CELEX: 62007TJ0102
Държавни помощи
Помощ, предоставена от Германия под формата на дялово участие и гаранции за заеми
Решение, с което помощта се обявява за несъвместима с общия пазар
Обща схема за помощи, одобрена от Комисията
Понятие за предприятие в затруднено положение
Насоки за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение
Размер на помощта
Задължение за мотивиране

Правна уредба и обстоятелства, предхождащи спора
1.
Общностна правна уредба
Член 87 ЕО предвижда:
„1. Освен когато е предвидено друго в настоящия договор всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава
членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно
положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки,
е несъвместима с общия пазар.
[...]
3. За съвместими с общия пазар могат да се приемат:
а)      помощите за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има
високо равнище на непълна заетост;
[…]
в)      помощите, които имат за цел да улеснят развитието на някои икономически дейности или на някои икономически региони, доколкото
тези помощи не засягат по неблагоприятен начин условията на търговия до степен, която противоречи на общия интерес [...]“
Точка 2 от Насоки на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднено положение
(ОВ C 288, 1999 г., стр. 2, наричани по-нататък „Насоките от 1999 г.“) предвижда следното:
„2.1. Понятие за предприятие в затруднено положение
(4)      Няма общностно определение на понятието за предприятие в затруднено положение. Въпреки това Комисията приема, че дадено предприятие
е в затруднено положение по смисъла на настоящите насоки, когато то е неспособно чрез свои собствени ресурси или чрез средства,
които може да получи от своите собственици/акционери и кредитори, да се справи със загуби, които без външна намеса от страна
на публичните власти почти сигурно биха довели в краткосрочен или средносрочен план до прекратяване на икономическата му дейност.
(5)      По-специално, едно предприятие по принцип и независимо от неговата големина се смята за предприятие в затруднено положение
за целите на настоящите насоки при следните обстоятелства:
а)      когато става въпрос за дружество, съдружниците в което са с ограничена отговорност, когато регистрираният му капитал е намалял
с повече от половината и повече от една четвърт от този капитал е бил загубен през предходните дванадесет месеца
или
б)      когато става въпрос за дружество, съдружниците в което са с неограничена отговорност, когато собствените му средства, посочени
в търговските книги на дружеството, са намалели с повече от половината и повече от една четвърт от тези средства са загубени
през предходните дванадесет месеца
или
в)      всяко предприятие, независимо от правно-организационната му форма, което отговаря на критериите на националното право за прилагане
на производство по обявяване в несъстоятелност.
(6)      Затрудненията на дадено предприятие се провяват обичайно с нарастващи загуби, намаляващ оборот, увеличаваща се нереализирана
продукция, свръхпроизводство, намаляващ паричен поток, нарастващи дългове, нарастващи лихвени проценти и намаляващи или нулеви
нетни стойности на активите. В крайни случаи предприятието може вече да е неплатежоспособно или спрямо него да е открито производство
по несъстоятелност поради неплатежоспособност. В последния случай настоящите насоки се прилагат за помощите, предоставени
във връзка с такова производство и които водят до продължаване на дейността на предприятието. Във всеки случай предприятието
отговаря на изискванията за получаване на помощ само когато очевидно не може да се възстанови със свои собствени ресурси или
със средства, получени от неговите собственици/акционери или кредитори.
[...]“ [неофициален превод]
Що се отнася до схемите за помощи за малките и средни предприятия (МСП), точка 4 от Насоките от 1999 г. предвижда:
„4.1. Общи принципи
(64)      Комисията разрешава схеми за помощи за оздравяване и/или преструктуриране на предприятия в затруднено положение само в полза
на [МСП] по смисъла на общностното определение на понятието. Без да се засягат следващите специфични разпоредби, [точки] 2
и 3 се прилагат за преценката на съвместимостта на подобни схеми. Всяка помощ, която е предоставена в рамките на схема за
помощ, но не отговаря на което и да било от условията, трябва да бъде предмет на индивидуално уведомяване и да бъде одобрявана
предварително от Комисията.
4.2. Допустимост
(65)      В рамките на схемите, които от сега нататък ще бъдат разрешени, и освен ако не е предвидена секторна разпоредба в обратен
смисъл, от изискването за индивидуално уведомяване могат да бъдат освободени само помощите в полза на МСП, които отговарят
поне на едно от посочените в [параграф] 5 условия. Помощ за предприятия, която не отговаря на нито един от трите критерия,
трябва да бъде предмет на индивидуално уведомление, изпратено до Комисията, за да може последната да прецени дали получателят
наистина е предприятие в затруднено положение.
[...]“ [неофициален превод]
Точка 6 от Насоките от 1999 г. се отнася до подходящите мерки по смисъла на член 88, параграф 1 ЕО. Що се отнася до адаптирането
на схемите за помощи за оздравяване или преструктуриране, тя предвижда следното:
„(94) Държавите членки трябва да адаптират съществуващите си схеми за помощи за оздравяване и преструктуриране, които ще бъдат в
сила след 30 юни 2000 г., за да ги приведат в съответствие след тази дата с настоящите насоки, и по-конкретно с разпоредбите
на [точка] 4.
(95)      За да може Комисията да контролира адаптирането, преди 31 декември 1999 г. държавите членки изпращат на последната списък
на всички тези схеми. След това и във всеки случай преди 30 юни 2000 г. те трябва да изпратят на Комисията достатъчно сведения,
за да ѝ позволят да провери дали схемите са изменени в съответствие с настоящите насоки.“ [неофициален превод]
2.
Одобрена схема за помощи
Bürgschaftsrichtlinien des Freistaates Sachsen für die Wirtschaft und die freien Berufe sowie die Land- und die Forstwirtschaft
(Схеми относно гаранциите на Freistaat Sachsen за икономиката и свободните професии, както и за селското стопанство и лесовъдството)
предвиждат две категории гаранции: от една страна, гаранции под формата на регионални оперативни и инвестиционни помощи (наричани
по-нататък „категория регионални помощи“), и от друга страна, гаранции под формата на помощи за оздравяване и преструктуриране
(наричани по-нататък „категория помощи за оздравяване и преструктуриране“). Комисията на Европейските общности одобрява посочените
схеми на Freistaat Sachsen с Решение SG (93) D/9273 от 7 юни 1993 година относно държавна помощ № 73/93. Следователно става
въпрос за одобрена схема за помощи (наричана по-нататък „одобрената схема за помощи“). В посоченото решение от 7 юни 1993 г.
Комисията отбелязва, че гаранциите в полза на предприятия, за които гарантът знае или като положил грижата на добър търговец
оператор би трябвало да знае, че се намират в затруднено положение, представляват помощ, която не е обхваната от разглежданото
решение и за която Комисията трябва да се уведоми индивидуално.
Одобрената схема за помощи е адаптирана с оглед на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране
на предприятия в затруднено положение в редакцията им от 1994 г. (ОВ C 368, 1994 г., стр. 12, наричани по-нататък „Насоките
от 1994 г.“). Така на 13 март 1996 г. Комисията приема Решение 96/475/ЕО относно съвместимостта с общия пазар на гаранциите
на държавата в полза на проекти за преструктуриране (включително проекти за оздравяване и консолидиране) в полза на големи
предприятия в затруднено положение, поети в рамките на гаранционните схеми на Länder Саксония-Анхалт, Долна Саксония, Северен
Рейн-Вестфалия, Рейнланд-Пфалц, Бавария, Бремен, Мекленбург-Предна Померания, Шлезвиг-Холщайн и Саксония (ОВ L 194, стр. 25),
с което се установява, че предоставянето на гаранции с оглед на преструктуриране на големи предприятия в затруднено положение
в рамките на гаранционни схеми като тези на Freistaat Sachsen трябва да са предмет на индивидуално уведомление до Комисията.
Що се отнася до определението на понятието за предприятие в затруднено положение, това решение препраща към критериите от
Насоките от 1994 г. С писмо от 19 декември 1996 г. Федерална република Германия потвърждава, че посоченото решение е правилно
транспонирано от Freistaat Sachsen.
Като смятат, че определението на понятието за предприятие в затруднено положение е неясно, германските власти и Комисията
намират за необходимо да изяснят това понятие с оглед на прилагането на програмите за гаранции на германските провинции. Във
връзка с това Комисията изпраща писмо от 2 март 1998 г.
В посоченото писмо Комисията предлага подходящи мерки във връзка с прилагането на гаранционните схеми на германските провинции,
включително одобрената схема за помощи, и по-конкретно предлага следното определение на понятието за предприятие в затруднено
положение (наричано по-нататък „подходяща мярка E 16/94“):
„За целите на прилагането на посочените по-горе правила относно гаранциите се приема, че дадено предприятие е в затруднено
положение, когато е изпълнен един от следните критерии:
–        съответното предприятие е в състояние на неплатежоспособност или свръхзадълженост по смисъла [на Konkursordnung (германския
Правилник за несъстоятелността)] или [на Einführungsgesetz zur Insolvenzordnung (германския Въвеждащ закон към Кодекса за
несъстоятелността)],
–        размерът на загубите по смисъла на член 92 [от Aktiengesetz (германския Закон за акционерните дружества)] и на член 49 [от
Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (германския Закон за дружествата с ограничена отговорност)]
достига повече от половината от осчетоводения собствен капитал при персоналните дружества или повече от половината от дружествения
капитал при капиталовите дружества и 25 % от този капитал е бил загубен през последните дванадесет месеца, предхождащи молбата
за предоставяне на гаранция.
Освен това при прилагането на това понятие с оглед на бюджетното право трябва да се вземат предвид и гарантът трябва да проверява
[следните обстоятелства] във всеки отделен случай:
–        по принцип не може да се предостави гаранция, когато съществува голяма вероятност да се иска изпълнение от гаранта (член 39
от Временните административни указания относно федералните бюджетни закони и съответстващите разпоредби от бюджетните закони
на провинциите); от посоченото следва, че по смисъла на посочените по-горе критерии гаранция в полза на предприятие в затруднено
положение може да се поема само когато гарантът установи — въз основа на изготвено от (независим) експерт-счетоводител експертно
заключение, в което се взима предвид гарантираният заем — че перспективите предприятието да продължава да осъществява дейност
са добри,
–        при предоставяне на гаранцията във всеки отделен случай трябва да се проверява дали на капиталовия пазар не съществуват други
възможности за финансиране.“
В писмо от 29 юни 1998 г. Федерална република Германия потвърждава, че прилага това определение на понятието за предприятие
в затруднено положение.
От друга страна, в писмо от 11 ноември 1998 г., адресирано от Комисията до Федерална република Германия, относно понятието
за предприятие в затруднено положение се уточнява следното:
„Що се отнася до въпросите, които все още не са окончателно изяснени, и по-конкретно до тези за определението за предприятие
в затруднено положение и за прилагането на правилото „de minimis“ за гаранциите за предприятия в затруднено положение, Комисията
предлага да се изчака приемането на изменението на Насоките за помощите за оздравяване и преструктуриране. След вземане на
решението и доколкото е необходимо, неизяснените въпроси ще бъдат адаптирани към Насоките.“
Одобрената схема за помощи е адаптирана впоследствие към Насоките от 1999 г. В съответствие с подходящите мерки, посочени
в точка 6 от Насоките от 1999 г. (вж. точка 4 по-горе), с писмо от 1 декември 1999 г. Федерална република Германия изпраща
на Комисията списък със схемите за помощи, които ще останат в сила след 30 юни 2000 г. и които следователно трябва да бъдат
адаптирани към посочените подходящи мерки (наричано по-нататък „писмото от 1 декември 1999 г.“). В този списък е включена
одобрената схема за помощи. С писмо от 20 януари 2000 г. (наричано по-нататък „писмото от 20 януари 2000 г.“) Федерална република
Германия приема посочените подходящи мерки. Освен това по този повод съгласно параграф 95 от Насоките от 1999 г. Федерална
република Германия изпраща на Комисията и различни документи (писма от 30 юни и 11 декември 2000 г. и от 26 март 2001 г.),
с които се удостоверява адаптирането на съществуващите германски схеми за помощи към посочените подходящи мерки.
При тази фактическа обстановка с писмо от 30 юни 2000 г. (наричано по-нататък „писмото от 30 юни 2000 г.“) Федерална република
Германия изпраща и Prüfraster für staatliche Bürgschaften aus den Bürgschaftsrichtlinien des Bundes und der Länder (Контролен
лист за гаранциите на държавата, посочени в гаранционните схеми на федералното правителство и на провинциите, наричан по-нататък
„контролният лист“).
3.
Разглежданите предприятия
Групата Biria осъществява дейност в сектора на производство и дистрибуция на велосипеди.
Първият жалбоподател по дело T‑120/07, MB Immobilien Verwaltungs GmbH (наричано по-нататък „MB Immobilien“), е правоприемник
на Biria AG (ново) — предишното дружество майка на групата Biria.
Biria AG (ново) е основано през 2003 г. в резултат на сливането между Biria AG (предишно) и Sachsen Zweirad GmbH, като първоначално
предприятието е преименувано Biria GmbH, а впоследствие Biria AG (ново). Единственият собственик на Biria AG (ново) е г‑н Mehdi
Biria.
Вторият жалбоподател по дело T‑120/07, MB System GmbH & Co. KG, е правоприемник на Bike Systems GmbH & Co., Thüringer Zweiradwerk
KG (наричано по-нататък „Bike Systems“), което е било едно от най-важните предприятия в групата Biria. MB System единствено
произвежда велосипеди, докато друго предприятие от групата отговаря за пускането им в продажба.
4.
Разглежданите мерки
Между март 2001 г. и декември 2003 г. групата Biria три пъти е подпомогната финансово.
Първо, през март 2001 г. gbb Beteiligungs AG (наричано по-нататък „gbb“) — дъщерно дружество на Deutsche Ausgleichsbank, германска
банка, публичноправен субект, чиято задача е да предоставя субсидии от обществен интерес в полза на германската икономика —
придобива и притежава до края на 2010 г. скрито дялово участие в размер на около 2 070 732 EUR в Bike Systems (наричана по-нататък
„мярка 1“).
Второ, на 23 март 2003 г. по силата на одобрената схема за помощи Freistaat Sachsen предоставя 80 % гаранция за оперативен
кредит от 5,6 милиона евро в полза на Sachsen Zweirad, чийто краен срок първоначално е определен за края на 2008 г. (наричана
по-нататък „мярка 2“). Гаранцията е върната на 5 януари 2004 г. и заменена с гаранция за Biria GmbH (вж. точка 20 по-долу).
Трето, на 9 декември 2003 г., отново по силата на одобрената схема за помощи, Freistaat Sachsen предоставя 80 % гаранция за
оперативен кредит в размер на 24,875 милиона евро в полза на Biria GmbH, считано от 5 януари 2004 г. (наричана по-нататък
„мярка 3“), при условието че гаранцията, предоставена на Sachsen Zweirad в рамките на мярка 2, ще бъде върната.
5.
Административна процедура
През юли и август 2003 г. Комисията е сезирана с жалби относно гаранция, предоставена на групата Biria, и държавни участия
в дружества от групата.
Комисията изисква информация от Федерална република Германия с писмо от 9 септември 2003 г. Последната изпълнява това искане.
На 18 октомври 2004 г. Комисията издава разпореждане за допълнителна информация до Федерална република Германия, тъй като
има съмнения относно обстоятелството дали мерките за държавни помощи, предоставени на Biria Group, са в съответствие със схемите
за помощи, по които се твърди, че са отпуснати. В отговор на това разпореждане Федерална република Германия предоставя допълнителна
информация с писмо от 31 януари 2005 г. (наричано по-нататък „писмото от 31 януари 2005 г.“). С писмото от 31 януари 2005 г.
Федерална република Германия уведомява Комисията, че мярка 3 също е предоставена въз основа на одобрената схема за помощи.
На 20 октомври 2005 г. Комисията открива официална процедура по разследване за три предполагаеми мерки за държавна помощ.
В същото решение тя отбелязва, че няколко други мерки за помощ, за които се твърди, че са незаконосъобразни, или не представляват
държавна помощ, или са предоставени в съответствие с одобрената схема за помощи. Решението на Комисията да открие процедура
е публикувано в
Официален вестник на Европейския съюз
от 5 януари 2006 г. (ОВ C 2, стр. 14). Комисията приканва заинтересованите страни да изложат съображения относно вероятните
мерки за помощ. Различни подали жалби дружества представят становищата си, които са препратени на Федерална република Германия
с писма от 6 февруари и 2 март 2006 г., като последната отговаря с писма от 5 април и 12 май 2006 г.
Федерална република Германия изпраща коментарите си относно откриването на официалната процедура по разследване с писмо от
23 януари 2006 г. (наричано по-нататък „писмото от 23 януари 2006 г.“).
С писмо от 6 февруари 2006 г. Комисията иска допълнителна информация, която Федерална република Германия предоставя с писмо
от 5 април 2006 г. Комисията изпраща допълнително искане за информация на 19 юли 2006 г., на което Федерална република Германия
отговаря с писмо от 25 септември 2006 г.
6.
Обжалваното решение
На 24 януари 2007 г. Комисията приема Решение 2007/492/ЕО относно държавните помощи C 38/2005 (ex NN 52/2004), предоставени
от Германия на Biria Group (ОВ L 183, стр. 27, наричано по-нататък „обжалваното решение“). Разпоредителната част на обжалваното
решение гласи следното:
„Член 1
Държавната помощ[, предоставена от Федерална република Германия на] [Bike Systems], [Sachsen Zweirad] и Biria GmbH (понастоящем
Biria AG) е несъвместима с общия пазар. Помощта се състои от следните мерки:
а)      мярка 1: [Скрито] дялово участие [в Bike Systems] от 2 070 732 EUR […]. Елементът на помощта съответства на разликата между
референтния лихвен процент плюс 1000 базисни пункта и действителното възнаграждение, срещу което е предоставено [скритото]
дялово участие (фиксираното възнаграждение плюс 50 % от променливото възнаграждение);
б)      мярка 2: гаранция от 4 480 000 EUR за [Sachsen Zweirad]. Елементът на помощта съответства на разликата между референтния лихвен
процент плюс 800 базисни пункта и лихвения процент, при който гарантираният заем е предоставен;
в)      мярка 3: гаранция от 19 900 000 EUR за Biria GmbH (понастоящем Biria AG). Елементът на помощта съответства на разликата между
референтния лихвен процент плюс 700 базисни пункта и лихвения процент, при който гарантираният заем е предоставен.
Член 2
1. [Федерална република Германия] следва да предприеме всички необходими мерки, за да възстанови от [получателя] помощта,
посочена в член 1, която му е била предоставена незаконно.
