CELEX: 62006CJ0286
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 89/48/EEB
Darbuotojai
Diplomų pripažinimas
Inžinierius

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad:
—
atsisakiusi pripažinti Italijoje įgytą profesinę inžinieriaus kvalifikaciją ir
—
susiejusi leidimą dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose valstybės tarnybos egzaminuose inžinieriams, turintiems kitoje valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją, su šios kvalifikacijos akademiniu pripažinimu,
Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvą 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (
OL L 19, 1989, p. 16
), iš dalies pakeistą Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB (
OL L 206, p. 1
, toliau – Direktyva 89/48), visų pirma pagal jos 3 straipsnį.
Pagrindinis teisės klausimas, iškeltas šioje byloje, yra analogiškas klausimui, iškeltam byloje, kurioje priimtas šios dienos sprendimas
Komisija prieš Graikiją
(
C-274/05, Rink. p. I-7969
). Šios abi bylos susijusios su klausimu, kiek Direktyvos 89/48 nuostatomis gali būti remiamasi siekiant priversti valstybę narę pripažinti diplomus, po studijų savo pačios teritorijoje išduotus kitos valstybės narės valdžios institucijų.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Iš Direktyvos 89/48 trečios ir ketvirtos konstatuojamųjų dalių matyti, kad šios direktyvos tikslas yra įvesti bendrąją diplomų pripažinimo sistemą, kuria siekiama sudaryti sąlygas Europos piliečiams dirbti pagal visas tas profesinės veiklos rūšis, kurios priimančiojoje valstybėje narėje yra leidžiamos baigus mokymą ir lavinimą po vidurinės mokyklos, jei jie yra baigę bent trejų metų trukmės studijas ir turi parengimą tokiai veiklai patvirtinantį kitoje valstybėje narėje išduotą diplomą.
Direktyvos 89/48 penktoje konstatuojamojoje dalyje nurodoma:
„kadangi toms profesijoms, kurioms Bendrija nėra nustačiusi būtino minimalaus kvalifikacijos lygio, valstybės narės ir toliau gali tą lygį nustatyti, kad garantuotų savo teritorijoje teikiamų paslaugų kokybę; kadangi vis dėlto jos negali, nepažeisdamos savo įsipareigojimų pagal (EB 10) straipsnį, reikalauti, kad valstybės narės pilietis įgytų tą kvalifikaciją, kurią jos apskritai nustato tik remdamosi diplomais, išduodamais savo nacionalinėse švietimo sistemose, jei atitinkamas asmuo visas tas kvalifikacijas ar dalį jų jau yra įgijęs kitoje valstybėje narėje; kadangi dėl to kiekvienai priimančiajai valstybei narei, kurioje kokia nors profesija yra reglamentuojama, reikia atsižvelgti į kvalifikacijas, įgytas kitoje valstybėje narėje, ir nustatyti, ar tos kvalifikacijos atitinka tas kvalifikacijas, kurių reikalauja atitinkama valstybė narė“.
Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkte nustatyta:
„Šioje direktyvoje taikomi šie sąvokų apibrėžimai:
a)
diplomas – tai bet kuris diplomas, pažymėjimas ar kitas oficialią kvalifikaciją įrodantis dokumentas arba tokių diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų rinkinys:
—
išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal jos pačios įstatymus ir kitus teisės aktus,
—
patvirtinantis, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, o jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą, ir
—
patvirtinantis, kad jį turintis asmuo turi profesinę kvalifikaciją, reikalingą norint pradėti dirbti arba toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje,
jeigu tuo diplomu, pažymėjimu ar kitu oficialią kvalifikaciją įrodančiu dokumentu patvirtintas mokymas ir išsilavinimas buvo įgytas iš esmės Bendrijoje arba jį turintis asmuo turi valstybės narės, pripažinusios trečiosios šalies diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialią kvalifikaciją įrodantį dokumentą, patvirtinimą apie trejų metų profesinę patirtį.
