CELEX: 61990TJ0016
Tjenestemænd
betingelser for adgang til en almindelig ekstern udvælgelsesprøve
eksamensbevis udstedt af en privat læreanstalt
anerkendelse udelukket i den pågældende medlemsstats forfatning

Sagens baggrund
1 Ved meddelelse offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 9. februar 1989 bekendtgjorde Europa-Parlamentet (herefter benaevnt "Parlamentet"), at det havde til hensigt at afholde en almindelig udvaelgelsesproeve paa grundlag af proever (PE/137/LA) med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve for graesksprogede oversaettere i loenklasse LA7/6 (EFT C 33, graesk udgave, s. 18). Meddelelsen om proeven fastsatte under punkt III, B, 1, "Kvalifikations- og eksamensbeviser samt erhvervserfaring" foelgende:
"Ved ansoegningsfristens udloeb skal ansoegerne have en relevant universitetsuddannelse (i sprog, statskundskab, jura, oekonomi etc.) afsluttet med eksamensbevis eller have erhvervserfaring i oversaettelse i mindst fem aar, der dokumenterer samme niveau."
2 Ifoelge punkt V i meddelelsen kunne ansoegningerne tages op til fornyet overvejelse paa foelgende betingelser:
"Ansoegere har ret til at kraeve fornyet gennemgang af deres ansoegning, hvis de mener, at der er begaaet en fejl. I saa fald kan ansoegeren inden for en frist af tyve dage at regne fra datoen for afsendelsen af skrivelsen, hvori meddeles, at ansoegningen ikke er blevet imoedekommet ... sende en klage ..."
3 I samme nummer af De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjordes en meddelelse benaevnt "Bestemmelser vedroerende afholdelse af almindelige udvaelgelsesproever" fulgt af en "Vejledning for deltagere i Europa-Parlamentets almindelige udvaelgelsesproeve". Under punkt 1, "Meddelelse om almindelig udvaelgelsesproeve", anbefalede vejledningen bl.a. foelgende:
"Laes meget omhyggeligt meddelelsen om udvaelgelsesproeven og forvis Dem om, at De opfylder alle de minimumskrav, der er fastsat i den. Navnlig krav om nationalitet, alder og uddannelsesmaessige kvalifikationer maa haandhaeves strengt, og De spilder derfor baade Deres egen og Europa-Parlamentets tid ved at udfylde ansoegningsskemaet, hvis De ikke opfylder disse krav."
Punkt 2, "Uddannelse", fastsatte, at
"Hvad angaar uddannelsesmaessige kvalifikationer, vil disse blive gennemgaaet samt - i paakommende tilfaelde - blive vurderet af en person med saerlig indsigt i Deres lands uddannelsessystem ...
(Hvad angaar disse studier boer det noteres, at stillingerne i kategori A eller LA kraever et eksamensbevis opnaaet efter afsluttede universitetsstudier - ved universiteter anerkendt i Graekenland eller i udlandet - ...) ...
Ansoegere, der har faaet deres uddannelse i ikke-medlemslande, f.eks. Amerikas Forenede Stater, boer fremsende saa udfoerlig dokumentation herom som muligt, saa at der kan foretages en sagkyndig vurdering af de paagaeldende eksamensbeviser."
Punkt 5, "Almindeligt forekommende aarsager til misforstaaelse", praeciserede desuden, at
"Det uddannelsesniveau, der kraeves for at faa adgang til udvaelgelsesproeverne, er ikke altid identisk med det, der kraeves af de offentlige myndigheder i hjemlandet."
4 Sagsoegeren fremsendte sin ansoegning inden for den frist, der var fastsat i meddelelsen om udvaelgelsesproeven. Som dokumentation for sin universitetsuddannelse vedlagde hun ansoegningsskemaet en kopi af sit bevis for graden "Bachelor of Arts", som var blevet udstedt til hende af "Deree College", der er en privat laereanstalt under "American College of Greece" med saede i Athen.
5 I den graeske grundlovs artikel 16, stk. 5, hedder det:
"Den videregaaende undervisning er forbeholdt de hoejere laereanstalter, der er helt selvstaendige offentligretlige juridiske personer undergivet statsligt tilsyn."
I samme artikels stk. 8, litra b), fastsaettes: "Det er forbudt private at oprette hoejere laereanstalter". Den graeske regering og parterne har i deres svar paa spoergsmaal fra Retten erklaeret, at det fremgaar af disse bestemmelser, at Deree College ifoelge graesk ret, i sin egenskab af privat laereanstalt i Graekenland, ikke betragtes som et universitet. Ligeledes anerkender man ikke i graesk ret eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter, som tilbyder undervisning efter studentereksamen, og som virker i Graekenland, som kvalifikationsbeviser udstedt af et universitet. Der er i Graekenland ingen mulighed for at faa dem anerkendt eller ligestillet.
6 Ved skrivelse af 16. oktober 1989 meddelte formanden for Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA sagsoegeren, at hun ikke havde faaet adgang til proeven. Skrivelsen, der fremstod som en standardskrivelse, indeholdt en raekke rubrikker, der skulle afkrydses med henblik paa at meddele adressaten, hvilken adgangsbetingelse der ikke var opfyldt. I skrivelsen til sagsoegeren havde man afkrydset rubrikken "Ingen universitetsuddannelse afsluttet med eksamensbevis eller ingen erhvervserfaring paa samme niveau i mindst fem aar."
7 Den 6. november 1989 anmodede sagsoegeren om, at man tog hendes ansoegning op til fornyet gennemgang i medfoer af punkt V i meddelelsen om proeven; ansoegningen var benaevnt "klage". Hun gjorde bl.a. gaeldende, at beviset for "Bachelor"-graden, som hun kan dokumentere, er anerkendt som eksamensbevis paa universitetsniveau af andre medlemsstater saavel som af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, der har givet indehavere af det paagaeldende eksamensbevis adgang til at deltage i udvaelgelsesproever med henblik paa at besaette stillinger i Sprogtjenesten. Udvaelgelseskomitéen gennemgik den 14. november 1989 sagsoegerens ansoegning paa ny, men besluttede at stadfaeste sin oprindelige afgoerelse. Ved skrivelse af 22. november 1989 meddelte formanden for udvaelgelseskomitéen sagsoegeren foelgende:
"Ovennaevnte udvaelgelseskomité har den 14. november 1989 paa ny gennemgaaet den dokumentation, som var vedlagt Deres ansoegning, og har herved ligeledes taget hensyn til de praeciseringer og argumenter, som fremgik af Deres klage. Komitéen har imidlertid besluttet af stadfaeste sin oprindelige afgoerelse af foelgende grunde:
Som kriterium for at godkende studier i Graekenland laegger Parlamentet den graeske stats anerkendelse til grund. Deree College er ikke anerkendt af det graeske Undervisningsministerium som en hoejere laereanstalt. Det forhold, at Kommissionen ved sine udvaelgelsesproever lader ansoegere med eksamensbevis fra Deree College faa adgang til proeverne, binder paa ingen maade udvaelgelseskomitéerne ved de oevrige EF-institutioner."
8 Efter at den foreliggende sag er blevet anlagt, har sagsoegeren faaet adgang til proeverne ved den almindelige udvaelgelsesproeve Raad/A/319, der afholdes for at oprette en ansaettelsesreserve for fuldmaegtige.
Retsforhandlinger
9 Panagiotopoulou' s staevning blev registreret paa Rettens Justitskontor den 28. marts 1990. Den skriftlige forhandling er afviklet forskriftsmaessigt.
10 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Den har imidlertid opfordret saavel den graeske regering som parterne til at besvare en raekke spoergsmaal om, hvad der i graesk ret gaelder for eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter.
11 I sit svar paa spoergsmaalet har den graeske regering med henvisning til den graeske grundlovs artikel 16, stk. 5, udtalt, at "Deree College ifoelge graesk lovgivning i sin egenskab af privatskole med virksomhed i Graekenland ikke kan betragtes som et universitet". Regeringen udtaler, at det eksamensbevis, som udstedes af Deree College, ikke giver adgang til ansaettelse inden for det offentlige i Graekenland paa et stillingsniveau svarende til det, der besaettes af kandidater fra de hoejere laereanstalter. Herudover har den graeske regering oplyst Retten om, at beskaeftigelsen som oversaetter (uanset om den er erhvervsmaessig) ikke er undergivet saerregulering i Graekenland, hvilket betyder, at en arbejdsgiver i den private sektor har ret til frit at skoenne over, om beviset for "Bachelor of Arts"-graden, der er udstedt af Deree College, opfylder betingelserne for den stilling, der oenskes besat.
12 Den graeske regering har tillige henledt Rettens opmaerksomhed paa den dom, som den 8. juni 1990 under nr. 2274/1990 blev afsagt af Den OEverste Forvaltningsdomstol i Graekenland, og som vedroerer en afgoerelse truffet af Universiteternes Faelleskontor vedroerende anerkendelse af kvalifikationsbeviser udstedt i udlandet (Diapanepistimiako Kentro Anagnoriseos Titlon Spoudon tis Allodapis, herefter benaevnt "Dikatsa"), som i medfoer af lov nr. 741/1977 er kompetent til at anerkende udenlandske kvalifikationsbeviser som ligestillet med graeske. Ved den anfaegtede afgoerelse havde Dikatsa afvist at anerkende et eksamensbevis for et afsluttet post graduate-studium ("Master of Arts"), der var udstedt af et amerikansk universitet paa grundlag af et kvalifikationsbevis for "Bachelor of Arts"-graden, udstedt af Deree College i Athen. Graekenlands OEverste Forvaltningsdomstol stadfaestede den paagaeldende afgoerelse, hvorved det udtaltes, at Dikatsa ikke var befoejet til at godkende et udenlandsk eksamensbevis for et post graduate-studium, udstedt paa grundlag af et studiebevis, som selv var blevet udstedt af en i Graekenland etableret privat laereanstalt, og som attesterede, at et videregaaende studieforloeb ved en privat laereanstalt var blevet afsluttet med bestaaet eksamen. Den graeske OEverste Forvaltningsdomstol antog, at en saadan anerkendelse var ensbetydende med en anerkendelse af kvalifikations- eller eksamensbeviser udstedt af private hoejere laereanstalter etableret i Graekenland, hvilket ville vaere en kraenkelse af de bestemmelser i den graeske grundlov, som forbyder, at saadanne anstalter oprettes og driver virksomhed.