2. [Скритото] дялово участие и гаранцията за Biria GmbH (понастоящем Biria AG) следва да бъдат прекратени в срок от два месеца
след уведомяване [за] настоящото решение.
[…]“ [неофициален превод]
Мотивите, изложени в подкрепа на обжалваното решение, по същество са следните. Относно мярка 1 Комисията приема, че gbb придобива
участие с държавни средства и че с това участие се дава предимство на Bike Systems, тъй като в него не може да се придобие
участие при същите условия на пазара. Като се основава на точка 3.2 от Известие за прилагането на членове 87 [ЕО] и 88 [ЕО]
по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (ОВ C 71, 2000 г., стр. 14; Специално издание на български език,
2007 г., глава 8, том 3, стр. 158), Комисията смята, че трябва да се приеме, че елементът на помощ достига 100 % от скритото
дялово участие, тъй като Bike Systems е било в затруднено положение при придобиване на дяловото участие и свързаният с него
риск е такъв, че никой инвеститор в условията на пазарна икономика не би придобил дяловото участие. Що се отнася до мерки
2 и 3, Комисията приема, че получателите са големи предприятия, които в момента на предоставяне на съответните гаранции са
били в затруднено положение съгласно критериите в Насоките от 1999 г., и по-конкретно съгласно критериите в параграф 6 от
тях. Следователно посочените гаранции не попадат в обхвата на одобрената схема за помощи, а е трябвало да бъдат предмет на
индивидуално уведомление до Комисията. Освен това по отношение на мерки 1, 2 и 3 тя заключава, че не са приложими предвидените
в член 87, параграфи 2 и 3 ЕО дерогации, и по-специално че не ѝ е предоставена информация относно изпълнението на план за
преструктуриране, какъвто се изисква от Насоките от 1999 г. Впрочем относно мерки 2 и 3 Комисията посочва в обжалваното решение,
че след като Sachsen Zweirad е получило помощ за преструктуриране през април 1996 г. и март 1998 г., условието за еднократност
не е спазено при предоставянето на двете гаранции, тъй като са изтекли по-малко от 10 години след приключване на периода за
преструктуриране и в конкретния случай не е налице никакво извънредно обстоятелство. Следователно според Комисията Насоките
от 1999 г. не са спазени.

Производство и искания на страните
Freistaat Sachsen, от една страна, и MB Immobilien и MB System, от друга страна, подават настоящите жалби в секретариата на
Общия съд на 5 и 16 април 2007 г., като те са заведени съответно като дело T‑102/07 и дело T‑120/07.
С отделна молба, подадена в секретариата на Общия съд на 13 август 2007 г., MB Immobilien прави искане за допускане на обезпечение
с предмет спиране на изпълнението на обжалваното решение. Искането е отхвърлено с Определение на председателя на Общия съд
от 11 октомври 2007 г., като той не се произнася по съдебните разноски.
С Определение на председателя на четвърти състав на Общия съд от 24 ноември 2008 г. и след изслушване на страните делата T‑102/07
и T‑120/07 са съединени за целите на устната фаза на производството и на съдебното решение в съответствие с член 50 от Процедурния
правилник на Общия съд.
По дело T-102/07 Freistaat Sachsen моли Общия съд:
–        да отмени обжалваното решение в частта относно мерки 2 и 3,
–        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
По дело T‑120/07 MB Immobilien и MB System молят Общия съд:
–        да отмени обжалваното решение,
–        да осъди Комисията да заплати съдебните разноски.
По дело T-102/07 Комисията моли Общия съд:
–        да отхвърли жалбата,
–        да осъди Freistaat Sachsen да заплати съдебните разноски.
По дело T‑120/07 Комисията моли Общия съд:
–        да отхвърли жалбата,
–        да осъди MB Immobilien и MB System да заплатят съдебните разноски.

От правна страна
В жалбата по дело T‑102/07 са изложени три правни основания. Първото правно основание е изведено от нарушение на общностното
право поради неправилно тълкуване на одобрената схема за помощи. То се състои от три части. В първата част Freistaat Sachsen
оспорва неприлагането на подходяща мярка E 16/94. Във втората част тя изтъква липса на мотиви. В третата част тя твърди, че
засегнатите предприятия не са предприятия в затруднено положение по смисъла на одобрената схема за помощи. Второто правно
основание е изведено от неправилна преценка на фактите по отношение на затрудненията на разглежданите предприятия. То се състои
от две части. В първата част Freistaat Sachsen твърди, че обжалваното решение противоречи на практиката на Комисията. Във
втората част тя изтъква неправилна преценка на критериите по параграф 6 от Насоките от 1999 г. Третото правно основание е
изведено от липсата на мотиви относно размера на елемента на помощ.
В жалбата по дело T‑120/07 също са изложени три правни основания. Първото правно основание е изведено от нарушение на общностното
право поради неправилно тълкуване на одобрената схема за помощи. Второто правно основание е изведено от неправилна преценка
на фактите по отношение на затрудненията на предприятията получатели. Третото правно основание е изведено от неизпълнение
на задължението за мотивиране. То се състои от четири части. В първата част MB Immobilien и MB System твърдят, че Комисията
се е отклонила от Насоките от 1999 г., без да изложи мотиви в това отношение. Във втората част те изтъкват липса на мотиви
относно основанието за подходяща мярка E 16/94. В третата част те твърдят, че Комисията не изложила мотиви за решението си
да се отклони от подходяща мярка E 16/94. В четвъртата част те твърдят, че е допусната сериозна грешка в мотивите при определянето
на стойността на подлежащите на възстановяване помощи.
Следва да се заключи, че доводите, изтъкнати от Freistaat Sachsen в рамките на жалбата по дело T‑102/07, и тези на MB Immobilien
и MB System в рамките на жалбата по дело T‑120/07 в голяма степен се припокриват, макар оплакванията на Freistaat Sachsen
да се отнасят само до мерки 2 и 3, докато тези на MB Immobilien и MB System се отнасят и до мярка 1. Техните оплаквания по
същество се отнасят, на първо място, по отношение на мерки 2 и 3, до нарушение на одобрената схема за помощи поради твърдяното
неприлагане на по-тясното определение на понятието за предприятие в затруднено положение, съдържащо се в подходяща мярка E 16/94,
за сметка на прилагането на определението в Насоките от 1999 г., и по-конкретно на посочените в параграф 6 от тях показатели.
На второ място, жалбоподателите поддържат, че Комисията е допуснала явни грешки в преценката при окачествяването на предприятията
получатели като предприятия в затруднено положение. На трето място, било налице неизпълнение на задължението за мотивиране.
Оплакванията са разгледани по-долу именно в този ред.
1.
По оплакванията, изведени от неприлагане на определението на понятието за предприятие в затруднено положение, съдържащо се
в подходяща мярка E 16/94

Доводи на страните
Жалбоподателите не оспорват, че предприятията в затруднено положение са изключени от категорията регионални помощи от одобрената
схема за помощи. Въпреки това те твърдят по същество, че Комисията трябвало да основе анализа си, че предприятията получатели
на мерки 2 и 3 са в затруднено положение, на критериите на подходяща мярка E 16/94, а не на тези в параграфи 4—6 от Насоките
от 1999 г., за които се твърди, че са по-широки.
Според Freistaat Sachsen с оглед на съдебната практика Комисията е длъжна да разгледа мерки 2 и 3, като се основава на условията
на одобрената схема за помощи (Решение на Съда от 5 октомври 1994 г. по дело Италия/Комисия, C‑47/91, Recueil, стр. I‑4635).
В обжалваното решение обаче Комисията заключава, че мерки 2 и 3 са несъвместими с одобрената схема за помощи, не въз основа
на определението на понятието за предприятие в затруднено положение, произтичащо от подходяща мярка E 16/94, а въз основа
на посочените в параграф 6 от Насоките от 1999 г. критерии. По този начин Комисията превишила пределите на правото си на преценка
при конкретното прилагане на схема за помощи, която тя все пак е одобрила в предходен момент.
Freistaat Sachsen припомня, че одобрената схема за помощи включва две категории: от една страна, категорията на регионалните
помощи, и от друга — категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране. Мерки 2 и 3 били предоставени в рамките на
категорията на регионалните помощи, така че трябвало да се приложи произтичащото от подходяща мярка E 16/94 определение на
понятието за предприятие в затруднено положение.
На първо място Freistaat Sachsen се основава на тълкуването на факти, които са настъпили, и на писма, които са разменени,
съответно преди приемането на Насоките от 1999 г.
Така Freistaat Sachsen твърди, че понятието за предприятие в затруднено положение било определено първоначално в Решение SG (93) D/9273
като всяко предприятие, за което гарантът знае или в качеството на положил дължимата грижа оператор трябва да знае, че се
намира в затруднено положение.
Според Freistaat Sachsen в Решение 96/475 относно гаранциите за проекти за преструктуриране в полза на големи предприятия
в затруднено положение, предоставени в рамките на гаранционните схеми на редица германски провинции, сред които и Freistaat
Sachsen, Комисията е решила, че предоставянето на гаранции на големи предприятия в затруднено положение трябва да бъде предмет
на индивидуално уведомление. От това следвало, че в рамките на категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране от
одобрената схема за помощи гаранции можело да се предоставят само на МСП в затруднено положение. Според Freistaat Sachsen
не ставало въпрос за категорията на регионалните помощи от одобрената схема за помощи, като това се потвърждавало от писмото
от 19 декември 1996 г. (вж. точка 6 по-горе).
От друга страна, Freistaat Sachsen поддържа, че видно от кореспонденцията между Федерална република Германия и Комисията,
като писмото от 2 март 1998 г. (вж. точка 7 по-горе), сходни гаранционни програми съществували в редица провинции, както и
на федерално равнище. Поради значението на инструмента за регионална помощ трябвало да се очертаят ефективните граници на
понятието „предприятия в добро състояние“. Според Freistaat Sachsen очертаването на тези граници е предмет на многобройни
дискусии и на дълъг обмен на кореспонденция между Комисията и Федерална република Германия, който приключва едва с предложението
на Комисията за определение на понятието за предприятие в затруднено положение в подходяща мярка E 16/94.
С подходяща мярка E 16/94 отново се потвърдило изключването на предприятията в затруднено положение от регионалните помощи.
От този момент нататък не можели да получават регионални помощи, от една страна, предприятията, които отговаряли на ясни критерии,
впоследствие възпроизведени в параграф 5 от Насоките от 1999 г., и от друга — предприятията, при които съществувал риск да
се иска изпълнение от гаранта. Това определение не било променяно впоследствие.
Freistaat Sachsen отбелязва още, че в писмото си от 11 ноември 1998 г. (вж. точка 10 по-горе) Комисията посочва, че въпросът
за определението на понятието за предприятие в затруднено положение все още не е окончателно изяснен, но че в интерес на правната
сигурност трябва да се приложат критериите по подходяща мярка E 16/94.
На второ място Freistaat Sachsen твърди, че от кореспонденцията между Федерална република Германия и Комисията, разменена
след приемането на Насоките от 1999 г., не е видна никаква промяна в прилагането на определението на понятието за предприятие
в затруднено положение, съдържащо се в подходяща мярка E 16/94, за категорията регионални помощи от одобрената схема за помощи.
Според Freistaat Sachsen писмото от 1 декември 1999 г. се отнася единствено до помощите за оздравяване и преструктуриране
на предприятия в затруднено положение. Това важало и за писмото от 20 януари 2000 г., в което Федерална република Германия
приела предвидените в точка 6 от Насоките от 1999 г. подходящи мерки, тъй като посочените подходящи мерки също се отнасяли
единствено до схеми за помощи във връзка с помощи за оздравяване и преструктуриране. От това писмо следвало също, че определението
в параграф 5 от Насоките от 1999 г. трябвало да се прилага за МСП в затруднено положение.
Изпратените с писмото от 30 юни 2000 г. документи също се отнасяли само до схемите за помощи за оздравяване и преструктуриране.
В точка 3.5 от контролния лист се обобщавали програмите или видовете програми във връзка с регионални помощи. За сметка на
това в точка 4 се уреждали единствено помощите за оздравяване и преструктуриране. Това важало и за последващите изменения
на точка 4, по които впоследствие била водена кореспонденция между Комисията и германското правителство.
На трето място Freistaat Sachsen смята, че прилагането на две леко различни определения на понятието за предприятие в затруднено
положение в рамките на категорията на регионалните помощи и категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране от одобрената
схема за помощи произтича от различните цели на посочените категории.
Целта на категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране била да се гарантира, че помощи за оздравяване и преструктуриране
могат да получават само МСП, отговарящи на критериите по параграф 5 от Насоките от 1999 г. Freistaat Sachsen отбелязва, че
при категорията на регионалните помощи предприятията могат да получават регионални помощи, ако не са в затруднено положение
съгласно подходяща мярка E 16/94, тоест съгласно ясно определени критерии, съответстващи на тези в параграф 5 от Насоките
от 1999 г., или ако не съществува вероятност да се иска изпълнение от гаранта.
На последно място Freistaat Sachsen поддържа, че показателите за наличие на затруднения за предприятието, посочени в параграф 6
от Насоките от 1999 г., са прекалено неясни, за да представляват критерии за преценка от държавите членки на съвместимостта
на предвидена мярка за помощ със съществуваща схема.
От своя страна MB Immobilien и MB System поддържат, че Комисията трябвало да разгледа мерки 2 и 3 с оглед на условията на
одобрената схема за помощи, и също се позовават на подходяща мярка E 16/94. Те отбелязват, че условията на подходяща мярка
E 16/94 са формулирани по-тясно от тези в Насоките от 1999 г. Вместо показателите по смисъла на посочените насоки, в конкретния
случай бил приложим изведеният от бюджетното право критерий на подходяща мярка E 16/94. Съгласно този критерий не трябвало
да се предоставят гаранции, когато съществувала голяма вероятност да се иска изпълнение от гаранта. Федерална република Германия
приела това определение и както Freistaat Sachsen, така и получателите трябвало да могат да разчитат на това, че одобрената
схема за помощи се прилага като специална схема.
MB Immobilien и MB System поддържат, че адаптирането на одобрената схема за помощи към Насоките от 1999 г. се отнася само
до категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране. Комисията предложила да се прави уведомление за всички гаранции
в полза на големи предприятия, независимо от целта им, но премълчавала факта, че Федерална република Германия е отхвърлила
това предложение. Този въпрос все още не бил окончателно изяснен.
Според MB Immobilien и MB System гаранциите във връзка с мерки по преструктуриране и оздравяване в полза на предприятия в
затруднено положение по смисъла на одобрената схема за помощи са предоставяни само на МСП. По отношение на регионалните оперативни
и инвестиционни помощи, като посочената в подходяща мярка E 16/94 помощ, прилагането на стриктните критерии по параграф 5
от Насоките от 1999 г. трябвало да се допълни с двойно бюджетно условие, съгласно което не може да се предостави гаранция,
ако съществува голяма вероятност да се иска изпълнение от гаранта и следователно гаранции в полза на предприятия в затруднено
положение могат да се предоставят само когато гарантът установи, въз основа на изготвено от независим одитор експертно заключение,
че с оглед на гарантирания заем съществуват добри шансове предприятието получател да продължи да осъществява дейност. От друга
страна, що се отнася до задължението за уведомяване за помощите за оздравяване и преструктуриране на големи предприятия в
затруднено положение, произтичащо от Решение 96/475, MB Immobilien и MB System твърдят, че Федерална република Германия е
приела това задължение за двете категории само за Баден-Вюртемберг (Германия) и Хамбург (Германия). Що се отнася до категорията
на регионалните помощи, одобрената схема за помощи не била засегната от Решение 96/475. Следователно посоченият по-горе бюджетен
критерий продължавал да бъде критерият, позволяващ да се провери допустимостта на подобни гаранции, и той не бил заместен
от посочените в Насоките от 1999 г. показатели.
Комисията моли Общия съд да отхвърли тези оплаквания. Тя оспорва приложимостта на подходяща мярка E 16/94 и твърди, че в обжалваното
решение правилно е приложила критериите по параграфи 4—6 от Насоките от 1999 г.

Съображения на Общия съд
Следва да се заключи, че жалбоподателите не оспорват обстоятелството, че предприятията в затруднено положение са изключени
от категорията на регионалните помощи от одобрената схема за помощи. Въпреки това те поддържат, че по отношение на мерки 2
и 3 Комисията не може да основе обжалваното решение на определението на понятието за предприятие в затруднено положение, произтичащо
от параграфи 4—6 от Насоките от 1999 г., като по този начин изключи възможността категорията на регионалните помощи да се
приложи за разглежданите предприятия, а тя трябвало да приложи по-ограничителното определение, съдържащо се в подходяща мярка
E 16/94. Всъщност Федерална република Германия не приела твърдяното по-широко определение от Насоките от 1999 г. за категорията
на регионалните помощи от одобрената схема за помощи. От друга страна, посочените в точка 6 от Насоките от 1999 г. показатели
били прекалено неясни, за да могат държавите членки да преценят съвместимостта на финансовите мерки с одобрената схема за
помощи.
Що се отнася до свободата на преценка на Комисията, следва да се припомни, че когато Комисията разглежда индивидуална помощ,
за която се твърди, че е предоставена в приложение на разрешена в предходен момент схема, тя не може от самото начало да я
разгледа пряко с оглед на Договора за ЕО. На първо място, преди да започне каквато и да било процедура, Комисията трябва да
се ограничи до това да упражни контрол дали помощта попада в обхвата на общата схема и дали отговаря на посочените в решението
за одобрение на помощта условия. Ако Комисията не действа по този начин, при проверка на всяка индивидуална помощ тя би могла
да измени решението си за одобрение на схемата за помощи, което предполага, че вече е направена проверка с оглед на член 87
ЕО (вж. в този смисъл Решение по дело Италия/Комисия, точка 40 по-горе, точка 24).
Следователно помощ, представляваща стриктно и предвидимо прилагане на условията, определени в решението за одобрение на разрешената
обща схема, се приема за съществуваща помощ, за която не следва да се уведомява Комисията и която не следва да се преценява
с оглед на член 87 ЕО (Решение на Съда от 16 май 2002 г. по дело ARAP и др./Комисия, C‑321/99 P, Recueil, стр. I‑4287, точка 83
и Решение на Общия съд от 18 ноември 2004 г. по дело Ferriere Nord/Комисия, T‑176/01, Recueil, стр. II‑3931, точка 51).
