CELEX: 62007CJ0082
Elektronisk kommunikation
Nät och tjänster
Artiklarna 3.2 och 10.1 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektiv)
Nationella nummerplaner
Särskild regleringsmyndighet

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artiklarna 3.2 och 10.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (
EGT L 108, s. 33
) (nedan kallat ramdirektivet) i förening med skäl 11 i nämnda direktiv.
Begäran har framställts i ett mål i vilket Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (nedan kallad CMT) har yrkat att kungligt dekret 2296/2004 av den 10 december 2004 om antagande av förordningen om marknader för elektronisk kommunikation, tillträde till nät och numrering (Real Decreto 2296/2004 por el que se aprueba el Reglamento sobre mercados de comunicaciones electrónicas, acceso a las redes y numeración) (BOE nr 314, av den 30 december 2004, s. 42372), liksom vissa punkter i den nationella nummerplanen för telefoni, bilagd nämnda kungliga dekret, helt eller delvis skall ogiltigförklaras på grund av att de strider mot den allmänna lagen 32/2003 av den 3 november 2003 om telekommunikation (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones) (BOE nr 264, av den 4 november 2003, s. 38890) (nedan kallad LGT), genom vilken ramdirektivet införlivades med nationell rätt.
Tillämpliga gemenskapsrättsliga bestämmelser
I skäl 11 i ramdirektivet anges följande:
”I enlighet med principen om åtskillnad mellan myndighetsutövande[*] och operationell verksamhet bör medlemsstaterna i syfte att säkerställa opartiskhet i beslutsfattandet garantera den nationella regleringsmyndighetens oberoende. Detta krav på oberoende påverkar inte medlemsstaternas institutionella självbestämmanderätt och konstitutionella skyldigheter eller principen om neutralitet när det gäller medlemsstaternas egendomsordning i enlighet med artikel 295 i fördraget. De nationella regleringsmyndigheterna bör ha de resurser i fråga om personal, sakkunskap och ekonomiska medel som krävs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter.” [*I överensstämmelse med terminologin i artikel 3.2 i ramdirektivet används nedan begreppet ”regleringsverksamhet” i stället för myndighetsutövande verksamhet, utom i de fall då det uttryckligen hänvisas till skäl 11.
Övers. anm.
]
I skäl 20 i direktivet anges följande:
”Tillgång till nummerresurser på grundval av objektiva, öppet redovisade och icke-diskriminerande kriterier är av avgörande betydelse för att företag skall kunna konkurrera inom sektorn för elektronisk kommunikation. Alla delar av de nationella nummerplanerna bör förvaltas av nationella regleringsmyndigheter, inklusive punktkoder som används vid nätadresstilldelning. …”
I artikel 2 g i ramdirektivet definieras ”nationell regleringsmyndighet” som ”ett eller flera organ som av en medlemsstat har fått i uppdrag att utföra någon av de regleringsuppgifter som fastställs i detta direktiv och i särdirektiven”.
Enligt artikel 2 m i direktivet definieras ”tillhandahållande av ett elektroniskt kommunikationsnät” som etablering, drift, kontroll eller tillgängliggörande av ett sådant nät.
I artikel 3 i ramdirektivet, med rubriken ”Nationella regleringsmyndigheter”, föreskrivs följande:
”1.   Medlemsstaterna skall säkerställa att alla uppgifter som åvilar de nationella regleringsmyndigheterna enligt detta direktiv och enligt särdirektiven fullgörs av ett behörigt organ.
2.   Medlemsstaterna skall garantera sina respektive nationella regleringsmyndigheters oberoende genom att säkerställa att de är rättsligt åtskilda från och verksamhetsmässigt oberoende av alla organisationer som tillhandahåller nät, utrustning eller tjänster för elektronisk kommunikation. Medlemsstater som behåller äganderätten till eller kontrollen över företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och/eller kommunikationstjänster skall säkerställa att en faktisk organisatorisk åtskillnad görs mellan regleringsverksamheten och sådan verksamhet som har samband med ägande eller kontroll.