13 Parternes svar paa Rettens spoergsmaal vil blive gennemgaaet i forbindelse med paadoemmelsen af de anbringender, de har paaberaabt sig til stoette for paastandene.
14 Retten har hoert parternes indlaeg og deres svar paa Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 24. oktober 1991. I retsmoedet fremlagde Parlamentet en skrivelse fra Kommissionen af 1. oktober 1991, ifoelge hvilken eksamensbeviser fra Deree College ikke anerkendes af Kommissionen med henblik paa adgang til stillinger i kategori A, dels fordi Deree College ikke er anerkendt af de graeske myndigheder og dels fordi Kommissionen kraever et bevis for "laengerevarende studier", saaledes at beviserne for "Bachelor of Arts"-graden, der udstedes af de amerikanske universiteter, ikke betragtes som fyldestgoerende; man kraever altid et "Master"-bevis. Parlamentet har ligeledes fremlagt en erklaering fra Raadet, hvorefter sagsoegerens adgang til at deltage i proeverne under Raadets almindelige udvaelgelsesproeve A/319 er en foelge af en saerafgoerelse fra udvaelgelseskomitéen for denne proeve, og at der ikke foreligger en almindelig regel, som gaelder samtlige Raadets udvaelgelsesproever.
15 Ligeledes i retsmoedet tilboed sagsoegerens repraesentant at fremlaegge en liste over indehaverne af beviset for graden "Bachelor of Arts" udstedt af Deree College, som i dag er tjenestemaend i kategori A eller i Sprogtjenesten ved EF' s forskellige institutioner. Efter en droeftelse med Retten vedroerende spoergsmaalet, om dette bevistilbud er fremsat for sent, og efter at have erkendt, at den paagaeldende liste ikke godtgjorde, om eksamensbeviset fra Deree College var det eneste kvalifikationsbevis, som personerne paa listen var i besiddelse af ved deres ansaettelse, eller om de havde andre kvalifikationer, trak sagsoegerens repraesentant sit tilbud tilbage.
16 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
- Afgoerelsen af 22. november 1989 truffet af Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA - graesksprogede oversaettere ved Europa-Parlamentet - annulleres. Ved afgoerelsen afvistes den klage, som sagsoegeren havde indgivet den 6. november 1989
- over samme udvaelgelseskomités afslag af 16. oktober 1989 paa sagsoegerens ansoegning om at deltage i proeverne ved udvaelgelsesproeve PE/137/LA (graesksprogede oversaettere)
og/eller
- over afslaget fra Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA (graesksprogede oversaettere) paa at anerkende eksamensbeviset for "Bachelor"-graden, som sagsoegeren har opnaaet ved Deree College, som et eksamensbevis paa universitetsniveau.
- Det anerkendes, at sagsoegerens eksamensbevis fra Deree College er et eksamensbevis paa universitetsniveau.
- Det fastslaas, at afslaget fra Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA (graesksprogede oversaettere) paa sagsoegerens ansoegning om at deltage i udvaelgelsesproeven var ulovligt.
- Udvaelgelsesproeven PE/137/LA (graesksprogede oversaettere) annulleres, herunder listen over bestaaede deltagere.
- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
17 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til gaeldende regler.
Paastanden om annullation af afgoerelsen om ikke at give sagsoegeren adgang til udvaelgelsesproeven
Formaliteten
18 Parlamentet har ikke har paastaaet sagen afvist, men dog henledt Rettens opmaerksomhed paa det spoergsmaal, om staevningen, der blev indleveret den 28. marts 1990 med henblik paa proevelsen af den afgoerelse, som blev truffet af udvaelgelseskomitéen den 22. november 1989, blev indleveret inden for fristen. Parlamentet tilfoejer, at eftersom udvaelgelseskomitéens formand ved skrivelse af 16. oktober 1989 meddelte sagsoegeren, at hendes ansoegning var blevet afslaaet, var fristen paa tre maaneder efter artikel 91, stk. 3, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") forlaengst udloebet.
19 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at hun har forelagt udvaelgelseskomitéen en klage i medfoer af vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Hun goer gaeldende, at soegsmaalsfristen foerst begyndte at loebe den 29. december 1989, paa hvilken dato hun fik kendskab til afgoerelsen af 22. november 1989 om afvisningen af klagen. Hun tilfoejer, at det i Domstolens praksis er fastslaaet, at byrden for beviset for, hvornaar en afgoerelse helt noejagtigt er blevet meddelt, paahviler den institution, som foretog meddelelsen.
20 Det fremgaar af den skrivelse, som udvaelgelseskomitéens formand tilstillede sagsoegeren den 22. november 1989, at komitéen paa sagsoegerens anmodning paa ny havde gennemgaaet hendes ansoegning. Under disse omstaendigheder erstattede den afgoerelse, som den 22. november 1989 blev truffet efter den fornyede gennemgang, den foregaaende afgoerelse, og kan ikke blot betragtes som en stadfaestelse heraf (jf. Domstolens dom af 16.12.1987, sag 206/85, Beiten mod Kommissionen, Sml. s. 5301, paa s. 5316). Da der er tale om en afgoerelse fra en udvaelgelseskomité, der kan anfaegtes uden forudgaaende klage, begyndte soegsmaalsfristen at loebe fra meddelelsen af denne nye afgoerelse. Eftersom Parlamentet ikke har fremlagt noget bevis for, hvornaar denne afgoerelse er blevet meddelt, maa Retten henholde sig til sagsoegerens forklaringer og antage, at hun foerst kunne faa kendskab til denne den 29. december 1989. Foelgelig kan paastanden om annullation af den paagaeldende afgoerelse antages til realitetsbehandling.
Realiteten
21 Under den skriftlige forhandling har sagsoegeren samlet sine klagepunkter vedroerende afgoerelsen om at afslaa hendes ansoegning i tre anbringender. Retten finder imidlertid, at der maa skelnes mellem fire anbringender. Det foerste er forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, det andet er kraenkelse af EOEF-Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), det tredje er kraenkelse af vedtaegtens artikel 27 ff. og artikel 110 samt af artikel 1, stk. 1, litra d), i bilag III til vedtaegten, og det fjerde er utilstraekkelig begrundelse af den anfaegtede afgoerelse. Det maa desuden bemaerkes, at sagsoegeren, foerst i sit svar paa et spoergsmaal fra Retten, derefter i retsmoedet, har fremsat et femte anbringende, der er, at den graeske grundlovs artikel 16 ikke kan finde anvendelse som foelge af, at den er uforenelig med EOEF-Traktatens artikel 48-66.
Anbringendet om forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet
22 For at godtgoere, at afslaget paa hendes ansoegning er en kraenkelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, der har fundet udtryk i EOEF-Traktatens artikel 7 og artikel 48, stk. 2, har sagsoegeren gjort gaeldende, at eksamensbeviset fra Deree College anerkendes af de engelske universitetsmyndigheder som adgangsgivende til post graduate-studier. For at bevise sin paastand vedlaegger hun staevningen en liste over universiteter i Det Forenede Kongerige, der har givet kandidater fra Deree College adgang til at foelge post graduate-studier. Hun udleder heraf, at indehavere af dette eksamensbevis i Det Forenede Kongerige har samtlige de rettigheder, som foelger af et bevis paa afsluttede universitetsstudier, herunder anerkendelse af det paagaeldende bevis paa erhvervsniveau og med henblik paa adgang til tilsvarende stillinger inden for det offentlige. I modsat fald, anfoerer hun, ville man havne i en absurd situation, i hvilken en indehaver af et eksamensbevis fra Deree College, som i Det Forenede Kongerige havde erhvervet et bevis for afsluttede post graduate-studier, fik dette bevis anerkendt, mens beviset for afsluttet grunduddannelse fra universitetet ikke ville blive det. Hun tilfoejer, at den absurde karakter af denne situation har foranlediget Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber til at anerkende eksamensbeviset fra Deree College som et adgangsgivende eksamensbevis ved udvaelgelsesproever, der afholdes med henblik paa ansaettelse af tjenestemaend i kategori A og i Sprogtjenesten.
23 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at en engelsk statsborger med eksamensbevis fra Deree College uden betingelser af nogen art har faaet adgang til at deltage i "A"- og "LA"-udvaelgelsesproever ved De Europaeiske Faellesskaber som foelge af, at beviset i hans hjemland anerkendes som et kvalifikationsbevis paa universitetsniveau. Derimod afskaeres en graesk statsborger med samme eksamensbevis fra denne ret, eftersom de kompetente graeske myndigheder afviser at anerkende beviset som et eksamensbevis paa universitetsniveau.
