutiami Komisie č. 98/368/ES z 18. mája 1998 a č. 1999/816/ES z 24. novembra 1999 sa
má vykladať v tom zmysle, že ak členský štát využije v súlade s článkom 6 ods. 8 tohto nariadenia osobitný postup, podľa ktorého
príslušný orgán štátu odoslania oznamuje nákladný list, vystavený na prepravu odpadu na zhodnotenie, nemôže tento orgán, ak
považuje za potrebné vzniesť námietku proti preprave z dôvodu nesprávneho kvalifikovania prepravy zo strany oznamovateľa,
zmeniť z úradnej moci kvalifikovanie prepravy a musí nákladný list oznámiť ostatným príslušným orgánom a príjemcovi odpadu.
Môže teda všetkými možnými prostriedkami a najneskôr do uplynutia lehoty uvedenej v článku 7 ods. 2 nariadenia dať svoju námietku
na vedomie oznamovateľovi a ostatným príslušným orgánom.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.