CELEX: 62003TJ0093
Ametnikud
Töölevõtmine
Kandidatuuri tagasilükkamine
Tühistamishagi

1.
Ametnikud – Huve kahjustav otsus – Kandidatuuri tagasilükkamine –Põhjendamiskohustus hiljemalt kaebuse tagasilükkamisel
(Personalieeskirjad, artikli 25 teine lõik ja artikli 90 lõige 2)
2.
Ametnikud – Teade vaba ametikoha kohta – Direktori ametikohal nõutava minimaalse kvalifikatsiooni kindlaksmääramine
(Personalieeskirjad, artikkel 29)
3.
Ametnikud – Vaba ametikoht – Ametikoha täitmine edutamise teel – Kandidaatide teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artikli 29 lõige 1 ja artikkel 45)
4.
Ametnikud – Vaba ametikoht – Kandidaatide teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artikli 5 lõige 3 ja artikkel 29)
5.
Ametnikud – Vaba ametikoht – Kandidaatide teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artiklid 4 ja 29)
1.
Ehkki ametisse nimetav asutus ei pea põhjendama edutamata jäetud ametnikke puudutavaid edutamisotsuseid, peab ta seevastu
põhjendama otsust, millega lükatakse tagasi edutamata jäetud ametniku personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel esitatud
kaebus, kuna selle otsuse põhjendust peetakse kokkulangevaks põhjendusega, mille peale kaebus esitati. Piisab, kui edutamise
teel täitmisele kuuluvale ametikohale ametniku kandidatuuri tagasilükkamise otsuse põhjendused puudutavad nende õiguspäraste
tingimuste täitmist, mille personalieeskirjad esitavad menetluse nõuetekohasusele.
Kuigi edutamise teel täitmisele kuuluvale ametikohale ametniku kandidatuuri tagasilükkamise otsuse põhjenduste täielikku puudumist
ei saa kompenseerida ametisse nimetava asutuse poolt hagi esitamise järel antud selgitustega, ei õigusta pelgalt kohtueelses
menetluses esitatud põhjenduste puudulikkus tehtud otsuse tühistamist, kui administratsioon esitas kohtumenetluse käigus täiendavat
teavet. Esialgset puudulikku põhjendust saab kompenseerida isegi veel kohtumenetluse staadiumis tehtud täiendavate täpsustustega,
kui asjaomasele isikule olid juba enne hagi esitamist teada asjaolud, mis moodustasid põhjenduse alguse.
(vt punktid 51, 53, 54 ja 58)
Viited: 30. oktoober 1974, kohtuasi 188/73: Grassi
vs.
nõukogu (EKL 1974, lk 1099, punkt 14); 9. detsember 1993, kohtuasi C‑115/92 P: parlament
vs
. Volger (EKL 1993, lk I‑6549, punkt 22); 19. november 1998, kohtuasi C‑316/97 P: parlament
vs.
Gaspari (EKL 1998, lk I‑7597, punkt 29); 12. veebruar 1992, kohtuasi T‑52/90: Volger
vs.
parlament (EKL 1992, lk. II‑121, punkt 40, mis jäeti muutmata eespool viidatud kohtuotsusega parlament
vs
. Volger, punktid 22–24); 18. märts 1997, liidetud kohtuasjad T‑178/95 ja T‑179/95: Picciolo ja Caló
vs.
Regioonide Komitee (EKL AT 1997, lk I‑A‑51 ja II‑155, punkt 34); 26. jaanuar 2000, kohtuasi T‑86/98: Gouloussis
vs.
komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑5 ja II‑23, punktid 73–77); 20. veebruar 2002, kohtuasi T‑117/01: Roman Parra
vs.
komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑27 ja II‑121, punktid 26 ja 30); 12. detsember 2002, kohtuasi T‑135/00: Morello
vs.
komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑265 ja II‑1313, punktid 34 ja 37) ja 15. september 2005, kohtuasi T‑132/03: Casini
vs.
komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑253 ja II‑1169, punkt 36).