24 Til stoette for sin argumentation har sagsoegeren paaberaabt sig Raadets direktiv 89/48/EOEF af 21. december 1988 om en generel ordning for anerkendelse af eksamensbeviser for videregaaende uddannelser (EFT 1989 L 19, s. 16, herefter benaevnt "direktiv 89/48"), som i artikel 1, stk. 1, litra a), indeholder en definition af begrebet eksamensbevis i direktivets forstand. Navnlig paaberaaber hun sig denne bestemmelses andet afsnit, hvori det hedder: "Med et eksamensbevis som defineret i foerste afsnit sidestilles ethvert eksamensbevis ... som er udstedt af en kompetent myndighed i en medlemsstat, saafremt der er tale om beviser for en uddannelse, der har fundet sted i Faellesskabet og i denne medlemsstat er anerkendt af en kompetent myndighed som vaerende paa tilsvarende niveau, og saafremt der i den paagaeldende medlemsstat til disse beviser er knyttet de samme rettigheder vedroerende adgang til ... af et lovreguleret erhverv."
25 Sagsoegeren goer gaeldende, at kvalifikationsbeviset fra Deree College anerkendes i Det Forenede Kongerige som et bevis paa samme niveau som universitetsniveau, og at indehaveren foelgelig har ret til at faa adgang til visse lovregulerede erhverv saasom erhvervet som engelsklaerer eller som oversaetter. Hun tilfoejer, at den undervisning, som gives ved Deree College i Faellesskabet, vedroerer et lovreguleret erhverv, da der konkret er tale om en udvaelgelsesproeve afholdt med henblik paa ansaettelse af oversaettere ved Europa-Parlamentet, og at kriterierne for at kunne deltage i proeven er fastlagt meget praecist. Sagsoegeren finder, at udvaelgelseskomitéen derfor havde pligt til at tage hensyn til direktiv 89/48 for at afgoere, hvilke kvalifikationsbeviser der kunne give indehaverne ret til at deltage i den paagaeldende proeve. Hun erkender, at direktivet er rettet til medlemsstaterne, og at fristen for at omsaette det til national ret endnu ikke var udloebet paa det tidspunkt, da hun anlagde sag, men det er hendes opfattelse, at den sagsoegte institution ikke desto mindre havde pligt til at overholde direktivets forskrifter, eftersom det ikke ophaever det gensidighedsprincip, som Parlamentet ifoelge sagsoegeren tilsluttede sig, da direktivet blev vedtaget inden for rammerne for samraadsproceduren.
26 Sagsoegeren tilfoejer, at dette anbringende ikke kan forkastes med den begrundelse, at Traktatens artikel 48 kun retter sig til medlemsstaterne og ikke binder EF-institutionerne. Hun henviser til Domstolens praksis (dom af 20.4.1978, forenede sager 80/77 og 81/77, Commissionnaires réunis, Sml. s. 927, og af 17.5.1984, sag 15/83, Denkavit Nederland, Sml. s. 2171) til stoette for sin antagelse af, at Traktatens bestemmelser ogsaa er bindende for EF-institutionerne.
27 I besvarelse af et spoergsmaal fra Retten, om eksamensbeviset fra Deree College opfylder betingelsen i "Vejledning for deltagere i Europa-Parlamentets almindelige udvaelgelsesproever" - hvorefter stillinger i kategori A eller LA kraever bevis for afslutning af fuldstaendige universitetsstudier - ved universiteter anerkendt i Graekenland eller i udlandet - har sagsoegeren svaret bekraeftende.
28 Hun har forklaret, at der foreligger et bevis for afsluttede universitetsstudier, for det foerste eftersom Deree College kun godtager studerende med studentereksamen og, hvad angaar studerende i sprog- og filologiafdelingen med henblik paa engelsk, med bevis for tilstraekkeligt kendskab til engelsk, opnaaet efter en bestaaet proeve; for det andet eftersom studierne ved Deree College varer fire aar (otte semestre); for det tredje fordi studieplanen i afdelingen for engelsk sprog og filologi er tilrettelagt saaledes, at de studerende kan erhverve det teoretiske og praktiske grundlag, som er noedvendigt for at beherske det valgte studieomraade, og fordi studieplanen kan sammenlignes med studieplanen i den tilsvarende afdeling ved Athen' s Universitet; for det fjerde fordi undervisningen ved Deree College varetages af et hoejt kvalificeret videnskabeligt personale, samt endelig og for det femte fordi det paagaeldende eksamensbevis udstedes til studerende efter regelmaessigt fremmoede til undervisningen og bestaaelse af de eksamener, som de skal deltage i ved afslutningen af hvert undervisningsmodul.
29 Med hensyn til kravet om, at eksamensbeviset skal vaere udstedt af et universitet anerkendt af Graekenland eller af udlandet, har sagsoegeren indledningsvis fremhaevet, at "Vejledning for deltagere" ikke definerer kriterierne for anerkendelse af universiteterne eller den myndighed, som er kompetent til at anerkende dem. Det er hendes opfattelse, at det fremgaar af direktiv 89/48, at det eneste kriterium for anerkendelse af et universitet er anerkendelsen af det eksamensbevis, som det udsteder. Sagsoegeren goer herefter gaeldende, at det, naar meddelelsen om udvaelgelsesproeven ikke praecist fastlaegger den kompetente myndighed, er irrelevant at vide, hvem der er kompetent til at anerkende et universitet, og det er tilstraekkeligt, at en saadan anerkendelse bestaar, hvilket er tilfaeldet med Deree College, eftersom dette af forskellige universiteter i Europa og i De Forenede Stater anerkendes som en institution, der tilbyder videregaaende uddannelser paa universitetsniveau, saaledes som det attesteres af den liste, sagsoegeren har fremlagt som bilag til staevningen, ligesom der foreligger en anerkendelse fra Kommissionen og Raadet for De Europaeiske Faellesskaber.
30 Paa Rettens opfordring til sagsoegeren om at udtale sig om de praktiske konsekvenser, den graeske grundlovs artikel 16 har for indehavere af eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter, har sagsoegeren forklaret, at der maa sondres mellem den private sektor og den offentlige sektor. I den private sektor giver eksamensbeviser udstedt saavel af graeske som af udenlandske laereanstalter indehaverne adgang til ligevaerdige stillinger med samme afloenning og arbejdsvilkaar, uden begraensninger og uden formaliteter. Hvad angaar den offentlige sektor bestaar der en sondring mellem indehaverne af eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter i udlandet og indehaverne af eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter i Graekenland eller af afdelinger af udenlandske universiteter, som virker i Graekenland. Eksamensbeviser udstedt af de foerste kan i henhold til lov nr. 741 af 1977 af Dikatsa anerkendes som ligestillede med eksamensbeviser udstedt af graeske offentlige laereanstalter. Eksamensbeviser udstedt af private laereanstalter i Graekenland samt af afdelinger af udenlandske universiteter, som tilbyder undervisning i Graekenland, anerkendes derimod ikke af den graeske stat som ligestillede, og der bestaar for deres vedkommende ingen procedure, hvorefter de kan anerkendes. Foelgelig kan indehaverne af disse eksamensbeviser for det foerste ikke beklaede stillinger, som i den offentlige sektor er forbeholdt personer med bevis for videregaaende uddannelser, og for det andet kan de hverken udoeve lovregulerede erhverv (som advokater, laege, ingenioer etc.) eller blive medlemmer af de tilsvarende brancheforeninger.
31 I retsmoedet har sagsoegeren tillige gjort gaeldende, at omstaendighederne i denne sag ud fra to aspekter adskiller sig fra dem, der laa til grund for dommen af 13. juli 1989 (sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, Sml. s. 2711), hvori Domstolen tog stilling til spoergsmaalet, om ansoegeren til en udvaelgelsesproeve kunne antages at vaere i besiddelse af et eksamensbevis paa universitetsniveau som omhandlet i lovgivningen i den medlemsstat, hvor han havde studeret. For det foerste fremhaever hun, at det i sagen Jaenicke Cendoya mod Kommissionen ikke blev haevdet, at det paagaeldende kvalifikationsbevis var anerkendt i en anden medlemsstat som eksamensbevis paa universitetsniveau. For det andet goer hun gaeldende, at den i den naevnte sag gaeldende nationale ret til forskel fra graesk ret indeholdt mulighed for at anerkende det omtvistede eksamensbevis som ligestillet, hvilken mulighed sagsoegeren imidlertid ikke havde gjort brug af.
32 Som svar paa et spoergsmaal stillet af Retten under retsmoedet har sagsoegeren udtalt, at hun ikke var i stand til at oplyse, om eksamensbeviset fra Deree College anerkendes af samtlige universiteter i Det Forenede Kongerige som kvalifikationsbevis, der giver adgang til post graduate-studier efter kandidateksamen, ligesom hun heller ikke var i stand til yderligere at underbygge sin paastand om, at indehaverne af eksamensbeviset for Bachelor of Arts-graden fra Deree College i den britiske offentlige forvaltning har adgang til stillinger, hvortil der kraeves et eksamensbevis efter en videregaaende uddannelse. Hun har dog tilbudt at fremskaffe den relevante dokumentation og at forelaegge den for Retten.
33 Heroverfor har den sagsoegte institution gjort gaeldende, at bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 48 er rettet til medlemsstaterne og foelgelig ikke kan finde anvendelse i sagen, hvor der tale om en afgoerelse truffet af EF-institutionerne paa omraadet for ansaettelse af deres personale. Det er desuden Europa-Parlamentets opfattelse, at det ville vaere fejlagtigt at sammenligne ansoegerne til en udvaelgelsesproeve med arbejdstagere efter betydningen i Traktatens artikel 48.