За сметка на това мерки, които не попадат в обхвата на посочените общи схеми, представляват нови помощи, чиято съвместимост
с общия пазар трябва да бъде проверена от Комисията. Всъщност от член 2 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март
1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член [88] ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български
език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41) следва, че „за всички планове за предоставяне на нова помощ трябва да бъде отправено
уведомление до Комисията в подходящ срок от съответните държави членки“.
Освен това следва да се отбележи, че решение на Комисията, с което тя се произнася по съвместимостта на определена помощ със
съответната схема, попада в рамките на изпълнението на задължението ѝ да следи за прилагането на членове 87 ЕО и 88 ЕО. Поради
това разглеждането от страна на Комисията на съответствието на помощ с тази схема не представлява инициатива, надхвърляща
пределите на правомощията ѝ. Ето защо преценката на Комисията не може да бъде ограничена от тази на отпусналите помощта национални
органи.
Що се отнася до довода, че Федерална република Германия не била приела определението за предприятия в затруднено положение,
произтичащо от параграфи 4—6 от Насоките от 1999 г., за категорията на регионалните помощи от одобрената схема за помощи,
от член 17, параграф 1 от Регламент № 659/1999 е видно, че Комисията получава от съответната държава членка цялата необходима
информация за прегледа, в сътрудничество с държавата членка, по отношение на съществуващи схеми за помощ съгласно член 88,
параграф 1 ЕО. Когато Комисията, в светлината на предоставената информация, заключи, че съществуващата схема за помощи не
е или вече не е съвместима с общия пазар, тя издава препоръка, предлагаща подходящи мерки на съответната държава членка, за
да се измени или премахне съществуващата схема за помощи съгласно член 18 от Регламент № 659/1999.
В това отношение от член 19 от Регламент № 659/1999 следва, че „[к]огато съответната държава членка приеме предложените мерки
и информира Комисията за това, Комисията отбелязва тази констатация и информира държавата членка за това“. В този член се
посочва още, че „[с] приемането ѝ държавата членка е задължена да приложи подходящите мерки“.
В конкретния случай съгласно подходящите мерки от Насоките от 1999 г. (вж. точка 4 по-горе) с писмото от 1 декември 1999 г.
Федерална република Германия изпраща на Комисията списък на схемите за помощи, които остават в сила след 30 юни 2000 г. и
които съгласно посоченото писмо трябва да бъдат адаптирани към подходящите мерки. Одобрената схема за помощи е включена в
този списък. С писмото от 20 януари 2000 г. Федерална република Германия приема подходящите мерки, предложени в точка 6 от
Насоките от 1999 г.
Въпреки това според жалбоподателите Федерална република Германия приела само подходящите мерки за схемите за помощи за оздравяване
и преструктуриране и следователно само за категорията на помощите за оздравяване и преструктуриране от одобрената схема за
помощи. От това те заключават, че за категорията на регионалните помощи от одобрената схема за помощи продължава да се прилага
определението на понятието за предприятие в затруднено положение, съдържащо се в подходяща мярка E 16/94.
Тези съображения трябва да се отхвърлят.
Всъщност Комисията основателно отбелязва, че в приложената към преписката кореспонденция на Федерална република Германия не
се прави разграничение между различните категории в одобрената схема за помощи. По-специално в писмото от 1 декември 1999 г.
тази схема е спомената без допълнителни уточнения. Писмото от 20 януари 2000 г. също е с обща формулировка. Следователно не
е доказано, че изрично се изключва възможността Насоките от 1999 г. да се прилагат за категорията на регионалните помощи от
одобрената схема за помощи.
От друга страна, контролният лист — който, както е видно от писмото от 30 юни 2000 г., е неразделна част от германските гаранционни
схеми и транспонира подходящите мерки в тази област — и по-конкретно точка 4.1 от него, изрично препраща към задължението
за индивидуално уведомяване в случай на помощи за оздравяване и преструктуриране за големи предприятия в затруднено положение
по смисъла на Насоките от 1999 г. Ето защо от точка 4.1 от контролния лист следва, че Федерална република Германия е приела,
че съгласно Насоките от 1999 г. Комисията трябва да бъде уведомена индивидуално за всяка гаранция, която може да бъде квалифицирана
като помощ за оздравяване и преструктуриране (с изключение на гаранциите, предоставени в рамките на схема за помощи за МСП,
които отговарят поне на един от трите критерия, посочени в параграф 5 от Насоките от 1999 г., вж. точка 78 по-долу).
Безспорно, както отбелязва Freistaat Sachsen, в някои отношения в разглежданата кореспонденция изрично се посочват „схемите
за помощи за оздравяване и преструктуриране“. Например в писмото от 1 декември 1999 г. се споменава адаптирането към Насоките
от 1999 г. на всички „съществуващи помощи за оздравяване и преструктуриране“ в сила след 30 юни 2000 г. Същото важи и за контролния
лист. Това напълно съответства на текста на точка 6.3 от Насоките от 1999 г., в която се изисква адаптирането на „съществуващите
помощи за оздравяване и преструктуриране с оглед на настоящите насоки“.
Противно на поддържаното от Freistaat Sachsen обаче, от това посочване на „схемите за помощи за оздравяване и преструктуриране“
все пак не следва, че Федерална република Германия е приела подходящите мерки само по отношение на категорията на помощите
за оздравяване и преструктуриране от одобрената схема за помощи.
Всъщност дори приемането на подходящите мерки в Насоките от 1999 г. да се отнася само до схемите за помощи за оздравяване
и преструктуриране, това все пак не предполага възможност Freistaat Sachsen да не се съобрази с Насоките от 1999 г., когато
след влизането в сила на тези насоки на 9 октомври 1999 г. и след приемането от Федерална република Германия на свързаните
с тях подходящи мерки Freistaat Sachsen предоставя финансови предимства на предприятия, които потенциално се намират в затруднено
положение. Това е вярно, макар a priori посочените предимства да отговарят на условията на съществуваща схема за регионални
помощи за регион, който, както се отбелязва в съображение 10 от обжалваното решение, представлява подпомаган район съгласно
член 87, параграф 3, буква а) ЕО.
В това отношение трябва да се припомни, че уреденото в член 87, параграф 3, букви а) и в) ЕО изключение относно регионалните
помощи предполага, когато става въпрос за помощи за оздравяване, че е налице истински план за преструктуриране, за да може
положителните последици от помощта по отношение на регионалното развитие да бъдат трайни (вж. в този смисъл Решение на Съда
от 21 март 1991 г. по дело Италия/Комисия, C‑305/89, Recueil, стр. I‑1603, точка 36) и да компенсират свързаните с нарушение
на конкуренцията последици.
Също така от параграф 3 от Насоките от 1999 г. — които Комисията е имала възможност да приеме, за да упражни широкото право
на преценка, с което разполага при прилагането на член 87, параграф 3 ЕО, и които я обвързват (вж. в този смисъл Решение на
Общия съд от 15 юни 2005 г. по дело Regione autonoma della Sardegna/Комисия, T‑171/02, Recueil, стр. II‑2123, точки 94 и 95
и цитираната съдебна практика) — следва, че „[д]ържавните помощи, с които се цели да се предотврати обявяването в несъстоятелност
на предприятията в затруднено положение и да се насърчи преструктурирането им, могат да се приемат за законосъобразни само
при изпълнението на някои условия“. [неофициален превод] Именно поради това в Насоките от 1999 г., и по-конкретно в параграф 17
от тях, се предвижда задължение държавата предварително да уведомява Комисията за всяко предоставяне на финансови средства
на предприятие в затруднено финансово положение или поемане на гаранции във връзка с такива средства и именно при разглеждането
на това уведомление Комисията взема предвид съображенията от регионално естество, споменати в член 87, параграф 3, букви а)
и в) ЕО, както произтича от параграфи 19 и 20 от посочените насоки.
От посоченото по-горе следва, че към момента на настъпване на фактите, преди да предостави помощ на голямо предприятие, което
се намира в най-малко проблематично от икономическа гледна точка положение — като не може да се отрече, че такова е положението
на групата Biria — Федерална република Германия е трябвало първо да провери дали става въпрос за предприятие в затруднено
положение съгласно критериите в параграфи 4—6 от Насоките от 1999 г. Ако е случаят е такъв, за съответната помощ се прилага
задължението за индивидуално уведомяване.
От посоченото следва също, че трябва да се отхвърли доводът на жалбоподателите относно наличието на специфично определение
на понятието за предприятие в затруднено положение в рамките на категорията на регионалните помощи от одобрената схема за
помощи. Всъщност да се приеме, че паралелно съществуват различни определения на понятието за предприятие в затруднено положение,
би могло да доведе до положение, в което предприятие, намиращо се в затруднено положение съгласно Насоките от 1999 г., може
все пак да получи държавна помощ, без да е налице задължение за уведомяване и без да са спазени Насоките от 1999 г. Такова
положение обаче би било в противоречие със структурата на член 87, параграфи 1 и 3 ЕО и на член 88, параграф 3 ЕО, изяснен
в Насоките от 1999 г. (вж. точка 74 по-горе).
На следващо място, що се отнася до доводите на жалбоподателите, според които посочените в параграф 6 от Насоките от 1999 г.
показатели били прекалено неясни, за да може държава членка да ги ползва при преценката на съвместимостта на предвидена мярка
за помощ със съществуваща схема, следва да се припомни, че както основателно отбелязва Комисията, в случай на съмнение относно
квалифицирането на положението на предприятие получател държавата членка трябва да я уведоми за съответната мярка.
От друга страна, що се отнася до доводите на жалбоподателите, изведени от сравнение между критериите на подходяща мярка E 16/94
и тези в параграф 5 от Насоките от 1999 г., както и от обстоятелството, че в някои писма между Комисията и Федерална република
Германия, изпратени след приемането на Насоките от 1999 г., се споменавали само критериите в посочения параграф 5, трябва
да се отбележи, че от текста на Насоките от 1999 г., и по-конкретно от точка 4 от тях (вж. точка 3 по-горе), ясно следва,
че единствените схеми за помощи за предприятия в затруднено положение, които продължават да бъдат разрешени, са тези за МСП.
Следва също така, че a priori само стриктните критерии на параграф 5 от Насоките от 1999 г. са релевантни, за да се прецени
дали последните предприятия са в затруднено положение. Извън приложимостта на посочените стриктни критерии индивидуалното
уведомление е задължително. Следователно макар да е възможно в кореспонденцията, разменена между Комисията и Федерална република
Германия след приемането на Насоките от 1999 г., да се обсъжда определението на понятието за предприятие в затруднено положение,
произтичащо от параграф 5 от Насоките от 1999 г., за да се определи обхватът на преценката на все още разрешените схеми за
помощи, от това не може да се заключи, както явно поддържат жалбоподателите, че Федерална република Германия е приела само
това определение, нито че е отхвърлила възможността да използва съдържащото се в параграф 6 от Насоките от 1999 г. определение
на понятието за предприятие в затруднено положение извън специфичния контекст на схемите за помощи за оздравяване и преструктуриране
на МСП.
Накрая следва също да се уточни, както твърди Комисията и както е видно от писмото от 23 януари 2006 г., че Федерална република
Германия е подкрепила преценката на мерки 2 и 3 с оглед на параграф 6 от Насоките от 1999 г. От друга страна, нито от обжалваното
решение, нито от преписката е видно, че Федерална република Германия се е позовала на подходяща мярка E 16/94 в хода на административната
процедура, и впрочем жалбоподателите не твърдят противното.
От посоченото по-горе произтича, че не следва да се взема предвид разменената преди 1999 г. кореспонденция между Комисията
и Федерална република Германия. Следва също да не се взема предвид твърдяното по-тясно определение на понятието за предприятие
в затруднено положение, съдържащо се в подходяща мярка E 16/94, тъй като то е ирелевантно за разрешаването на настоящия спор.
Следователно Комисията не е нарушила общностното право, нито одобрената схема за помощи, като в обжалваното решение е преценила
положението на разглежданите предприятия с оглед на критериите в Насоките от 1999 г., включително на параграф 6 от тях, а
не с оглед на тези в подходяща мярка E 16/94.
Ето защо трябва да се отхвърлят оплакванията, изложени в жалбите по дела T‑102/07 и T‑120/07 и изведени от нарушение на одобрената
схема за помощи в това отношение.
2.
По оплакванията във връзка с окачествяването на предприятията получатели като предприятия в затруднено положение
Първо, MB Immobilien и MB System поддържат, че предприятието получател по мярка 1, Bike Systems, не е било в затруднено положение
през март 2001 г. Като се има предвид, че одобрената схема за помощи се отнася до гаранции на държавата и че мярка 1 се изразява
в придобиване на скрито дялово участие извън тази схема, MB Immobilien и MB System не оспорват, че за Bike Systems се прилага
определението на понятието за предприятие в затруднено положение, съдържащо се в Насоките от 1999 г.
Второ, Freistaat Sachsen и MB Immobilien поддържат, че предприятията — получатели по мерки 2 и 3, съответно Sachsen Zweirad
и Biria GmbH, не са били в затруднено положение по смисъла на подходяща мярка E 16/94 към момента на предоставяне на гаранциите.
В това отношение от предходния анализ следва, че Комисията правилно е основала обжалваното решение на съдържащото се в Насоките
от 1999 г. определение на понятието за предприятие в затруднено положение. От това следва, че оплакванията, изведени от обстоятелството,
че предприятията получатели не били в затруднено положение съгласно критериите на подходяща мярка E 16/94, трябва да бъдат
отхвърлени като неотносими.
Трето, Freistaat Sachsen поддържа, че Sachsen Zweirad и Biria GmbH не са били предприятия в затруднено положение и по смисъла
на критериите от Насоките от 1999 г. съответно през март 2003 г. и декември 2003 г.
От друга страна, в репликата си MB Immobilien и MB System поддържат също, при условията на евентуалност, че дори да се прилагат
Насоките от 1999 г., следва да се приеме, че Sachsen Zweirad и Biria GmbH не са били в затруднено положение. Посоченото оплакване
обаче трябва да се обяви за недопустимо поради нарушение на член 21 от Статута на Съда и на член 44, параграф 1, буква в)
от Процедурния правилник, съгласно който жалбата трябва да посочва предмета на спора и кратко изложение на изложените правни
основания. Всъщност това посочване трябва да е достатъчно ясно и точно, за да позволи на ответника да подготви защитата си,
а на Общия съд — да се произнесе по иска или жалбата, ако е необходимо, без да разполага с други данни. С оглед гарантиране
на правната сигурност и на доброто правораздаване е необходимо съществените правни и фактически обстоятелства, на които се
основава искът или жалбата, да следват поне обобщено, но по логичен и разбираем начин от текста на самата искова молба или
жалба (Определение на Общия съд от 11 юли 2005 г. по дело Internationaler Hilfsfonds/Комисия, T‑294/04, Recueil, стр. II‑2719,
точка 23).
От това следва, че проверката за евентуални грешки в преценката от страна на Комисията при прилагане на критериите в Насоките
от 1999 г. към положението на Sachsen Zweirad и Biria GmbH ще се ограничи до доводите, изложени в това отношение от Freistaat
Sachsen.
Следователно по-нататък в настоящото изложение ще се провери, въз основа на Насоките от 1999 г., дали Комисията не е допуснала
явна грешка в преценката, като е приела, от една страна, че Bike Systems е било в затруднено положение през март 2001 г.,
и от друга страна, че Sachsen Zweirad и Biria GmbH са били в затруднено положение съответно през март 2003 г. и декември 2003 г.

По въпроса дали Bike Systems е било предприятие в затруднено положение през март 2001 г.
Доводи на страните
На първо място MB Immobilien и MB System поддържат, че изложените в съображение 61 от обжалваното решение мотиви, за да се
приеме, че Bike Systems е било предприятие в затруднено положение, не съответстват на релевантните критерии или признаци по
смисъла на Насоките от 1999 г. и са непълни. Самата Комисия установила, че Bike Systems не било в несъстоятелност, но не направила
никакви констатации относно баланса на предприятията получатели и следователно относно критериите в посочените насоки. Освен
това от ограничено преструктуриране не можело автоматично да се заключи, че бъдещите перспективи на дадено предприятие са
неясни, а за тази цел трябвало да се направят по-изчерпателни изводи. От друга страна, Комисията не отчела в достатъчна степен
обстоятелството, че Bike Systems е придобито от предприятие в добро състояние. Всъщност след като в резултат на оздравителния
план е налице промяна на собственика, Комисията трябвало да разгледа икономическата тежест на приобретателя, за да представи
валидно становище относно бъдещите перспективи на предприятието. В допълнение, загубите или отрицателната стойност на собствения
му капитал могли да бъдат, но не били непременно показател, че дадено предприятие е в затруднено положение, както свидетелствали
критериите в Насоките от 1999 г.
На второ място MB Immobilien и MB System поддържат, че Комисията не е анализирала обвързващо гаранционно писмо (harte Patronatserklärung)
на Biria GmbH от 6 март 2001 г. (наричано по-нататък „гаранционното писмо“), макар в писмото си от 31 януари 2005 г. Федерална
република Германия да изтъква наличието на този документ. Комисията трябвало да отчете обстоятелството, че що се отнася до
породените от договора за придобиване на скрито дялово участие задължения, gbb разполага с гаранцията на Biria GmbH и че следователно
в случай на неизпълнение то може да поиска изпълнение от предприятие, което не е в затруднено положение. Впрочем Комисията
признала, че не е разгледала гаранционното писмо, изготвено от Biria GmbH в полза на Bike Systems, макар този факт да ѝ е
известен. Следвало обвързващите гаранционни писма (harte Patronatserklärungen) да се разграничават от необвързващите гаранционни
писма (weiche Patronatserklärungen). В случай на обвързващо гаранционно писмо гарантът не бил длъжник, който носи отговорност
само след неизпълнение от страна на главния длъжник, а бил солидарно задължен с последния.
Тези съображения не се опровергават от обстоятелството, че германското правителство посочило в писмото си от 23 януари 2006 г.,
че било съгласно с поясненията на Комисията, съгласно които скритото дялово участие е сравнимо с вземане от последен ред на
удовлетворяване, при което поради липсата на обезпечения рискът е по-голям, отколкото при вземането по класически банков кредит,
предназначен за финансиране на инвестиции, така че възнаграждението за подобно скрито дялово участие трябва да е значително
по-високо от действащия към момента на придобиване на участието референтен процент за Европейския съюз. Когато Комисията посочвала,
че предвид това абстрактно изявление е нямала причина да разгледа по-подробно квалифицирането на гаранционното писмо и да
постави въпроси във връзка с него, тя забравяла, че е била запозната с него и следователно е била длъжна да проведе разследване
или поне да постави въпроси на държавата членка.