2.
Ametisse nimetaval asutusel on ulatuslik kaalutlusõigus täidetavatel ametikohtadel töötamise nõuete kindlaksmääramisel ning
ainult asjaomase ametikoha täitmiseks nõutud miinimumtingimuste määratlemisel tehtud ilmne hindamisviga võib kaasa tuua vaba
ametikoha teate õigusvastasuse.
Direktori ametikoha osas võib institutsioon ilma ilmset hindamisviga tegemata asuda seisukohale, et kogemus või eriteadmised
asjaomase direktoraadiga hõlmatud valdkonnas võivad mängida vähem otsustavat rolli kui silmapaistvate üldiste juhtimis-, analüüsi-
ja otsustamisvõimete omamine, sest kogemusi ja tehnilisi teadmisi võib alati direktoraadis endas omandada.
(vt punktid 72 ja 74)
Viited: 16. oktoober 1990, kohtuasi T‑132/89: Gallone
vs.
nõukogu (EKL 1990, lk II‑549, punkt 27); 3. märts 1993, kohtuasi T‑58/91: Booss ja Fischer
vs.
komisjon (EKL 1993, lk II‑147, punkt 69); 29. mai 1997, kohtuasi T‑6/96: Contargyris
vs.
nõukogu (EKL AT 1997, lk I‑A‑119 ja II‑357, punkt 100) ja eespool viidatud kohtuotsus Morello
vs
. komisjon, punkt 69.
3.
Iga kord, kui ametniku karjäär võetakse ülemuste poolt vaatluse alla, on hindamisaruande puhul tegemist hädavajaliku hindamiselemendiga.
Edutamismenetlus ei ole olnud nõuetekohane, kui ametisse nimetav asutus ei ole saanud läbi viia kandidaatide teenete võrdlevat
hindamist, kuna administratsioon on ühe või mitme kandidaadi hindamisaruande koostanud märkimisväärse hilinemisega. Selline
viga toob kaasa ametisse nimetamise otsuse tühistamise ainult niivõrd, kuivõrd hindamisaruande puudumine võis omada otsustavat
mõju menetlusele.
Selles osas on vaba ametikoha täitmise menetlus üleviimise või edutamise teel, mis toimub vastavalt personalieeskirjade artikli 29
lõike 1 punktile a, ning personalieeskirjade artiklis 45 ette nähtud edutamismenetlus teineteisest erinevad. Kui viimati nimetatud
menetluse eesmärk on kujundada ametniku karjääri tehtud tööle ja ametiülesannete täitmisel osutatud teenetele vastavalt, st
tunnustada ametnikke, kes on minevikus silma paistnud üldiselt suuremate teenetega, siis vaba ametikoha täitmise menetluse
eesmärk on ainult teenistuse huvides otsida ametnikku, kes on kõige sobivam täidetava ametikohaga seonduvate ametiülesannete
täitmiseks. Seega ei pea ametisse nimetav asutus teenete võrdleval hindamisel tuginema hindamisaruannetele, vaid võib võtta
arvesse teisi kandidaatide teeneid puudutavaid andmeid, näiteks tema halduslikku seisundit või isiklikku olukorda puudutavaid
andmeid. Selline teave võib aidata hinnata hindamisaruannete põhjal antud hinnangut.
(vt punktid 88 ja 90–92)
Viited: 27. jaanuar 1983, kohtuasi 263/81: List
vs.
komisjon (EKL 1983, lk 103, punktid 25 ja 26); 12. veebruar 1987, kohtuasi 233/85: Bonino
vs.
komisjon (EKL 1987, lk 739, punkt 5); 3. märts 1993, kohtuasi T‑25/92: Vela Palacios
vs.
