CELEX: 62009CJ0422
Člena 39 ES in 43 ES
Direktiva 89/48/ES
Priznavanje diplom
Pojem ‚poklicne izkušnje‘

Predlogi za sprejetje predhodne odločbe se nanašajo na razlago členov 1(e) in 4(1)(b) Direktive Sveta z dne 21. decembra 1988
o splošnem sistemu priznavanja visokošolskih diplom, pridobljenih s poklicnim izobraževanjem in usposabljanjem, ki traja najmanj
tri leta (89/48/EGS) (UL 1989, L 19, str. 16), kakor je bila spremenjena z Direktivo 2001/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta
z dne 14. maja 2001 (UL L 206, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva 89/48).
Ti predlogi so bili vloženi v okviru sporov med V. S. Vandorou, V. A. Giankoulisom in I. G. Askoxilakisom ter Ethnikis Paideias
kai Thriskevmaton (minister za nacionalno šolstvo in verske zadeve) glede nekaterih odločb Symvoulio Anagnorisis Epangelmatikis
Isotimias Titlon Tritovathmias Ekpaidefsis (svet za priznavanje enakovrednosti diplom visokošolskega izobraževanja, v nadaljevanju:
Saeitte). S temi odločbami je Saeitte pogojeval pravico tožečih strank v postopku v glavni stvari, da v Grčiji opravljajo
svoj poklic, z izravnalnimi ukrepi, namreč s preizkusom poklicne usposobljenosti ali s prilagoditvenim obdobjem.

Pravni okvir

Ureditev Unije
Iz tretje in četrte uvodne izjave Direktive 89/48 je razvidno, da je njen cilj vzpostavitev splošnega sistema priznavanja
visokošolskih diplom, ki bo državljanom omogočal opravljanje vseh poklicnih aktivnosti, za katere se v neki državi članici
gostiteljici zahteva izobrazba, ki presega srednjo stopnjo, če imajo diplomo, ki jih pripravlja na opravljanje takih aktivnosti
in so jo pridobili po najmanj tri leta trajajočem študiju ter je bila izdana v drugi državi članici.
Člen 1 Direktive 89/48 določa:
„Za namene te direktive je:
(a)      diploma vsaka diploma, spričevalo ali drugo dokazilo o formalnih kvalifikacijah ali vsaka celota takih diplom, spričeval ali
drugih dokazil:
–        ki jo je izdal pristojni organ v državi članici, imenovan v skladu z zakoni, in drugimi predpisi te države;
–        ki dokazuje, da je imetnik uspešno končal vsaj triletni posrednješolski izobraževalni program ali enakovredno dobo izrednega
izobraževanja na univerzi, visokošolski ustanovi ali drugi ustanovi enakovredne ravni ter da je, kadar je to primerno, opravil
strokovno usposabljanje, ki se zahteva poleg visokošolske izobrazbe, in
–        iz katere je razvidno, da ima imetnik poklicne kvalifikacije, zahtevane za dostop in opravljanje določenega poklica v tej
državi članici,
če je bilo izobraževanje in usposabljanje, potrjeno s pridobitvijo te diplome, spričevala ali drugega dokazila o formalnih
kvalifikacijah, v prevladujoči meri pridobljeno v Skupnosti, ali če ima imetnik tri leta poklicnih izkušenj, potrjenih v s
strani države članice, ki je priznala diplomo, spričevalo ali druga dokazila o formalnih kvalifikacijah, izdana v tretji državi.
[…]
[…]
(c)      reguliran poklic: je regulirana poklicna aktivnost ali niz aktivnosti, ki tvorijo ta poklic v neki državi članici;
(d)      regulirana poklicna aktivnost: je poklicna aktivnost, za katero država članica glede dostopa ali opravljanja ali enega od
pogojev za opravljanje neposredno ali posredno na podlagi zakonov in drugih predpisov zahteva določeno diplomo. Zlasti se
v nadaljevanju pogoji za opravljanje regulirane poklicne aktivnosti nanašajo na:
–        opravljanje aktivnosti pod določenim strokovnim nazivom, ko je uporaba takega naziva rezervirana za imetnike diplome, ki jo
določajo zakoni in drugi predpisi,
–        opravljanje poklicnih aktivnosti na področju zdravstva, ko je plačilo in/ali vračilo za te aktivnosti v okviru nacionalnega
sistema socialne varnosti podrejeno določeni diplomi.
[…]
(e)      poklicne izkušnje: predstavljajo dejansko in zakonito opravljanje določenega poklica v državi članici;
(f)      prilagoditveno obdobje: pomeni opravljanje določenega reguliranega poklica v državi članici gostiteljici pod vodstvom usposobljenega
strokovnjaka in je lahko dopolnjeno z dodatnim izobraževanjem. Prilagoditveno obdobje se oceni. Podrobni pogoji opravljanja
prilagoditvenega obdobja in njegove ocene ter status migranta, ki je pod nadzorom, določi pristojni organ v državi članici
gostiteljici […];
(g)      preizkus poklicne usposobljenosti: je preverjanje izključno poklicnega znanja kandidata, ki ga opravijo pooblaščeni organi
države članice gostiteljice in ima za cilj oceniti usposobljenost kandidata za opravljanje določenega reguliranega poklica
v tej državi članici.
Da omogočijo to preverjanje, pristojni organi pripravijo seznam snovi, ki na podlagi primerjave med izobrazbo in usposabljanjem,
ki ju zahteva država članica gostiteljica in med izobrazbo in usposabljanjem, ki ju ima kandidat, ni zajeta v diplomi ali
drugih dokazilih o formalnih kvalifikacijah, ki jih ima kandidat.
