CELEX: 61991CJ0216
Dumping
fornyet undersøgelse
virksomhed, der udtrykkeligt har været undtaget fra en tidligere antidumpingtold
betingelser for fornyet undersøgelse
tilstrækkelige beviser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 14. august 1991 har Rima Eletrometalurgia SA (herefter benaevnt "Rima") anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 med paastand om annullation af artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1115/91 af 29. april 1991 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold i forbindelse med den fornyede undersoegelse af antidumpingforanstaltningerne vedroerende importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien (EFT L 111, s. 1) (herefter benaevnt "den anfaegtede forordning").
2 Rima er et brasiliansk selskab med hjemsted i Belo Horizonte. Det fremstiller og saelger ferrolegeringer, herunder ferrosilicium. Den 12. september 1986 indledte Kommissionen efter en klage fra producenterne af ferrosilicium i Faellesskabet en procedure vedroerende importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien. Rima besvarede et antidumping-spoergeskema, og dette svar blev efterproevet af Kommissionens tjenestegrene i selskabets lokaler i Belo Horizonte. Da det fremgik af undersoegelsen, at Rima, der paa davaerende tidspunkt drev virksomhed under navnet Electrometalur SA Indústria e Comércio, ikke havde gjort sig skyldig i dumping, blev de af Rima fremstillede og eksporterede produkter undtaget fra toldbestemmelserne ved artikel 1, stk. 3, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2409/87 af 6. august 1987 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien og om godtagelse af tilsagn afgivet af Italmagnésio SA i Brasilien og af Promsyrio-Import i Sovjetunionen (EFT L 219, s. 24). Denne undtagelse blev opretholdt ved artikel 1, stk. 3, i Raadets forordning (EOEF) nr. 3650/87 af 3. december 1987 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien (EFT L 343, s. 1).
3 Den 3. maj 1990 indledte Kommissionen i henhold til artikel 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 209, s. 1) (herefter benaevnt "grundforordningen"), en fornyet undersoegelse af de antidumpingforanstaltninger, der var blevet ivaerksat ved forordning nr. 3650/87, jf. ovenfor.
4 Den fornyede undersoegelse blev indledt paa foranledning af en raekke brasilianske eksportoerer, som var omfattet af antidumpingtolden. Disse virksomheder haevdede, at deres eksport i 1989 ikke laengere var sket til dumpingpriser, og at erhvervsgrenen i Faellesskabet derfor ikke laengere blev paafoert nogen faktisk skade.
5 Den fornyede undersoegelse omfattede ikke kun de eksportoerer, der havde anmodet om den, men samtlige brasilianske eksportoerer, herunder Rima. I denne forbindelse hedder det i meddelelsen om indledningen af den fornyede undersoegelse (EFT C 109 af 3.5.1990, s. 5): "Kommissionen har efter konsultationer fastslaaet, at der foreligger tilstraekkelige beviser til at begrunde ivaerksaettelsen af en fornyet undersoegelse, og den har derfor indledt en saadan undersoegelse i henhold til artikel 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88. Da Kommissionen endvidere har grund til at formode, at de omstaendigheder, som visse brasilianske eksportoerer har gjort gaeldende, ogsaa gaelder for de oevrige brasilianske producenter/eksportoerer, og at der i oevrigt foreligger en ny situation paa markedet for ferrosilicium som foelge af det betydelige prisfald paa markedet i Faellesskabet, som kan tilskrives den overskydende produktionskapacitet paa verdensplan, udvides den fornyede undersoegelse til at omfatte samtlige brasilianske producenter/eksportoerer."
6 Kommissionen tilsendte Rima et nyt antidumping-spoergeskema. Undersoegelsen vedroerte perioden mellem den 1. september 1989 og den 30. april 1990. Da Kommissionen havde modtaget Rima' s svar, gennemfoerte den en kontrolundersoegelse paa Rima' s hovedkontor. Kommissionen meddelte senere resultatet af sine foerste beregninger, hvorefter Rima' s dumpingmargen var paa 38,2%. Efter at selskabet havde faaet lejlighed til at udtale sig, udstedte Raadet paa forslag af Kommissionen den anfaegtede forordning.
7 Ved forordningens artikel 1, stk. 3, som Rima i denne sag har paastaaet annulleret, blev der for Rima' s vedkommende indfoert en endelig antidumpingtold paa importen af ferrosilicium paa 12,2% af nettoprisen, frit Faellesskabets graense, ufortoldet.
8 Med hensyn til sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
9 Til stoette for sin paastand har Rima fremfoert foelgende fire anbringender:
° Faellesskabets institutioner har tilsidesat vaesentlige formforskrifter ved at inddrage sagsoegeren i den fornyede undersoegelse og ved at indfoere en antidumpingtold for sagsoegerens vedkommende.
° Institutionernes konstatering af, at der foreligger dumping, er baseret paa omstaendigheder indtruffet uden for den af Kommissionen fastlagte undersoegelsesperiode.
° Faellesskabsinstitutionernes konstatering af, at der foreligger dumping, er i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 9, litra a), baseret paa en urimelig sammenligning mellem den normale vaerdi og eksportprisen.