На трето място MB Immobilien и MB System поддържат, че Комисията не е взела предвид одиторския доклад относно годишния счетоводен
отчет към 31 декември 2002 г. и доклада за дейността на Bike Systems за 2002 г. (наричан по-нататък „докладът относно счетоводния
отчет на Bike Systems за 2002 г.“), с който е била запозната и в който се посочва, че „представянето и преценката на активите
в баланса от 31 декември 2002 г. позволяват да се изходи от принципа, че бъдещите перспективи са положителни“. В нито един
момент Комисията не споменавала платежоспособността на приобретателя. MB Immobilien и MB System оспорват твърдението на Комисията,
че докладът относно счетоводния отчет на Bike Systems за 2002 г. нямал никаква стойност за преценката на взетите през 2001 г.
решения. Впрочем самата Комисия използвала подобна обосновка a posteriori.
На четвърто място те твърдят, че доводите, изложени от Комисията във връзка с периодите след приемане на обжалваното решение,
не могли да го обосноват.
Комисията оспорва доводите на MB Immobilien и MB System.
Съображения на Общия съд
От самото начало следва да се уточни, че от жалбата по дело T‑120/07 е видно, че оплакванията на MB Immobilien и MB System,
изложени в рамките на второто правно основание, се отнасят, от една страна, до окачествяването на Bike Systems като предприятие
в затруднено положение, и от друга — до определянето на елемента на помощ, и по-специално до размера на приложеното от Комисията
увеличение.
Що се отнася до определянето на елемента на помощ на мярка 1, налага се изводът, че в рамките на второто правно основание
не са представени доводи във връзка с оплакването на MB Immobilien и MB System, което е изложено в рамките на посоченото правно
основание на жалбата по дело T‑120/07 и съгласно което Комисията не е взела предвид в достатъчна степен обстоятелството, че
възнаграждение, чийто размер надхвърля с 600 базисни пункта референтния лихвен процент, отчита в достатъчна степен по-големия
риск от неизпълнение от страна на предприятие в затруднено положение. Следователно това оплакване трябва да се обяви за недопустимо
съгласно посочената в точка 86 по-горе съдебна практика. Доводите срещу определянето на елемента на помощ с оглед на референтния
процент на пазара, изложени в рамките на третото правно основание на жалбата по дело T‑120/07 във връзка с липсата на мотиви,
ще бъдат разгледани по-долу при проверката на оплакванията, изведени от липсата на мотиви в обжалваното решение.
Следователно второто правно основание на жалбата по дело T‑120/07 и проверката за евентуални грешки в преценката се ограничават
до въпроса дали Комисията е допуснала грешка в преценката, като въз основа на критериите в Насоките от 1999 г. е приела, че
Bike Systems е било предприятие в затруднено положение към момента на предоставяне на мярка 1.
От самото начало следва да се припомни, че проверката, която трябва да извърши Комисията, включва отчитането и преценката
на сложни икономически факти и обстоятелства. Следователно след като съдът не може да замести преценката на Комисията със
своя преценка на сложните икономически факти и обстоятелства, контролът на Общия съд трябва да се сведе до проверка дали са
спазени процесуалните правила и изискването за мотивиране, дали фактите са установени точно и дали не е налице явна грешка
в преценката или злоупотреба с власт (вж. Решение на Общия съд от 11 май 2005 г. по дело Saxonia Edelmetalle и ZEMAG/Комисия,
T‑111/01 и T‑133/01, Recueil, стр. II‑1579, точка 91 и цитираната съдебна практика).
Що се отнася до положението на Bike Systems през март 2001 г., следва да се припомни, че в съображение 61 от обжалваното решение
Комисията посочва следното:
„Bike Systems […] тъкмо е излизало от процедура по несъстоятелност чрез приемане на план по несъстоятелността. Бъдещите му
перспективи са били неясни, след като е извършено само ограничено оперативно преструктуриране. Въпреки това според годишния
отчет за 2001 г. [предприятието] е отчел[о] загуби през същата година. Собственият [му] капитал е отрицателен, въпреки че
благодарение на скрити резерви, не това е довело до несъстоятелността. Затова в този момент Bike Systems трябва да бъде считан[о]
за [предприятие] в затруднено положение.“
Следователно анализът на положението на Bike Systems се основава на наличието на план по несъстоятелността, на ограниченото
преструктуриране и произтичащите от това неясни бъдещи перспективи на предприятието, на посочените в годишния отчет за 2001 г.
загуби и отрицателния му собствен капитал.
На първо място MB Immobilien и MB System твърдят, че тези фактори не са посочени в Насоките от 1999 г. и не обосновават надлежно
извода на Комисията, че Bike Systems е в затруднено положение.
Този довод не може да бъде приет.
Всъщност що се отнася до обхвата на анализа в Насоките от 1999 г., следва да се припомни, че в параграф 4 от тях само се посочва
общо, че дадено предприятие се смята за предприятие в затруднено положение, когато е неспособно чрез свои собствени ресурси
или чрез средства, които може да получи от своите собственици/акционери и кредитори, да се справи със загуби, които без външна
намеса от страна на публичните власти почти сигурно биха довели в краткосрочен или средносрочен план до прекратяване на икономическата
му дейност.
Впрочем от текста на параграфи 5 и 6 от Насоките от 1999 г. следва, че макар дадено предприятие „по принцип“ да е в затруднено
положение, когато съществена част от дружествения му капитал е загубена, въз основа на други показатели като изброените в
параграф 6 също може да се докаже, че то е в затруднено финансово положение по смисъла на Насоките от 1999 г., дори да не
е загубило съществена част от дружествения си капитал (вж. в този смисъл и по аналогия Решение на Общия съд от 15 юни 2005 г.
по дело Corsica Ferries France/Комисия, T‑349/03, Recueil, стр. II‑2197, точка 185).
От тази съдебна практика може да се заключи, от една страна, че същественото намаление на дружествения капитал е много сериозен
фактор, указващ, че дадено предприятие е в затруднено положение, и от друга страна, че съществуват определен брой икономически
фактори — като в параграф 6 от Насоките от 1999 г. се съдържа неизчерпателен списък на тези фактори (вж. употребата на думата
„като“ в Решение по дело Corsica Ferries France/Комисия, точка 104 по-горе, точка 185) — с които също може да се докаже наличието
на подобно положение, дори при липса на загуба на значителна част от дружествения капитал или на състояние на неплатежоспособност
по смисъла на параграф 5 от Насоките от 1999 г.
В конкретния случай в обжалваното решение се изтъква наличието на отрицателен собствен капитал, което противно на твърденията
на MB Immobilien и MB System може да се приеме за важен показател, че дадено предприятие е в затруднено финансово положение,
дори да не представлява едно от посочените в параграф 5 от Насоките от 1999 г. специфични обстоятелства.
В обжалваното решение са споменати и други показатели, по-конкретно обстоятелството, че продължават да се търпят загуби през
годината на предоставяне на мярка 1. Макар последният фактор да не е споменат в неизчерпателния списък на показателите в параграф 6,
в който се говори за нарастващи загуби, не би могла да се отрича релевантността му при анализа на финансовото положение на
дадено предприятие, доколкото той се отнася до положение, съществуващо преди или в момента на предоставяне на помощта, като
това не се оспорва от MB Immobilien и MB System.
Що се отнася до наличието на план по несъстоятелността, от поясненията, представени от MB System и Комисията в отговор на
писмените въпроси на Общия съд по дело T‑120/07, е видно, че с производството във връзка с плана по несъстоятелността в германското
право се цели оздравяването на неплатежоспособно предприятие в момент, в който все още може да се избегне обявяването в несъстоятелност,
и това производство предполага представянето на план по несъстоятелността.
В това отношение трябва да се припомни, че в параграф 5, буква в) от Насоките от 1999 г. обстоятелството, че дадено предприятие
„отговаря на критериите на националното право за прилагане на производство по обявяване в несъстоятелност“, се споменава като
фактор, указващ, че във всеки случай то се смята за предприятие в затруднено положение. Безспорно положението на Bike Systems
през март 2001 г. не отговаря на описаното в параграф 5, буква в) положение, тъй като производството по несъстоятелност спрямо
него е прекратено. Въпреки това, както потвърждава Комисията в отговор на писмените въпроси на Общия съд и в хода на съдебното
заседание, тя е приела в обжалваното решение, че планът по несъстоятелността е позволил на Bike Systems да избегне обявяването
в несъстоятелност, но че положението му остава нестабилно, по-специално поради ограниченото му преструктуриране — фактор,
който е взет предвид като показател за затруднения съгласно параграф 6 от Насоките от 1999 г.
На следващо място, що се отнася до обхвата на това преструктуриране, като признава, че първоначалното преструктуриране на
Bike Systems е ограничено, в смисъл че се е налагало в най-кратки срокове да се избегне обявяването на дружеството в несъстоятелност,
за да се позволи продължаване на дейността му, и че следователно е ставало въпрос главно за погасяване на дълговете му, MB
System твърди, че Комисията трябвало да вземе предвид обстоятелството, че положението на предприятие, спрямо което производството
по несъстоятелност е прекратено, е сходно на положението на ново предприятие, тъй като то вече няма дългове. Освен това според
MB System след като кредиторите приели плана по несъстоятелността, те вярвали във възможността Bike Systems да бъде оздравено.
Според MB System пред Bike Systems се очертавали съвсем различни икономически перспективи след придобиването му от групата
Biria, тъй като последната заемала второ място на пазара.
Въпреки споменатите от MB Immobilien и MB System фактори трябва да се заключи, че производството по несъстоятелност спрямо
Bike Systems е прекратено едва през декември 2000 г., тоест само три месеца преди предоставянето на мярка 1. При тези обстоятелства
и като отчита факта, че става въпрос главно за преструктуриране на дългове, без съществени оперативни промени, Общият съд
смята, че Комисията е могла, без да допусне явна грешка в преценката, да заключи, че положението на Bike Systems през март
2001 г. продължава да бъде нестабилно и че бъдещите му перспективи са неясни, и то въпреки засвидетелстваното от определени
банки доверие, що се отнася до посочените бъдещи перспективи.
По отношение на твърдението, че не е взето предвид доброто състояние на приобретателя на Bike Systems — оплакване, което,
видно от отговора на писмените въпроси на Общия съд, е свързано с интегрирането на Bike Systems в групата Biria през периода
на преструктуриране — се налага изводът, че доводът на MB Immobilien и MB System не е подкрепен в достатъчна степен с доказателства
и че тези дружества не поясняват по-конкретно кои специфични данни, представени в хода на административната процедура, не
са взети предвид от Комисията. В това отношение позоваването в хода на съдебното заседание, в отговор на въпрос на Общия съд,
на позицията на групата Biria на пазара не е достатъчно и поради това оплакването следва да се обяви за недопустимо съгласно
посочената в точка 86 по-горе съдебна практика. Във всеки случай, както твърди Комисията, Bike Systems дължи възнаграждението
по мярка 1, а не приобретателят, и не може да се приема за безспорно, че приобретателят ще съдейства на дъщерното си дружество
за погасяване на такъв дълг.
На второ място MB Immobilien и MB System поддържат, че Комисията трябвало да анализира гаранционното писмо.
В това отношение следва да се припомни, че за да изпълни задължението си за съдействие към Комисията, съответната държава
членка е длъжна да представи всички обстоятелства, които да позволят на тази институция да провери изпълнението на условията
за дерогацията, от която тя иска да се ползва (вж. Решение на Общия съд от 6 април 2006 г. по дело Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Комисия,
T‑17/03, Recueil, стр. II‑1139, точка 48 и цитираната съдебна практика).
От друга страна, съгласно постоянната съдебна практика законосъобразността на общностен акт трябва да се преценява в зависимост
от фактическите и правните обстоятелства, които съществуват към момента на приемане на акта, и преценките, извършвани от Комисията,
трябва се преценяват само с оглед на фактите, с които последната разполага към момента на преценката (вж. Решение по дело
Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Комисия, точка 114 по-горе, точка 54 и цитираната съдебна практика).
Когато е дала възможност на заинтересованите лица надлежно да представят становищата си, Комисията не би могла да бъде упреквана,
че не е взела предвид евентуална информация, която е можела да бъде, но не ѝ е била представена по време на административната
процедура, тъй като Комисията няма задължение служебно и по своя преценка да разглежда какви обстоятелства са могли да ѝ бъдат
представени (вж. Решение по дело Schmitz-Gotha Fahrzeugwerke/Комисия, точка 114 по-горе, точка 54 и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията не е била уведомена за гаранционното писмо по време на административната
процедура. Въпреки това е вярно, че в писмото от 31 януари 2005 г. Федерална република Германия споменава за наличието на
гаранционното писмо по следния начин:
„Създаденият от групата Biria стратегически съюз (по-специално обединение за покупката и доставката на материали) позволява
да се смята, че бъдещите перспективи на Bike Systems са положителни и че преструктурирането му би било успешно. Гаранционно
писмо, изисквано от [Sachsen Zweirad] и Biria GmbH при изплащането на сумата за придобиване [на скритото дялово участие],
трябва да гарантира, че тези предприятия ще подкрепят активно бъдещото развитие на Bike Systems.“
В това отношение следва да се отбележи, че както твърди Комисията, обстоятелството, че Федерална република Германия в едно-единствено
изречение посочва, че във връзка с повторното финансиране на разглежданото дружество дружеството майка е предоставило гаранция
за продължително подпомагане, не означава задължително — без да се представят други доказателства, например относно финансовото
положение на автора на гаранционното писмо към датата на предоставяне на мярка 1 — че Bike Systems трябва да бъде оценявано
по различен начин за в бъдеще, нито че бъдещите му перспективи са се променили. Във всеки случай, за да прецени обвързващия
характер на гаранционното писмо, Комисията е трябвало да разполага с оригиналния документ.
В обобщение, при описаните обстоятелства в конкретния случай и съгласно посочената в точки 114—116 по-горе съдебна практика
Комисията не е била длъжна да иска от Федерална република Германия пояснения относно значението на гаранционното писмо за
финансовото положение на Bike Systems. Ето защо следва да се заключи, че Комисията не е допуснала незаконосъобразност, като
не е извършила последваща проверка във връзка с позоваването на гаранционното писмо в писмото от 31 януари 2005 г.
На трето място, що се отнася до обстоятелството, че в обжалваното решение не е взет предвид докладът относно счетоводния отчет
на Bike Systems за 2002 г., очевидно е, че финансовото положение на Bike Systems през 2002 г. не е релевантно, за да се прецени
законосъобразността на приетата през март 2001 г. мярка 1. В това отношение в съдебната практика ясно се уточнява, че въпросът
дали дадена мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО трябва да бъде разрешен с оглед на положението към
момента на приемане на тази мярка. Всъщност ако Комисията взема предвид последващи данни, тя би поставила в по-благоприятно
положение държавите членки, които не изпълняват задължението си да я уведомят за проектите за помощи, които възнамеряват да
предоставят (вж. в този смисъл Решение на Общия съд от 11 юли 2002 г. по дело HAMSA/Комисия, T‑152/99, Recueil, стр. II‑3049,
точка 53).
На четвърто място, що се отнася до позоваването от страна на Комисията на положението на Bike Systems през 2002 г. и 2003 г.
и обстоятелствата, при които се прекратява действието на мярка 1 в края на 2005 г., те не са релевантни за преценката на законосъобразността
на обжалваното решение по същите съображения като изложените в точка 120 по-горе.
От посоченото по-горе следва, че споменатите в съображение 61 от обжалваното решение фактори са в съответствие с Насоките
от 1999 г. и че Комисията не е допуснала явни грешки в преценката, като е заключила, че Bike Systems е било в затруднено положение
през март 2001 г.

По въпроса дали Sachsen Zweirad и Biria GmbH са били предприятия в затруднено положение съответно през март и декември 2003 г.
От една страна Freistaat Sachsen излага общи доводи, свързани с обхвата на преценката на положението на предприятията — получатели
по мерки 2 и 3, а от друга страна изтъква явни грешки в преценката при прилагането на посочения обхват за тези предприятия.
По обхвата на преценката на положението на предприятията — получатели по мерки 2 и 3
–       Доводи на страните
Freistaat Sachsen твърди, че в съображения 66—78 от обжалваното решение Комисията само изброявала няколко типични „признака“
на предприятието в затруднено положение, като се позовавала на параграф 6 от Насоките от 1999 г., в който категорията на предприятията,
на които може да се окаже подкрепа чрез помощи за оздравяване и преструктуриране, обхващала предприятия, които не отговарят
на критериите в посочения параграф 5. Предприятията в затруднено положение, които биха били неплатежоспособни без намеса от
държавата, по принцип проявявали изброените в параграф 6 от Насоките „признаци“ или поне някои от тях. Наличието на някои
от тези „признаци“ обаче не било достатъчно, за да се заключи, че дадено предприятие се намира в такова затруднено положение,
че ще бъде отстранено от пазара, ако не се предостави държавна помощ.
От друга страна, според Freistaat Sachsen практиката на Комисията била в обратен смисъл. В последните си решения по отношение
на предприятията, които не отговарят на критериите в параграф 5 от Насоките от 1999 г., Комисията не се ограничавала с това
да установи наличието на няколко „признака“.
Освен това Комисията превишила пределите на правото си на преценка. Тя не можела да замести преценката на предоставилия помощта
орган със своята преценка, тъй като, одобрявайки схемата за помощ, Комисията предоставяла на държавата членка известна свобода
на действие. Поради това единствената ѝ задача по силата на член 88, параграф 1 ЕО била да упражнява постоянен контрол по
отношение на прилагането на одобрената схема за помощи. Следователно Freistaat Sachsen смята, че за да не поражда действие
одобрената схема за помощи, преценката на орган на държавата членка при предоставянето на помощта би трябвало да е явно погрешна
към момента на приемане на решението (а не въз основа на сведения, с които Комисията щяла да разполага в последващ момент
при упражняване на посочения контрол).
В допълнение Freistaat Sachsen поддържа, че свободата на преценка при определяне дали дадено предприятие е в затруднено положение
е по-ограничена в рамките на схемите за регионални помощи, отколкото в рамките на помощите за оздравяване и преструктуриране.
В хипотезата на последните помощи антиконкурентното действие произтичало от обстоятелството, че предприятието в затруднено
положение е в по-благоприятно положение в сравнение с останалите предприятия. За сметка на това в хипотезата на регионалните
помощи предприятието в затруднено положение се намирало в по-неблагоприятно положение в сравнение с останалите предприятия,
които получават регионални помощи за същия проект.