EMSK (EKL 1993, lk II‑201, punktid 40 ja 43); 25. november 1993, liidetud kohtuasjad T‑89/91, T‑21/92 ja T‑89/92: X
vs.
komisjon (EKL 1993, lk II‑1235, punktid 49 ja 50); 5. märts 1998, kohtuasi T‑221/96: Manzo- Tafaro
vs.
komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑115 ja II‑307, punkt 18); 24. veebruar 2000, kohtuasi T‑82/98: Jacobs
vs.
komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑39 ja II‑169, punkt 36); 5. oktoober 2000, kohtuasi T‑202/99: Rappe
vs
. komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑201 ja II‑911, punkt 40) ja eespool viidatud kohtuotsus Morello
vs.
komisjon, punkt 89.
4.
Ametisse nimetava asutuse kaalutlusõiguse raames peavad kandidaatide võrdleva hindamise üksikasjalike eeskirjade määratlemisel
nimetatud asutus ja erinevad ülemused, kellega on asjaomase edutamis- või üleviimismenetluse käigus konsulteeritud, kandidaatide
hindamise igas staadiumis kaaluma, kas selleks, et teha otsus täielikult informeerituna, on konkreetses staadiumis vaja koguda
täiendavat teavet või hindamiselemente kõiki või ainult mõnda kandidaati intervjueerides. Ükski personalieeskirjade säte ei
anna töölevõtmise menetluse raames kandidaadile õigust olla oma võimaliku ülemuse poolt intervjueeritud. Ametisse nimetaval
asutusel on seega kohustus korraldada ametikohale kandideerijatele intervjuu ainult siis ja selles osas, milles see kohustus
tuleneb tema kehtestatud õiguslikust raamistikust.
Kandidaatide võrdleva hindamise puhul järgitava menetluse või meetodi kindlaksmääramisel on administratsiooni kaalutlusõigus
piiratud vajadusega viia see hindamine läbi hoolikalt ja erapooletult, teenistuse huvides ja ametnike võrdse kohtlemise põhimõttega
kooskõlas, mis on üldjoontes välja toodud personalieeskirjade artikli 5 lõikes 3. Kandidaatide teenete võrdlev hindamine peab
praktikas toimuma võrdsetel alustel ning sarnastest teabeallikatest lähtudes.
(vt punktid 107, 108 ja 110)
Viited: 21. aprill 1983, kohtuasi 282/81: Ragusa
vs.
komisjon (EKL 1983, lk 1245, punkt 21); 30. november 1993, kohtuasi T‑78/92: Perakis
vs.
parlament (EKL 1993, lk II‑1299, punkt 15); 30. november 1993, kohtuasi T‑76/92: Tsirimokos
vs.
parlament (EKL 1993, lk II‑1281, punkt 20) ja 5. november 2003, kohtuasi T‑240/01: Cougnon
vs.
Euroopa Kohus (EKL AT 2003, lk I‑A‑263 ja II‑1283, punktid 67 ja 70).
5.
Mis puudutab selle hindamist, kas kandidatuur vastab vaba ametikoha teates kehtestatud nõuetele, siis ametisse nimetaval asutusel
– eelkõige kui täidetav ametikoht on palgaastmel A1 või A2 – on ulatuslik kaalutlusõigus sellise ametikoha kandidaatide teenete
võrdleval hindamisel. Selle ulatusliku kaalutlusõiguse teostamine eeldab kandideerijate toimikute hoolikat hindamist ja vaba
ametikoha teates esitatud nõuete kohusetundlikku järgimist ning nimetatud asutus on kohustatud kõrvale jätma kõik nimetatud
nõuetele mittevastavad kandidaadid. Vaba ametikoha teade on tegelikult õiguslik raamistik, mille ametisse nimetav asutus ise
enda jaoks kehtestab, ning ta peab sellest rangelt kinni pidama.
(vt punktid 120 ja 121)
Viited: 9. juuli 2002, kohtuasi T‑158/01: Tilgenkamp
vs.
komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑111 ja II‑595, punktid 50 ja 51) ja 11. november 2003, kohtuasi T‑248/02: Faita
vs
. EMSK (EKL AT 2003, lk I‑A‑281 ja II‑1365, punkt 70).