Preizkus usposobljenosti mora upoštevati dejstvo, da je kandidat kvalificiran strokovnjak, usposobljen v državi članici porekla
ali državi članici iz katere prihaja. Nanaša se na snov, ki je zajeta na seznamu, znanje, ki je ključno za zmožnost opravljanja
poklica v državi članici gostiteljici. Preizkus lahko zajema tudi poznavanje poklicnih pravil, ki se nanašajo na določene
aktivnosti v državi članici gostiteljici. Pogoje preizkusa usposobljenosti določijo pristojni organi navedene države članice
gostiteljice v skladu z določili prava Skupnosti.
[…]“
V skladu s členom 2, prvi odstavek, Direktive 89/48 ta direktiva velja za vsakega državljana države članice, ki želi opravljati
reguliran poklic v državi članici gostiteljici kot samozaposlena ali zaposlena oseba.
Člen 3, prvi odstavek, (a), Direktive 89/48 določa:
„Če je v državi članici gostiteljici za opravljanje reguliranega poklica zahtevana diploma, pristojni organi ne morejo iz
naslova nezadostnih kvalifikacij zavrniti odobritve državljanu druge države članice, da opravlja poklic pod enakimi pogoji
kot njeni državljani:
(a)      če ima prosilec diplomo, ki jo druga država članica predpisuje za dostop do tega poklica in njegovo opravljanje na njenem
ozemlju, in je bila ta diploma pridobljena v drugi državi članici, ali […]“
Člen 4 Direktive 89/48 določa:
„1. Ne glede na člen 3, lahko država članica gostiteljica od kandidata tudi zahteva:
(a)      da priloži dokaze o poklicnih izkušnjah, če je trajanje izobraževanja in usposabljanja, ki ga navaja kot dokazilo k svoji
vlogi v skladu s členom 3(a) in (b), vsaj za eno leto krajše od zahtevanega v državi članici gostiteljici. […]
[…]
(b)      da zaključi prilagoditveno obdobje v trajanju največ 3 let ali da opravi preizkus usposobljenosti:
–        če izobrazba in usposobljenost, ki jo je dobil v skladu s členom 3(a) in (b), zajema predmete, ki so bistveno drugačni od
predmetov, ki jih zajema diploma, zahtevana v državi članici gostiteljici, ali
[…]
Če država članica gostiteljica namerava zahtevati, da kandidat opravi prilagoditveno obdobje ali preizkus usposobljenosti,
mora najprej preveriti ali znanje, ki ga je kandidat pridobil s pomočjo poklicnih izkušenj, v celoti ali delno nadomešča znatno
razliko, omenjeno v prvem pododstavku.
Če se država članica gostiteljica odloči za eno od teh dveh možnosti mora kandidatu pustiti možnost izbire med prilagoditvenim
obdobjem in preizkusom usposobljenosti. Za poklice, katerih opravljanje zahteva posebna znanja s področja državne zakonodaje
in pri katerih je bistven in stalni element dela dajanje nasvetov in/ali pomoči, ki zadeva državno zakonodajo, lahko država
članica gostiteljica kljub temu principu predpiše bodisi prilagoditveno obdobje, bodisi preizkus usposobljenosti. […]
2. Vsekakor pa država članica gostiteljica ne more kumulirati določil točk (a) in (b) 1. odstavka.“

Nacionalna ureditev
Ukrepi za prenos Direktive 89/48 v nacionalno pravo
S predsedniško uredbo 165/2000 z dne 23. junija 2000 (FEK A’ 149/28.6.2000), kakor je bila spremenjena s predsedniškima uredbama 373/2001
z dne 22. oktobra 2001 (FEK A’ 251) in 385/2002 z dne 23. decembra 2002 (FEK A’ 334, v nadaljevanju: uredba 165/2000), je
bila v grški pravni red prenesena Direktiva 89/48.
Tako členi 2(5) in (7), 3, 4(1)(a) in 5 uredbe 165/2000 po vrsti povzemajo zgoraj navedene člene 1(e) in (g), 2, prvi odstavek,
3, prvi odstavek, (a), in 4 Direktive 89/48.
Poleg tega člen 10 uredbe 165/2000 določa ustanovitev Saeitte kot kolegijskega organa v okviru ministrstva za nacionalno šolstvo
in verske zadeve, katerega naloga je na podlagi člena 11 te uredbe odločanje o prošnjah za priznanje visokošolskih diplom,
ki spadajo na področje uporabe Direktive 89/48.
Poklica strojnega inženirja in inženirja telekomunikacij
V Grčiji sta poklica strojnega inženirja in inženirja telekomunikacij regulirana poklica, katerih opravljanje je pridržano
članom, ki so vpisani v Techniko Epimelitirio tis Elladas (tehnična zbornica Grčije, v nadaljevanju: TEE).
Predsedniška uredba z dne 27. novembra in 14. decembra 1926 o kodifikaciji določb in besedil o sestavi TEE (FEK A’ 430), kakor
je bila spremenjena z zakonom 1486/1984 (FEK A’ 161) in s predsedniško uredbo 512/1991 z dne 30. novembra in 12. decembra 1991
(FEK A’ 190) (v nadaljevanju: uredba TEE), v členu 2(1) določa, da so v register članov TEE obvezno vpisani državljani držav
članic, „ki so diplomirali na državni politehnični šoli Metsovo, politehničnih šolah v državi ali enakovrednih tujih šolah,
po pridobitvi dovoljenja za opravljanje poklica“.
Strokovnjaki so razvrščeni v devet specializiranih področij, naštetih v členu 2(5) te uredbe, med katerimi je specializirano
področje strojni inženir, ne pa tudi inženir telekomunikacij.
V skladu s členom 2(6) uredbe TEE so specializirana področja, ki niso med temi, ki jih določa člen 2(5) te uredbe, uvrščena
v najbližje specializirano področje. Neodvisno od tega član TEE, ki je uvrščen na tak način, uživa poklicne pravice, povezane
s specializiranim področjem ali zgolj s specializacijo, navedeno v svojem dovoljenju za opravljanje poklica, kot so določene
z veljavno zakonodajo.