3.   Medlemsstaterna skall säkerställa att de nationella regleringsmyndigheterna utövar sina befogenheter på ett sätt som är opartiskt och öppet redovisat.
4.   Medlemsstaterna skall säkerställa att de uppgifter som skall utföras av de nationella regleringsmyndigheterna offentliggörs i lätt åtkomlig form, i synnerhet när sådana uppgifter ges till fler än ett organ. Medlemsstaterna skall i förekommande fall säkerställa samråd och samarbete mellan sådana myndigheter, och mellan sådana myndigheter och de nationella myndigheter som har ansvaret för tillämpningen av konkurrenslagstiftningen och de nationella myndigheter som har ansvaret för tillämpningen av konsumentlagstiftningen, i frågor som är av gemensamt intresse. Om mer än en myndighet har behörighet i sådana ärenden, skall medlemsstaterna säkerställa att varje myndighets respektive uppgifter offentliggörs i lätt åtkomlig form.
…
6.   Medlemsstaterna skall till kommissionen anmäla alla nationella regleringsmyndigheter som tilldelas uppgifter enligt detta direktiv och särdirektiven samt deras respektive ansvarsområden.”
I artikel 10 i direktivet, som har rubriken ”Nummer, namn och adresser”, föreskrivs följande:
”Medlemsstaterna skall säkerställa att de nationella regleringsmyndigheterna kontrollerar tilldelningen av alla nationella nummerresurser samt förvaltningen av de nationella nummerplanerna. Medlemsstaterna skall säkerställa att erforderliga nummer och nummerserier tillhandahålls för alla allmänt tillgängliga elektroniska kommunikationstjänster. De nationella regleringsmyndigheterna skall fastställa objektiva, öppet redovisade och icke-diskriminerande förfaranden för tilldelning av de nationella nummerresurserna.”
Tvisten i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Den 9 december 2005 väckte CMT talan vid Tribunal Supremo om ogiltigförklaring, och om att bestämmelserna saknar verkan, av artiklarna 27.1, 27.3, 28.2, 34, 36, 38, 40.1, 40.3, 49 och 55 i kungligt dekret 2296/2004, liksom punkterna 5.4 och 10.1 i den nationella nummerplanen för telefoni, bilagd nämnda dekret, i den mån dessa strider mot bestämmelserna i LGT.
CMT har gjort gällande att dessa bestämmelser innebär att den fördelning av befogenheter i fråga om förvaltning av nummerresurserna som avses i artiklarna 16 och 48 LGT åsidosätts. Den restkompetens som ministeriet för industri, turism och handel hade på området enligt den gamla lagstiftningen och bestämmelserna i LGT har nämligen genom bestämmelserna i kungligt dekret 2296/2004 preciserats i sådan utsträckning att CMT:s verksamhet har reducerats till att avse enbart verkställande av ministeriets beslut. CMT har vidare gjort gällande att det kungliga dekretet innebär ett åsidosättande av LGT genom att det strider mot legalitetsprincipen, principen om normhierarki och rättssäkerhetsprincipen, liksom mot artikel 10.1 i ramdirektivet.
Den 23 januari 2007 beslutade Tribunal Supremo att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1.
Innebär artiklarna 3.2 och 10.1 jämförda med skäl 11 i [ramdirektivet] att medlemsstaterna är skyldiga att tillse att skilda myndigheter ansvarar för ’regleringsverksamhet’ respektive ’operationell’ verksamhet såvitt avser tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna?
2.
Kan en medlemsstat, när den vid införlivandet av [ramdirektivet] har uppdragit åt en särskild regleringsmyndighet att tilldela de nationella nummerresurserna och förvalta de nationella nummerplanerna, samtidigt inskränka denna regleringsmyndighets befogenheter på området genom att tilldela andra myndigheter eller själva statsförvaltningen sådana befogenheter, så att förvaltningen av nämnda resurser i själva verket delas mellan olika myndigheter?”