° Sagsoegerens grundlaeggende ret til kontradiktion er blevet tilsidesat, for saa vidt angaar de af Kommissionen foreslaaede antidumpingforanstaltninger.
Det foerste anbringende
10 Med dette anbringende, som naermere praeciseret under retsmoedet, har Rima gjort gaeldende, at det fremgik af den oprindelige undersoegelse, at selskabet ikke havde gjort sig skyldig i dumping, og at det derfor var retsstridigt at lade selskabet vaere omfattet af den fornyede undersoegelse, som blev ivaerksat paa foranledning af fem eksportoerer, hvis produkter var underlagt antidumpingtold. Inddragelsen af Rima i undersoegelsen ville kun have vaeret lovlig, saafremt der havde foreligget beviser for dumping fra selskabets side.
11 Raadet og Kommissionen har gjort gaeldende, at undersoegelsen var fuldt lovlig, eftersom antidumpingproceduren, som vedroerte produkter med oprindelse i Brasilien og ikke produkter fremstillet af bestemte virksomheder, endnu ikke var afsluttet, selv om resultatet af den foerste undersoegelse for Rima' s vedkommende var, at der ikke var tale om dumping. I henhold til artikel 7, stk. 1, i grundforordningen skal der foreligge tilstraekkelige beviser for dumping og deraf foelgende skade for en erhvervsgren i Faellesskabet, for at det er berettiget at ivaerksaette en procedure, men dette krav gaelder ikke, hvis der som i den foreliggende sag er tale om at ivaerksaette en fornyet undersoegelse i forbindelse med en endnu ikke afsluttet procedure. I overensstemmelse med grundforordningens artikel 14, stk. 1, vedroerer de beviser, der kraeves for at ivaerksaette en fornyet undersoegelse, til forskel fra dem, der kraeves for at indlede en antidumpingprocedure, ikke spoergsmaalet, om der foreligger dumping og deraf foelgende skade for en erhvervsgren i Faellesskabet, men derimod en aendring i omstaendighederne af en saadan karakter, at den kan begrunde en fornyet undersoegelse.
12 Artikel 14 i grundforordningen indeholder de relevante bestemmelser vedroerende proceduren for fornyet undersoegelse af antidumpingforanstaltninger:
"1. Forordningerne om paalaeggelse af antidumping- eller udligningstold samt afgoerelserne om godtagelse af tilsagn tages om fornoedent helt eller delvis op til fornyet undersoegelse.
En saadan undersoegelse ivaerksaettes enten paa en medlemsstats anmodning eller paa Kommissionens initiativ. En fornyet undersoegelse finder ligeledes sted, saafremt en af de beroerte parter anmoder herom og fremlaegger beviser for en aendring i omstaendighederne, der er tilstraekkelige til at begrunde noedvendigheden af en saadan fornyet undersoegelse, dog under forudsaetning af, at der er forloebet mindst et aar efter at undersoegelsen er indstillet. Saadanne anmodninger rettes til Kommissionen, som underretter medlemsstaterne herom.
2. Bliver det efter konsultationer klart, at en fornyet undersoegelse er paakraevet, genoptages undersoegelsen i overensstemmelse med artikel 7, saafremt omstaendighederne kraever det. En saadan genoptagelse paavirker ikke i sig selv de gaeldende foranstaltninger.
3. Naar det i henhold til den fornyede undersoegelse, som foretages med eller uden genoptagelse af den tidligere undersoegelse, findes paakraevet, aendres, tilbagekaldes eller ophaeves foranstaltningerne ..."
13 Det foelger af disse bestemmelser, at hvis en fornyet undersoegelse noedvendiggoer en ny undersoegelse, som for én eller flere virksomheder er af samme raekkevidde som den foerste undersoegelse, skal den nye undersoegelse ivaerksaettes i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 7. I henhold til artikel 7, stk. 1, kraeves det, at der foreligger tilstraekkelige beviser, og i henhold til artikel 5, stk. 2, skal disse beviser vedroere forekomsten af dumping og den deraf foelgende skade.
14 Denne konklusion stoettes af artikel 5, stk. 1, i GATT' s antidumpingkodeks, hvorefter det ° som sagsoegeren har anfoert ° er en betingelse for, at der kan indledes en undersoegelse, enten paa myndighedens eget initiativ eller efter anmodning fra de beroerte parter, med henblik paa at fastslaa forekomsten, omfanget og virkningen af en paastaaet dumping, at der foreligger tilstraekkelige beviser for forekomsten af dumping og deraf foelgende skade, og at der er en aarsagssammenhaeng mellem dumpingimporten og den skade, som haevdes at vaere forvoldt.
15 Formaalet med de naevnte bestemmelser i grundforordningen og reglerne i artikel 5, stk. 1, i GATT' s antidumpingkodeks er saaledes at forhindre, at eksportoerer underkastes antidumpingundersoegelser, der ikke er berettigede af objektive grunde.
