CELEX: 62003TJ0216
Henkilöstö
Tehtäväkierto
Ylentämättä jättäminen
Ansioiden vertailu

1.
Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Kanteen kohteen ja perusteen samanlaisuus – Kanneperusteet ja perustelut,
jotka eivät sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti – Tutkittavaksi ottaminen
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
2.
Henkilöstö – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite –Ylennyskelpoisten virkamiesten luetteloon merkitsemättä jättäminen
– Valmisteleva toimenpide, kun virkamiesten, joita ei ole merkitty luetteloon, ylentämiselle ei ole estettä
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
3.
Henkilöstö – Ylennys – Hallintoviranomaisen harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Rajat
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
4.
Henkilöstö – Ylennys – Ansioiden vertailu – Todistustaakka
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
5.
Henkilöstö – Ylennys – Ansioiden vertailu – Menettelytavat – Hallintoviranomaisen harkintavalta – Rajat
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
6.
Henkilöstö – Ylennys – Perusteet – Ansiot – Virkaiän ja iän huomioon ottaminen – Toissijainen luonne
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
7.
Henkilöstö – Ylennys – Ansioiden vertailu – Sellaisten virkamiesten automaattinen ylentäminen, jotka olivat edellisellä kierroksella
ansioituneimpien virkamiesten luettelossa, on lainvastaista – Mainitussa luettelossa olemisen huomioon ottamisen hyväksyttävyys
– Edellytys
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
8.
Henkilöstö – Ylennys – Syrjintäkiellon periaate – Virkamiehet, jotka on siirretty toisiin tehtäviin
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
9.
Henkilöstö – Ylennys – Ansioiden vertailu – Menettelytavat – Turvautuminen menetelmiin, joilla pyritään poistamaan eri arvioijien
tekemistä arvioista johtuva subjektiivisuus, on laillista
(Henkilöstösääntöjen 45 artikla)
1.     Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdan mukaisen hallinnollisen valituksen ja sen jälkeen nostettavan kanteen vastaavuutta
koskeva säännön mukaisesti yhteisöjen tuomioistuimille esitetyn väitteen on tutkimatta jättämisen uhalla oltava sellainen,
joka on jo esitetty oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn aikana, jotta nimittävällä viranomaisella on ollut tilaisuus tutkia
riittävän tarkasti ne väitteet, jotka asianomainen esittää riidanalaista päätöstä vastaan. Tällä säännöllä on sama tarkoitus
kuin oikeudenkäyntiä edeltävällä menettelyllä, jonka tavoitteena on mahdollistaa sovinto virkamiesten tai toimihenkilöiden
ja hallinnon välillä syntyneissä erimielisyyksissä.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuimissa esitetyt vaatimukset eivät saa sisältää muita kuin samoihin perusteisiin perustuvia riitauttamisperusteita,
joihin on vedottu valituksessa, näitä riitauttamisperusteita voi kuitenkin laajentaa yhteisöjen tuomioistuimissa esittämällä
kanneperusteita ja perusteluja, jotka eivät välttämättä sisälly valitukseen mutta liittyvät siihen läheisesti.
(ks. 38–40 kohta)
Viittaukset: asia 242/85, Geist v. komissio, 20.5.1987 (Kok. 1987, s. 2181, 9 kohta); asia 224/87, Koutchoumoff v. komissio,
26.1.1989 (Kok. 1989, s. 99, 10 kohta); asia 133/88, Del Amo Martinez v. parlamentti, 14.3.1989 (Kok. 1989, s. 689, 9 ja 10
kohta); asia T‑57/89, Alexandrakis v. komissio, 29.3.1990 (Kok. 1990, s. II‑143, 8 kohta) ja asia T‑175/03, Schmitt v. AER,
7.7.2004, (42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
2.     Virkamiehen merkitseminen luetteloon ura-alueen virkamiehistä, jotka on arvioitu ansioituneimmiksi ylennyksen saamisen kannalta,
on ainoastaan valmisteleva toimenpide eikä siis ole virkamiehelle vastainen toimi. Sikäli kuin nimittävällä viranomaisella
ei ole ehdotonta velvollisuutta ylentää tähän luetteloon merkittyä virkamiestä, merkitseminen sellaisenaan ei vaikuta suoraan
sen, jota asia koskee, oikeudelliseen asemaan, koska hänen ylentämistään koskeva mahdollinen päätös on edelleen tekemättä.