Prövning av tolkningsfrågorna
Den första tolkningsfrågan
Enligt skäl 1 i ramdirektivet antogs det nya regelverket för telekommunikation, närmare bestämt ramdirektivet, Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (
EGT L 108, s. 21
), Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) (
EGT L 108, s. 51
), och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv) (
EGT L 108, p. 7
), då det föregående regelverket hade varit framgångsrikt när det gällde att skapa förutsättningar för effektiv konkurrens inom telekommunikationssektorn under övergången från monopol till fri konkurrens.
Det är mot denna bakgrund som skäl 11 i ramdirektivet skall bedömas. Enligt detta skäl bör medlemsstaterna, i enlighet med principen om åtskillnad mellan myndighetsutövande och operationell verksamhet, i syfte att säkerställa opartiskhet i beslutsfattandet, garantera den [eller de] nationella regleringsmyndighet[en/erna]s [*] oberoende (nedan regleringsmyndigheten eller regleringsmyndigheterna). [*I den svenska språkversionen av skäl 11 i ramdirektivet finns ingen motsvarighet till franskans pluralform, utan det står endast ”den nationella regleringsmyndigheten”. I den mån det behövs för förståelsen av domstolens resonemang, kommer den alternativa pluralformen nedan läggas till inom hakparentes.
Övers. anm.
]
I artikel 3.2 i ramdirektivet anges närmare på vilket sätt medlemsstaterna skall garantera de nationella regleringsmyndigheternas oberoende genom att det där föreskrivs att dessa myndigheter skall vara rättsligt åtskilda från och verksamhetsmässigt oberoende av alla organisationer som tillhandahåller nät, utrustning eller tjänster för elektronisk kommunikation. Medlemsstater som behåller äganderätten till eller kontrollen över företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och/eller kommunikationstjänster skall säkerställa att en faktisk organisatorisk åtskillnad görs mellan regleringsverksamheten och sådan verksamhet som har samband med ägande eller kontroll.
Såvitt avser verksamhet i form av tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna, skall det inledningsvis påpekas att dessa typer av verksamhet inte utgör en del av den verksamhet som utförs av sådana enheter som säkerställer tillhandahållande av tjänster eller nät, såsom tillhandahållande av nät definieras i artikel 2 m i ramdirektivet. De skall således inte betraktas som operationell verksamhet i den mening som avses i skäl 11 i ramdirektivet, utan som ”regleringsverksamhet”.
I övrigt förefaller den nationella domstolen finna det oklart huruvida ramdirektivet innebär att medlemsstaterna kan tilldela skilda regleringsmyndigheter regleringsverksamhet respektive förvaltningsverksamhet på området för tilldelning av nationella nummerresurser och för nationella nummerplaner.
Det framgår av ordalydelsen i artiklarna 10.1 och 3.2 i ramdirektivet i förening, att medlemsstaterna skall tillse att en eller flera regleringsmyndigheter kontrollerar tilldelningen av alla nationella nummerresurser samt förvaltningen av de nationella nummerplanerna, att dessa regleringsmyndigheter skall vara rättsligt åtskilda från och verksamhetsmässigt oberoende av alla organisationer som tillhandahåller nät, utrustning och tjänster för elektronisk kommunikation och att medlemsstater som behåller äganderätten till eller kontrollen över företag som tillhandahåller elektroniska kommunikationsnät och/eller kommunikationstjänster skall säkerställa att en faktisk organisatorisk åtskillnad görs mellan å ena sidan sådan verksamhet som har samband med ägande eller kontroll av dessa företag och å andra sidan regleringsverksamheten, inklusive tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna.
Detta konstaterande bekräftas både av skäl 11 i ramdirektivet, enligt vilket medlemsstaterna är skyldiga att garantera den [eller de] nationella regleringsmyndighet[en/erna]s oberoende, och av artikel 3.4 i samma direktiv, enligt vilken medlemsstaterna skall säkerställa att de uppgifter som skall utföras av de nationella regleringsmyndigheterna offentliggörs, i synnerhet när sådana uppgifter ges till fler än ett organ.
Att det eventuellt kan finnas flera regleringsmyndigheter framgår dessutom av definitionen av ”nationell regleringsmyndighet” i artikel 2 g i direktivet.