16 Det foelger heraf, at tilstraekkelige beviser for dumping og den deraf foelgende skade altid er en noedvendig forudsaetning for at ivaerksaette en undersoegelse, hvad enten det sker ved indledningen af en antidumpingprocedure eller i form af en fornyet undersoegelse i forbindelse med en forordning om antidumpingtold.
17 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har haevdet, skal de kraevede beviser dog ikke noedvendigvis vedroere dumping foretaget af hver af de undersoegte virksomheder. Som Raadet og Kommissionen med rette har anfoert, vedroerer antidumpingprocedurer principielt samtlige indfoersler af en bestemt kategori af produkter fra et tredjeland og ikke indfoersler af varer fremstillet af bestemte virksomheder.
18 Det kan derfor ikke udelukkes, at Kommissionen, saafremt den har tilstraekkelige beviser for dumpingimport af bestemte produkter fra et tredjeland, kan beslutte at indlede en undersoegelse af de virksomheder, der fremstiller eller eksporterer de paagaeldende varer, selv om den ikke har bevis for, at hver enkelt af de virksomheder, der er omfattet af undersoegelsen, har gjort sig skyldig i dumping.
19 Der skal paa denne baggrund tages stilling til, om der forelaa tilstraekkelige beviser til, at Kommissionen kunne ivaerksaette den omhandlede undersoegelse for Rima' s vedkommende.
20 I denne forbindelse har Raadet og Kommissionen henvist til de omstaendigheder, der er naevnt i meddelelsen om ivaerksaettelsen af undersoegelsen, dvs. dels de beviser, der var fremlagt af de fem eksportoerer, som havde anmodet om undersoegelsen, dels den nye situation paa ferrosiliciummarkedet som foelge af det betydelige prisfald paa markedet i Faellesskabet, der var opstaaet paa grund af overskydende produktionskapacitet paa verdensplan.
21 Hvad angaar de beviser, som de fem eksportoerer havde fremlagt, kan det i mangel af mere praecise oplysninger ikke antages, at de udgjorde tilstraekkelige beviser for dumping i grundforordningens artikel 7, stk. 1' s forstand, idet formaalet med de beviser, som var fremlagt til stoette for anmodningen om fornyet undersoegelse, tvaertimod var at godtgoere, at de virksomheder, der havde fremsat anmodningen, ikke havde eksporteret til dumpingpriser i 1989.
22 Med hensyn til den nye situation, der var opstaaet paa ferrosiliciummarkedet som foelge af det betydelige prisfald paa markedet i Faellesskabet, der skyldtes overskydende produktionskapacitet paa verdensplan, bemaerkes, at denne overskydende kapacitet ogsaa kunne have foraarsaget prisfald paa andre markeder, herunder paa det brasilianske. Dette argument blev i oevrigt fremfoert af de eksportoerer, der havde anmodet om den fornyede undersoegelse, til stoette for deres paastand om, at de ikke laengere eksporterede til dumpingpriser.
23 Eftersom dumpingbegrebet indebaerer, at der forlanges en lavere pris paa markedet i Faellesskabet end paa markedet i eksport- eller oprindelseslandet, kunne den nye situation paa ferrosiliciummarkedet som foelge af et betydeligt prisfald paa markedet i Faellesskabet ikke betragtes som tilstraekkeligt bevis for dumping.
24 Det foelger heraf, at da der ikke forelaa noget bevis for dumping, var betingelserne i grundforordningens artikel 7, stk. 1, for at ivaerksaette en undersoegelse ikke opfyldt.
25 Raadet og Kommissionen har endvidere anfoert, at de var noedsaget til at inddrage sagsoegeren i undersoegelsen for at undgaa beskyldninger om forskelsbehandling.
26 Dette argument kan ikke laegges til grund. Selv om paabuddet om ligebehandling kunne begrunde, at den fornyede undersoegelse blev udvidet til ogsaa at omfatte de producenter eller eksportoerer, som var blevet paalagt antidumpingtold, men som ikke havde anmodet om den fornyede undersoegelse, kunne paabuddet om ligebehandling ikke begrunde, at der blev ivaerksat en ny undersoegelse over for sagsoegeren, hvis produkter efter den foerste undersoegelse var blevet undtaget fra antidumpingtolden.
27 Af det anfoerte foelger, at Faellesskabets institutioner ikke opfyldte betingelserne i grundforordningen for at paalaegge en antidumpingtold for sagsoegerens vedkommende.
28 Artikel 1, stk. 3, i den anfaegtede forordning skal foelgelig annulleres, og det er herefter ikke noedvendigt at behandle de oevrige anbringender, som sagsoegeren har fremfoert.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
29 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Raadet har tabt sagen og boer derfor paalaegges at betale sagens omkostninger. I henhold til artikel 69, stk. 4, foerste afsnit, baerer Kommissionen, som har interveneret i sagen, sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (Femte Afdeling)
1) Artikel 1, stk. 3, i Raadet forordning (EOEF) nr. 1115/91 af 29. april 1991 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold i forbindelse med den fornyede undersoegelse af antidumpingforanstaltningerne vedroerende importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien annulleres.
2) Raadet betaler sagens omkostninger.
3) Kommissionen baerer sine egne omkostninger.