Diplomu, kaip apibrėžta pirmojoje pastraipoje, taip pat laikomas: kiekvienas valstybėje narėje kompetentingos institucijos išduotas diplomas, pažymėjimas ar kitas oficialią kvalifikaciją įrodantis dokumentas arba tokių diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų rinkinys, jei jis išduotas sėkmingai Bendrijoje įgytą ir tos valstybės narės kompetentingos institucijos lygiaverčiu pripažintą mokymą ir lavinimą ir jei jis suteikia tokias pačias teises pradėti dirbti ar toliau dirbti toje valstybėje narėje pagal reglamentuojamą profesiją.“
Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje nustatyta:
„Ši direktyva yra taikoma bet kuriam valstybės narės piliečiui, kuris nori kaip savarankiškai dirbantis asmuo arba samdomas darbuotojas priimančiojoje valstybėje narėje dirbti pagal reglamentuojamą profesiją.“
Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodoma, kad priimančioji valstybė narė, kuri teisę pradėti ar toliau dirbti pagal kurią nors profesiją susieja su diplomo turėjimu, negali kurios nors valstybės narės piliečiui uždrausti pradėti ar toliau dirbti pagal šią profesiją motyvuodama tuo, kad jis neturi reikiamos kvalifikacijos, jei pareiškėjas atitinka tam tikrą šioje nuostatoje apibrėžtą kvalifikaciją. Taip yra visų pirma tuomet, kai pareiškėjas turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje.
Nepaisant šios direktyvos 3 straipsnio, jos 4 straipsnis suteikia priimančiajai valstybei narei teisę pareikalauti, kad pareiškėjas tam tikromis šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis įrodytų, jog turi tam tikros nustatytos trukmės profesinę patirtį, baigtų ne ilgesnį kaip trejų metų adaptacijos laikotarpį arba laikytų kvalifikacinį egzaminą ar testą (toliau – kompensacinės priemonės). Tame pačiame 4 straipsnyje numatytos tam tikros taisyklės ir sąlygos, taikytinos kompensacinėms priemonėms, kurių gali būti reikalaujama siekiant kompensuoti nepakankamą pareiškėjo išsilavinimą.
Remiantis Direktyvos 89/48 8 straipsnio 1 dalimi, priimančioji valstybė narė priima valstybių narių kompetentingų institucijų išduotus pažymėjimus ir dokumentus, kuriuos atitinkamas asmuo pateikia patvirtindamas savo paraišką dirbti pagal atitinkamą profesiją kaip įrodymus, kad šios direktyvos 3 ir 4 straipsniuose nustatytos sąlygos yra patenkintos.
Nacionalinės teisės aktai
Ispanijos teisės aktai universitetinių diplomų klausimu skiria dvi diplomų rūšis, t. y. „oficialius diplomus“, kurių galiojimas pripažįstamas visoje nacionalinėje teritorijoje ir kurie suteikia teisę pradėti dirbti pagal reglamentuojamas profesijas, ir „savus diplomus“, kuriuos išduoti teisę turi įvairūs universitetai, tačiau kurie nesuteikia teisės pradėti dirbti pagal reglamentuojamas profesijas. Šį klausimą reglamentuoja 2001 m. gruodžio 21 d. Pagrindų įstatymas 6/2001 dėl universitetų ( BOE, Nr. 307, p. 49400).
Pagrindų įstatymo 6/2001 34 straipsnyje nustatyta:
„Universitetinių diplomų ir bendrųjų studijų programų gairių nustatymas.
1.   Universitetinius diplomus, turinčius oficialų pobūdį ir galiojančius visoje nacionalinėje teritorijoje, bei bendrąsias studijų programų, kurios turi būti baigtos norint gauti šiuos diplomus ir juos patvirtinti, gaires nustato vyriausybė savo iniciatyva, iš anksto pasikonsultavusi su Universitetų koordinavimo taryba arba pastarosios siūlymu.
2.   Ankstesnėje dalyje nurodytus diplomus, esančius oficialių vyriausybės patvirtintų universitetinių diplomų sąraše, Karaliaus vardu išduoda universiteto, kuriame jie gaunami, rektorius.