34 Hvad angaar direktiv 89/48 goer den sagsoegte institution gaeldende, at det alene er rettet til medlemsstaterne, og at fristen for at omsaette det til national ret foerst udloeber den 4. januar 1991. Parlamentet har i duplikken tilfoejet, at direktivet ikke indfoerer nogen automatik vedroerende anerkendelse af eksamensbeviser for en videregaaende uddannelse. Sagsoegte fremhaever, at direktivet i overensstemmelse med artikel 1 kun omhandler anerkendelse af eksamensbeviser, ved hvis udstedelse der har medvirket en "kompetent myndighed" i en medlemsstat. Sagsoegte bemaerker, at de graeske myndigheder for tiden ikke anerkender Deree College som universitet, og at dette medfoerer, at laereanstalten ikke, jf. ordlyden af det ovennaevnte direktiv, kan betragtes som en "kompetent myndighed", der er befoejet til at udstede eksamensbeviser, certifikater eller andre kvalifikationsbeviser. Sagsoegte tilfoejer, at det henset til den graeske grundlovs artikel 16, stk. 5, stiller sig usikkert, om denne retstilstand aendres ved udloebet af fristen for inkorporering af direktivet.
35 Hertil kommer ifoelge Parlamentet, at de af sagsoegeren fremlagte dokumenter ikke godtgoer, at indehaverne af eksamensbeviser fra Deree College i almindelighed og uden videre kan faa adgang til visse universiteter i Det Forenede Kongerige, men alene godtgoer, at der indtil nu har vaeret enkelte tilfaelde af denne art.
36 Sagsoegte har svaret benaegtende paa et spoergsmaal fra Retten om, hvorvidt det af Deree College udstedte kvalifikationsbevis svarer til definitionen paa et eksamensbevis, som kraeves i EF' s tjenestemandsretlige system for at blive ansat i en stilling i kategori A eller i Sprogtjenesten, jf. herved definitionen i "Vejledning for deltagere". I saa henseende har sagsoegte henvist til praksis ved Graekenlands OEverste Forvaltningsdomstol som beskrevet ovenfor og til bestemmelserne i den graeske grundlov.
37 Hvad angaar de praktiske foelger af grundlovens artikel 16 har sagsoegte gjort gaeldende, at det af denne bestemmelse kan udledes, at det er forbudt private hoejere laereanstalter at virke i Graekenland. Herefter maa det antages, at saadanne anstalter, uanset at de "de facto" kan virke i Graekenland, ikke eksisterer "de jure", saaledes som det bekraeftes i den ovennaevnte afgoerelse fra Den OEverste Forvaltningsdomstol. Sagsoegte tilfoejer, at en aendring af denne situation forudsaetter en grundlovsaendring. Hvad angaar udoevelsen af et erhverv udtaler Parlamentet, at indehaverne af eksamensbeviser udstedt af en privat laereanstalt - forudsat at de kraevede kvalifikationer foreligger, bestaaende i studier paa universitetsniveau afsluttet med et eksamensbevis anerkendt i Graekenland - kan soege en hvilken som helst anden stilling.
38 Paa et spoergsmaal om, hvorvidt udvaelgelseskomitéen - under anvendelse af reglerne for bedoemmelsen af eksamensbeviserne under punkt 2 i "Vejledning for deltagere" - konkret havde anerkendt en ansoeger med eksamensbevis for Bachelor of Arts-graden udstedt af et andet "college" af samme karakter og paa samme niveau, men med hjemsted i De Forenede Stater og anerkendt af "New England Association of Schools and Colleges", har Parlamentet svaret, at ingen ansoeger, som udelukkende godtgjorde at vaere i besiddelse af et eksamensbevis for Bachelor of Arts-graden, som ikke var godkendt af Dikatsa, af udvaelgelseskomitéen ved proeven fik adgang.
39 Indledningsvis bemaerkes, at udvaelgelseskomitéen begrundede den omtvistede afgoerelse med, at studier ved Deree College i Athen ikke anerkendes som universitetsstudier af den graeske stat. En saadan begrundelse udgoer ikke en bedoemmelse af vaerdien af de paagaeldende studier og henhoerer derfor ikke under udvaelgelseskomitéens saerlige befoejelser til at bedoemme kvaliteten af de af ansoegerne foretagne studier, paa hvilket omraade den har et frit skoen. Den har derimod rent retlig karakter. Foelgelig boer Rettens kontrol af lovligheden af den omtvistede afgoerelse ikke begraenses til spoergsmaalet, om der foreligger et aabenbart fejlskoen fra udvaelgelseskomitéens side, men det skal derimod undersoeges, om komitéen i den konkrete sag har anvendt de relevante retsregler korrekt (jf. Domstolens dom af 13.7.1989, ovennaevnte sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen).
40 Retten maa fastslaa, at sagsoegeren med dette anbringende i det vaesentlige goer gaeldende, at bedoemmelsen af hendes eksamensbevis alene paa grundlag af graesk ret, som Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA foretog, strider mod direktiv 89/48 og underkender betydningen af, at hendes kvalifikationsbevis anerkendes som eksamensbevis paa universitetsniveau i Det Forenede Kongerige, hvilket efter hendes opfattelse medfoerer en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet.
41 Retten finder, at det i foerste raekke maa undersoeges, om bestemmelserne i direktiv 89/49 har kunnet bevirke, at udvaelgelseskomitéen havde pligt til at anerkende sagsoegerens kvalifikationsbevis som et eksamensbevis paa universitetsniveau.
42 Hvad angaar direktivers retsvirkninger i almindelighed maa det paapeges, at det foelger af Traktatens artikel 189, stk. 3, - hvorefter "et direktiv med hensyn til det tilsigtede maal [er] bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, men overlader det til de nationale myndigheder at bestemme form og midler for gennemfoerelsen" - at medlemsstaterne, som er adressater for direktiver, i medfoer af direktivet har pligt til at opnaa et bestemt resultat, hvilken pligt skal vaere opfyldt ved udloebet af den i direktivet fastsatte frist. Det er alene i det tilfaelde, at en medlemsstat ikke inden for fristen har truffet de i direktivet fastsatte gennemfoerelsesforanstaltninger, at der af denne pligt kan opstaa rettigheder, som kan paaberaabes af private over for den paagaeldende medlemsstat (jf. f.eks. Domstolens dom af 19.1.1982, sag 8/81, Becker, Sml. s. 53, paa s. 70 ff.). Heraf foelger, at udloebet af gennemfoerelsesfristen er en helt noedvendig betingelse for, at virkningerne af et direktiv kan omdannes til rettigheder, som vil kunne goeres gaeldende af private paa grundlag af en medlemsstaterne paahvilende pligt til at traeffe gennemfoerelsesforanstaltninger.
43 Direktiv 89/48, som blev meddelt medlemsstaterne den 4. januar 1989, bestemmer i artikel 12, at medlemsstaterne skal traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden for en frist paa to aar fra naevnte dato. Gennemfoerelsesfristen udloeb derfor mere end et aar efter vedtagelsen af udvaelgelseskomitéens omtvistede afgoerelse. Direktivets retsvirkninger var derfor paa tidspunktet for afgoerelsen begraenset til at fastsaette en pligt for medlemsstaterne til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme det. Derimod var det paa det paagaeldende tidspunkt udelukket, at direktivet stiftede rettigheder, som kunne paaberaabes af private.
44 Hertil kommer, at selv om direktivet har til formaal at indfoere en ordning om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser mellem EF-staterne, er der imidlertid ikke tale om en ubetinget anerkendelse. Saaledes giver direktivets artikel 4 medlemsstaterne mulighed for under visse omstaendigheder at opstille yderligere krav i tilfaelde af, at indehavere af udenlandske eksamensbeviser oensker at faa adgang til lovregulerede erhverv. Retten vil ikke udelukke, at direktivets bestemmelser, paa trods af dette skoen, som tillader medlemsstaterne at lade gennemfoerelsen ledsage af visse restriktive betingelser, kan frembyde den ubetingede og praecise karakter, som er helt noedvendig for, at bestemmelserne kan tillaegges retsvirkninger, der kan paaberaabes af private over for en medlemsstat. En medlemsstat, som har tilsidesat sine forpligtelser til at gennemfoere et direktiv, kan nemlig ikke beroeve private de rettigheder, direktivet tillaegger dem med henvisning til, at den havde mulighed for at betinge udoevelsen af de paagaeldende rettigheder af visse krav, hvilken mulighed den kunne have valgt, hvis den havde truffet de noedvendige foranstaltninger til direktivets gennemfoerelse (jf. i forbindelse med en tilsvarende mulighed for at begraense det beloeb, der garanteres for betaling til arbejdstagere af loentilgodehavender i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens, Domstolens dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich og Bonifaci, Sml. I, s. 5337, praemis 21). Saa laenge fristen for at gennemfoere direktivet ikke er udloebet, er medlemsstaternes mulighed for at indfoere restriktive krav imidlertid en absolut hindring for, at private kan paaberaabe sig de ved direktivet indfoerte rettigheder.
45 Videre fremgaar det af artikel 3 i direktiv 89/48, at dets formaal er, at en medlemsstat anerkender eksamensbeviser udstedt af andre medlemsstater. Artiklen tager sigte paa tilfaelde, i hvilke private oensker at udoeve et erhverv i en anden medlemsstat end den, i hvilken de har erhvervet deres kvalifikationer, hvorved der foelgelig foreligger et graenseoverskridende forhold. I den konkrete sag er spoergsmaalet imidlertid ikke, om et eksamensbevis, der giver adgang til et lovreguleret erhverv i den medlemsstat, hvori det er udleveret, skal anerkendes af en anden medlemsstat, hvorimod spoergsmaalet her drejer sig om, at selve den medlemsstat, hvori et kvalifikationsbevis er opnaaet, ikke anerkender det. Direktiv 89/48 regulerer ikke et saadant rent internt forhold, som tillige kun beroerer én medlemsstat.