Člen 4(3) uredbe TEE med drugim določa, da TEE organizira izpite, izdaja dovoljenja za opravljanje poklica inženirja v skladu
z veljavnimi določbami in vodi register inženirjev.
V tem smislu člena 1 in 4 zakona 1225/1981 z dne 30. in 31. decembra 1981 (FEK B’ 713) dajeta TEE pristojnost za izdajanje
dovoljenj za opravljanje poklica v Grčiji inženirjem, ki so diplomirali na grških visokošolskih ustanovah in enakovrednih
visokošolskih ustanovah v tujini. V skladu s členom 1(3) tega zakona velja enako za inženirje, ki so diplomirali na visokošolskih
ustanovah v tujini, ki ponujajo specializacije, ki ne ustrezajo tem za diplomirane inženirje z nacionalnih visokošolskih ustanov.
Na podlagi zakona 1225/1981 je medministrski odlok ED 5/4/339 z dne 14. septembra in 5. oktobra 1984, ki sta ga sprejela minister
za javna dela ter minister za nacionalno šolstvo in verske zadeve, opredelil postopek, po katerem TEE izdaja dovoljenja za
opravljanje poklica inženirja.

Spori o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje

Zadeva C‑422/09 (Vandorou)
Po tem, ko je v obdobju od septembra 1994 do februarja 1997 obiskovala predavanja in opravila izpite podiplomskega študija
na London University Guildhall (univerza Guildhall v Londonu, Združeno kraljestvo), je V. S. Vandorou pridobila naziv „Master
of Business Administration“. V Združenem kraljestvu je med študijem delala, zlasti v družbi Elf Oil Ltd (v nadaljevanju: Elf
Oil).
V. S. Vandorou se je 15. avgusta 1997 vpisala v Association of Chartered Certified Accountants (združenje pooblaščenih revizorjev
Združenega kraljestva, v nadaljevanju: ACCA). Po tem, ko je opravila sklop izpitov ter zahtevani in odobreni poklicni staž
na področju računovodstva/revizije, je 17. aprila 2000 uradno postala članica te poklicne organizacije in pridobila strokovni
naziv „Chartered Certified Accountant“ (pooblaščeni revizor). Med omenjenima datumoma je bila V. S. Vandorou zaposlena v Grčiji
v revizijski delniški družbi Pricewaterhouse Coopers (v nadaljevanju: Pricewaterhouse Coopers).
V. S. Vandorou je 10. aprila 2002 pri Saeitte vložila prošnjo, naj se ji v Grčiji prizna pravica do opravljanja poklica računovodje
– davčnega svetovalca.
Predložila je potrdila, ki dokazujejo, da lahko v Združenem kraljestvu opravlja poklic „Chartered Certified Accountant“, in
opisujejo dejavnosti, ki jih zajema ta poklic. Poleg tega se je sklicevala na poklicne izkušnje, pridobljene v družbah Elf
Oil in Pricewaterhouse Coopers, in predložila ustrezni dokazili, ki sta ju izstavili ti družbi.
Saeitte je z aktom št. 80 z dne 23. marca 2004 (v nadaljevanju: prvi izpodbijani akt) najprej ugotovil, da je poklic računovodje
v Grčiji in Združenem kraljestvu reguliran poklic in da bi V. S. Vandorou kot nosilko naziva „Chartered Certified Accountant“,
ki ga je izdala poklicna organizacija v Združenem kraljestvu ACCA, v skladu z Direktivo 89/48 in predsedniško uredbo 165/2000
morali šteti za imetnico diplome računovodje. Nato je ugotovil, da je treba V. S. Vandorou naložiti izravnalne ukrepe „zaradi
znatnih razlik med njenim študijskim programom in izobraževanjem za računovodjo v Grčiji“. Odločil je torej, da se imenuje
tričlanska komisija, ki bo določila vsebino zgoraj navedenih ukrepov, ki jih je treba naložiti tožeči stranki.
Na podlagi odločitve te tričlanske komisije je nato Saeitte z aktom št. 89 z dne 25. oktobra 2004 (v nadaljevanju: drugi izpodbijani
akt) V. S. Vandorou kot izravnalni ukrep za priznanje pravice do opravljanja poklica računovodje – davčnega svetovalca v Grčiji
naložil obveznost opraviti preizkus poklicne usposobljenosti iz nacionalnega prava, zlasti prava družb ter gospodarskega,
delovnega in davčnega prava, ker opravljanje poklica računovodje – davčnega svetovalca zahteva natančno poznavanje pravil
nacionalnega prava. S sklicevanjem na člen 5 uredbe 165/2000, ki je prenesel člen 4(1)(b), tretji pododstavek, Direktive 89/48,
je Saeitte dalje pojasnil, da V. S. Vandorou ne more izbirati med preizkusom usposobljenosti in prilagoditvenim obdobjem,
ker je poklic računovodje – davčnega svetovalca poklic, „katerega opravljanje zahteva natančno poznavanje nacionalnega prava
in pri katerem je bistven in stalen element dela dajanje nasvetov in/ali pomoči, ki zadeva nacionalno pravo“.
Nazadnje je Saeitte presodil, da poklicnih izkušenj, ki jih je V. S. Vandorou pridobila v Grčiji med delom pri družbi Pricewaterhouse
Coopers, ni mogoče upoštevati. Pogoji iz člena 2(5) uredbe 165/2000, ki po zgledu člena 1(e) Direktive 89/48 določajo, da
so „poklicne izkušnje“ „dejansko in zakonito opravljanje določenega poklica v državi članici“, naj namreč ne bi bili izpolnjeni,
ker V. S. Vandorou v obdobju, v katerem je pridobila zadevne izkušnje, ni imela dovoljenja za opravljanje poklica računovodje
v Grčiji.