3.   Universitetai galės siūlyti studijų kursus, kuriuos užbaigus išduodami savi diplomai ir pažymėjimai, taip pat tęstinio mokymo kursus. Šie diplomai ir pažymėjimai neturi tokios galios, kuri teisės nuostatomis pripažįstama 1 dalyje nurodytiems diplomams.“
Pripažinimo procedūra
Ispanijoje Direktyvai 89/48 perkelti į nacionalinės teisės sistemą skirtas 1991 m. spalio 25 d. Karaliaus dekretas Nr. 1665/1991, nustatantis bendrą aukštojo mokslo diplomų, išduotų Europos Sąjungos valstybėse narėse, kurios reikalauja bent trejų metų profesinio mokymo, pripažinimo sistemą ( BOE, Nr. 280, p. 37916, toliau – Karaliaus dekretas dėl pripažinimo).
Karaliaus dekreto dėl pripažinimo 2 straipsnio 1 dalis skirta perkelti Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmąją pastraipą į Ispanijos teisę ir nustato:
„Šiame Karaliaus dekrete įtvirtintos normos taikomos Europos Sąjungos valstybės narės piliečiams, kurie, turėdami Sąjungos valstybėje išduotą diplomą, Ispanijoje nori savarankiškai ar pagal darbo sutartį verstis reglamentuota profesija, kuria verstis reikia bent trejų metų aukštojo profesinio mokymo ir lavinimo.“
Šio Karaliaus dekreto 4 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Tam, kad būtų galima pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją, Ispanijoje taip pat, kaip ir atitinkami Ispanijos diplomai, pripažįstami valstybėse narėse gauti diplomai, kurie suteikia teisę dirbti šiose valstybėse pagal tą pačią profesiją.“
Karaliaus dekreto dėl pripažinimo 1 straipsnio a punktas skirtas į Ispanijos teisę perkelti Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punktą ir „diplomo“ sąvoką apibrėžia taip:
„Bet kuris diplomas, pažymėjimas ar kitas oficialią kvalifikaciją įrodantis dokumentas arba tokių diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų rinkinys, išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos, patvirtinantis, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, o jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą, ir patvirtinantis, kad jį turintis asmuo turi profesinę kvalifikaciją, reikalingą norint pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje, jeigu tuo diplomu patvirtintas mokymas ir išsilavinimas buvo įgytas iš esmės Bendrijoje arba jį turintis asmuo turi valstybės narės, pripažinusios šį diplomą, patvirtinimą apie trejų metų profesinę patirtį. <…>“
Karaliaus dekreto 1 straipsnio b punktas taip apibrėžia „reglamentuojamos profesijos“ sąvoką:
„Profesinė veikla ar jos visuma, teisė kurią pradėti arba toliau vykdyti tiesiogiai arba netiesiogiai siejama su diplomo turėjimu ir kuri yra profesija valstybėje narėje.“
Karaliaus dekreto dėl pripažinimo 3 straipsnyje nustatyta, kad šiame dekrete „reglamentuojamos profesijos“ – tai šio dekreto I priede išvardytos profesijos, tarp kurių yra „tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus“ („ingeniero de Caminos, Canales y Puertos“) bei „viešųjų darbų technikos inžinieriaus“ („ingeniero técnico de obras públicas“) profesijos. Tačiau šiame priede „civilinis inžinierius“ („ingeniero civil“) nenurodytas.
Patvirtinimo procedūra
Karaliaus dekrete dėl pripažinimo numatytą profesinės kvalifikacijos pripažinimo procedūrą reikia atskirti nuo vadinamosios universitetinių diplomų „patvirtinimo“ procedūros. Pirmosios procedūros tikslas – kontrolės vykdymas siekiant nustatyti, ar atitinkamas asmuo turi reikiamą kvalifikaciją tam, kad galėtų dirbti pagal tam tikrą reglamentuojamą profesiją. Tačiau patvirtinimo procedūra siekiama kontroliuoti siekiant gauti diplomą lankytų studijų akademinį turinį žinių prasme.
Patvirtinimo procedūrą reglamentuoja 2004 m. vasario 20 d. Karaliaus dekretas Nr. 285/2004 dėl patvirtinimo sąlygų ir užsienyje gautų aukštojo mokslo diplomų bei studijų užsienyje patvirtinimo reglamentavimo ( BOE, Nr. 55, p. 8996, toliau – Karaliaus dekretas dėl patvirtinimo).