В този контекст Freistaat Sachsen смята също така, че следва да се разглеждат по различен начин критериите по параграф 5 и
по параграф 6 от Насоките от 1999 г. Докато критериите по посочения параграф 5 биха могли да бъдат предмет на контрол, изброените
в посочения параграф 6 „признаци“ биха могли да се проявят както в хипотезата на предприятия в затруднено положение, така
и в хипотезата на предприятия, които не са в затруднено положение. Поради това ако при дадено предприятие се проявяват само
някои от тези „признаци“, не би могло да се приема за установено, че преценката на предоставилия помощта орган, според която
предприятието не е в затруднено положение, е явно неправилна. Въпреки това, като се има предвид, че по отношение на двете
предприятия към разглеждания момент не са изпълнени критериите по параграф 5, нито са се проявили по-голямата част от „признаците“
по параграф 6, изводът в обжалваното решение, че някои „признаци“ са налице, не бил достатъчен, за да обоснове a posteriori
неприлагането на одобрената схема за помощи.
Според Freistaat Sachsen твърдението на Комисията, според което в Решение по дело Corsica Ferries France/Комисия, посочено
в точка 104 по-горе, Общият съд е приел, че наличието на два показателя, а именно нарастващите загуби и дългове, е достатъчно,
за да се предположи, че предприятието е в затруднено положение, било заблуждаващо, тъй като този спор се отнася до решение,
в което Комисията е констатирала и наличието на един от критериите, предвидени в параграф 5 от Насоките от 1999 г. Впрочем
посочените по-горе два показателя не са били конкретно налице за Sachsen Zweirad през март 2003 г. и за Biria GmbH през декември
2003 г.
Освен това Комисията не преценила правилно критериите, посочени в параграф 6 от Насоките от 1999 г. Всъщност в становището
си относно образуването на официалната процедура по разследване Федерална република Германия изпратила на Комисията таблица,
от която било видно, че посочените критерии не са изпълнени. Таблицата се отнасяла, на първо място, до положението на Sachsen
Zweirad, като се има предвид, че през 2001 г. и 2002 г. това предприятие понесло загуби, докато след сливането с Biria AG
(предишно наименование) то отново реализирало печалби през 2003 г. (вече като Biria GmbH). Критериите по параграф 6 от Насоките
се основавали на отрицателно развитие (нарастващи загуби, увеличаваща се нереализирана продукция, намаляващ паричен поток,
нарастващи дългове и нарастващи лихвени проценти, намаляване или загуба на собствените средства). Предоставената от Федерална
република Германия таблица обаче показвала, че през 2003 г. положението се подобрило и че вече не бил налице нито един от
показателите. Въпросът за тенденцията на икономическото развитие бил решаващ при разглеждане на предприятието с оглед на критериите
по параграф 6 от Насоките от 1999 г. Платежоспособно предприятие, което още разполага с повече от половината от собствените
си средства или е загубило по-малко от една четвърт от последните през предходните дванадесет месеца, не отговаряло на критериите
за предприятие в затруднено положение по смисъла на параграф 5 от посочените насоки. Следователно загубата на собствени средства
не могла да бъде достатъчна, за да се изпълни свързаният със загубите критерий, предвиден в параграф 6 от Насоките от 1999 г.,
и да се квалифицира предприятието като предприятие в затруднено положение, когато определените в параграф 5 прагове не са
достигнати. Напротив, следвало да се наблюдава и явно влошаване на икономическото положение. Комисията не признала в обжалваното
решение, че икономическото положение на съответните предприятия всъщност се е подобрило от 2001 г. насам.
Що се отнася до твърдението на Комисията, според което определението в тесен смисъл за предприятие в затруднено положение
по смисъла на Насоките от 1999 г. било посочено в параграф 4 от тях, било достатъчно да се констатира, че Комисията не е приложила
това определение в обжалваното решение. Освен това следвало да се отбележи, че от този критерий не следва, че дадено предприятие
се приема за предприятие в затруднено положение от момента, в който не е в състояние да събере собствени или заемни средства,
за да финансира проектите, необходими за подобряване на икономическото му положение. Това произтичало по-специално от документ
SEC (2005) 795 на Комисията, озаглавен „План за действие за държавните помощи — по-малко и по-добре насочени държавни помощи:
пътна карта за реформа на държавните помощи 2005—2009 г.“ (наричан по-нататък „планът за действие“), според който подобно
положение може да се обясни и с пазарни пропуски. Категорията на регионалните помощи от одобрената схема за помощи могла да
се прилага само когато не може да се намери друг източник за финансиране на проекта, при това и за предприятия, които не са
в затруднено положение. Придобитият опит във връзка с прилагането на този инструмент за регионално подпомагане от 1993 г.
насам показвал, че предприятията, които не срещат икономически затруднения, все пак имат нужда от гаранцията на провинцията,
за да осъществят проектите си. Например такъв бил случаят, когато обичайната им банка преструктурира портфейла си и се оттегля
от финансирането.
Комисията оспорва доводите на Freistaat Sachsen.
–       Съображения на Общия съд
От анализа в точки 103—105 по-горе следва, че параграф 6 от Насоките от 1999 г. съдържа неизчерпателен списък на факторите,
които могат да послужат, за да се докаже, че дадено предприятие се намира в затруднено положение, дори при липса на предвиденото
в параграф 5 от Насоките значително намаление на дружествения капитал или производство по несъстоятелност — обстоятелства,
които съгласно посочения параграф 5 във всеки случай водят до извода, че предприятието се намира в затруднено положение. Следователно
противно на поддържаното от Freistaat Sachsen, в рамките на Насоките от 1999 г. и въз основа на някои от посочените в параграф 6
показатели или дори въз основа на други показатели е възможно да се приеме, че дадено предприятие се намира в толкова затруднено
положение, че без външна намеса от страна на публичните власти да бъде застрашено от прекратяване на дейност.
От друга страна, що се отнася до паралела, който Freistaat Sachsen прави с други процедури във връзка с държавни помощи, следва
да се припомни, че правомерността на решение на Комисията за установяване, че дадена нова помощ не отговаря на условията за
прилагане на дерогацията по член 87, параграф 3, буква в) ЕО, трябва да се преценява единствено в рамките на тази разпоредба,
а не с оглед на по-ранна — дори да се предположи, че е установена — практика на Комисията по вземане на решения (Решение по
дело Regione autonoma della Sardegna/Комисия, точка 74 по-горе, точка 177). Следователно сравненията с други процедури във
връзка с държавни помощи са ирелевантни, за да се установи дали съществува минимален брой критерии, които следва да са изпълнени
по смисъла на параграф 6 от Насоките от 1999 г., независимо дали собственият капитал е засегнат по смисъла на параграф 5 от
тях.
Що се отнася до позоваването от Freistaat Sachsen на Решение по дело Corsica Ferries France/Комисия, точка 104 по-горе, следва
да се отбележи, че в точка 191 от посоченото съдебно решение Общият съд е приел, че равнището на загубите и това на финансовите
задължения на разглежданото предприятие са критерии, които сами по себе си могат да докажат, че дадено предприятие е в затруднено
положение. От това обаче не могло да се заключи, че съществува минимален брой критерии, които следва да са изпълнени, за да
се квалифицира дадено предприятие като предприятие в затруднено положение, тъй като преценката на Общия съд в това отношение
е била свързана със специфичните факти и сведения в конкретния случай. От това произтича все пак, че не е необходимо да бъдат
изпълнени всички критерии, изброени в параграф 6 от Насоките от 1999 г., за да може дадено предприятие да се приема за предприятие
в затруднено положение по смисъла на Насоките от 1999 г.
Освен това що се отнася до довода на Freistaat Sachsen, според който свободата на преценка на Комисията била различна в контекста
на одобрена схема за помощ, в точка 62 по-горе е припомнено, че разглеждането от страна на Комисията на съответствието на
помощ с дадена схема за помощ не представлява инициатива, надхвърляща пределите на правомощията ѝ. След като предприятията
в затруднено положение са изключени от категорията регионални помощи от одобрената схема за помощи и тяхното определение е
установено в Насоките от 1999 г., както е видно от анализа на приложимата в настоящия случай правна уредба в точки 58—81 по-горе,
Комисията е имала право да провери дали Насоките от 1999 г. са приложени правилно в настоящия случай. Доводите, изведени от
евентуална по-ограничена свобода на преценка на Комисията по отношение на регионалните помощи в сравнение с помощите за преструктуриране,
трябва да бъдат отхвърлени по същите съображения.
На следващо място, що се отнася до довода на Freistaat Sachsen, според който при липсата на загуба на собствените средства
като описаната в параграф 5 от Насоките от 1999 г., посредством критериите по параграф 6 от тях следвало да се докаже наличието
на отрицателна тенденция, от съдебната практика следва, че значението, което се отдава в Насоките на показателите за тенденция,
не означава непременно, че други показатели са ирелевантни. Въпреки това подобни показатели биха могли да се окажат релевантни
само ако позволяват да се установи наличието на действителни и доказани затруднения (вж. в този смисъл и по аналогия Решение
по дело Regione autonoma della Sardegna/Комисия, точка 74 по-горе, точка 111). От посоченото следва, че макар несъмнено показателите
за отрицателна тенденция да са особено релевантни, за да се установи дали дадено предприятие е в затруднено положение, от
формулировката на критериите в параграф 6 от Насоките от 1999 г. не може да се изведе каквото и да било задължение за Комисията
да докаже наличието на отрицателна тенденция, при положение че тя докаже надлежно, че става въпрос за дружество, което е застрашено
от прекратяване на дейност при липса на намеса от страна на публичните власти.
На последно място, що се отнася до позоваването от страна на Freistaat Sachsen на плана за действие, в посочения документ
се препоръчва прибягването възможно най-често до икономически подход в областта на държавните помощи и се посочва, че един
от основните елементи в това отношение е анализът на пазарните пропуски, които могат да представляват причините, поради които
пазарите не позволяват да се постигнат желаните цели от общ интерес (точки 22 и 23 от плана за действие). Въпреки това се
налага изводът, че тези твърдения са много общи и нямат никаква връзка с определението на понятието за предприятие в затруднено
положение. Те ни най-малко не потвърждават тезата на Freistaat Sachsen, според която Комисията трябвало да вземе предвид обстоятелството,
че проблемите на дадено предприятие във връзка с ликвидните средства могат да бъдат свързани с някои преходни икономически
фактори, като етап на растеж. Ето защо този довод следва да се отхвърли.
От посоченото следва, че всички доводи, изложени от Freistaat Sachsen относно общия обхват на анализа, приложен от Комисията,
за да прецени дали разглежданите предприятия получатели са в затруднено положение, трябва да бъдат отхвърлени.
По преценката на положението на Sachsen Zweirad
–       Доводи на страните
Freistaat Sachsen поддържа, че Sachsen Zweirad не е отчело нарастване на загубите през март 2003 г. Freistaat Sachsen признава,
че последното е понесло загуби през 2001 г. и 2002 г., но техният размер е намалял през 2002 г. в сравнение с 2001 г., съответно
от 1,274 милиона евро на 733 000 EUR. Към момента на предоставяне на помощта по мярка 2, за 2003 г. се очаквал положителен
годишен резултат. Освен това печалбите от предходните години не били погълнати от загубите. Размерът на положителния собствен
капитал на Sachsen Zweirad останал непроменен. Впрочем в периода от 2001 г. до 2002 г. оборотът му намалял с 13,8 % на 51 милиона
евро — потенциалните купувачи в Германия били прекалено сдържани, тъй като конюнктурата продължавала да бъде лоша. През 2003 г.
дружеството очаквало да повиши оборота и този план бил приет за реалистичен, тъй като, от една страна, сдържаността на купувачите
през предходния период довела до необходимост от компенсиране, и от друга страна, десетимата най-големи клиенти на Sachsen
Zweirad вече били направили твърди заявки преди началото на годината на стойност над 30 милиона евро. Следователно спадането
на оборота не било дълготрайно. Freistaat Sachsen поддържа, че макар Комисията да е констатирала наличието на посочените по-горе
два показателя, тя все пак не е разгледала причините за тях, нито последиците им за развитието на предприятието. Без такава
проверка тези показатели не позволявали да се прави извод относно въпроса дали дадено предприятие се намира в затруднено положение.
Освен това Комисията изтъквала и свързани с ликвидните средства проблеми, но те не могли да бъдат приравнени на затруднения
с плащанията. Тя самата обяснявала, че е необходимо да се прибегне до външно финансиране, за да се гарантира растежът на предприятието
и набирането на свързания с него оборотен капитал. При все това затруднението във връзка с получаването на пазара на финансиране
с оглед на растежа не позволявало дадено предприятие да се квалифицира като предприятие в затруднено положение. Това важало
и за посочената в одиторския доклад относно годишния счетоводен отчет към 31 декември 2002 г. и доклада за дейността на Sachsen
Zweirad за 2002 г. (наричан по-нататък „докладът относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г.“) необходимост от
глобално преструктуриране на финансирането, за да се намалят разходите на предприятието и да му се даде възможност за спокойно
планиране в по-дългосрочен план. Кратките срокове до падежа на кредитите били свързани преди всичко с опасност от гледна точка
на разходите, а не били пряко доказателство за съществени затруднения. Впрочем размерът на понасяните от Sachsen Zweirad разходи
във връзка с лихви намалял (от 2 милиона евро през 2001 г. на 1,8 милиона евро през 2002 г.), така че в случай на предоставяне
на гаранция не можело да се очаква никакво затруднение с плащанията поради разходите за лихви.
Комисията оспорва доводите на Freistaat Sachsen.
–       Съображения на Общия съд
В началото следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика Комисията разполага с широко право на преценка при
прилагане на член 87, параграф 3 ЕО. Тъй като съдът не може със своята преценка на сложни икономически факти и обстоятелства
да замести преценката на Комисията, следователно контролът на Общия съд трябва да се ограничи до проверка за спазването на
процесуалните правила и правилата за излагане на мотивите, за действителното съответствие на фактите и за липсата на явна
грешка в преценката и на злоупотреба с власт (вж. Решение на Общия съд от 12 септември 2007 г. по дело Olympiaki Aeroporia
Ypiresies/Комисия, T‑68/03, Сборник, стр. II‑2911, точка 150 и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай, що се отнася до мярка 2 и до положението на Sachsen Zweirad през март 2003 г., в обжалваното решение
се посочва следното:
„(66) [Федерална република Германия] заявява, че [Sachsen Zweirad] не е показвало типичните признаци на [предприятие] в затруднено
положение по смисъла на Насоките [от 1999 г.]. Комисията изтъква, че типичните признаци на [предприятие] в затруднено положение,
[посочени] в [параграф 6 от] Насоките [от 1999 г.], дават само указание кога едно дружество може да бъде считано в затруднено
положение и не е задължително да са спазени [stricto sensu в тяхната цялост]. [Sachsen Zweirad] отчита загуби от дейността,
възлизащи на 1 274 000 EUR през 2001 г. и на 733 000 EUR през 2002 г. Загубите са поети от предприятието майка Biria съгласно
споразумението за разпределение на печалбите и загубите. Оборотът намалява през 2002 г. в сравнение с 2001 г.
(67)      Според [доклада относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г.] [то] също е било изправено пред проблеми, свързани
с [ликвидните средства]. В годишния отчет изрично е посочено, че [ликвидните средства на Sachsen Zweirad са намалели значително]
поради големите разходи за предварително финансиране на наличностите на обединението и заради разрастването, и че [продължаването
на дейността на предприятието] би могло да се гарантира само ако банките са готови да поддържат открити или да преструктурират
съществуващите кредитни линии.
(68)      [Федерална република Германия] твърди, че никога не е съществувала опасност банките да не продължат кредитните си линии. [Не
по-малко вярно е] обаче […], че [ликвидните средства] на дружеството [са намалели значително]. Според [доклада относно счетоводния
отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г.] на голяма част от кредитите им остават по-малко от пет години до падежа, което по никакъв
начин не е оптимално за финансиране на икономически дейности и увеличава риска, пред който [предприятието] е изправен[о].
Краткосрочният характер на кредитите също е довел до плащания с висок лихвен процент (макар че през 2002 г. са с малко по-нисък
процент в сравнение с 2001 г.), което допълнително [е намалило ликвидните средства] на дружеството.“
От този откъс от обжалваното решение е видно, че Комисията основава извода си, че Sachsen Zweirad е било в затруднено положение
през март 2003 г., на следните фактори: първо, наличието на загуби през 2001 г. и 2002 г., макар размерът им да намалява,
второ, намаляване на оборота през 2002 г. спрямо 2001 г., и трето, наличието на сериозни проблеми с ликвидните средства, които
се посочват в доклада относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г. и които са станали по-сериозни поради превес
на краткосрочните високолихвени кредити.
На първо място, що се отнася до намаляващия оборот, следва да се заключи, че този критерий е посочен в параграф 6 от Насоките
от 1999 г. Макар сам по себе си този критерий да не е силен показател за наличието на съществени затруднения на дадено предприятие,
когато са взети предвид само две последователни години, Комисията е разгледала и други критерии, за да прецени финансовото
положение на Sachsen Zweirad.
Що се отнася до загубите, налага се изводът, че в параграф 6 от Насоките от 1999 г. се споменават нарастващите загуби. Въпреки
това Общият съд смята, че това не би могло да попречи на Комисията да вземе предвид като показател за финансови затруднения
обстоятелството, че загубите, макар да не са нарастващи, продължават да са налице за период от няколко последователни години.
Впрочем изглежда съвсем релевантно във връзка с помощ, предоставена през първото тримесечие на 2003 г., в това отношение да
се вземат предвид финансовите резултати на предприятието получател през двете предходни години.
От друга страна, що се отнася до приложената към жалбата таблица, в която се посочва печалба от 1,7 милиона евро към момента
на междинен баланс от 31 май 2003 г., като Freistaat Sachsen упреква Комисията, че не е взела предвид тази таблица, следва
да се отбележи, че както изтъква Комисията, подобрение на положението на предприятието получател през годината, в която е
предоставена мярка 2, не би могло да повлияе на преценката на положението му към момента на предоставянето, по-конкретно тъй
като не би могло да се изключи, че наличието на посочената гаранция е могло да повлияе върху това развитие. Както беше припомнено
по-горе, в съдебната практика се посочва, че въпросът дали дадена мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1
ЕО трябва да бъде разрешен с оглед на положението към момента на приемане на тази мярка. Ако Комисията взема предвид последващи
данни, тя би поставила в по-благоприятно положение държавите членки, които не изпълняват задължението си да я уведомят за
проектите за помощи, които възнамеряват да предоставят (Решение по дело HAMSA/Комисия, точка 120 по-горе, точка 53).
