CELEX: 62002CJ0361
76/308/EGK irányelv
Vámok behajtására vonatkozó kölcsönös jogsegély
Az irányelv hatálybalépése előtt keletkezett követelésekre történő alkalmazás

A 2002. június 28-i határozatokkal, amelyek 2003. október 8-án érkeztek a Bíróság Hivatalához, a Dioikitiko Efeteio Peiraios
az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal céljából az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozási
feltételeiről, és az Európai Unió alapját képező szerződések kiigazításáról szóló okmánnyal (HL 1994., C 241., 21. o.) módosított,
az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garanciaalap finanszírozási rendszerének részét képező műveletekből, valamint a mezőgazdasági
lefölözésekből és vámokból, illetve a hozzáadottérték-adókból és egyes jövedéki adókból eredő követelések behajtására irányuló
kölcsönös jogsegélyről szóló, 1976. március 15-i 76/308/EGK tanácsi irányelv (HL L 73., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás
2. fejezet, 1. kötet, 44. o.; a továbbiakban: irányelv) 1. cikkének értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett a Bíróság
elé.
Ez a kérdés az Elliniko Dimosio (görög állam) és egyrészről Tsapalos, másrészről Diamantakis között, az Olasz Köztársaságnak
az irányelv elfogadása és görögországi hatálybalépése előtt keletkezett vámköveteléseinek behajtásával kapcsolatos két jogvitában
merült fel.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
Az irányelv célja, hogy eltörölje a közös piac létrejöttének és működésének azon akadályait, amelyek a követelések – különösen
a vámok – behajtására vonatkozó nemzeti rendelkezéseknek a nemzeti területen történő alkalmazására való korlátozásából erednek.
Ez a helyzet az irányelv második preambulumbekezdése szerint természeténél fogva elősegíti a „csalást”.
Az irányelv ezért a követelések behajtására irányuló kölcsönös jogsegélyre vonatkozó közös szabályokat állapít meg. 8. cikke
első és második bekezdése szerint:
„A követelés végrehajtását engedélyező okmány, ahol szükséges, és a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban hatályban
lévő rendelkezések értelmében elfogadásra, elismerésre, kiegészítésre vagy kicserélésre kerül egy olyan okmánnyal, amely annak
a tagállamnak a területén engedélyezi a végrehajtást.
Az elfogadásnak, elismerésnek, kiegészítésnek vagy kicserélésnek a behajtás iránti kérelem kézhezvételétől számítva a lehető
leghamarabb meg kell történnie. Ezek nem tagadhatók meg, amennyiben a végrehajtást a megkereső hatóság székhelye szerinti
tagállamban engedélyező okmány megfelelően került kiállításra.”
2. cikke c) és f) pontjának megfelelően az irányelv különösen a tagállamok pénzügyi hozzájárulásainak a Közösségek saját forrásaival
történő helyettesítéséről szóló, 1970. április 21-i 70/243/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozat (HL L 94., 19. o.) 2. cikke
b) pontja szerinti vámokból eredő követelésekre és az e cikkben említett követelések kamataira és költségeire vonatkozik.
Ezen kívül a Görög Köztársaság csatlakozásának feltételeiről és a szerződések kiigazításairól szóló okmány (HL 1979., L 291.,
17. o., a továbbiakban: csatlakozási okmány) 2. cikke szerint a Közösségek intézményei által elfogadott jogi aktusok a Görög
Köztársaság számára kötelezőek, és az 1981. január 1-jei csatlakozástól alkalmazandók ebben az államban.
A csatlakozási okmány 145. cikke elrendeli, hogy:
„Amennyiben a XII. mellékletben szereplő felsorolás vagy ezen okmány bármely más rendelkezése valamely határidőt nem ír elő,
a Görög Köztársaság hatályba lépteti azokat az intézkedéseket, amelyek ahhoz szükségesek, hogy az EK-Szerződés [helyes fordítás:
EGK-Szerződés] 189. cikke […] szerinti irányelvek […] rendelkezéseinek a csatlakozás napjától megfeleljen.”
Az irányelv tekintetében a csatlakozási okmány nem határoz meg ilyen határidőt.