Däremot finns det ingen bestämmelse i ramdirektivet som innebär att den regleringsmyndighet som har fått i uppdrag att sköta tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna måste vara åtskild från eller oberoende av övriga regleringsmyndigheter, särskilt den som ansvarar för antagandet av den nationella nummerplanen eller förfaranden avseende kontroll och förvaltning av denna plan.
Mot bakgrund av ovanstående skall den första tolkningsfrågan besvaras på följande sätt. Artikel 3.2 och 3.4 och artikel 10.1 i ramdirektivet, jämförda med skäl 11 i nämnda direktiv, skall tolkas så att verksamhet i form av tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna skall anses vara regleringsverksamhet. Medlemsstaterna är inte skyldiga att tillse att dessa olika verksamheter åvilar skilda regleringsmyndigheter.
Den andra tolkningsfrågan
Den nationella domstolen har ställt sin andra fråga för att få klarhet i huruvida en medlemsstat får uppdra sådan regleringsverksamhet som avses i artikel 10.1 i ramdirektivet åt flera regleringsmyndigheter.
Det framgår klart av ordalydelsen i artiklarna 2 g och 10.1 i ramdirektivet att flera regleringsmyndigheter kan kontrollera tilldelningen av nationella nummerresurser samt förvaltningen av de nationella nummerplanerna.
Om medlemsstaterna på området åtnjuter institutionell autonomi vid organisationen och struktureringen av sina regleringsmyndigheter i den mening som avses i artikel 2 g i ramdirektivet, får denna emellertid endast utövas med iakttagande av de mål och skyldigheter som föreskrivs i detta direktiv.
Medlemsstaterna skall sålunda, i överensstämmelse med artikel 3.2, 3.4 och 3.6 i nämnda direktiv, inte bara säkerställa att regleringsmyndigheterna är verksamhetsmässigt oberoende av de organisationer som tillhandahåller nät, utrustning eller tjänster för elektronisk kommunikation, utan även tillse att de uppgifter som skall utföras av nämnda regleringsmyndigheter offentliggörs i lätt åtkomlig form, liksom till kommissionen anmäla namnet på regleringsmyndigheter som tilldelas dessa uppgifter samt deras respektive ansvarsområden.
När ansvaret, om än bara till viss del, för dessa uppgifter åvilar ministeriella myndigheter, ankommer det följaktligen på varje medlemsstat att säkerställa att dessa varken direkt eller indirekt tar del i operationell verksamhet i den mening som avses i ramdirektivet.
Av vad ovan anförts följer att den andra frågan skall besvaras på följande sätt. Artikel 10.1 och artikel 3.2, 3.4 och 3.6 i ramdirektivet skall tolkas så att de inte är till hinder för att verksamhet i form av tilldelning av nationella nummerresurser samt förvaltning av de nationella nummerplanerna fördelas mellan flera oberoende regleringsmyndigheter, under förutsättning att fördelningen av uppgifterna offentliggörs i lätt åtkomlig form och anmäls till kommissionen.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.

Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:

1)
Artikel 3.2 och 3.4 och artikel 10.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv), jämförda med skäl 11 i nämnda direktiv, skall tolkas så att verksamhet i form av tilldelning av nationella nummerresurser och förvaltning av de nationella nummerplanerna skall anses vara regleringsverksamhet. Medlemsstaterna är inte skyldiga att tillse att dessa olika verksamheter åvilar skilda nationella regleringsmyndigheter.

2)
Artikel 10.1 och artikel 3.2, 3.4 och 3.6 i direktiv 2002/21 skall tolkas så att de inte är till hinder för att verksamhet i form av tilldelning av nationella nummerresurser samt förvaltning av de nationella nummerplanerna fördelas mellan flera oberoende regleringsmyndigheter, under förutsättning att fördelningen av uppgifterna offentliggörs i lätt åtkomlig form och anmäls till Europeiska gemenskapernas kommission.

Underskrifter
(
*1
)	Rättegångsspråk: spanska.