На следващо място, що се отнася до свързаните с ликвидните средства проблеми, те не са изрично посочени в параграф 6 от Насоките
от 1999 г., макар в него да се споменава намаляването на паричния поток като показател за финансово затруднение.
Въпреки това следва да се заключи, че положението на ликвидните средства ясно е описано като обезпокоително в доклада относно
счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г., въз основа на който Комисията извършва своя анализ. В този отчет по-специално
се посочва следното:
„Дружеството се е опитало да предотврати влошаването на резултатите, което е още по-сериозно в сравнение с 2001 г., посредством
намаления на разходите, които, разглеждани по принцип, намират конкретен израз по-специално на равнището на разходите за заплати
и на другите оперативни разходи. Въпреки това тези мерки са се оказали недостатъчни, за да се избегне отрицателен резултат
на края на тази година [...]
Както през изминалата 2001 г., ръководните органи на [Sachsen Zweirad] смятат, че разрастването на групата от предприятия,
свързани с дружеството майка Biria AG, което през 2002 г. също е довело до значителна потребност от финансиране, представлява
основен източник на риск. След като е отказана гаранцията от държавата и от провинцията, която първоначално е приета, при
условие че [Комисията] представи декларация за непротивопоставяне, настоящото кризисно положение на ликвидните средства, по-конкретно
през зимните месеци, можа да се преодолее само благодарение на изготвен с банките план за финансиране. Така към настоящия
момент съществуването на [Sachsen Zweirad] зависи от поддържането на кредитите, отпуснати понастоящем от банките, като това
важи в по-голяма степен предвид обстоятелството, че [Sachsen Zweirad] е дало значителни обезпечения за заемите на цялата група
Biria. Поради високия размер на сумите, предоставени по краткосрочни кредитни линии, съществува риск от колебания на лихвения
процент, които могат да застрашат съществуването на дружеството.
[…]
В резултат на високите разходи във връзка с предварителното финансиране на наличностите и разрастването на групата значително
са намалели ликвидните средства на предприятието, чието положение продължава да бъде напрегнато до такава степен, че съществуването
му може да се гарантира само при условие че банките поддържат отпуснатите понастоящем кредитни линии или ги преструктурират
и разширят обхвата им с оглед на прекратяването на предоставената от държавата/провинцията гаранция за изпълнение […]
[…] Що се отнася до краткосрочните кредитни линии, съществува и риск от колебания на лихвения процент, които могат да застрашат
съществуването на предприятието […]“
От този цитат следва, че Sachsen Zweirad се е намирало в трудно финансово положение и е било в процес на преструктуриране.
Общият съд приема, че по-специално с оглед на високия размер на сумите по краткосрочните кредити, които могат да претърпят
колебания на лихвения процент, Комисията е имала право да разгледа свързаното с ликвидните средства положение, описано в доклада
относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г., като показател за затруднено финансово положение, което би могло
да застраши способността на предприятието да продължи да осъществява дейност без държавна намеса, тъй като предприятие с недостатъчно
ликвидни средства не би могло да гарантира изпълнението на задълженията си в краткосрочен и средносрочен план.
От друга страна, що се отнася до довода, че Комисията трябвало да вземе предвид обстоятелството, че напрегнатото положение,
свързано с ликвидните средства, се дължи на финансирането на растежа на Sachsen Zweirad и че следователно посоченото положение
не е непременно показател за затруднения, следва да се отбележи, че в доклада относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad
за 2002 г. действително се споменават предварителното финансиране на наличностите и растежът на групата. При все това следва
да се приеме, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като се е основала на обезпокоителните данни в това отношение
в посочения доклад, тъй като в последния явно се отчита контекстът на растеж, но въпреки това се посочва, че положението продължава
да бъде напрегнато.
Освен това, що се отнася до довода на Freistaat Sachsen, че Комисията трябвало да вземе предвид конюнктурното положение и
наличието на твърди заявки на значителна стойност в края на 2002 г., в отговор на писмен въпрос на Общия съд Комисията посочва,
че тези сведения не са съобщени в хода на административната процедура, а са споменати за първи път в жалбата. След като ѝ
е зададен въпрос по този пункт по време на съдебното заседание, Freistaat Sachsen не може да опровергае тези твърдения, нито
да посочи посредством какви документи тези сведения са съобщени в хода на административната процедура, а само посочва, че
влошаването на конюнктурата през 2002 г. е общоизвестен проблем.
При тези обстоятелства Общият съд приема, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като не е взела предвид тези
фактори, за да заключи, че Sachsen Zweirad се намира в нестабилно икономическо и финансово положение. Всъщност от посочената
в точка 115 по-горе съдебна практика следва, че преценките, извършвани от Комисията, трябва се разглеждат само с оглед на
фактите, с които последната разполага към момента на преценката.
На последно място, що се отнася до твърдението, че не е отчетено слабото намаление на разходите за лихви от 2 милиона евро
през 2001 г. на 1,8 милиона евро през 2002 г., в отговор на писмен въпрос на Общия съд Комисията посочва, че от съображение
68 от обжалваното решение следва, че тя е взела предвид това обстоятелство, но че за да прецени дали дадено предприятие се
намира в затруднено положение, тя трябва да вземе предвид неговото положение като цяло. Макар да отчита слабото намаление
на лихвените проценти, Комисията смята, че Sachsen Zweirad е било в затруднено положение поради претърпените в миналото значителни
загуби и затрудненията му във връзка с наличните средства.
В това отношение Общият съд намира, че в съображение 68 от обжалваното решение действително се споменава намаляването на лихвените
проценти между 2001 г. и 2002 г. С оглед на очевидно негативния анализ на свързаното с ликвидните средства положение на Sachsen
Zweirad, видно от посочения по-горе доклад относно счетоводния отчет на Sachsen Zweirad за 2002 г., Общият съд приема, че
Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е счела, че този конкретен фактор не може да окаже решаващо влияние
върху общата ѝ преценка на положението на посоченото предприятие към момента на предоставянето на мярка 2.
В заключение Freistaat Sachsen не е доказала, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като е заключила въз основа
на посочените по-горе фактори, че Sachsen Zweirad е било в затруднено положение през март 2003 г.
По преценката на положението на Biria GmbH
–       Доводи на страните
Freistaat Sachsen отбелязва, че в съображение 72 от обжалваното решение Комисията заключава, че Biria GmbH (ново) е поело
затрудненията на Biria AG (предишно) и Sachsen Zweirad, но поддържа, че подобно твърдение не позволява да се прави извод относно
това дали преструктурираното предприятие се намира в затруднено положение. Преди това Sachsen Zweirad не било предприятие
в затруднено положение, така че вследствие на придобиването на активите и пасивите на Biria AG от Biria GmbH последното не
се превръщало непременно в предприятие в затруднено положение, както ясно свидетелствал фактът, че общият баланс се е увеличил
от 24 милиона евро на 31 декември 2002 г. на повече от 34 милиона евро на 31 декември 2003 г., при положение че пасивите се
повишили само с 4 милиона — от 22 милиона евро на 26 милиона евро. Следвало за основа да служат само финансовите показатели
на преструктурираното предприятие, които доказвали, че то не било в затруднено положение.
От друга страна, Комисията изтъквала, че Biria GmbH е имало сериозни проблеми с ликвидните средства, но премълчавала обстоятелството,
че те не са довели до неплатежоспособност на предприятието, нито дори до обикновено временно прекъсване на плащанията. Тя
не споменала и обстоятелството, че става въпрос за проблеми, които посоченото предприятие срещнало при финансиране на растежа
си, а не за затруднения при плащането, произтичащи от проблематичното съотношение между печалби и разходи.
Freistaat Sachsen смята също, че изводът в съображение 77 от обжалваното решение, който Комисията извежда от оттеглянето на
банковия консорциум, не следва задължително. Разглежданият банков консорциум бил ръководен от банка D., която била създадена
едва през 2001 г. вследствие на сливането на две други банки и чиято стратегия, според печата, още била предмет на дискусии.
Впрочем по тази причина предвиденото от много години сливане с банка W. все още не било осъществено. По искане на пълномощника
на гаранта банка D. обяснила, че банковият консорциум се е оттеглил през ноември 2003 г. по стратегически съображения, както
било видно от приложено към жалбата писмо. Freistaat Sachsen поддържа, че това обяснение не е неправдоподобно, ако се постави
в контекста на продължителната вътрешна дискусия относно това дали банка D. трябва да обслужва ориентирани към националния
пазар бизнес клиенти в конкуренция със свързаните с нея кооперативни банки и спестовни каси. Размерът на вземанията бил поправен
в рамките на вътрешно преструктуриране на банката и печалбите от обратното изкупуване могли да се оптимизират с помощта на
данъчен план, така че да се избегнат всички или почти всички загуби. Другите две банки се присъединили към оттеглянето на
банка D., тъй като нито една от тях не желаела да поеме ръководството на консорциума — решение, което също не било необичайно
и не могло да служи за доказателство за особено висок риск от неизпълнение. Ето защо нищо не позволявало да се заключи, че
разглежданото предприятие трябва да бъде квалифицирано като предприятие в затруднено положение.
Според Freistaat Sachsen от посоченото следва, че макар предприятията безспорно да са следвали бизнес стратегия, включваща
редица рискове, и че за тази цел били декапитализирани, задълбочен анализ на изброените от Комисията критерии все пак трябвало
да доведе до извода, че към момента на предоставяне на мярка 3 посочените предприятия не са били изправени пред затруднения,
застрашаващи възможността им да продължат да осъществяват дейност, ако държавата не им предостави помощ. Упълномощеното от
Freistaat Sachsen одиторско дружество по-конкретно заключило за двете предприятия, че рискът да се търси изпълнение от гаранта
бил толкова малък, че предоставянето на гаранция било защитимо.
На последно място Freistaat Sachsen поддържа, че трябвало да се отхвърли доводът на Комисията, според който източникът на
проблемите с ликвидните средства не оказвал влияние върху въпроса дали дадено предприятие следва да се приема за предприятие
в затруднено положение. Решение по дело Corsica Ferries France/Комисия, точка 104 по-горе, на което се позовава Комисията,
за да докаже, че практиката на ценова война ни най-малко не е несъвместима с наличието на затруднения, не било относимо в
конкретния случай, тъй като проблемите с ликвидните средства не могли да се приравнят на загуби. Проблеми с ликвидните средства
възниквали обикновено именно при финансирането на растежа, тъй като образуването на основния капитал и на оборотния капитал
трябвало да се финансира, но то не се изразявало в загуби. Следователно напрегнатото положение във връзка с ликвидните средства
не означавало, че трябва да се приеме, че дадено предприятие е в затруднено положение.
Комисията оспорва доводите на Freistaat Sachsen.
–       Съображения на Общия съд
Що се отнася до мярка 3 и до положението на Biria GmbH към момента на предоставяне на посочената мярка през декември 2003 г.,
в обжалваното решение се посочва следното:
„(70) Biria GmbH (понастоящем Biria AG) е създадено на 1 октомври 2003 г. чрез сливане на Biria AG с дъщерното му дружество [Sachsen
Zweirad].
(71)      Според [Федерална република Германия] Biria GmbH (понастоящем Biria AG) трябва да бъде ясно разграничен[о] от предшествениците
си Biria AG и [Sachsen Zweirad], след като в резултат на сливането е създаден[о] нов[о предприятие]. Преценката дали [това
предприятие] е бил[о] в затруднено положение, когато е представена помощта на 9 декември [2003 г.], следователно би трябвало
да се основава на началния баланс на новосъздаден[ото предприятие], който според Германия доказва, че Biria GmbH не отговаря
на условията за [предприятие] в затруднено положение.
(72)      Комисията не е съгласна с това. Новосъздаден[ото предприятие] Biria GmbH не може да бъде разглеждан[о] отделно от предшествениците
[му] Biria AG и [Sachsen Zweirad], тъй като е създаден[о] чрез сливане на двете [предприятия]. В противен случай би било твърде
лесно да се избегне класификацията на [едно предприятие] като так[о]ва в затруднено положение само чрез сливане на икономически
единици или създаване на нови дружества. Както предишн[ото] Biria AG, така и [Sachsen Zweirad] са отчели загуби и са имали
проблеми с [ликвидните средства] през 2002 г. Biria GmbH е наследил[о] всички дългове и пасиви на предишн[ото] Biria AG и
[Sachsen Zweirad]. [Biria GmbH] притежава и същите активи и извършва същите дейности като предшествениците си. Ето защо Комисията
счита, че Biria GmbH е поел[о] финансовите тежести на предишн[ото] Biria AG и [Sachsen Zweirad].
(73)      [Федерална република Германия] твърди, че [Sachsen Zweirad] е доминирал[о] икономически в обединението и не е бил[о] в затруднено
положение, от което не може автоматично да се заключи, че новото Biria GmbH се е оказало в такова положение. Противно на твърденията
на Германия, Комисията е убедена че [Sachsen Zweirad] е било [предприятие] в затруднено положение. Следователно Biria GmbH
е „наследил[о]“ затрудненията и на [Sachsen Zweirad].
(74)      Нещо повече — според годишния [ѝ] отчет за 2003 г. Biria Group продължава своето преструктуриране и реорганизация, започнали
през 2002 г., включително реорганизация на финансирането си. Въз основа на предоставената от провинция Саксония гаранция за
заема от 24,875 млн. [евро], Biria Group съставя нов план за финансиране на дейностите си в средносрочен период, който включва
значително коригиране на лихвените проценти и оттук — намаляване на високата лихвена тежест.
(75)      Същевременно групата банки се реорганизира: три банки се съгласяват да се откажат от [вземанията] си на стойност 8 567 000 EUR,
което изглежда представлява значително повече от 50 % от [размера на вземанията] им, в замяна на незабавно погасяване на останалите
[вземания]. Следователно заемът, 80 % от който е покрит от гаранцията по мярка 3, се състои от 8 млн. [евро подлежащи на изплащане]
кредити за оборотен капитал[,] 7,45 млн. [евро] под формата на [кредит] по текущата сметка и 9,425 млн. [евро за] сезонни
финансови нужди.
(76)      Така че Biria GmbH (понастоящем Biria AG) е бил[о] изправен[о] пред сериозни проблеми, свързани с [ликвидните средства], по
времето, когато гаранцията е предоставена, и затова е бил[о] [предприятие] в затруднено положение. Тази преценка се дължи
на факта, че три банки се оттеглят от финансирането на дейността на Biria и дори са приели да [се откажат от] голяма част
от [вземанията] си срещу незабавно погасяване на останалите [вземания]. Това показва, че банките са имали сериозни съмнения
дали ще е по силите на Biria да изплати дълговете си и дали да [го] считат за жизнеспособн[о предприятие].
(77)      [Федерална република Германия] твърди, че банките са се оттеглили от финансирането само поради промяна на тяхната бизнес стратегия.
Комисията отбелязва, че банките са приели да [се откажат от] около 50 % [от вземанията] си, което дори и да са го направили
заради промяна на бизнес стратегията, е признак, че са смятали за малко вероятно да могат да възвърнат заемите си в пълен
размер.“
От този откъс от обжалваното решение е видно, че Комисията е основала извода си, че през декември 2003 г. Biria GmbH е било
в затруднено положение, на следните фактори: първо, обстоятелството, че то е наследило финансовите затруднения на двете образуващи
го дружества, второ, сериозни проблеми с ликвидните средства към момента на предоставяне на мярка 3, и трето, оттеглянето
на три банки и отказа им по този повод от голяма част от вземанията им.
На първо място, относно „наследството“ на Biria GmbH, Freistaat Sachsen оспорва, че Sachsen Zweirad е било в затруднено положение.
От предходния анализ все пак произтича (вж. точки 144—157 по-горе), че не е доказано, че Комисията е допуснала явни грешки
в преценката, като е направила обратния извод. Освен това от съображение 72 от обжалваното решение следва, че предишното предприятие
Biria AG също е отчело загуби през 2002 г. и също е имало проблеми с ликвидните средства, без това да е оспорено от Freistaat
Sachsen.
Последната все пак твърди, че Комисията трябвало да се основе само на баланса на новото дружество Biria GmbH и да анализира
финансовите му показатели, вместо да прави абстрактни изводи, съгласно които обединяването на две предприятия в затруднено
положение автоматично води до ново предприятие, което също е в затруднено положение.
В това отношение Общият съд приема, че Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е отчела, освен свързаните
с икономическото и финансовото положение на новото дружество Biria GmbH фактори, и положението на двете предприятия, които
са се слели в него. Всъщност както е посочено в съображение 72 от обжалваното решение и както отбелязва Комисията пред Общия
съд, не би могло да се допусне дружества да избегнат задължението за уведомяване и представянето на план за преструктуриране
само посредством сливане на икономически образувания или създаването на нови предприятия.
От друга страна, що се отнася до позоваването от Freistaat Sachsen на някои финансови данни за 2003 г. и по-конкретно на общия
баланс и на оперативния резултат на Biria GmbH на 31 декември 2003 г., трябва да се напомни, че от посочената в точка 120
по-горе съдебна практика следва, че въпросът дали дадена мярка представлява помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО трябва
да бъде разрешен с оглед на положението към момента на приемане на тази мярка. Следователно Комисията не би могла да се упреква,
че не е взела предвид данните относно положението на разглежданото дружество към 31 декември 2003 г., тъй като тази дата е
последваща спрямо датата на предоставяне на помощта. Всъщност както посочва Комисията, тези данни не са били на разположение
към момента на предоставяне на помощта. Следователно Комисията е имала право да се позове в това отношение на данните за 2002 г.
От посоченото следва, че доводите, представени от Freistaat Sachsen по-специално във връзка с баланса към 31 декември 2003
г. и положителния резултат от обичайната дейност на Biria GmbH за 2003 г., са неотносими.
Що се отнася, на следващо място, до довода на Freistaat Sachsen, че освен баланса на новото дружество към 31 декември 2003
г. и оперативния резултат за 2003 г., трябвало да се вземат предвид междинните резултати, както и временният баланс от 31 май
2003 г., Комисията основателно посочва, че не може да се определи в каква степен положителното развитие на оперативния резултат
през 2003 г. е било повлияно от предоставянето през март 2003 г. на мярка 2 на Sachsen Zweirad — дружество, което се е сляло
в Biria GmbH. При тези обстоятелства абстрактното позоваване от страна на Freistaat Sachsen на междинните резултати за 2003 г.