Patvirtinimo sąvoka apibrėžiama Karaliaus dekreto dėl patvirtinimo 3 straipsnio a ir b punktuose:
„Šiame Karaliaus dekrete:
a)
lygiavertiškumo su diplomu iš oficialių universitetinių diplomų katalogo patvirtinimas: oficialus mokymo ir lavinimo, baigto siekiant gauti diplomą užsienyje ir pripažįstamo lygiaverčiu reikalaujamam gauti diplomą Ispanijoje bei nurodyto minėtame kataloge, pripažinimas;
b)
lygiavertiškumo su akademiniu laipsniu, įgytu baigus universitetines studijas Ispanijoje, patvirtinimas: oficialus mokymo ir lavinimo, baigto siekiant gauti diplomą užsienyje ir pripažįstamo lygiaverčiu reikalaujamam įgyti akademinį laipsnį, atitinkantį įgyjamą baigus universitetines studijas Ispanijoje, o ne konkrečiam diplomui, pripažinimas.“
Karaliaus dekreto dėl patvirtinimo 4 straipsnio 1 dalyje paaiškinamos patvirtinimo pasekmės:
„Užsienio diplomo patvirtinimas nuo patvirtinimo momento arba nuo momento, kai išduodamas atitinkamas pažymėjimas, suteikia tokią pačią galią visoje nacionalinėje teritorijoje kaip ir Ispanijos diplomas arba akademinis laipsnis, su kuriuo buvo patvirtintas lygiavertiškumas, pagal galiojančius teisės aktus.“
Karaliaus dekreto dėl patvirtinimo 22 straipsnyje „Europos Sąjungos diplomų profesinis pripažinimas“ nurodyta:
„Europos Sąjungos valstybių narių išduotų aukštojo mokslo diplomų profesinį pripažinimą reglamentuoja Bendrijos direktyvose ir jas įgyvendinančiuose Ispanijos teisės aktuose numatytos procedūros.“
Be to, pirmoji papildoma Karaliaus dekreto dėl patvirtinimo nuostata „Bendrijos teisės aktai“ daro nuorodą į Bendrijos teisės aktus:
„Šio Karaliaus dekreto nuostatos taikomos nepažeidžiant šią sritį reglamentuojančių nuostatų, įtvirtintų Sutartyje dėl Ispanijos stojimo į Europos Bendrijas, Europos Sąjungos sutartyje ir Bendrijos antrinėje teisėje.“
Inžinieriaus profesijos reglamentavimas Ispanijoje ir Italijoje
Inžinieriaus profesija yra reglamentuota profesija ir Ispanijoje, ir Italijoje.
— Mokymo ir lavinimo sistemos
Kiek tai susiję su kvalifikacija inžinerijos srityje, Italijos ir Ispanijos mokymo ir lavinimo sistemos yra panašios. Šiose dviejose valstybėse narėse šią kvalifikaciją galima įgyti užbaigus nuo trejų iki penkerių metų trukmės studijas po vidurinės mokyklos.
Ispanijoje yra skirtumas tarp technikos inžinieriaus („ingeniero técnico“) universitetinio diplomo, gauto po trejų metų studijų, ir inžinieriaus („ingeniero“, toliau – kvalifikuotas inžinierius) universitetinio diplomo, gauto po penkerių metų studijų. Technikos inžinieriaus universitetinio diplomo turėtojai gali įgyti kvalifikuoto inžinieriaus universitetinį diplomą, sėkmingai užbaigę dvejus paskutinius metus studijų, po kurių jis ir išduodamas.
Italijoje yra skirtumas tarp universitetinių diplomų, gautų po trejų metų studijų („laurea triennale“), kurie suteikiami užbaigus jaunesniųjų inžinierių („ingegnere junior“) mokymo ir lavinimo kursą, ir diplomų, išduodamų užbaigus dvejus papildomus studijų metus, skirtus inžinierių („ingegnere“, toliau – kvalifikuotas inžinierius) kvalifikacijai įgyti. Pastarieji diplomai, anksčiau vadinti „specialistų diplomais“ („laurea specialistica“), po 2004 m. įvykdytos reformos vadinami „laurea magistrale“.