46 Endelig skal Retten bemaerke, at ifoelge direktivets artikel 1 er det i den enkelte medlemsstats nationale ret, det skal fastsaettes, hvilke myndigheder der er befoejet til paa dens omraade at udstede de eksamensbeviser, som giver adgang til lovregulerede erhverv, ligesom medlemsstaterne kan fastsaette de krav, som de paagaeldende eksamensbeviser skal opfylde. I henhold til direktivets artikel 1 kan et eksamensbevis udstedt af medlemsstatens kompetente myndighed ligeledes - under visse betingelser - attestere, at der i en medlemsstat er opnaaet en uddannelse. Dette alternativ er imidlertid uden relevans i den konkrete sag, hvori det eneste kvalifikationsbevis, som sagsoegeren paaberaaber sig, blev tildelt hende i den medlemsstat, som hun har studeret i. Der skulle derfor alene henses til lovgivningen i denne medlemsstat, naar det inden for rammerne af den ordning med gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, som direktiv 89/48 omhandler, skal afgoeres, hvad der er den retlige vaerdi af et saadant bevis.
47 Herefter kan det ikke antages, at direktiv 89/48 kunne vaere grundlag for, at udvaelgelseskomitéen kunne tillaegge sagsoegerens kvalifikationsbevis vaerdi som et eksamensbevis paa universitetsniveau. Retten skal i sagen derfor ikke udtale sig om det - mere almindelige - spoergsmaal, om direktivets bestemmelser kan skabe retsvirkninger, som private kan paaberaabe sig ikke blot over for medlemsstaterne, men ogsaa over for EF-institutionerne.
48 Retten finder herefter at maatte undersoege, om udvaelgelseskomitéen ved sin afgoerelse respekterede betingelserne i meddelelsen om udvaelgelsesproeven. Denne meddelelse indeholdt ingen bestemmelse, der var til hinder for, at begrebet "eksamensbevis paa universitetsniveau" af udvaelgelseskomitéen har kunnet forstaas som en henvisning til den definition, graesk lovgivning giver af det paagaeldende begreb. "Vejledning for deltagere" praeciserede endda, at det kraevede eksamensbevis skulle attestere, at der var gennemfoert et fuldstaendigt uddannelsesforloeb ved "universiteter anerkendt i Graekenland eller i udlandet", hvilket viser, at der toges sigte paa kvalifikationsbeviser udstedt af universiteter anerkendt i det land, hvori de tilbyder undervisning.
49 Paa denne baggrund maa det paapeges, at saafremt der hverken i forordninger eller direktiver om udvaelgelsesproever, som afholdes af EF-institutionerne, eller i meddelelsen om udvaelgelsesproeven findes bestemmelser om det modsatte, maa kravet om, at ansoegere skal vaere i besiddelse af et eksamensbevis paa universitetsniveau, noedvendigvis forstaas i den betydning, udtrykket har i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor ansoegeren har fulgt de studier, han paaberaaber sig (jf. Domstolens dom af 13.7.1989, sag 108/88, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, Sml. s. 2711, paa s. 2739, og Rettens dom af 7.2.1991, sag T-2/90, Ferreira de Freitas mod Kommissionen, Sml. II, s. 103).
50 Dette resultat er i oevrigt i overensstemmelse med fordelingen af kompetencen mellem Faellesskabet og medlemsstaterne paa uddannelsesomraadet, saaledes som fordelingen fremgaar af EOEF-Traktaten. Ganske vist er undervisningsomraadet, navnlig spoergsmaalet om adgang til og deltagelse i faglig uddannelse, ikke uden beroeringspunkter med faellesskabsretten (jf. f.eks. Domstolens dom af 13.2.1985, sag 293/83, Gravier, Sml. s. 593, paa s. 612), og at universitetsstudier i almindelighed opfylder de kriterier, der ligger til grund for definitionen af faglig uddannelse (jf. Domstolens dom af 2.2.1988, sag 24/86, Blaizot, Sml. s. 379). I oevrigt bemyndiger EOEF-Traktatens artikel 57 faellesskabslovgiver til at udstede direktiver med henblik paa gensidig anerkendelse af eksamensbeviser. Ikke desto mindre hoerer undervisningssystemet og uddannelsespolitikken ikke som saadanne til de omraader, som ifoelge Traktaten henhoerer under faellesskabsinstitutionernes kompetence (jf. f.eks. Domstolens dom af 13.2.1985, Gravier, naevnt ovenfor, af 21.6.1988, sag 197/86, Brown, Sml. s. 3205, og af 30.5.1989, sag 242/87, Kommissionen mod Raadet, den saakaldte Erasmus-dom, Sml. s. 1425, paa s. 1457).
51 Da udformningen af universitetsuddannelse, som tilbydes paa medlemsstaternes omraade, henhoerer under deres kompetence, er det i overensstemmelse med den regel, som paalaegger medlemsstaterne og EF-institutionerne gensidige pligter til loyalt samarbejde - hvilken regel isaer ligger til grund for Traktatens artikel 5 - at institutionerne overholder de regler, som medlemsstaterne har vedtaget paa grundlag heraf (jf. Domstolens dom af 10.2.1983, sag 230/81, Luxembourg mod Parlamentet, Sml. s. 255, paa s. 287). Dette maa navnlig antages, naar der som i den konkrete sag er tale om forfatningsretlige bestemmelser.
52 Heraf foelger, at udvaelgelseskomitéen i naervaerende sag skulle undersoege, om sagsoegeren havde fremlagt et eksamensbevis som attestation for, at hun havde gennemfoert universitetsstudier i den i graesk lovgivning forudsatte betydning.
53 Hvad angaar bedoemmelsen af sagsoegerens kvalifikationsbevis i henhold til graesk ret, fremgaar det af besvarelsen af Rettens spoergsmaal til parterne og til den graeske regering, at det paagaeldende bevis, der var blevet udstedt af en privat laereanstalt, ikke er et eksamensbevis paa universitetsniveau i graesk rets forstand. At den graeske grundlov undtagelsesfrit udelukker enhver anerkendelse af et saadant kvalifikationsbevis som eksamensbevis paa universitetsniveau, er i oevrigt blevet bekraeftet ved den ovennaevnte dom afsagt af Graekenlands OEverste Forvaltningsdomstol den 8. juni 1990, hvorefter de relevante forskrifter i forfatningen endog er til hinder for en indirekte anerkendelse via ligestilling med et udenlandsk eksamensbevis, udstedt paa grundlag af en grad tildelt af en privat laereanstalt etableret i Graekenland. Udvaelgelseskomitéen findes herefter korrekt at have anvendt graesk ret ved at afslaa at betragte det til sagsoegeren udstedte kvalifikationsbevis fra Deree College som et eksamensbevis til attestation for en "relevant universitetsuddannelse" i den betydning, hvori udtrykket forstaas i meddelelsen om udvaelgelsesproeven.
54 Imidlertid fritog den omstaendighed, at udvaelgelseskomitéen anvendte en medlemsstats retssystem, den ikke fra at overholde det principielle forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, som sagsoegeren har paaberaabt sig. Sagsoegeren henviser til EOEF-Traktatens artikel 7 og artikel 48, stk. 2, men det maa imidlertid bemaerkes, at ogsaa tjenestemandsvedtaegten, bl.a. i artikel 5, stk. 3, artikel 7, stk. 1, og artikel 27 indeholder regler med forbud mod enhver ulige behandling begrundet i nationalitet. Skoent sagsoegeren ikke udtrykkeligt har naevnt disse forskrifter, som isaer maa finde anvendelse i EF' s tjenestemandsret, paaberaaber hun sig med dette anbringende en kraenkelse af det princip, som udtrykkes deri. Det er derfor uden betydning vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt det paagaeldende anbringende er berettiget, at afgoere, om Traktatens artikel 48, stk. 2, og artikel 7 finder anvendelse paa tjenestemaend og ansoegere til stillinger i EF i deres forhold til institutionerne.
55 Det forhold, at de kvalifikationsbeviser, som forelaegges af ansoegerne ved en udvaelgelsesproeve, bedoemmes i henhold til retssystemet i den medlemsstat, i hvilken de har studeret, indebaerer imidlertid ingen forskelsbehandling mellem ansoegere, som er statsborgere i forskellige medlemsstater. Denne regel indebaerer nemlig, at samtlige ansoegere, der har faaet samme uddannelse, behandles ensartet hvad angaar deres deltagelse i EF-institutionernes udvaelgelsesproever, uanset nationalitet og uanset spoergsmaalet om, hvorledes deres kvalifikationsbevis bedoemmes retligt i hjemlandet. I overensstemmelse med det af udvaelgelseskomitéen valgte kriterium havde denne derfor ogsaa maattet meddele afslag til en ansoeger fra Det Forenede Kongerige, som paaberaabte sig et eksamensbevis fra Deree College i Athen.