не е достатъчно, за да се докаже, че Комисията е допуснала явна грешка в преценката, като не е основала анализа си на финансовото
положение на Biria GmbH на посочените междинни резултати.
Впрочем във връзка с ограничените ликвидни средства на Biria GmbH Комисията се позовава на одиторския доклад относно годишния
счетоводен отчет към 31 декември 2002 г. и доклада за дейността на това дружество за 2002 г., като посочва следното:
„Проблемите с ликвидните средства на предприятието се изострят през 2002 г. и положението продължава да бъде напрегнато до
такава степен, че продължаването на дейността на Biria AG може да се гарантира само при условие че банките поддържат отпуснатите
понастоящем кредитни линии или ги преструктурират и разширят обхвата им с оглед на прекратяването на предоставената от държавата/провинцията
гаранция за изпълнение […]
От счетоводна гледна точка дружеството е свръхзадължено. Ръководните органи обаче смятат, че не съществува свръхзадълженост
по смисъла на правната уредба на несъстоятелността, като се има предвид, че отрицателният капитал в баланса е компенсиран
със скрити резерви от дяловото участие в [Sachsen Zweirad], с декларация на съдружника за отказ от предпочтително удовлетворяване
и с търговската репутация на Biria AG.“
В това отношение вече е направен изводът, че напрегнато положение във връзка с ликвидните средства може да представлява релевантен
показател за затруднения по смисъла на Насоките от 1999 г. Впрочем в това отношение следва да се отбележи, че Комисията посочва,
без това да се оспорва от Freistaat Sachsen, че обхванатите от мярка 3 кредити не са предназначени за инвестиции, а че става
въпрос по-конкретно за кредит по текуща сметка и за кредит за сезонни финансови нужди, което е видно и от съображение 75 от
обжалваното решение. Следователно доводът на Freistaat Sachsen, че свързаното с ликвидните средства положение не е довело
до неплатежоспособност, е ирелевантен, тъй като Насоките допускат наличието на затруднено положение извън този конкретен правен
контекст. Що се отнася до доводите на Freistaat Sachsen, изведени от обстоятелството, че свързаното с ликвидните средства
положение на Biria GmbH трябвало да бъде разгледано в контекст на растеж на дружеството, Общият съд смята, че това обстоятелство
не е достатъчно само по себе си, за да позволи на Комисията да не вземе предвид затрудненията на дружество във връзка с ликвидните
средства, а че става въпрос за обща преценка на положението му.
На последно място, що се отнася до оттеглянето на банките, следва да се отбележи, че писмото на банка D., приложено към жалбата
по дело T‑102/07, не представлява убедително доказателство, че разглежданото споразумение се дължи изцяло на свързани с вътрешната
стратегия на банките съображения. Всъщност макар в това писмо да се посочва, че в основата на започването на преговори за
преструктуриране на кредитите през февруари 2003 г. стоят стратегически съображения, то не поставя под съмнение анализа в
обжалваното решение, според който отказът от 50 % от кредитите в замяна на незабавно удовлетворяване на останалите вземания
е необичаен. Следователно Комисията не е допуснала явна грешка в преценката, като е тълкувала оттеглянето и отказа на банките
като показател за липса на доверие в способността на Biria GmbH да заплати сумите по всички заеми.
От посоченото по-горе произтича, че от нито един довод на Freistaat Sachsen не следва, че Комисията е допуснала явни грешки
в преценката, като е заключила, че Biria GmbH също е било предприятие в затруднено положение към момента на настъпване на
фактите.
Следователно трябва да се отхвърлят всички оплаквания на жалбоподателите, свързани с твърдени явни грешки в преценката при
окачествяването на предприятията получатели като предприятия в затруднено положение.
3.
По оплакванията, изведени от липсата на мотиви
От една страна, доводите на жалбоподателите се отнасят до непълнотата на мотивите в обжалваното решение, доколкото Комисията
не посочва причината, поради която не прилага определението на понятието за предприятие в затруднено положение от подходяща
мярка E 16/94, както и не пояснява причината, поради която се отклонява от даденото в Насоките от 1999 г. определение на посоченото
понятие. От друга страна, жалбоподателите поддържат, че обжалваното решение е опорочено поради липса на мотиви относно определянето
на елементите на помощта във връзка с мерки 1—3.

По липсата на мотиви относно неприлагането на подходяща мярка E 16/94 и отклонението от Насоките от 1999 г.
Доводи на страните
Freistaat Sachsen поддържа, че ако трябва да се приеме, че съответните предприятия са предприятия в затруднено положение съгласно
предвидените в одобрената схема за помощи критерии, то Комисията не е изложила мотивите за подобно решение. Освен това тя
не посочила и причините, поради които се отклонила от определените в одобрената схема за помощи критерии. От друга страна,
според нея, Комисията не пояснявала в обжалваното решение причината, поради която не прилагала критериите по параграф 5 от
Насоките от 1999 г., при положение че в рамките на други процедури тя често изпитвала съмнения дали съответното предприятие
може да се намира в затруднено положение, когато не са изпълнени тези критерии. Като се има предвид, че параграф 5 от Насоките
от 1999 г. съдържа общо правило, а параграф 6 от тях — изключение, Комисията трябвало да мотивира неприлагането на посочения
параграф 5.
MB Immobilien и MB System поддържат, че що се отнася до прилагането на Насоките от 1999 г., обжалваното решение е опорочено
поради тройно нарушение на задължението за мотивиране. Първо, в него не се посочвали причините, поради които то се отклонява
от проверката на критериите в Насоките от 1999 г. Второ, в случай че Комисията достигнела до извода, че получателите на помощите
трябва да се квалифицират като предприятия в затруднено положение въз основа на проведеното от самата нея разграничение между
предприятия в добро състояние и такива в затруднено положение, в обжалваното решение не се посочвало нищо в това отношение.
Трето, Комисията трябвало да изложи мотиви за причината, поради която се отклонила от условията на одобрената схема за помощи
във връзка с мерки 2 и 3.
Комисията оспорва доводите на жалбоподателите.
Съображения на Общия съд
Следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика обхватът на задължението за мотивиране зависи от естеството
на разглеждания акт и от контекста, в който е бил приет. Мотивите трябва да излагат по ясен и недвусмислен начин съображенията
на институцията, така че, от една страна, да дадат възможност на заинтересованите лица да се запознаят с основанията за взетата
мярка, за да могат да защитят правата си и да проверят дали решението е обосновано или не, а от друга страна, да дадат възможност
на съда да упражни контрол за законосъобразност. Не се изисква мотивите да уточняват всички относими фактически и правни обстоятелства,
доколкото въпросът дали мотивите на определен акт отговарят на изискванията на член 235 ЕО следва да се преценява с оглед
не само на текста, но и на контекста, както и на съвкупността от правни норми, уреждащи съответната материя. В частност Комисията
не е длъжна да изрази позиция по всички доводи, приведени пред нея от заинтересованите лица, а за нея е достатъчно да изложи
фактите и правните съображения, които са от съществено значение в контекста на решението (вж. Решение по дело Corsica Ferries
France/Комисия, точка 104 по-горе, точки 62—64 и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай от обжалваното решение не е видно, че Федерална република Германия се позовава на подходяща мярка E 16/94
в рамките на административната процедура. Комисията потвърждава пред Общия съд, че в хода на административната процедура не
е направено позоваване на подходяща мярка E 16/94, като жалбоподателите не оспорват този пункт. От друга страна, от предходния
анализ следва, че определението на понятието за предприятие в затруднено положение от подходяща мярка E 16/94 не е приложимо
в конкретния случай и че Комисията е имала право в това отношение да се основе на Насоките от 1999 г. При тези обстоятелства
оплакванията, изведени от липсата на мотиви в обжалваното решение относно неприлагането на подходяща мярка E 16/94, трябва
да се обявят за неоснователни, тъй като не би могло да се приеме, че Комисията трябва да пояснява причината, поради която
не се е основала на неприложими правила, на които не е направено позоваване.
Следва да се отхвърлят като неоснователни и оплакванията, изведени от липса на мотиви относно отчитането или неотчитането
на критериите в Насоките от 1999 г. Всъщност Комисията посочва в съображение 66 от обжалваното решение, че според нея „типичните
признаци на [предприятие] в затруднено положение, [посочени] в [параграф 6] от Насоките [от 1999 г.], дават само указание
кога едно дружество може да бъде считано в затруднено положение, и не е задължително да са спазени [stricto sensu в тяхната
цялост]“. Следователно позицията ѝ в това отношение е ясна. Що се отнася до останалото, както следва от предходния анализ,
в обжалваното решение се посочва кои са икономическите критерии, отчетени от Комисията при преценка на финансовото положение
на разглежданите предприятия получатели. Тези мотиви са достатъчно пълни, за да позволят на страните да се запознаят с основанията
на обжалваното решение, а на Общия съд — да се произнесе по законосъобразността му.

По липсата на мотиви относно определянето на елемента на помощ
Доводи на страните
Freistaat Sachsen посочва, че не разбира начина, по който Комисията изчислява лихвения процент, при който според нея е трябвало
да се отпуснат кредитите, за да съответстват на пазарните условия и поради това да се приеме, че не включват помощ. Комисията
само препратила към своето Известие 97/C 273/03 относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия
процент (ОВ C 273, 1997 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 3, стр. 59, наричано по-нататък
„Известието относно референтната ставка“). Само препращането към предходно известие обаче не било достатъчно, за да се докаже,
че допълнение от 400 базисни пункта е обичайно на пазара. Freistaat Sachsen твърди също така, че не разбира и причината, поради
която по отношение на мерки 2 и 3 Комисията прилага две увеличения (съображение 93 от обжалваното решение). Двата примера,
посочени в Известието относно референтната ставка (предприятие в затруднено положение и липса на обезпечения), се отнасяли
до риск от неизпълнение, така че не било обосновано кумулиране.
Във всеки случай Комисията не установила ясна връзка с обичайните пазарни условия. Освен това изглеждало малко вероятно пазарът
да отговори на твърдяната липса на обезпечения с точно определени увеличения на лихвените проценти, които съвсем не са пропорционални
на размера на действащия процент. Следвало да се предположи, че кредитният сектор щял да приложи относително ниско увеличение
при нисък лихвен процент и относително високо увеличение при висок лихвен процент.
Freistaat Sachsen смята също така, че в съображение 92 от обжалваното решение Комисията приема, че дадените обезпечения нямат
никаква икономическа стойност, но не е представила никакво доказателство за това. От годишните баланси за 2003 г. било видно
обаче, че отпуснатите от банките кредити били обезпечени не само с учредяването на ипотеки, но и с прехвърлянето на оборудване
и оборотен капитал, които били вписани в баланса на съответна стойност от 5,8 милиона евро и 28,3 милиона евро. Следователно
Комисията не могла да се основе на незначителна икономическа стойност на обезпеченията като отправна точка или трябвало поне
да представи пояснения за това.
На последно място Freistaat Sachsen твърди, с оглед на позоваването на Комисията в хода на производството пред Общия съд на
проучване на одиторска кантора от 26 октомври 2004 г. относно актуализирането на референтните ставки, приложими за държавните
помощи в Европейския съюз (наричано по-нататък „проучването“), че посоченото проучване не се съдържа в преписката и не е посочено
в обжалваното решение, като следователно изискванията за мотивирането на последното не били изпълнени в това отношение. Освен
това преди приемането на обжалваното решение Комисията не изготвила известие, от което да произтича, че възприема заключенията
от проучването в перспективата на бъдещи решения.
MB Immobilien и MB System поддържат, че що се отнася до мярка 1, Комисията не е обосновала защо възнаграждението за скритото
дялово участие, което вече надхвърля с 600 базисни пункта приложимата към този момент референтна ставка, не отчитала свързаните
с предприятие в затруднено положение повишени рискове. Освен това Комисията препратила към Известието относно референтната
ставка, тъй като не направила изводи относно пазарните условия.
Тя не мотивирала по разбираем начин метода за оценяване на съставните елементи на помощта по мярка 1, но търсела елемента
на помощ в разликата между възнаграждението, което трябвало да заплати Bike Systems на пазара, и действително платеното възнаграждение.
За да се определи размерът на лихвите, необходимите мотиви не могли да се заместят само от позоваването на Известието относно
референтната ставка и повторното посочване на предположение — предприятие в затруднено положение. Посоченото се прилагало
не само по същество, но преди всичко по отношение на размера на помощта, още повече че в Известието относно референтната ставка
Комисията предвидила, че разполага със свобода на действие относно броя на базисните пунктове.
Било произволно за различните рискове да се приложат 400 базисни пункта и да се кумулират, без за това решение да се изложат
мотиви по същество и относно размера. Всъщност от текста на Известието относно референтната ставка не следвало, че Комисията
си запазила правото, при наличие на няколко риска, да приложи за всеки от тях увеличение от 400 базисни пункта. Особено по
тази причина било необходимо Комисията да изложи по-пълни мотиви относно определеното от нея увеличение с 1 000 базисни пункта,
при това както по същество, така и относно размера.
Що се отнася до твърдението, че мярка 1 представлявала заем с особено висок рисков профил, MB Immobilien и MB System твърдят,
че осъщественото вследствие на това от Комисията кумулиране на различните рискове в действителност се отнася до един и същи
риск, а именно риска от неизпълнение. Това ставало особено ясно при следната фактическа обстановка. Когато дадено предприятие
е дало достатъчно обезпечения, не било от голямо значение дали във връзка със заема съществува право на предпочтително удовлетворяване.
Това нямало как да не е така и когато самите твърдени недостатъчни обезпечения вече са били увеличени. Комисията обаче възнамерявала
в този случай да приложи увеличение от 400 и 200 базисни пункта, следователно общо 600 базисни пункта, за същото фактическо
положение, а именно недостатъчни обезпечения. Този подход бил съвсем противоречив.
MB Immobilien и MB System уточняват също, че нито в Известието относно референтната ставка, нито в обжалваното решение се
съдържа обосновка относно това какви рискове трябва да бъдат взети предвид за добавка от 400 базисни пункта и защо става въпрос
за 400 базисни пункта.
От друга страна, що се отнася до различните обезпечения, макар Комисията да се опитва да опише конкретния риск, съотношението
от гледна точка на стойността между, от една страна, посочените обезпечения, и от друга — оценката им в базисни пунктове,
оставало неизвестно.
Освен това в обжалваното решение Комисията пропуснала, при проверка на рисковете, да прецени различни от дадените обезпечения
аспекти, например капацитета на предприятието и позицията му на пазара. Анализ на рисковете, който се ограничава до обезпеченията
и не отчита повече икономически фактори, не отговарял на задължението за предпазливост и изчерпателност.
Освен това Комисията пропуснала да прецени гаранционното писмо (вж. точка 90 по-горе). Ако била извършила тази преценка, тя
нямало да може да предположи, че рискът се е повишил.
Що се отнася до мярка 2, MB Immobilien и MB System поддържат, че обжалваното решение е опорочено и поради съществено нарушение
на задължението за мотивиране във връзка с определянето на съставните елементи на дадена помощ и тяхната стойност. В съображения
88—91 от обжалваното решение Комисията отново препращала към Известието относно референтната ставка, без обаче да посочва
причините, поради които според нея е оправдано да се приложи добавка от 400 базисни пункта поради квалификацията като предприятие
в затруднено положение и добавка от 400 базисни пункта с мотив, че обезпеченията не били достатъчни. По същите причини като
посочените във връзка с мярка 1 само препращането към Известието относно референтната ставка не било достатъчно.
От друга страна, доколкото Комисията се основава на загубите на Sachsen Zweirad, за да реши, че става въпрос за предприятие
в затруднено положение и че съществуват особени рискове, които следва да се отчетат посредством увеличение, следвало да се
приеме, че тези загуби не са определящи. Комисията не разгледала в достатъчна степен договора за прехвърляне на печалбите
и подробните правила за компенсиране на ликвидните средства в рамките на групата (cash pool), договорени между Sachsen Zweirad
и неговото дружество майка. Тя могла най-много да провери дали дружеството майка е в затруднено положение. Следователно увеличението
с 400 базисни пункта било незаконосъобразно.
На следващо място, що се отнася до мярка 3, MB Immobilien и MB System смятат, че обжалваното решение е опорочено и поради
съществено нарушение на задължението за мотивиране във връзка със съставните елементи на помощта (съображение 93 от обжалваното
решение). Комисията определяла съставния елемент на помощта в зависимост от разликата между конкретно приложения лихвен процент
и определения от нея лихвен процент, увеличен със 700 базисни пункта, и не била понятна причината, поради която, от една страна,
тя решила да приложи увеличение от точно 400 базисни пункта, тъй като ставало въпрос за предприятие в затруднено положение,
а не от различен брой базисни пункта, нито, от друга страна, причината за прилагане на друго увеличение от 300 базисни пункта,
на основание че обезпеченията били недостатъчни. Безспорно Комисията признавала, че дадените обезпечения имат известна икономическа
стойност, но не обосновавала защо това води до прилагане на увеличение от 100, а не от 200 базисни пункта, върху 400‑те пункта,
които явно отчела. Не били понятни съображенията, поради които на следващо място Комисията смята, че е оправдано увеличение
от 300 базисни пункта, дори само с оглед на обстоятелството, че съгласно Известието относно референтната ставка в случай на
специални рискове следвало да се приложи увеличение от 400 базисни пункта.
Относно позоваването от Комисията на проучването, MB Immobilien и MB System изразяват същите критики като Freistaat Sachsen.
Комисията припомня, че в Известието относно референтната ставка се предвижда единна референтна ставка, изчислена въз основа
на ставката, наречена „петгодишен междубанков суапов курс“. В случаи на особени рискове (например предприятие в затруднено
положение, липса на обезпечения, които по принцип се изискват от банките), методът предвиждал увеличение на референтната ставка
с 400 базисни пункта, дори с по-голям брой пунктове.
На първо място, относно мярка 1, за да определи нормалната пазарна ставка, в обжалваното решение Комисията използвала три
увеличения, които обаче съвсем не се прилагали за един и същи риск, а за три отделно изчислени риска. Първият покрит риск
се отнасял до обстоятелството, че Bike Systems се намирало в затруднено положение. Следователно се повишила вероятността предприятието
да не може да възстанови сумите по мярка 1 или да изплати договореното във връзка с нея възнаграждение. Икономическото положение
на получателя било предмет на задълбочен анализ. Дори само по тази причина трябвало да се отхвърли доводът, че Комисията преценила
само дадените обезпечения. Вторият риск се отнасял до липсата на обезпечения, поради която допълнително се повишил рискът
от неизпълнение в случай на неплатежоспособност. Третият риск се изразявал в обстоятелството, че в случай на неплатежоспособност
вземането по мярка 1 можело да бъде удовлетворено едва след вземания по други заеми, поради което допълнително се повишавал
рискът от неизпълнение. В случая ставало въпрос за отделен риск. Трите риска били точно описани в обжалваното решение и във
връзка с тях били изложени мотиви.