V. S. Vandorou je nato pri Symvoulio tis Epikrateias vložila dve tožbi – zoper prvi in drugi izpodbijani akt.
V zvezi s tožbo zoper prvi izpodbijani akt Symvoulio tis Epikrateias meni, da je treba akt razglasiti za ničen, ker ni zadostno
obrazložen v delu, v katerem so bili V. S. Vandorou naloženi izravnalni ukrepi. Saeitte naj bi se namreč omejil na splošne
in nenatančne navedbe o „znatnih razlikah v študijskem programu“, medtem ko bi se moral podrobno in konkretno sklicevati na
predmete, ki jih zajemata izobraževanje in usposabljanje, ki ju je opravila V. S. Vandorou, in predmete, ki so zajeti z ustrezno
grško diplomo, ugotoviti razlike med temi predmeti in dati popolnoma in posebej obrazloženo presojo o tem, kako znatne so
te razlike..
Glede tožbe zoper drugi izpodbijani akt predložitveno sodišče ugotavlja, da je njegova veljavnost odvisna od veljavnosti prvega
izpodbijanega akta in da bi zato razglasitev ničnosti prvega morala privesti do ničnosti drugega.
Vendar pa Symvoulio tis Epikrateias meni, da je treba v tem smislu proučiti tudi razlog za razglasitev ničnosti, po katerem
obrazložitev drugega izpodbijanega akta pomeni napačno uporabo prava v delu, v katerem je Saeitte menil, da se pri presoji,
ali je treba V. S. Vandorou naložiti izravnalne ukrepe, ne smejo upoštevati njene poklicne izkušnje, pridobljene v Grčiji.
Po mnenju predložitvenega sodišča je proučitev tega razloga potrebna, da se z določitvijo vprašanj, ki jih mora pristojni
nacionalni organ podrobneje obravnavati po razglasitvi ničnosti izpodbijanih aktov, natančno določijo njegove obveznosti za
čas, ko bo moral ravnati v skladu s sodno odločbo o razglasitvi ničnosti in tako V. S. Vandorou ob upoštevanju načela ekonomičnosti
postopka zagotoviti popolno in učinkovito sodno varstvo.
V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali se v smislu člena 4(1)(b) Direktive 89/48 […] za „poklicne izkušnje“, ki jih nacionalni organ, pristojen za presojo,
ali lahko znanje, ki ga je zainteresirana oseba pridobila s temi izkušnjami, v celoti ali delno nadomesti znatno razliko med
predmeti, ki jih zajemata izobrazba in usposobljenost, ki ju je pridobila zainteresirana oseba v državi članici izvora, in
predmeti, ki jih zajema diploma, zahtevana v državi članici gostiteljici, štejejo tudi izkušnje, ki imajo kumulativno te značilnosti:
a)      zainteresirana oseba jih je pridobila po pridobitvi diplome, ki ji omogoča dostop do nekega reguliranega poklica v državi
članici izvora;
b)      pridobljene so bile v okviru poklicne aktivnosti, ki se opravlja v državi članici gostiteljici in ki je, čeprav ne ustreza
reguliranemu poklicu, za katerega opravljanje je zainteresirana oseba zaprosila na podlagi Direktive 89/48 […] (in se poleg
tega ne more zakonito opravljati v državi članici gostiteljici, dokler se prošnji ne ugodi), po vsebinski presoji nacionalnega
organa, pristojnega za obravnavanje prošnje, vendarle poklicna aktivnost, ki je očitno povezana z zgoraj navedenim reguliranim
poklicem, in
c)      za te poklicne izkušnje se v skladu z vsebinsko presojo zgoraj navedenega nacionalnega organa šteje, da so zaradi navedene
povezanosti take, da lahko vsaj delno nadomestijo znatne razlike med predmeti, na katere se nanaša izobrazba, ki jo je zainteresirana
oseba pridobila v državi članici izvora, in predmeti, ki jih zajema ustrezna diploma v državi članici gostiteljici?“

Zadeva C‑425/09 (Giankoulis)
V. A. Giankoulis ima diplomo oddelka za inženirstvo tehnične šole Technologiko Ekpaideftiko Idryma v Kavali (Grčija) in naziv
„Master of Science“ podiplomskega študija na tehnološkem inštitutu v Cranfieldu (Združeno kraljestvo) na področju inženirstva
proizvodnih sistemov.
V. A. Giankoulis je od 17. aprila 1996 delal za družbo Elliniki Viomichania Alouminiou A.E (v nadaljevanju: Elliniki Viomichania
Alouminiou). Delal je v oddelku livarne, in sicer do 31. decembra 1997 kot pomožni inženir za vzdrževanje in do konca 31. decembra 2000
kot odgovorna oseba za strojno vzdrževanje livarne.
Od 12. julija 2000 je V. A. Giankoulis član Institution of Mechanical Engineers (združenje strojnih inženirjev Združenega
kraljestva). V skladu s potrdilom z dne 8. novembra 2000, ki ga je izdala navedena institucija, ima pravico do uporabe naziva
„Chartered Engineer“. Njegov vpis v register „Chartered Engineers“ je bil opravljen na podlagi njegovih akademskih kvalifikacij
in poklicnih izkušenj, pridobljenih v Grčiji.
V. A. Giankoulis od 1. januarja 2002 dela v združenem oddelku livarne in kontinuirnega litja družbe Elliniki Viomichania Alouminiou
kot pomožni inženir za vzdrževanje.
V. A. Giankoulis je 9. marca 2001 pri Saeitte vložil prošnjo, naj se mu v Grčiji prizna pravica do opravljanja poklica strojnega
inženirja. Poleg dokazil o zgoraj navedeni akademski izobrazbi je predložil tudi potrdilo o poklicnih izkušnjah v družbi Elliniki
Viomichania Alouminiou.