56 I retsmoedet har sagsoegeren tillige paaberaabt sig en forskel mellem sagsforholdet i naervaerende sag og de omstaendigheder, der laa til grund for ovennaevnte dom af 13. juli 1989 (sag 108/88), og som ifoelge sagsoegeren skyldes, at eksamensbeviset fra Deree College anerkendes i Det Forenede Kongerige. Hertil bemaerkes, at selv om medlemsstaterne frit kan tillaegge udenlandske kvalifikationsbeviser flere retsvirkninger, end der tillaegges dem i retssystemet i den medlemsstat, i hvilken de er udstedt, vedroerer saadanne retsvirkninger imidlertid kun vaerdien af disse kvalifikationsbeviser i den nationale retsorden i den medlemsstat, som anerkender dem. For oevrigt er tilknytningen mellem den paagaeldende stat og eksamensbeviset mindre taet end den, som bestaar mellem beviset og den stat, paa hvis omraade den undervisning, som beviset attesterer, har fundet sted. Navnlig er den sidstnaevnte stat bedre stillet end de oevrige medlemsstater ved bedoemmelsen af, om denne undervisning fuldstaendigt opfylder de krav, der stilles til gennemfoerelse af en universitetsuddannelse. Heraf foelger, at en forvaltningspraksis som den, der paaberaabes af sagsoegeren - og hvorefter eksamensbeviserne fra Deree College stilles mere gunstigt, end udvaelgelseskomitéen gjorde det i sin anfaegtede afgoerelse - ikke kan vaere bindende for udvaelgelseskomitéerne for institutionernes udvaelgelsesproever.
57 Herudover maa det bemaerkes, at sagsoegeren ikke paa retligt fyldestgoerende maade har bevist, at hendes kvalifikationsbevis i Det Forenede Kongerige giver adgang til post graduate-studier eller til erhverv, hvis udoevelse ifoelge den naevnte stats nationale ret forudsaetter en universitetsuddannelse. Foerst i retsmoedet tilboed hun saaledes at indhente attester fra samtlige denne medlemsstats universiteter og fra de myndigheder, som er kompetente med hensyn til spoergsmaalet om adgang til stillinger inden for det offentlige, med henblik paa at godtgoere, at kvalifikationsbeviset fra Deree College er tilstraekkeligt til uden betingelser af nogen art at kunne foelge post graduate-studier eller til at beklaede visse stillinger inden for det offentlige. Da sagsoegeren imidlertid ikke har paaberaabt sig nogen omstaendigheder, som ville have forhindret hende i at fremsaette det paagaeldende bevistilbud i staevningen, vil de i medfoer af artikel 48, stk. 1, i Rettens procesreglement vaere at afvise som for sent fremsat.
58 Endelig har sagsoegeren gjort gaeldende, at anvendelsen af retsreglerne fra den medlemsstat, i hvilken studierne fandt sted, maa vaere betinget af, at der efter den naevnte stats retssystem bestaar en procedure, der goer det muligt at godkende eksamensbeviser, udstedt efter en undervisning, som tilbydes af private laereanstalter paa statens omraade. Imidlertid henhoerer det under medlemsstaternes kompetence til at tilrettelaegge undervisningssystemet, at de kan fastlaegge status for de private laereanstalter, der arbejder paa deres omraade, og afgoere, om de af disse anstalter udstedte kvalifikationsbeviser kan anerkendes officielle. Den ordning, en medlemsstat indfoerer i denne henseende, skal respekteres af EF-institutionerne, medmindre den strider mod saerlige EF-forskrifter.
59 Det fremgaar af de ovenstaaende betragtninger, at anbringendet om forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet som foelge af, at udvaelgelseskomitéen ved sin bedoemmelse af sagsoegerens eksamensbevis alene lagde reglerne i graesk lovgivning til grund, maa forkastes.
Anbringendet om tilsidesaettelse af EOEF-Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c)
60 Det er sagsoegerens opfattelse, at udvaelgelseskomitéens afslag paa at lade hende deltage i den paagaeldende proeve ganske aabenbart er en hindring for arbejdskraftens frie etableringsret, hvilket er i direkte modstrid med Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c). Ifoelge sagsoegeren begraenser udvaelgelseskomitéens afslag hendes frie erhvervsvalg, idet hun tvinges til at soege et arbejde, hvortil der kraeves lavere kvalifikationer end dem, som hun har ifoelge sit eksamensbevis. Under denne synsvinkel gentager hun den opfattelse, at Traktatens bestemmelser ikke blot er bindende for medlemsstaterne, men ogsaa for EF-institutionerne.
61 Sagsoegeren goer desuden gaeldende, at begrebet arbejdstager i Traktatens artikel 48 skal fortolkes vidt, saaledes at det ogsaa omfatter ansoegere til en udvaelgelsesproeve. Hun fremhaever, at Traktatens regler sikrer den frie bevaegelighed saavel for personer, der udoever en oekonomisk aktivitet, som for personer, oensker at goere det, ligesom Traktatens regler finder anvendelse i det tilfaelde, at en arbejdstager, som oensker at udoeve en varig erhvervsmaessig beskaeftigelse, med henblik herpaa begiver sig til en anden medlemsstat, og at den paagaeldendes hensigter konkretiseres ved en egentlig og alvorlig jobsoegning, saaledes som tilfaeldet er i hendes sag. Hun finder derfor, at den blotte udsigt til at kunne opnaa fast arbejde tillader hende at paaberaabe sig Traktatens artikel 48.
62 I forbindelse med dette anbringende har sagsoegte paa ny bestridt, at artikel 48 finder anvendelse paa afgoerelser, truffet af EF-institutionerne i forbindelse med ansaettelse. Sagsoegte afviser sagsoegerens opfattelse, hvorefter udvaelgelseskomitéens afslag paa at lade hende faa adgang til proeven kraenker hendes opholdsret, som garanteres af Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c). Sagsoegte finder, at sagsoegeren ikke kan goere gaeldende, at hendes opholdsret udledes af, at hendes eksamensbevis giver hende mulighed for at udoeve et naermere angivet arbejde, idet en saadan antagelse strider mod det faktum, at der med adgangen til en udvaelgelsesproeve ikke foreligger nogen garanti for at bestaa proeven, ligesom adgang hverken sikrer ansaettelse eller beskaeftigelsestilbud. Ifoelge sagsoegte er den blotte udsigt til at modtage et beskaeftigelsestilbud efter deltagelse i en udvaelgelsesproeve ikke tilstraekkeligt til at kunne paaberaabe sig rettigheder ifoelge Traktatens artikel 48; de paagaeldende rettigheder kan i oevrigt alene paaberaabes af arbejdstagere, "der udoever en faktisk og reel beskaeftigelse", jf. Domstolens dom af 21. juni 1988 i Brown-sagen, der er naevnt ovenfor. Den sagsoegte institution tilfoejer, at afgoerelsen om at afslaa sagsoegerens ansoegning - som jo i oevrigt ikke var bestemt af betragtningerne vedroerende nationalitet - ikke kan have hindret sagsoegeren i at rejse rundt i og tage ophold i Faellesskabet med henblik paa at soege arbejde.
63 Det bemaerkes, at Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), sikrer arbejdstagerne ret til at tage ophold i en af medlemsstaterne for dér at have beskaeftigelse i henhold til de bestemmelser, der gaelder for indenlandske arbejdstageres beskaeftigelse. Denne garanti angaar retsstillingen for arbejdstagere i forhold til den medlemsstat, paa hvis omraade de arbejder. Derimod gaelder den ikke for forholdet mellem EF-institutionerne og ansoegere til stillinger ved EF. Foelgelig kan anbringendet om en kraenkelse af EOEF-Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), ikke laegges til grund.
Anbringendet om, at den graeske grundlovs artikel 16 strider mod EOEF-Traktatens artikel 52-66
64 I svaret paa Rettens fjerde spoergsmaal til parterne har sagsoegeren desuden gennemgaaet problemet, om den graeske grundlovs artikel 16 strider mod faellesskabsretten. Hun fastslaar, at EOEF-Traktaten ikke udtrykkeligt omfatter "uddannelsesomraadet" hverken i definitionen af, hvad der er eller skal vaere Faellesskabets opgave eller virksomhed, eller andetsteds. Hun udleder dog af EOEF-Traktatens artikel 128 og af Domstolens relevante praksis (dom henholdsvis af 13.2.1985, Gravier, af 2.2.1988, Blaizot, der er naevnt ovenfor, af 15.3.1988, sag 147/86, Kommissionen mod Graekenland, Sml. s. 1637, og isaer forslaget til afgoerelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn, Sml. 1988, s. 1638 ff.), at private laereanstalter ikke desto mindre omfattes af De Europaeiske Faellesskabers virkeomraade. Hun tilfoejer, at Domstolen har antaget, at en faelles politik er under udvikling paa omraadet for faglig uddannelse, og at De Europaeiske Faellesskaber er begyndt at traeffe de foerste foranstaltninger for at skabe en faelles uddannelsespolitik.
65 Ifoelge sagsoegeren er det i strid med bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 48-66 om arbejdskraftens frie bevaegelighed, etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser, at en forskrift med grundlovsrang fuldstaendigt forbyder private, det vaere sig statsborgere i det paagaeldende land eller personer med en anden nationalitet, at udoeve en oekonomisk virksomhed. I retsmoedet har hun forfaegtet den opfattelse, at en saadan regel ikke boer anvendes af en udvaelgelseskomité som begrundelse for at naegte adgang til en udvaelgelsesproeve.
66 Sagsoegeren tilfoejer, at praesteringen af tjenesteydelser paa omraadet for videregaaende uddannelser ikke omfattes af undtagelsen i EOEF-Traktatens artikel 55. Hun paaberaaber sig Domstolens dom af 15. marts 1988, Kommissionen mod Graekenland, der er naevnt ovenfor, til stoette for, at begrebet "offentlig myndighed" i artikel 55 skal fortolkes indskraenkende, og at den omstaendighed, at uddannelse i henhold til den graeske grundlov er en grundlaeggende statsopgave, ikke indebaerer, at opgaven ganske forbeholdes staten, og at uddannelse efter sin natur er et offentligt anliggende.