Toisen virkamiehen merkitseminen ei vaikuta myöskään sellaisten virkamiesten asemaan, joita ei ole merkitty luetteloon, koska
vasta luetteloon merkityn virkamiehen tosiasiallinen ylentäminen vaikuttaa heidän asemaansa. Mainitun luettelon säännönmukaisuus
voidaan siis riitauttaa ylennyskierroksen lopussa tehdyn päätöksen riitauttamisen yhteydessä.
Päätös, jolla virkamies jätetään merkitsemättä mainittuun luetteloon, muuttaisi virkamiehen, jota ei ole merkitty luetteloon,
oikeudellista asemaan suoraan ja olisi tällaisen virkamiehen kannalta virkamiehelle vastainen toimi ainoastaan, jos nimittävä
viranomainen katsoisi ylennyskomitean työskentelyn johdosta laaditun luettelon sitovan itseään siten, että se estäisi sellaisten
virkamiesten ylentämisen, jotka eivät ole tässä luettelossa.
(ks. 47 ja 48 kohta)
Viittaukset: asia T‑82/89, Marcato v. komissio, 5.12.1990 (Kok. 1990, s. II‑735, 40 ja 52 kohta) ja asia T‑187/98, Cubero
Vermurie v. komissio, 3.10.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑195 ja II‑885, 3 kohta).
3.     Verratessaan niiden virkamiesten ansioita, jotka otetaan huomioon ylennyspäätöksen yhteydessä, nimittävällä viranomaisella
on laaja harkintavalta, ja tällä alueella yhteisöjen tuomioistuinten laillisuusvalvonnan on rajoituttava ainoastaan sen selvittämiseen,
onko hallinto, ottaen huomioon ne keinot ja perusteet, joihin se on voinut perustaa arvionsa, pitäytynyt sallituissa rajoissa,
ja ettei se ole käyttänyt harkintavaltaansa ilmeisen väärin. Tuomioistuimet eivät siten voi arvioida virkamiesten, jotka otetaan
huomioon ylennyspäätöksen yhteydessä, ansioita ja pätevyyttä nimittävän viranomaisen asemesta.
(ks. 50 kohta)
Viittaukset: asia 140/87, Bevan v. komissio, 15.3.1989 (Kok. 1989, s. 701, 34 kohta); asia T‑262/94, Baiwir v. komissio, 6.6.1996
(Kok. H. 1996, s. I‑A‑257 ja II‑739, 66 ja 138 kohta); asia T‑221/96, Manzo-Tafaro v. komissio, 5.3.1998 (Kok. H. 1998, s.
I‑A‑115 ja II‑307, 16 kohta) ja asia T‑157/99, Griesel v. neuvosto, 13.7.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑151 ja II‑699, 41 kohta).
4.     Ennen ylennyspäätöstä tehtävää todellista ansioiden vertailua koskevan todistustaakan osalta kantajan, joka kyseenalaistaa
sen, että tällainen vertailu on tosiasiassa tehty, on esitettävä vertailun tekemättä jättämistä koskevan väitteensä tueksi
ainakin siinä määrin yhtäpitävät todisteet, että kyseessä olevan toimielimen kuuluu esittää näyttö siitä, että vertailu on
suoritettu.
(ks. 59 kohta)
Viittaukset: asia T-25/90, Schönherr v. TSK, 30.1.1992 (Kok. 1992, s. II‑63, 25 kohta) ja yhdistetyt asiat T-188/01 ja T-190/01,
Tsarnavas v. komissio, 19.3.2003 (Kok. H. 2003, s. I‑A‑95 ja II‑495, 115 kohta).
5.     Ylennysmenettelyssä nimittävällä viranomaisella on toimivalta vertailla arviointikertomuksia ja ylentämiskelpoisten virkamiehien
ansioita sopivimpana pitämänsä menetelmän avulla, kunhan valittu menetelmä takaa sen, että virkamiesten ansioiden vertailu
tapahtuu yksikön edun mukaisesti, yhdenvertaisilla perusteilla ja vertailukelpoisia tietolähteitä käyttäen.