Po več sestankih, katerih posledica so bile zgolj odločbe o prekinitvi postopka odločanja o prošnji, je Saeitte z aktom št. 42
z dne 8. aprila 2002 (v nadaljevanju: tretji izpodbijani akt) presodil, da se izobrazba, ki jo je V. A. Giankoulis pridobil
na Technologiko Ekpaideftiko Idryma v Kavali, znatno razlikuje od tiste, ki jo zagotavljajo politehnične šole visokošolskih
ustanov v Grčiji, in da se njegove poklicne izkušnje, omejene izključno na Grčijo, ne nanašajo na poklic strojnega inženirja.
Saeitte je še presodil, da je treba V. A. Giankoulisu za premostitev teh znatnih razlik v izobrazbi naložiti izravnalne ukrepe
in da je treba imenovati tričlansko komisijo, ki bo določila vsebino teh ukrepov.
Tako sestavljena komisija je v zapisniku z dne 12. novembra 2002 predlagala, naj se V. A. Giankoulisu naloži preizkus ali
prilagoditveno obdobje v trajanju treh let iz štirih predmetov za uskladitev na temeljnih področjih študija strojnega inženirstva
in nadaljnjih sedmih predmetov za pokritje področij, ki jih zajema poklic inženirja elektronike.
Po še dveh prekinitvah postopka je Saeitte sprejel akt št. 87 z dne 21. septembra 2004 (v nadaljevanju: četrti izpodbijani
akt), s katerim je odločil, da bo sprejel poročilo zgoraj navedene komisije zgolj v zvezi z izravnalnimi ukrepi glede poklica
strojnega inženirja. Tako je V. A. Giankoulisu kot izravnalni ukrep naložil preizkus ali triletno prilagoditveno obdobje pod
mentorstvom iz teh predmetov s področja strojnega inženirstva: termotehnika – termodinamika – toplotne instalacije – naprave
za hlajenje – klimatizacija – dvigalne naprave – hidravlične naprave in črpalne postaje.
V. A. Giankoulis je nato pri Symvoulio tis Epikrateias vložil tožbo, s katero je predlagal razglasitev ničnosti predvsem tretjega
in četrtega izpodbijanega akta.
V zvezi s tretjim izpodbijanim aktom Symvoulio tis Epikrateias meni, da je treba akt razglasiti za ničen, ker ni zadostno
obrazložen v delu, v katerem so bili V. A. Giankoulisu naloženi izravnalni ukrepi. Saeitte naj bi se namreč omejil na splošne
in nenatančne navedbe o znatnih razlikah v izobrazbi V. A. Giankoulisa, čeprav bi se moral podrobno in konkretno sklicevati
na predmete, ki jih pokriva njegova izobrazba, in predmete, ki predstavljajo vsebino študija, ki v Grčiji vodi do pridobitve
diplome, ki v skladu s predpisi omogoča opravljanje regulirane poklicne aktivnosti strojnega inženirja, ugotoviti razlike
med temi predmeti in dati popolnoma in posebej obrazloženo presojo o tem, kako znatne so te razlike.
V zvezi s četrtim izpodbijanim aktom predložitveno sodišče ugotavlja, da je njegova veljavnost odvisna od veljavnosti tretjega
izpodbijanega akta in da bi zato razglasitev ničnosti tretjega morala privesti do ničnosti četrtega.
Vendar pa Symvoulio tis Epikrateias meni, da je treba proučiti tudi razlog za razglasitev ničnosti, po katerem obrazložitev
četrtega izpodbijanega akta pomeni napačno uporabo prava v delu, v katerem je bilo sprejeto poročilo tričlanske komisije in
v katerem je Saeitte pri naložitvi izravnalnih ukrepov menil, da se ne smejo upoštevati poklicne izkušnje tožeče stranke,
pridobljene v Grčiji. Po mnenju predložitvenega sodišča je proučitev tega razloga potrebna, da se z določitvijo vprašanj,
ki jih mora pristojni nacionalni organ podrobneje obravnavati po razglasitvi ničnosti izpodbijanih aktov, natančno določijo
njegove obveznosti za čas, ko bo moral ravnati v skladu s sodno odločbo o razglasitvi ničnosti in tako V. A. Giankoulisu ob
upoštevanju načela ekonomičnosti postopka zagotoviti popolno in učinkovito sodno varstvo.
Pri proučitvi tega tožbenega razloga predložitveno sodišče izraža dvom glede vprašanja, ali poklicne izkušnje, ki jih je V. A. Giankoulis
pridobil pred pridobitvijo naziva „Chartered Engineer“, pomenijo „poklicne izkušnje“, ki jih je treba upoštevati pri uporabi
člena 4(1)(b) Direktive 89/48.
V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali pojem ‚poklicne izkušnje‘ iz člena 4(1)(b) Direktive 89/48 […] ustreza pojmu ‚poklicne izkušnje‘ iz člena 1(e) te direktive
in lahko pomeni izkušnje, ki imajo kumulativno te značilnosti:
a)      zainteresirana oseba jih je pridobila po diplomi, ki ji zagotavlja dostop do nekega reguliranega poklica v državi članici
izvora,
b)      pridobljene so bile v okviru opravljanja enakega poklica, za katerega je zainteresirana oseba vložila prošnjo na podlagi Direktive 89/48
[…] (glej izraze ‚the profession concerned‘, ‚la profession concernée‘, ‚des betreffenden Berufs‘, ki so uporabljani v angleški,
francoski in nemški različici [navedene] direktive), in
c)      navedena poklicna aktivnost je bila opravljana zakonito, to je ob upoštevanju rokov in pogojev upoštevne zakonodaje države
članice, v kateri se je opravljala, tako da se ne upoštevajo izkušnje, pridobljene pri opravljanju zadevnega poklica v državi
članici gostiteljici pred ugoditvijo prošnji, ker se v državi članici gostiteljici poklic ne more zakonito opravljati pred
ugoditvijo prošnji (razen seveda na podlagi člena 5 te direktive, ki pod nekaterimi pogoji – za pridobitev poklicnih izkušenj
zunaj države članice izvora – omogoča opravljanje poklica v državi članici gostiteljici ob mentorstvu usposobljenega strokovnjaka)?“

Zadeva C‑426/09 (Askoxilakis)
I. G. Askoxilakis ima diplomo iz fizike s fakultete za fiziko univerze na Kreti (Grčija) in diplomo podiplomskega študija
na področju inženirstva telekomunikacij s fakultete za elektronsko in informacijsko inženirstvo univerze v Münchnu (Nemčija).