67 I retsmoedet har den sagsoegte institution svaret, at ingen har ret til at anmode en udvaelgelseskomité om at se bort fra en medlemsstats forfatningsretlige forskrifter, og at det ikke er paavist, at den graeske grundlovs artikel 16 strider mod faellesskabsretten.
68 Ifoelge artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement kan nye anbringender ikke fremsaettes under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under den skriftlige forhandling.
69 Adspurgt af Retten, om det foreliggende anbringende ikke er for sent fremsat, har sagsoegerens repraesentant forklaret, at bestemmelserne i Traktatens kapitler om etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser ikke var blevet naevnt i staevningen, fordi sagsoegeren fandt, at den omtvistede afgoerelse ikke direkte stred herimod, da hun hverken ville etablere sig for at udoeve uloennet virksomhed eller praestere tjenesteydelser. De paagaeldende bestemmelser blev udelukkende paaberaabt i forbindelse med den graeske grundlovs artikel 16 inden for rammerne af svaret paa Rettens spoergsmaal herom.
70 Ved afgoerelsen af, om det foreliggende anbringende er blevet fremsat rettidigt, maa det praeciseres, at sagsoegeren bestrider, at det er foreneligt med faellesskabsretten at forbyde udoevelse af en bestemt oekonomisk virksomhed, her enhver drift af en privat laereanstalt paa universitetsniveau i Graekenland. Selv om hun herved har henvist til EOEF-Traktatens artikel 48-66, maa det bemaerkes, at saavel spoergsmaalet om en mulig hindring for den frie bevaegelighed for personer, der har loennet beskaeftigelse paa omraadet for universitetsundervisning, som det anfoerte eksempel med, at der tilbydes undervisning i Graekenland af en laereanstalt med hjemsted i en anden medlemsstat, er irrelevante i forhold til klagepunktet og i oevrigt er uden forbindelse med naervaerende sag. Hertil kommer, at hverken artikel 48 ff. om arbejdskraftens frie bevaegelighed eller artikel 59 ff. om fri udveksling af tjenesteydelser kan vaere omfattet af sagsoegerens klagepunkt, der alene angaar etableringsfriheden, som er knaesat ved Traktatens artikel 52.
71 Selv om sagsoegerens egen etableringsfrihed ikke er direkte beroert i den konkrete sag, har hun dog anfoert, at man i hendes tilfaelde har anvendt en bestemmelse i national ret, som hun finder uanvendelig som foelge af, at den er i strid med Traktatens artikel 52. Idet hun saaledes anfoerer, at udvaelgelseskomitéens afgoerelse hviler paa en national regel i strid med denne artikel, goer hun eo ipso gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse ogsaa strider mod den naevnte bestemmelse. Det maa derfor fastslaas, at det foreliggende anbringende hovedsagelig stoettes paa en kraenkelse af EOEF-Traktatens artikel 52.
72 Sagsoegeren kan ikke begrunde den forsinkede fremsaettelse af dette anbringende med, at hun har paaberaabt sig Traktatens artikel 52 i svaret paa et spoergsmaal fra Retten vedroerende den graeske grundlovs artikel 16. Det var saaledes klart - senest fra det tidspunkt, hvor udvaelgelseskomitéen havde meddelt sagsoegeren sin afgoerelse efter fornyet gennemgang af ansoegningen - at denne var blevet afslaaet paa grundlag af de bestemmelser i graesk ret, som afskaerer private laereanstalter fra universitetsstatus. Foelgelig havde sagsoegeren paa tidspunktet for sagens anlaeg pligt til at overveje samtlige forhold, der kunne paaberaabes for at faa underkendt disse nationale retsforskrifter i forhold til Traktatens principper. Saaledes stoettes anbringendet ikke paa faktiske eller retlige omstaendigheder, som er kommet frem under den skriftlige forhandling. Anbringendet maa derfor afvises.
73 Det maa tillige og under alle omstaendigheder paapeges, at den graeske grundlovs artikel 16 ikke blot forbyder statsborgere fra andre medlemsstater, men ogsaa graeske statsborgere at oprette universiteter. Ifoelge EOEF-Traktatens artikel 52, stk. 2, indebaerer etableringsfriheden adgang til at optage og udoeve selvstaendig erhvervsvirksomhed paa de vilkaar, som etableringslandets lovgivning har fastsat for landets egne statsborgere. Dette forbud, som ikke indebaerer forskelsbehandling mellem graeske statsborgere og statsborgere i de oevrige EF-lande, er foelgelig ikke i strid med etableringsfriheden. Dette princip blev i oevrigt anvendt af Domstolen i dommen af 15. marts 1988, Kommissionen mod Graekenland, der er naevnt ovenfor, i forbindelse med forbuddet mod at oprette private fagskoler som foelge af den graeske grundlovs artikel 16, stk. 7, saa laenge der ikke er vedtaget nogen lovgivning, hvorefter saadanne skoler er tilladt. Eftersom forbuddet rettede sig uden forskel til graeske statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater, fastslog Domstolen, at det ikke stred mod Traktatens bestemmelser (jf. dom af 15.3.1988, Kommissionen mod Graekenland, naevnt ovenfor, Sml. s. 1655).
74 Foelgelig maa Retten forkaste anbringendet om, at den graeske grundlovs artikel 16 ikke kan finde anvendelse.
Anbringendet om kraenkelse af vedtaegtens artikel 27 ff., af artikel 1, stk. 1, litra d), i vedtaegtens bilag III og af vedtaegtens artikel 110
75 Til stoette for dette anbringende har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen giver indehavere af eksamensbeviser fra Deree College adgang til at deltage i udvaelgelsesproever vedroerende stillinger i kategori A og i Sprogtjenesten, hvorimod de i Parlamentet kun kan deltage i udvaelgelsesproever med henblik paa ansaettelse af tjenestemaend i kategori B. Sagsoegeren finder denne behandling diskriminerende. Hun haevder, at de kvalifikationer, som i vedtaegten kraeves for at blive udnaevnt til tjenestemand, er faelles for samtlige institutioner. Hun erkender, at en afgoerelse truffet af én institution ikke binder de oevrige institutioner, men hun finder, at den enkelte institution har pligt til at tage hensyn til de afgoerelser, der er truffet af andre paa dette omraade, for at undgaa indbyrdes afvigende anvendelser af vedtaegten. Ifoelge sagsoegeren burde Udvaelgelseskomitéen for Udvaelgelsesproeve PE/137/LA under hensyn til, at Kommissionen foelger en anden praksis, have soegt konsultationer i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 110 for at harmonisere institutionernes politik paa dette punkt. Sagsoegeren tilfoejer, at den sagsoegte institution saaledes ikke tog hensyn til, at den eneste grund til, at den graeske stat ikke anerkender det paagaeldende eksamensbevis, er, at universitetsstudier i medfoer af den graeske stat alene tilrettelaegges af den graeske stat. Hun udleder heraf, at det forhold, at den graeske stat ikke anerkender det naevnte eksamensbevis, ikke betyder, at de hertil svarende studier ikke er paa universitetsniveau. Hun finder berettigelsen af sit argument godtgjort af, at eksamensbeviset accepteres som svarende til et eksamensbevis paa universitetsniveau af universiteterne i de oevrige medlemsstater samt af Kommissionen og af Raadet. Til stoette herfor har hun vedlagt replikken en skrivelse af 8. maj 1990, hvori det meddeles hende, at hun har faaet adgang til at deltage i en almindelig udvaelgelsesproeve (Raad/A/319) afholdt af Raadet med henblik paa ansaettelse af fuldmaegtige.
76 Sagsoegte har gjort gaeldende, at vedtaegtens artikel 110 ikke forpligter EF-institutionerne til at traeffe identiske afgoerelser ved gennemfoerelsen af vedtaegten. Sagsoegte fremhaever, at artikel 110, stk. 1, udtrykkeligt indeholder hjemmel for hver institution til at vedtage almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til vedtaegten. Det er Parlamentets opfattelse, at der af denne artikel ikke foelger nogen pligt for institutionerne og deres udvaelgelseskomitéer til at harmonisere eller koordinere afholdelsen af udvaelgelsesproever, og navnlig ikke i forbindelse med individuelle afgoerelser paa omraadet.
77 Parlamentet har desuden paaberaabt sig Domstolens praksis og gjort gaeldende, at en udvaelgelseskomité har faaet overdraget et selvstaendigt ansvar for vurderingen i de enkelte tilfaelde af, om en ansoegers kvalifikationsbevis eller faglige erfaring er i overensstemmelse med det i vedtaegten kraevede niveau (dom af 14.6.1972, sag 44/71, Marcato mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 105, org. ref.: Rec. s. 427, paa s. 434). Herefter henviser sagsoegte til Domstolens dom af 2. oktober 1979, sag 178/78, Szemerey mod Kommissionen, Sml. s. 2855, paa s. 2863, hvorefter den enkelte udvaelgelseskomité har et frit skoen til at kraeve, at der er gennemfoert fuldstaendige universitetsstudier i hjemlandet. Ifoelge den sagsoegte institution indebaerer dette skoen, at komitéen i mangel af en EF-retlig definition af begrebet "kvalifikationsbevis paa universitetsniveau" er befoejet til kun at anerkende universitetsstudier, som attesteres af et i hjemlandet officielt anerkendt eksamensbevis. Herved henviser sagsoegte til Domstolens dom af 13. juli 1989, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, som er naevnt ovenfor.