Доводът, че в крайна сметка всички тези рискове се отнасят само до риска от неизпълнение и следователно не трябва да бъдат
разглеждани кумулативно, бил ирелевантен, тъй като бил равнозначен на това да се приеме, че във всеки случай, след като дадено
предприятие е дало достатъчно обезпечения, не бил решаващ въпросът дали вземането по даден заем е от последен ред на удовлетворяване.
В конкретния случай обаче ставало въпрос за предприятие, което не дало достатъчно обезпечения, и поради това въпросът дали
вземането по заема е от последен ред на удовлетворяване бил съвсем решаващ. Впрочем било напълно възможно дадено предприятие
да бъде в затруднено положение и въпреки това да разполага със значителни обезпечения, позволяващи да се покрие задължението
по кредита или гаранцията. Поради това лихвеният процент, който следвало да се приеме за съответстващ на пазара и който се
прилагал за кредит на подобно предприятие, бил по-нисък от приложимия за предприятие в затруднено положение, което не дава
сходни обезпечения.
До подобен извод се стигало в проучването, посветено по-конкретно на определянето на подходящите увеличения на базисната ставка
в някои случаи. В него се прилагали два критерия за такова увеличение, а именно рейтингът на предприятието и дадените от него
обезпечения, като по този начин се кумулирали двата риска. В проучването се предлагало например за предприятие от категория
C, което въпреки затрудненията си дава добри обезпечения, да се приложи увеличение от 360 базисни пункта (тоест 3,6 процентни
пункта). За сметка на това в проучването се приемало, че подходящото увеличение за предприятие от същата категория, което
дава малко обезпечения, е 1 650 базисни пункта (тоест 16,50 процентни пункта). Следователно разглежданото в настоящия случай
увеличение съвсем не било приложено три пъти за един и същи риск. От друга страна, позоваването от Комисията на проучването
в писмената ѝ защита целяло единствено да се удостовери, че полученият и подкрепен с мотиви резултат относно размера на елемента
на помощ действително отговарял на икономическата действителност, но в никакъв случай не бил замислен като допълнителен мотив,
който впрочем бил излишен.
Относно въпроса дали са подходящи определените общо на 1 000 базисни пункта увеличения, Комисията подчертава, че в Известието
относно референтната ставка тя приема, че увеличение от 400 базисни пункта е минимумът. Било напълно възможно действително
приложеното увеличение да надхвърля 400 базисни пункта. Обстоятелството, че увеличенията са подходящи, било потвърдено от
проучването, в което се смятало за подходящо за предприятие от категория C, тоест в неблагоприятно икономическо положение,
да се приложи увеличение от 1 000 базисни пункта, когато са дадени обичайни обезпечения, дори от 1 650 пункта, когато са дадени
малко обезпечения. Следователно приложеното от Комисията увеличение от 1 000 базисни пункта трябвало да се разглежда по-скоро
като прекалено ниско, отколкото като прекомерно високо.
Накрая, относно твърдението, че не е взето предвид гаранционното писмо, Комисията само посочва, че посоченото писмо не било
надлежно представено в хода на официалната процедура по разследване, така че тя не могла да го разгледа по-задълбочено и,
ако е необходимо, да го включи в анализа си.
На следващо място, относно мярка 2, оплакването, че Комисията не изложила пълни мотиви относно общото увеличение с 800 базисни
пункта спрямо референтната ставка, трябвало да се отхвърли с оглед на съображения 88—91 от обжалваното решение. Бил необходим
отделен анализ на различните рискове, за да се определи точната разлика между лихвите, дължими съгласно пазарните условия
при липса на мярка 2, и действително изплатените лихви. Приложеното от нея увеличение оставало по-ниско от предложеното за
аналогични положения в проучването.
На оплакването, че Комисията не отчела в достатъчна степен договора за прехвърляне на печалбите и подробните правила за компенсиране
на ликвидните средства в рамките на групата, следвало отново да се отговори, че Комисията приема решението си въз основа на
данни, с които разполага към момента на приключване на официалната процедура по разследване. В хода на административната процедура
обаче Федерална република Германия не се позовала на посочения „cash pool“.
Накрая, относно мярка 3, Комисията препраща към становището си относно изчисляването на елемента на помощ по мерки 1 и 2.
В отговор на оплакването на MB Immobilien и MB System относно размера на увеличението с 300 базисни пункта поради недостатъчно
обезпечения, Комисията отбелязва, че в обжалваното решение изброява и разглежда всяко от дадените за гаранцията обезпечения
(ипотеки, прехвърляне на вземания, прехвърляне на материали в собственост на предприятията от групата и абсолютна гаранция
от страна на собственика на Biria GmbH). След като ги разгледала обаче, тя стигнала до извода, че обезпеченията на Biria GmbH
били по-добри от тези на Sachsen Zweirad, като по тази причина приложила само увеличение от 300 базисни пункта поради недостатъчно
обезпечения (спрямо 400 базисни пункта в случая на мярка 2).
Съображения на Общия съд
Обхватът на преценката на Общия съд относно законосъобразността на обжалваното решение във връзка със задължението за мотивиране
е припомнен в точка 180 по-горе.
В самото начало следва да се припомни също че в довода на жалбоподателите се смесват въпросите за процесуалното изискване
за мотивиране и преценката по същество. В това отношение следва да се припомни съдебната практика, според която задължението
за излагане на мотиви представлява съществено процесуално изискване, което трябва да се различава от въпроса за обосноваността
на мотивите, свързан със законността по същество на спорния акт. Ето защо твърдените нарушения и доводите, с които се цели
да се оспори обосноваността на този акт, нямат действие при правно основание, изведено от липса или от непълнота на мотивите
(Решение по дело Olympiaki Aeroporia Ypiresies/Комисия, точка 143 по-горе, точка 79).
С оглед на тази съдебна практика следва да се разгледа дали Комисията надлежно е мотивирала начина, по който изчислява елементите
на помощта.
Първо, относно довода на MB Immobilien и MB System, че Известието относно референтната ставка не обосновава предложеното в
него увеличение от 400 базисни пункта за добавката с оглед на риска, следва да се отбележи, че в известието само се посочва,
че референтната ставка е базисна ставка „и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие
е в лошо икономическо състояние или когато липсва[т] нормално изискваните от банките [обезпечения])“, и че в тези случаи „[добавката]
може да достигне до 400 базисни [пункта] или повече, ако няма частни банки, които да отпуснат съответните кредити“. Ето защо
следва да се заключи, че изложението в Известието относно референтната ставка по този въпрос е кратко и в никакъв случай не
е достатъчно само по себе си, за да служи за мотиви относно изчисляване на добавката с оглед на риска в конкретен случай.
Поради това трябва да се разгледа как Комисията е пояснила начина, по който го е приложила в обжалваното решение.
Що се отнася до определянето на елементите на помощта в конкретния случай, и по-конкретно на размера на добавката с оглед
на риска, след като припомня посочените в Известието относно референтната ставка принципи и затрудненото финансово положение
на Bike Systems, в съображение 86 от обжалваното решение Комисията посочва следното относно мярка 1:
„[…] Комисията счита, че Bike Systems е трябвало да плати лихвен процент, най-малко равен на референтната ставка плюс [добавка]
от 400 базисни пункта, тъй като е в затруднено положение, и допълнителна [добавка] от 400 базисни пункта поради липсата на
допълнително обезпечение. Тя също така счита още 200 базисни пункта за уместни, заради [последния ред на удовлетворяване]
на [вземането по скритото] дялово участие в случай на несъстоятелност. Това съответства на предписанията на [Известието относно
референтната ставка], в ко[е]то се посочва, че в случаи, свързани с особен риск (например предприятие в затруднено положение
или случаи, в които обезпечението, което по правило се изисква от банките, не е предоставено) [добавката] може да възлезе
на 400 или повече базисни пункта. Така елементът на помощ на [скритото] дялово участие се изразява в разликата между референтния
лихвен процент плюс 1 000 базисни пункта и действителното възнаграждение, срещу което е предоставено [скритото] дялово участие.“
Относно мерки 2 и 3, в съображения 90—93 от обжалваното решение Комисията посочва следното:
„(90) [… Sachsen Zweirad] и Biria GmbH са били в затруднено финансово положение, когато гаранциите са предоставени. Заемът и гаранцията
за [Sachsen Zweirad] са свързани с допълнителен риск, тъй като предоставеното допълнително обезпечение е твърде недостатъчно.
Гаранцията за заема за [Sachsen Zweirad] е [съпътствана] само [от] абсолютна гаранция („selbstschuldnerische Bürgschaft“),
предоставена от обединението от търговски дружества. Икономическата стойност на такива общи гаранции е изключително ниска.
(91)      Поради това в настоящия случай Комисията смята, че без гаранцията [Sachsen Zweirad] е трябвало да плати лихвен процент, поне
равен на референтната ставка плюс 400 базисни пункта, защото е [предприятие] в затруднено положение, плюс още 400 базисни
пункта поради изключително недостатъчното допълнително обезпечение. По този начин елементът на помощ представлява разликата
между референтната ставка плюс 800 базисни пункта и действителната ставка, по която е предоставен гарантираният заем.
(92)      Що се отнася до заема и гаранцията за Biria GmbH, предоставеното допълнително обезпечение има по-висока икономическа стойност
от гаранцията за [Sachsen Zweirad]. Въпреки това допълнителното обезпечение е още по-недостатъчно от това, което обичайно
се изисква. Гаранцията за Biria GmbH е обезпечена от първа (по ред) ипотека върху имот на Bike Systems в размер на 15 млн.
[евро]. Тази ипотека обаче е подчинена на друг заем от 2 млн. [евро]. Ето защо тази първа по ред ипотека покрива само 50 %
от общия размер на заема. Другите форми на допълнително обезпечение (ипотеки, прехвърляне на вземания, прехвърляне на материали
в собственост на обединение на търговски дружества и абсолютна гаранция от страна на собственика на Biria) са с ниска икономическа
стойност.
(93)      Следователно Комисията е на мнение, че без гаранцията Biria GmbH е щял[о] да плати лихвен процент, поне равен на референтната
ставка плюс 400 базисни пункта, защото е било [предприятие] в затруднено положение, плюс допълнителни 300 базисни пункта заради
недостатъчното допълнително обезпечение (в сравнение с [добавката] от 400 базисни пункта за гаранцията за [Sachsen Zweirad],
поради изключително недостатъчното допълнително обезпечение). Така елементът на помощ на гаранцията представлява разликата
между референтната ставка плюс 700 базисни пункта и действителната ставка, съгласно която са предоставени гарантираните заеми.“
Вярно е, че тези пояснения на Комисията винаги съдържат описание на избрания метод на изчисляване, тоест използването на референтна
ставка и на предварително определени увеличения към нея поради затрудненото положение на разглежданото предприятие и липсата
на обезпечения или ниската им стойност. Посоченият метод на изчисляване съответства на Известието относно референтната ставка —
което представлява публикуван документ и чиято релевантност не се оспорва от жалбоподателите, а според Комисията той съответства
и на постоянната ѝ практика, като това не е оспорено от жалбоподателите.
Противно на твърденията на жалбоподателите, обжалваното решение не е опорочено поради липса на мотиви, що се отнася до изводите
на Комисията относно липсата на обезпечения или ниската им стойност. Всъщност Комисията е анализирала задълбочено финансовото
положение на разглежданите предприятия получатели в съображения 59—78 от обжалваното решение. От друга страна, относно мярка 1,
от точки 113—119 по-горе следва, че Комисията не е допуснала незаконосъобразност, като не е включила гаранционното писмо в
анализа си. По отношение на мярка 2, в съображение 90 от обжалваното решение се посочват наличните обезпечения и причината,
поради която се приема, че са с ниска стойност. Накрая, в съображение 92 от обжалваното решение във връзка с мярка 3 се споменава
наличието на ипотека, за която съществува право на предпочтително удовлетворяване и която покрива само 50 % от общия размер
на заема, и се приема, че останалите налични обезпечения са с ниска икономическа стойност. Така с оглед на съотношението между
отчетеното от Комисията основно обезпечение и квалифицирането на останалите обезпечения, посочени в края на съображение 92
от обжалваното решение, като такива с ниска икономическа стойност, предвид процентът от заема, чието изпълнение се гарантира
с основното обезпечение, следва да се приеме, че изводът на Комисията относно ниската стойност на даденото във връзка с мярка 3
обезпечение не е опорочен поради липса на мотиви.
Налага се обаче изводът, че жалбоподателите основателно отбелязват, че в Известието относно референтната ставка не се съдържа
указание относно кумулирането на рисковете, макар то да не се изключва. Освен това в анализа на Комисията не се посочва практиката
на финансовите пазари в това отношение, така че не става ясна връзката между възприетите от Комисията увеличения и специфичното
положение на трите разглеждани дружества и изборът на възприетите увеличения изглежда случаен.
Ето защо Общият съд приема, че Комисията е трябвало да обясни прилагането на допълнителни добавки, както и размера им посредством
анализ на практиката на пазара, за да позволи на жалбоподателите да оспорят твърдението, че увеличенията в конкретния случай
са подходящи, а на Общия съд — да упражни контрол по отношение на тяхната законосъобразност.
За по-голяма точност в това отношение в производството пред Общия съд Комисията се позовава на проучването, без обаче да възнамерява
по този начин да изложи допълнителни мотиви. В посоченото проучване се предлага, за аналогични на този по настоящото дело
случаи, увеличение в съответствие с рейтинга на разглежданото предприятие с оглед на финансовата му стабилност и допълнително
увеличение в съответствие с размера на дадените обезпечения. В него се достига до увеличение в размер до 1 650 пункта за предприятия
с по-висок рисков профил, които дават само обезпечения с ниска стойност.
Налага се изводът, че допълнителните пояснения на Комисията, отнасящи се до дружества с различен на рисков профил и обезпеченията,
с които те разполагат, съпоставени с отговарящите по принцип на тези рискове ставки на увеличение, действително позволяват
възприетите в конкретния случай размери на добавката да бъдат разгледани многостранно, като ги вписват в по-широка сравнителна
рамка и ги правят по-обективни.
Въпреки това жалбоподателите основателно отбелязват, че проучването не би могло да се отчита като мотиви към обжалваното решение,
тъй като то не е посочено в последното решение и жалбоподателите не са били запознати с него. Следва да се припомни обаче,
че мотивите трябва по принцип да бъдат съобщени на заинтересованото лице едновременно с увреждащото го решение. Липсата на
мотиви не може да бъде поправена с факта, че заинтересованото лице научава мотивите на решението в хода на производството
пред съдилищата на Европейския съюз (Решение на Съда от 28 юни 2005 г. по дело Dansk Rørindustri и др./Комисия, C‑189/02 P,
C‑202/02 P, C‑205/02 P—C‑208/02 P и C‑213/02 P, Recueil, стр. I‑5425, точка 463; Решение на Общия съд от 12 декември 1996 г.
по дело Rendo и др./Комисия, T‑16/91, Recueil, стр. II‑1827, точка 45 и Решение на Общия съд по дело Corsica Ferries France/Комисия,
точка 104 по-горе, точка 287).
При тези обстоятелства Общият съд приема, че обжалваното решение е опорочено поради липса на мотиви относно основните съображения,
поради които Комисията е определила размера на приложимите за мерки 1, 2 и 3 добавки с оглед на риска, така че то не отговаря
на изискванията по член 253 ЕО.
Ето защо оплакванията на жалбоподателите, изведени от липсата на мотиви в това отношение, трябва да се приемат. Следователно
Общият съд не може да се произнесе по доводите, свързани с обосноваността на обжалваното решение относно размера на приложимите
за мерки 1, 2 и 3 добавки с оглед на риска.
От друга страна, Общият съд приема, че изчисляването на елементите на разглежданата помощ е от основно значение в структурата
на обжалваното решение и че поради това то трябва да се отмени в неговата цялост.
От всички посочени по-горе съображения следва, че обжалваното решение трябва да се отмени.

По съдебните разноски
Съгласно член 87, параграф 2 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако
е направено такова искане. След като Комисията е загубила дела T‑102/07 и T‑120/07, съгласно исканията на жалбоподателите
тя следва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски, включително разноските във връзка с обезпечителното производство
по дело T‑120/07.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (четвърти състав)
реши:
1)
Отменя Решение 2007/492/ЕО на Комисията от 24 януари 2007 година относно държавните помощи C 38/2005 (ex NN 52/2004), предоставени
от Германия на Biria Group.
2)
Осъжда Европейската комисия да заплати съдебните разноски, включително разноските във връзка с обезпечителното производство
по дело T‑120/07.
Czúcz
Labucka
O’Higgins
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 3 март 2010 година.
Подписи
Съдържание
Правна уредба и обстоятелства, предхождащи спора
1.  Общностна правна уредба
2.  Одобрена схема за помощи
3.  Разглежданите предприятия
4.  Разглежданите мерки
5.  Административна процедура
6.  Обжалваното решение
Производство и искания на страните
От правна страна
1.  По оплакванията, изведени от неприлагане на определението на понятието за предприятие в затруднено положение, съдържащо
се в подходяща мярка E 16/94
Доводи на страните
Съображения на Общия съд
2.  По оплакванията във връзка с окачествяването на предприятията получатели като предприятия в затруднено положение
По въпроса дали Bike Systems е било предприятие в затруднено положение през март 2001 г.
Доводи на страните
Съображения на Общия съд
По въпроса дали Sachsen Zweirad и Biria GmbH са били предприятия в затруднено положение съответно през март и декември 2003 г.
По обхвата на преценката на положението на предприятията — получатели по мерки 2 и 3
–  Доводи на страните
–  Съображения на Общия съд
По преценката на положението на Sachsen Zweirad
–  Доводи на страните
–  Съображения на Общия съд
По преценката на положението на Biria GmbH
–  Доводи на страните
–  Съображения на Общия съд
3.  По оплакванията, изведени от липсата на мотиви
По липсата на мотиви относно неприлагането на подходяща мярка E 16/94 и отклонението от Насоките от 1999 г.
Доводи на страните
Съображения на Общия съд
По липсата на мотиви относно определянето на елемента на помощ
Доводи на страните
Съображения на Общия съд
По съдебните разноски
*
Език на производството: немски.