Na podlagi te diplome je v Nemčiji upravičen opravljati regulirane poklicne aktivnosti na področju inženirstva telekomunikacij.
I. G. Askoxilakis je 21. oktobra 2003 pri Saeitte vložil prošnjo, naj se mu v Grčiji prizna pravica do opravljanja poklica
inženirja telekomunikacij. Poleg dokazil o akademski izobrazbi je predložil tudi potrdilo centra za informatiko znanstvenega
in tehnološkega zavoda (v nadaljevanju: ZTZ), da je med 1. avgustom 2002 in 28. februarjem 2003 tam delal v okviru raziskovalnih
programov tega inštituta, od 1. marca 2003 pa kot specializirani znanstveni tehnik predvsem v laboratoriju za telekomunikacije
in omrežja. Na zahtevo Saeitte je I. G. Askoxilakis predložil še drugo potrdilo ZTZ, ki je natančneje opisalo področje njegovega
dela pri tem inštitutu.
Z aktom št. 87 z dne 21. septembra 2004 (v nadaljevanju: peti izpodbijani akt) je Saeitte odločil, da se I. G. Askoxilakisu
naložijo izravnalni ukrepi za nadomestitev znatnih razlik med njegovo pridobljeno izobrazbo in predmeti, ki jih zajema izobrazba,
ki jo zagotavljajo grške politehnične šole za poklic inženirja informatike, telekomunikacij in omrežij v Grčiji. Poleg tega
je odločil, da se imenuje tričlanska komisija, ki bo določila vsebino teh izravnalnih ukrepov.
Tako sestavljena komisija je v poročilu z dne 10. februarja 2005 predlagala preizkus usposobljenosti ali triletno prilagoditveno
obdobje iz teh predmetov: „A. Načrtovanje digitalnih, električnih in analognih omrežij. Analiza omrežij; B. Računalniki. Mikroračunalniški
sistemi. Funkcionalni sistemi računalnikov. Razvoj in uporaba programskih jezikov. Algoritmi in kompleksnost. Strukture in
baze podatkov. Tehnologija programske opreme. C. Telekomunikacije in omrežja: Konfiguracija, odkrivanje, ocena in razširjanje
signalov. Brezžične povezave in razširjanje. Internet in njegova uporaba“.
Z aktom št. 96 z dne 8. marca 2005 (v nadaljevanju: šesti izpodbijani akt) je Saeitte odločil, da bo upošteval to poročilo,
in je naložil I. G. Askoxilakisu zgoraj navedene izravnalne ukrepe, ne da bi upošteval poklicne izkušnje, ki si jih je pridobil
pri ZTZ.
I. G. Askoxilakis je nato pri Symvoulio tis Epikrateias vložil tožbo, naperjeno zlasti zoper peti in šesti izpodbijani akt.
Prvič, Symvoulio tis Epikrateias v zvezi s petim izpodbijanim aktom meni, da je treba akt razglasiti za ničen, ker ni zadostno
obrazložen v delu, v katerem so bili I. G. Askoxilakisu naloženi izravnalni ukrepi. Saeitte naj bi se namreč omejil na splošne
in nenatančne navedbe o „znatnih razlikah“, medtem ko bi se moral podrobno in konkretno sklicevati na predmete, ki jih zajemata
izobraževanje in usposabljanje, ki ju je opravil I. G. Askoxilakis, in predmete študija, ki v Grčiji vodi do pridobitve diplome,
ki omogoča opravljanje reguliranega poklica inženirja telekomunikacij, ter ugotoviti razlike med temi predmeti in dati popolnoma
in posebej obrazloženo presojo o tem, kako znatne so te razlike.
Drugič, glede šestega izpodbijanega akta Symvoulio tis Epikrateias ugotavlja, da je njegova veljavnost odvisna od veljavnosti
petega izpodbijanega akta in da bi zato razglasitev ničnosti petega izpodbijanega akta morala privesti do ničnosti šestega.
Vendar pa Symvoulio tis Epikrateias meni, da je treba v tem smislu proučiti tudi razlog za razglasitev ničnosti, po katerem
obrazložitev šestega izpodbijanega akta pomeni napačno uporabo prava v delu, v katerem Saeitte ni upošteval poklicnih izkušenj,
ki jih je navedel I. G. Askoxilakis. Po mnenju predložitvenega sodišča je proučitev tega razloga potrebna, da se z določitvijo
vprašanj, ki jih mora pristojni nacionalni organ podrobneje obravnavati po razglasitvi ničnosti izpodbijanih aktov, natančno
določijo njegove obveznosti za čas, ko bo moral ravnati v skladu s sodno odločbo o razglasitvi ničnosti in tako I. G. Askoxilakisu
ob upoštevanju načela ekonomičnosti postopka zagotoviti popolno in učinkovito sodno varstvo.
Pri proučitvi tega tožbenega razloga predložitveno sodišče izraža dvom glede vprašanja, ali delo I. G. Askoxilakisa pri ZTZ
pomeni „poklicne izkušnje“, ki jih je treba upoštevati pri uporabi člena 4(1)(b) Direktive 89/48.