A nemzeti szabályozás
Az irányelvet a vámjogszabályoknak az Európai Közösségek jogának megfelelő kiigazításáról szóló 1402/1983. sz. törvény (FEK
A’ 167., I. rész, a továbbiakban: 1402/1983. sz. törvény) 86–98. cikkei („A követelések behajtására irányuló kölcsönös jogsegély”
című 1. A fejezet) és a követelések behajtására irányuló tagállamok közötti kölcsönös jogsegély rendszerének végrehajtási
szabályairól szóló, 1984. március 26-i 1243/319. pénzügyminiszteri rendelet (FEK A’ 179., I. rész, a továbbiakban: miniszteri
rendelet) ültette át a görög jogrendbe.
Az 1402/1983. sz. törvény 103. cikke elrendeli, hogy „ha e törvény másként nem rendelkezik, e törvény 1981. január 1-jén lép
hatályba”.
Ezen kívül a miniszteri rendelet 21. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Az illetékes vámhivatal vagy az Államkincstár minden behajtás iránti kérelem vagy egy másik tagállam megkereső hatósága által
tett biztosítási intézkedés tárgyát képező követelést úgy tekint, mintha az Görögországban keletkezett volna, és behajtása
iránt a görög jogszabályok, különösen az „állami követelések behajtásáról szóló törvénykönyv” szerint kell intézkedni […]”.

Az alapeljárások és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
A Corte d’appello di Catania (Olaszország) 1970. október 8-i ítéletével a „Ster”, panamai lobogó alatt közlekedő hajó személyzetének
tagjait – köztük az alapeljárás alpereseit – dohány olasz területre történő jogellenes behozatala miatt börtönbüntetésre,
vámok és más díjak megfizetésére kötelezte. A Corte suprema di cassazione (Olaszország) 1972. január 31-i ítéletével a fenti
ítélet ellen benyújtott fellebbezést elutasította.
Az olasz hatóságok a kérdéses – kamatokkal és más költségekkel együtt összesen 1 787 485 050 ITL összegű – követelés behajtására
irányuló megkeresést intéztek a, hatáskörrel rendelkező görög hatóságokhoz (pontosabban az országos vámigazgatóság különleges
vámnyomozó szolgálatához), amelyek az irányelv és az 1402/1983. törvény, valamint a miniszteri rendelet alapján hozott 1996.
február 6-i határozatokkal a fenti követelések behajtását lehetővé tévő olasz okmányt görög területen végrehajthatónak nyilvánították.
A fenti határozatokat Tsapalos és Diamantakis a Dioikitiko Protodikeio Peiraios (Görögország) előtt megtámadta, amely azokat
az alapeljárás alpereseire vonatkozó részében hatályon kívül helyezte, mivel indokolása szerint a Görög Köztársaság és más
tagállamok közötti követelések behajtására irányuló kölcsönös jogsegély kizárólag az 1402/1983. sz. törvény hatálybalépését
követően keletkezett követelésekre vonatkozik. Márpedig az olasz állam per tárgyát képező követelése 1968-ban, abban az évben
keletkezett, amikor a csempészet bűncselekményét megállapították, és amelyet a Corte d’appello di Catania 1970-es és a Corte
suprema di cassazione 1972-es fent hivatkozott ítéletei megerősítettek.
Az Elliniko Dimosio a Dioikitiko Efeteio Peiraios-hoz fellebbezést nyújtott be ezen ítélet ellen azzal érvelve, hogy az 1402/1983.
sz. törvény rendelkezéseit az irányelv céljainak fényében kell értelmezni, amelynek 1. cikke egy másik tagállamban keletkezett
követelések behajtását célozza úgy, hogy e rendelkezések hatálya a hatálybalépése előtt keletkezett követelésekre is kiterjed.
Ilyen körülmények között a Dioikitiko Efeteio Peiraios az eljárást felfüggesztette, és előzetes döntéshozatal céljából a két
ügyben azonos módon megfogalmazott alábbi kérdést terjesztette a Bíróság elé:
„Az [...] irányelv 1. cikkét úgy kell-e értelmezni, hogy az irányelv olyan követelésekre is vonatkozik, amelyek valamely tagállambeli
hatálybalépése előtt keletkeztek, és olyan okmányból következnek, amelyet, mint jelen esetben az Olasz Köztársaság okmánya,
szintén az irányelv hatálybalépése előtt ezen állam illetékes hatósága bocsátott ki, és ennek megfelelően ezek a függőben
maradt követelések, amelyek egy másik tagállamban nem voltak behajthatóak, immár – az irányelv hatálybalépése, az átültetési
határidő lejárta és a többi tagállamnak a végrehajtásához szükséges rendelkezések meghozatala által történt alkalmazkodása
után – behajthatóak az irányelv 3. cikke értelmében vett »megkereső hatóságnak« a »megkeresett hatóság« felé irányuló megkeresése
útján?”
A Bíróság elnökének 2002. december 9-i végzésével az írásbeli, szóbeli szakasz lefolytatása és ítélethozatal céljából a két
ügy egyesítésre került.