78 Parlamentet har desuden henvist til Domstolens dom af 28. april 1983 (sag 143/82, Lipman mod Kommissionen, Sml. s. 301, paa s. 311) og understreget hver enkelt udvaelgelsesproeves selvstaendige karakter, idet proeverne afholdes paa forskellige betingelser og har forskellige formaal, hvilket afskaerer en ansoeger fra at paaberaabe sig adgangsbetingelserne til en anden udvaelgelsesproeve, uanset om denne er blevet afholdt af samme institution. Sagsoegte goer desuden gaeldende, at det eneste formaal med artikel 1, stk. 1, i vedtaegtens bilag III er at specificere, hvilke inddelinger alle meddelelser om proever skal indeholde, og at artiklens bestemmelser derfor ikke kan antages at regulere indholdet af den enkelte inddeling. Endelig haevder den sagsoegte institution, at sagsoegerens argument vedroerende universitetsniveauet for de studier, som hun fulgte ved den paagaeldende laereanstalt, ikke kan fjerne sagsoegtes tvivl i saa henseende.
79 Ved paadoemmelsen af dette anbringende, ved hvilket sagsoegeren paaberaaber sig en kraenkelse af princippet om ligebehandling i forhold til ansoegerne ved udvaelgelsesproever afholdt af de oevrige institutioner, maa det i foerste raekke bemaerkes, at vurderingen af, om naermere angivne studier eller kvalifikationsbeviser ligger paa universitetsniveau, foretages konkret af den enkelte udvaelgelseskomité under hensyn til de saerlige omstaendigheder og betingelser i forbindelse med hver enkelt udvaelgelsesproeve (jf. Domstolens dom af 13.7.1989, Jaenicke Cendoya mod Kommissionen, naevnt ovenfor, Sml. s. 2740). Herefter maa det paapeges, at det i denne sag forholder sig saaledes, at ingen bestemmelse i meddelelsen om udvaelgelsesproeven eller nogen anden omstaendighed gav udvaelgelseskomitéen mulighed for, ved bedoemmelsen af, om sagsoegerens eksamensbevis laa paa universitetsniveau, at bortse fra retsreglerne i den medlemsstat, i hvilken hun havde studeret. Under disse omstaendigheder, hvorunder komitéen ikke selv havde noget frit skoen med hensyn til bedoemmelsen af eksamensbeviset, men alene foretog en rent juridisk undersoegelse, kan der ikke laegges vaegt paa, at andre institutioner muligvis har givet ansoegere ved andre udvaelgelsesproever adgang til stillinger i kategori A eller i Sprogtjenesten alene paa grundlag af eksamensbeviser fra Deree College.
80 Foelgelig kan anbringendet om kraenkelse af vedtaegtens artikel 27 ff., af artikel 1, stk. 1, litra d), i bilag III til vedtaegten og af vedtaegtens artikel 110 ikke laegges til grund.
Begrundelsen for den anfaegtede afgoerelse
81 I forbindelse med sine bemaerkninger, fremsat i replikken vedroerende det foregaaende anbringende, har sagsoegeren desuden paaberaabt sig Domstolens praksis vedroerende udvaelgelseskomitéers pligt til navnlig at begrunde deres afgoerelse, naar deres bedoemmelse afviger fra den, der blev afgivet om samme ansoeger ved en tidligere udvaelgelsesproeve (jf. Domstolens dom henholdsvis af 5.4.1979, sag 112/78, Kobor mod Kommissionen, Sml. s. 1573, af 21.3.1985, sag 108/84, De Santis mod Revisionsretten, Sml. s. 947, og af 12.7.1989, sag 225/87, Belardinelli mod Domstolen, Sml. s. 2353). Sagsoegeren erkender, at denne begrundelsespligt kun gaelder, naar ansoegeren har henledt udvaelgelseskomitéens opmaerksomhed paa det paagaeldende punkt. Hun fremhaever, at hun udtrykkeligt i sin "klage" af 6. november 1989 gjorde komitéen opmaerksom paa, at ansoegere med eksamensbevis fra Deree College havde faaet adgang til en udvaelgelsesproeve paa et tilsvarende niveau, afholdt af Kommissionen, og at hun ligeledes fremlagde en skrivelse fra Kommissionen, af hvilken det fremgaar, at det paagaeldende kvalifikationsbevis anerkendes som bevis paa universitetsniveau. Sagsoegeren foreholder den sagsoegte institution, at den ikke tog hensyn til disse oplysninger i sin afgoerelse af 22. november 1989, og at den ikke soegte at uddybe sin begrundelse, heller ikke mere specifikt, idet sagsoegte blot daekkede sig ind under, at den graeske stat ikke anerkender eksamensbeviset.
82 Med hensyn til begrundelsen for afgoerelsen om at afslaa sagsoegerens ansoegning har den sagsoegte institution bemaerket, at afgoerelsen af 22. november 1989 klart fremlaegger to forhold, som der ifoelge Domstolens praksis laegges vaegt paa, nemlig for det foerste at den enkelte udvaelgelseskomité selvstaendigt kan tilrettelaegge sit arbejde og har et frit skoen, og for det andet henvisningen til national lovgivning hvad angaar anerkendelse af eksamensbeviser paa universitetsniveau, som er i kraft i hjemstaten. Parlamentet anser denne begrundelse for tilfredsstillende.
83 Selv om sagsoegeren foerst har fremsat anbringendet om den utilstraekkelige begrundelse af den anfaegtede afgoerelse i replikken og dermed for sent, jf. artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement, skal Retten ex officio undersoege, om den anfaegtede afgoerelse er tilstraekkeligt begrundet (jf. Rettens dom af 13.12.1990, sag T-115/89, Gonzales Holguera mod Parlamentet, Sml. II, s. 831).
84 I denne forbindelse bemaerkes, at Domstolens praksis vedroerende udvaelgelseskomitéers pligt til at give en saerlig begrundelse for et afslag paa at lade en ansoeger faa adgang til proeverne udelukkende finder anvendelse, naar deres bedoemmelse af en ansoeger har vaeret mindre fordelagtig end den, som samme ansoeger var genstand for i forbindelse med en tidligere proeve, og naar betingelserne for at faa adgang til den tidligere proeve var de samme eller strengere end dem, som er opstillet i den anfaegtede udvaelgelsesproeve (jf. den ovennaevnte dom af 13.12.1990, Gonzales Holguera mod Parlamentet).
85 Sagsoegeren har imidlertid kun paaberaabt sig én udvaelgelsesproeve, i hvilken hun selv blev bedoemt mere fordelagtigt end under den omtvistede proeve. Der er tale om almindelig udvaelgelsesproeve Raad/A/319 med henblik paa ansaettelse af fuldmaegtige, som imidlertid fandt sted efter proeve PE/137/LA. Under disse omstaendigheder havde udvaelgelseskomitéen ikke i dette tilfaelde pligt til at give nogen saerlig begrundelse for sin afgoerelse.
86 Endvidere bemaerkes, at pligten i vedtaegtens artikel 25, stk. 2, til at begrunde enhver bebyrdende afgoerelse har til formaal dels at give afgoerelsens adressat oplysninger, der er tilstraekkelige til at fastslaa, om afgoerelsen er rigtig, dels at muliggoere den judicielle kontrol med hensyn til afgoerelsens lovlighed (jf. f.eks. Rettens dom af 13.12.1990, Gonzales Holguera mod Parlamentet, naevnt ovenfor). Ganske vist noejedes udvaelgelseskomitéen i skrivelsen af 16. oktober 1989 til sagsoegeren om, at hendes ansoegning var afslaaet, med at bemaerke, at hun ikke opfyldte kravet om universitetsuddannelse attesteret af et eksamensbevis, ligesom hun ikke fandtes at have en hertil svarende erhvervserfaring. Derimod oplyste skrivelsen af 22. november 1989, i hvilken den her anfaegtede afgoerelse - som blev truffet efter fornyet gennemgang af hendes ansoegning - blev meddelt sagsoegeren, klart grunden til, at udvaelgelseskomitéen ikke havde anset kvalifikationsbeviset fra Deree College som et eksamensbevis paa universitetsniveau, og skrivelsen oplyste tillige, at udvaelgelseskomitéen ikke havde anset sig for bundet af de af sagsoegeren paaberaabte afgoerelser, i henhold til hvilke indehavere af samme kvalifikationsbevis havde faaet adgang til at deltage i udvaelgelsesproever afholdt af Kommissionen med henblik paa besaettelse af stillinger i Sprogtjenesten. Disse oplysninger fremlagde for sagsoegeren samtlige de forhold, som var noedvendige for at bedoemme, om afslaget paa hendes ansoegning var berettiget, saaledes at hun reelt kunne varetage sine rettigheder ved Retten, hvilket i oevrigt er kommet frem via de argumenter, som hun har udviklet i naervaerende sag.
87 Heraf foelger, at anbringendet om utilstraekkelig begrundelse i den afgoerelse, hvori hun afvises fra deltagelse i den omtvistede proeve, ikke kan laegges til grund.
Sagsoegerens oevrige paastande
88 Da samtlige sagsoegerens anbringender til stoette for sagen er blevet forkastet, maa det fastslaas, at sagsoegerens krav - nemlig at hendes eksamensbevis fra Deree College anerkendes som eksamensbevis paa universitetsniveau, at det fastslaas, at afslaget til hende paa adgang til udvaelgelsesproeve PE/137/LA var ulovligt, og at naevnte proeve ligesom listen over de ved proeven bestaaede ansoegere annulleres, er uden grundlag. Der maa saaledes ske frifindelse og det er unoedvendigt for Retten at tage stilling til formalitetsspoergsmaalet i forbindelse hermed.
89 Det foelger af samtlige ovenstaaende betragtninger, at sagsoegte boer frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
90 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Ifoelge procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte dog deres egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Hver part baerer sine egne omkostninger.