V teh okoliščinah je Symvoulio tis Epikrateias prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali pojem ‚poklicne izkušnje‘ iz člena 4(1)(b) Direktive 89/48 […] ustreza pojmu ‚poklicne izkušnje‘ iz člena 1(e) te direktive
in lahko pomeni izkušnje, ki imajo kumulativno te značilnosti:
a)     zainteresirana oseba jih je pridobila po diplomi, ki ji zagotavlja dostop do nekega reguliranega poklica v državi članici
izvora,
b)     pridobljene so bile v okviru opravljanja enakega poklica, za katerega je zainteresirana oseba vložila prošnjo na podlagi Direktive 89/48
[…] (glej izraze ‚the profession concerned‘, ‚la profession concernée‘, ‚des betreffenden Berufs‘, ki so uporabljani v angleški,
francoski in nemški različici [navedene] direktive), in
c)     navedena poklicna aktivnost je bila opravljana zakonito, to je ob upoštevanju rokov in pogojev upoštevne zakonodaje države
članice, v kateri se je opravljala, tako da se ne upoštevajo izkušnje, pridobljene pri opravljanju zadevnega poklica v državi
članici gostiteljici pred ugoditvijo prošnji, ker se v državi članici gostiteljici poklic ne more zakonito opravljati pred
ugoditvijo prošnji (razen seveda na podlagi člena 5 te direktive, ki pod nekaterimi pogoji – za pridobitev poklicnih izkušenj
zunaj države članice izvora – omogoča opravljanje poklica v državi članici gostiteljici ob mentorstvu usposobljenega strokovnjaka)?“
Zadeve C‑422/09, C‑425/09 in C‑426/09 so bile s sklepom predsednika Sodišča z dne 3. februarja 2009 združene za pisni in ustni
postopek ter izdajo sodbe.

Vprašanja za predhodno odločanje
Iz spisov, ki so bili posredovani Sodišču, izhaja, da želi vsak od treh predlagateljev v postopku v glavni stvari v Grčiji
opravljati regulirani poklic na podlagi svoje pravice do opravljanja ustreznega reguliranega poklica v drugi državi članici.
Pri vsakem od predlagateljev je Saeitte ugotovil znatne razlike med izobraževanjem in usposabljanjem, ki so ju opravili predlagatelji
v postopku v glavni stvari, in tistima, ki sta po navadi zahtevana za opravljanje ustreznih poklicev v Grčiji, zato je ta
organ presodil, da je treba naložiti izravnalne ukrepe, kot določa člen 4 Direktive 89/48.
Pri določitvi obsega teh izravnalnih ukrepov je Saeitte ugotovil, da ni mogoče upoštevati praktičnih izkušenj, ki so jih pridobili
predlagatelji v postopku v glavni stvari, ne da bi ugotavljal, ali lahko te izkušnje v celoti ali delno nadomestijo navedene
znatne razlike med izobrazbami.
Predložitveno sodišče želi z vprašanji za predhodno odločanje, ki jih je treba obravnavati skupaj, v bistvu izvedeti, v kakšnem
obsegu mora nacionalni organ, pristojen za priznavanje poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v drugih državah članicah, pri
določitvi morebitnih izravnalnih ukrepov za premostitev znatnih razlik med izobraževanjem in usposabljanjem, ki ju je opravil
predlagatelj, in izobraževanjem in usposabljanjem, zahtevanima v državi članici gostiteljici, upoštevati praktične izkušnje,
ki lahko v celoti ali delno nadomestijo te razlike.
V zvezi s tem je treba takoj ugotoviti, da po podatkih, ki so bili posredovani Sodišču, praktične izkušnje, ki so jih pri
svojem delu pridobili predlagatelji v postopku v glavni stvari, ne morejo biti „poklicne izkušnje“ v smislu člena 1(e) Direktive 89/48.
Kot izhaja iz opredelitve iz te določbe v povezavi s členom 1(a), (c) in (d) te direktive, se ta izraz namreč nanaša na opravljanje
reguliranih poklicnih aktivnosti, za katere se glede dostopa ali opravljanja kot pogoj za opravljanje na podlagi zakonov in
drugih predpisov po navadi zahteva določena „diploma“ v smislu navedenega člena 1(a).
Izkušenj, ki so jih pridobili predlagatelji v postopku v glavni stvari pred pridobitvijo diplome, ki jim daje pravico do opravljanja
zadevnega poklica v državi članici, ni mogoče šteti za opravljanje takih reguliranih poklicnih aktivnosti. To velja zlasti
za izkušnje, ki jih je pridobila V. S. Vandorou pri družbah Elf Oil in Pricewaterhouse Coopers, preden je postala članica
ACCA, pa tudi tiste, ki jih je pridobil V. A. Giankoulis pri družbi Elliniki Viomichania Alouminiou, preden je postal član
združenja strojnih inženirjev Združenega kraljestva.
Poleg tega se za opravljanje reguliranih poklicnih aktivnosti, pa čeprav po pridobitvi diplome, ki daje pravico do opravljanja
zadevnega poklica v državi članici, načeloma ne more šteti delo, opravljeno v drugi državi članici, v kateri pravica do opravljanja
tega poklica še ni bila pridobljena.
Tako izkušnje, ki jih je v Grčiji pridobila V. S. Vandorou z delom pri družbi Pricewaterhouse Coopers po tem, ko je postala
članica ACCA, ne morejo šteti za „poklicne izkušnje“ v smislu člena 1(e) Direktive 89/48. Enako velja glede izkušenj, ki jih
je pridobil V. A. Giankoulis pri družbi Elliniki Viomichania Alouminiou, potem ko je postal član Združenja strojnih inženirjev
Združenega kraljestva, in izkušenj, ki jih je pridobil I. G. Askoxilakis pri ZTZ.
Tako iz člena 4(1)(b), drugi pododstavek, Direktive 89/84 ne izhaja nikakršna obveznost upoštevati praktične izkušnje, kakršne
so izkušnje predlagateljev v postopku v glavni stvari in ki ne pomenijo „poklicnih izkušenj“ v smislu člena 1(e) te direktive.
