CELEX: 62007TJ0222
Apelācija
Civildienesta lietas
Ierēdņi
Sūdzības iesniegšanas termiņš

Apelācijas sūdzība, kas iesniegta par Eiropas Savienības Civildienesta tiesas (otrā palāta) 2007. gada 25. aprīļa rīkojumu
lietā F‑59/06
Kerstens/
Komisija (Krājums‑CDL, I‑A‑0000. un II‑A‑I‑0000. lpp.) un ar kuru tiek lūgts atcelt šo rīkojumu
Nolēmums
Apelācijas sūdzību noraidīt.
Petrus Kerstens
k‑gs atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Kopsavilkums
1.
Apelācijas sūdzība – Priekšmets – Prasījumi, ar kuriem lūgts nodot lietu citai Civildienesta tiesas palātai – Nepieņemamība
(Pirmās instances tiesas Reglamenta 139. panta 1. punkts)
2.
Tiesvedība – Lēmums, kas pieņemts ar motivētu rīkojumu – Nosacījumi – Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota
prasība
(Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pants; Padomes Lēmuma 2004/752 3. panta 4. punkts)
3.
Tiesvedība – Lēmums, kas pieņemts ar motivētu rīkojumu – Nosacījumi – Ģenerāladvokāta uzklausīšana
(Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pants; Padomes Lēmuma 2004/752 3. panta 4. punkts)
4.
Tiesvedība – Lēmums, kas pieņemts ar motivētu rīkojumu – Nosacījumi – Acīmredzami nepieņemama vai acīmredzami juridiski nepamatota
prasība
(Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pants; Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punkts)
5.
Tiesvedība – Procesa organizatoriskie pasākumi – Uzaicinājums, ņemot vērā dokumentus, ko iesniegusi atbildētāja, izsakot iebildumus
pret prasītāju, sniegt paskaidrojumus par prasības pieņemamību – Sacīkstes principa ievērošana
(Pirmās instances tiesas Reglamenta 44. un 46. pants un 64. panta 3. punkts)
1.
Prasījumi, ar kuriem Pirmās instances tiesai tiek lūgts nodot lietu citai Civildienesta tiesas palātai, neatbilst nevienai
no Pirmās instances tiesas Reglamenta 139. panta 1. punktā izsmeļoši uzskaitītajām prasījumu kategorijām un tāpēc ir jāatzīst
par nepieņemamiem.
(skat. 24. punktu)
2.
Līdz sava Reglamenta spēkā stāšanās brīdim Civildienesta tiesa, pamatojoties uz Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. pantu,
ja tā uzskata, ka lietas materiāli tai sniedz pietiekamu informāciju, var lemt par prasības acīmredzamu nepieņemamību, neuzsākot
mutvārdu procesu, un tai nav obligāti jāsaņem lietas dalībnieku piekrišana, pat ja tā ir atļāvusi procesuālo rakstu divkāršu
apmaiņu.
(skat. 32., 34. un 35. punktu)
Atsauce: Tiesa, 2004. gada 29. oktobris, C‑360/02 P
Ripa di Meana
/Parlaments, Krājums, I‑10339. lpp., 35. punkts.
3.
Tā kā Pirmās instances tiesas Reglamenta 111. panta piemērošana
mutatis mutandis
tiesvedībā Civildienesta tiesā līdz pēdējās minētās Reglamenta spēkā stāšanās brīdim nozīmē, ka ir jāņem vērā Civildienesta
tiesas iekšējā struktūra, ar šo noteikumu nevar tikt uzlikts pienākums ģenerāladvokātam vai, vēl jo mazāk, objektīvai un neatkarīgai
trešai personai iestāties tiesvedībā Civildienesta tiesā. Ne EK līgumā, ne Lēmumā 2004/752, ne Tiesas Statūtos nav paredzēts,
ka Civildienesta tiesas darbībā piedalās ģenerāladvokāti. Turklāt tāpat nav paredzēts, ka noteiktās lietās Civildienesta tiesa
varētu norīkot Civildienesta tiesas locekli veikt ģenerāladvokāta pienākumus.
(skat. 49. un 50. punktu)
4.
Kaut arī ir taisnība, ka precīza brīža, kad persona tikusi informēta par tai nelabvēlīgu aktu, noteikšanu lietas dalībnieki
var apstrīdēt un Kopienu tiesai var būt jāizvērtē dažādi pierādījumi vai pat jānosaka tiesvedības organizatoriskie pasākumi,
tomēr, tā kā Kopienu tiesa sūdzības iesniegšanas nolūkā precīzi noteikusi
dies a quo
, Civildienesta noteikumu 90. panta 2. punktā paredzētā trīs mēnešu termiņa beigšanās automātiski padara prasību par acīmredzami
nepieņemamu, par ko var lemt, izdodot attiecīgu motivētu rīkojumu, kā tas ir paredzēts Pirmās instances tiesas Reglamenta
111. pantā. Prasības nepieņemamības acīmredzamais raksturs ir saistīts ar termiņa sūdzības iesniegšanai pārsniegšanu kā tādu,
nevis ar jebkādam grūtībām, lai noteiktu
dies a quo
vai precīzu to dienu skaitu, par cik bijis pārsniegts minētais trīs mēnešu termiņš.
(skat. 48. un 58. punktu)
Atsauce: Tiesa, 2006. gada 19. janvāris, C‑547/03 P
AIT
/Komisija, Krājums, I‑845. lpp., 30. punkts.
5.
Principā lietas dalībniekiem ir jāiesniedz pierādījumi savu apgalvojumu pamatošanai. Taču ir jābūt iespējai, ka šie pierādījumi
ir sacīkstes procesa priekšmets. Apstāklis, ka, īstenojot tiesvedības organizatorisko pasākumu, Pirmās instances tiesa ir
uzaicinājusi prasītāju, ņemot vērā atbildētājas atbildes rakstā uz repliku ietvertos pierādījumus, rakstiski izteikties par
prasības pieņemamību, liecina par sacīkstes principa ievērošanu, jo atbildes raksta uz repliku pielikuma kvalificēšana par
pierādījumu nenozīmē nekādu vērtējumu attiecībā uz šī pielikuma kā pierādījuma spēku.
(skat. 73.–75. punktu)
Atsauce: Tiesa, 2007. gada 4 oktobris, C‑100/07 P
É.R.
u.c./Padome un Komisija, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums – Krājums, I‑136.* lpp., 27. punkts.