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja megtudni, hogy az irányelvet úgy kell-e értelmezni, hogy azt egy tagállamban
keletkezett és ezen állam által – az irányelvnek a megkeresett hatóság székhelye szerinti másik tagállamban való hatálybalépése
előtt – kiállított okmány tárgyát képező vámkövetelésekre is alkalmazni kell.
Ezzel kapcsolatban emlékeztetni kell az állandó ítélkezési gyakorlatra, amely szerint az eljárási szabályokat általában a
hatálybalépésükkor folyamatban lévő jogvitákra is alkalmazni kell, ellentétben az anyagi jogi szabályokkal, amelyeket általában
úgy értelmeznek, mint amelyek a hatálybalépésük előtt keletkezett helyzetekre nem vonatkoznak (lásd különösen a 212/80–217/80.
sz., Salumi és társai ügyben 1981. november 12-én hozott ítélet [EBHT 1981., 2735. o.) 9. pontját, a C-121/91. és C-122/91.
sz., CT Control (Rotterdam) és JCT Benelux kontra Bizottság ügyben 1993. július 6-án hozott ítélet [EBHT 1993., I-3873. o.)
22. pontját és a C-61/98. sz., De Haan ügyben 1999. szeptember 7-én hozott ítélet [EBHT 1999., I-5003. o.) 13. pontját).
Márpedig, mint ahogy azt a görög kormány és a Bizottság teljes joggal megállapította, az irányelv – a keletkezésükre vagy
terjedelmükre vonatkozó szabályozás meghatározása nélkül – kizárólag egy másik tagállamban keletkezett bizonyos követeléstípusok
elismerésére és végrehajtására vonatkozik, így ezen irányelv rendelkezéseit eljárási szabályoknak kell tekinteni.
Ezen kívül az irányelv egyetlen rendelkezése sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a közösségi jogalkotó az eljárási
szabályok alkalmazását az irányelvnek a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban való hatálybalépését követően keletkezett
követelésekre szándékozott korlátozni.
Ellenkezőleg, az irányelvnek a megkeresett hatóság székhelye szerinti tagállamban való hatálybalépésekor már fennálló követelésekre
történő alkalmazhatósága mellett szól a második és harmadik preambulumbekezdéséből következő célja, hogy felszámolja a közös
piac működésének azon akadályait, amelyeket az említett követelések határokon átnyúló behajtásának nehézségei okoznak, valamint
a csalások megakadályozása.
Ilyen feltételek mellett a feltett kérdésre adandó válasz az, hogy az irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azt egy tagállamban
keletkezett és ezen állam által – az irányelvnek a megkeresett hatóság székhelye szerinti másik tagállamban való hatálybalépése
előtt – kiállított okmány tárgyát képező vámkövetelésekre is alkalmazni kell.

A költségekről
A Bíróságnál észrevételt előterjesztő görög kormány és a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők meg. Mivel
ez az eljárás az alapeljárásban résztvevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy
szakaszát képezi, ez utóbbi bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a Dioikitiko Efeteio Peiraios 2002. június 28-i határozataival hozzá intézett kérdésére válaszolva a következőképpen határozott:
Az Osztrák Köztársaság, a Finn Köztársaság és a Svéd Királyság csatlakozási feltételeiről, és az Európai Unió alapját képező
szerződések kiigazításáról szóló okmánnyal módosított, az Európai Mezőgazdasági Orientációs és Garancialap finanszírozási
rendszerének részét képező műveletekből, valamint a mezőgazdasági lefölözésekből és vámokból, illetve a hozzáadottérték-adókból
és egyes jövedéki adókból eredő követelések behajtására irányuló kölcsönös jogsegélyről szóló, 1976. március 15-i 76/308/EGK
tanácsi irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azt egy tagállamban keletkezett és ezen állam által – az irányelvnek a megkeresett
hatóság székhelye szerinti másik tagállamban való hatálybalépése előtt – kiállított okmány tárgyát képező vámkövetelésekre
is alkalmazni kell.
Rosas
Schintgen
Colneric
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. július 1-jei nyilvános ülésen.
R. Grass

A. Rosas
hivatalvezető

a harmadik tanács elnöke
*
Az eljárás nyelve: görög.