Vendar je treba poudariti, da morajo biti ukrepi, sprejeti v skladu s pravom Unije, skladni s splošnimi načeli tega prava,
zlasti z načelom sorazmernosti. V zvezi s tem iz sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba obseg člena 4 Direktive 89/48, ki
izrecno dovoljuje izravnalne ukrepe, omejiti na primere, v katerih se ti izkažejo za sorazmerne s ciljem, ki ga zasledujejo
(glej sodbi z dne 19. januarja 2006 v zadevi Colegio, C‑330/03, ZOdl., str. I‑801, točka 24, in z dne 17. aprila 2008 v zadevi
Van Leuken, C‑197/06, ZOdl., str. I‑2627, točka 39).
Kot je poleg tega Sodišče že pojasnilo, je dejansko izvrševanje temeljnih svoboščin, ki jih določata člena 39 ES in 43 ES,
lahko neupravičeno ovirano, če nacionalni organi, pristojni za priznavanje strokovnih nazivov, pridobljenih v drugi državi
članici, ne upoštevajo ustreznega znanja in kvalifikacij, ki jih je pridobil predlagatelj, ki želi na nacionalnem ozemlju
opravljati poklic, za katerega se na podlagi nacionalne ureditve kot pogoj zahteva določena diploma ali poklicne izkušnje
(glej v tem smislu sodbi z dne 7. maja 1991 v zadevi Vlassopoulou, C‑340/89, Recueil, str. I‑2357, točka 15, in z dne 8. julija 1999
v zadevi Fernández de Bobadilla, C‑234/97, Recueil, str. I‑4773, točka 33).
Pred naložitvijo izravnalnih ukrepov za nadomestitev razlik med izobraževanjem in usposabljanjem, ki sta zagotovljena v državi
članici izvora, in tistima, ki sta zagotovljena v predlagateljevi državi članici gostiteljici, je zato naloga pristojnih nacionalnih
organov presoditi, ali se znanja, ki jih je predlagatelj pridobil v državi članici gostiteljici s praktičnimi izkušnjami,
upoštevajo pri ugotavljanju, ali je pridobil zahtevana znanja (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Vlassopoulou, točka 20,
in Fernández de Bobadilla, točka 33, in sodbi z dne 13. novembra 2003 v zadevi Morgenbesser, C‑313/01, Recueil, str. I‑13467,
točka 62, in z dne 10. decembra 2009 v zadevi Peśla, C‑345/08, ZOdl., str. I-11677, točka 41).
Seveda bodo pri tej presoji najpogosteje najbolj upoštevne izkušnje, pridobljene pri opravljanju zadevnega reguliranega poklica
v državi članici izvora, kar popolnoma upravičuje izrecno naložitev obveznosti iz člena 4(1)(b), drugi pododstavek, Direktive 89/48,
da namreč pristojni organ države članice gostiteljice upošteva take izkušnje.
Ker pa lahko vse praktične izkušnje pri opravljanju sorodnih aktivnosti prispevajo k predlagateljevim znanjem, mora pristojni
organ vendarle upoštevati vse praktične izkušnje, ki so koristne pri opravljanju poklica, do katerega se zahteva dostop. Natančno
vrednost teh izkušenj mora določiti pristojni organ ob upoštevanju opravljanih specifičnih funkcij, znanja, pridobljenega
in uporabljenega pri opravljanju teh funkcij, ter odgovornosti in stopnje neodvisnosti, ki sta bili zaupani zadevni osebi.
V tem okviru je treba poudariti, da sicer opravljanje z reguliranim poklicem povezanih aktivnosti, ki poteka pod nadzorom
in ob odgovornosti strokovnjaka, ki je bil v celoti usposobljen v državi članici gostiteljici, samo po sebi ne pomeni opravljanja
zadevnega reguliranega poklica v tej državi članici, kljub temu pa zadevni osebi najpogosteje daje upoštevna znanja določene
vrednosti. Čeprav, kot je poudarila tudi Evropska komisija, ni mogoče izenačiti zakonito in nezakonito pridobljenih izkušenj,
pa se – v nasprotju s skrbmi, ki jih je na obravnavi izrazila grška vlada – opravljanje poklicne aktivnosti, ki je nadzorovana
na tak način, ne sme šteti za nedovoljeno, če zadevna oseba v takih okoliščinah sama ne opravlja reguliranega poklica.
Dodati je treba, da obveznost upoštevanja vseh zadevnih predlagateljevih izkušenj zaradi sprejetja direktiv o medsebojnem
priznavanju diplom ne preneha (glej v tem smislu sodbi z dne 14. septembra 2000 v zadevi Hocsman, C‑238/98, Recueil, str. I‑6623,
točki 23 in 31, in z dne 16. maja 2002 v zadevi Komisija proti Španiji, C‑232/99, Recueil, str. I‑4235, točka 22, ter zgoraj
navedeno sodbo Morgenbesser, točka 58).
Ob upoštevanju vseh teh preudarkov je treba na postavljena vprašanja odgovoriti, da mora v skladu s členoma 39 ES in 43 ES
nacionalni organ, pristojen za priznavanje poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v drugi državi članici, pri določitvi morebitnih
izravnalnih ukrepov za premostitev znatnih razlik med izobraževanjem in usposabljanjem, ki ju je opravil predlagatelj, in
izobraževanjem in usposabljanjem, zahtevanima v državi članici gostiteljici, upoštevati vse praktične izkušnje, ki lahko v
celoti ali delno nadomestijo te razlike.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
V skladu s členoma 39 ES in 43 ES mora nacionalni organ, pristojen za priznavanje poklicnih kvalifikacij, pridobljenih v drugi
državi članici, pri določitvi morebitnih izravnalnih ukrepov za premostitev znatnih razlik med izobraževanjem in usposabljanjem,
ki ju je opravil predlagatelj, in izobraževanjem in usposabljanjem, zahtevanima v državi članici gostiteljici, upoštevati
vse praktične izkušnje, ki lahko v celoti ali delno nadomestijo te razlike.
Podpisi
*
Jezik postopka: grščina.