(ks. 68 kohta)
Viittaukset: asia T‑78/92, Perakis v. parlamentti, 30.11.1993 (Kok. 1993, s. II‑1299, 14 kohta) ja asia T‑557/93, Rasmussen
v. komissio, 13.7.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑195 ja II‑603, 20 kohta).
6.     Vaikka ylennyskelpoisten virkamiesten ansiot muodostavat määräävän perusteen kaikissa ylennyksissä, nimittävä viranomainen
voi siinä tapauksessa, että ansiot ovat tasavertaiset, ottaa toissijaisesti huomioon muita seikkoja, kuten virkamiesten iän
ja virkaiän palkkaluokassa ja yksikössä.
(ks. 79 kohta)
Viittaukset: asia T‑134/02, Tejada Fernández v. komissio, 9.4.2003 (Kok. H. 2003, s. I‑A‑125 ja II‑609, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
7.     Käytäntö, joka muodostuu siitä, että edellisen ylennyskierroksen ansioituneimpien luettelossa oleva virkamies, jota ei kuitenkaan
ole ylennetty, ylennetään automaattisesti, on henkilöstösääntöjen 45 artiklassa säädetyn ylennyskelpoisten virkamiesten ansioiden
vertailua koskevan periaatteen vastainen.
Ansioiden vertailua koskeva edellytys ei kuitenkaan estä sitä, että nimittävä viranomainen voi ottaa huomioon sen seikan,
että virkamies oli ansioituneimpien virkamiesten luettelossa jo aikaisemmalla ylennyskierroksella, koska jokaisen ehdokkaan
ansioita arvioidaan suhteessa muiden virkamiesten ansioihin. Tästä seuraa, että edellisen ylennyskierroksen ”jäännöksen” huomioon
ottamista ei voida kieltää sikäli kuin nimittävä viranomainen ei anna sille liiallista painoarvoa.
(ks. 82 ja 84 kohta)
Viittaukset: asia T‑76/98, Hamptaux v. komissio, 25.3.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑59 ja II‑303, 44 kohta).
8.     Yhteisön toimielimien on varmistettava, että tehtäväkierto ei haittaa siihen osallistuvien virkamiesten urakehitystä. Näiden
toimielimien on siten valvottava, että toiseen tehtävään siirrettyä virkamiestä ei rangaista ylennyskierroksella siitä, että
hänet on siirretty.
Virkamies ei kuitenkaan voi osoittaakseen, että syrjintäkiellon periaatetta on loukattu, pätevästi verrata nykyistä tilannettaan
tilanteeseen, jossa hän ainoastaan väittää, että hän olisi, jos häntä ei olisi siirretty toiseen tehtävään. Kun kyseessä on
täysin hypoteettinen virkamiehen tilanne, ei ole mahdollista määrittää konkreettisesti, millaiset ylennysmahdollisuudet virkamiehellä
olisi ollut, koska tällaiset ylennysmahdollisuudet ovat liian epävarmoja.
(ks. 92 ja 95 kohta)
Viittaukset: yhdistetyt asiat 126/75, 34/76 ja 92/76, Giry v. komissio, 27.10.1977 (Kok. 1977, s. 1937, 27 ja 28 kohta); asia
785/79, Pizziolo v. komissio, 5.5.1983 (Kok. 1983, s. 1343, 16 kohta) ja em. asia Cubero Vermurie v. komissio, 68 ja 69 kohta.
9.     Nimittävän viranomaisen ylennysten myöntämisessä käyttämää menettelyä, joka muodostuu vertailusta yhtäältä kahteen eri pääosastoon
kuuluvien virkamiesten analyyttisten arviointien keskiarvoon ja toisaalta heidän omien pääosastojensa analyyttisten arvioiden
keskiarvoon, sikäli kuin tällaisella menetelmällä pyritään poistamaan eri arvioijien tekemistä arvioinneista johtuva subjektiivisuus,
on pidettävä laillisena.
(ks. 97 kohta)
Viittaukset: em. asia Cubero Vermurie v. komissio, 85 kohta.