— Pradėjimo dirbti arba tolesnio darbo pagal inžinieriaus profesiją sąlygos Ispanijoje ir Italijoje
Ispanijoje norint pradėti dirbti pagal technikos inžinieriaus ir kvalifikuoto inžinieriaus profesiją iš principo reikia turėti konkrečią profesiją atitinkantį oficialų universitetinį diplomą Pagrindų įstatymo 6/2001 prasme.
Italijoje norint pradėti dirbti pagal jaunesniojo inžinieriaus ir kvalifikuoto inžinieriaus profesiją reikia turėti reikalaujamą universitetinį diplomą ir būti išlaikius valstybinį egzaminą („esame di Stato“), atitinkantį konkrečią profesiją (1925 m. spalio 23 d. Karaliaus dekreto Nr. 2537 (
Gazzetta ufficiale
, Nr. 37) 4 straipsnis). Remiantis Respublikos Prezidento dekreto Nr. 328 ( GURI, Nr. 190 priedas) 47 ir 48 straipsniais, šį egzaminą sudaro bent jau du testai raštu, testas žodžiu ir praktinis testas. Kandidatams, išlaikiusiems valstybinį egzaminą, suteikiama teisė dirbti pagal inžinieriaus profesiją („abilitazione all’esercizio della profesione di ingegnere“).
Ir Ispanijoje, ir Italijoje dirbant pagal inžinieriaus profesiją taip pat reikalaujama būti įrašytam į profesinės asociacijos sąrašą. Ispanijoje, atsižvelgiant į specializaciją ir regioną, kompetentingos yra įvairios inžinierių asociacijos („colegios de ingenieros“). Italijoje inžinierių sąrašą kiekvienoje provincijoje tvarko Inžinierių asociacijos taryba („Consiglio dell’Ordine degli Ingegneri“). Šį sąrašą sudaro dvi dalys, t. y. A dalis, į kurią įrašomi kvalifikuoti inžinieriai, ir B dalis, į kurią įrašomi jaunesnieji inžinieriai. Šiose dviejose valstybėse narėse įrašymas į inžinierių sąrašą yra paprasčiausias administracinis veiksmas, kuriuo savaime nepatvirtinama atitinkamų asmenų profesinė kvalifikacija, o siekiama užtikrinti, kad dirbant pagal šią profesiją bus laikomasi tam tikrų etikos normų.
— Tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus bei viešųjų darbų technikos inžinieriaus profesijos Ispanijoje
Kaip matyti iš 1957 m. liepos 20 d. Įstatymo dėl technines studijas reglamentuojančių nuostatų ( BOE, Nr. 187, p. 607) 4 straipsnio, Ispanijoje asmenys, norintys dirbti pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją, paprastai turi turėti oficialų universitetinį tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus diplomą Pagrindų įstatymo 6/2001 prasme, išduotą vienos iš Ispanijos tiltų, kanalų ir kelių inžinierių mokymo ir lavinimo mokyklų. Šis kvalifikuoto inžinieriaus diplomas gaunamas po penkerių metų studijų.
Teisę dirbti pagal šią profesiją taip pat turi kitoje valstybėje narėje išduoto diplomo, pripažinto profesiniais tikslais pagal Karaliaus dekretą dėl pripažinimo, turėtojai ir užsienyje išduoto diplomo, patvirtinto kaip esančio lygiaverčiu ispaniškam tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus diplomui pagal Karaliaus dekretą dėl patvirtinimo, turėtojai.
Be to, tam, kad galėtų dirbti pagal atitinkamą profesiją, suinteresuotieji asmenys bet kuriuo atveju turi būti įrašyti į tiltų, kanalų ir kelių inžinierių profesinės asociacijos sąrašą („Colegio de Ingenieros de Caminos, Canales y Puertos“). Šis įrašymas nesusijęs su egzamino išlaikymu. Teisę būti įrašytam į šį sąrašą turi bet kuris asmuo, turintis atitinkamą diplomą ir tenkinantis kitas teisines sąlygas.
Civilinės statybos technikos inžinieriaus („ingeniero técnico en construcciones civiles“) diplomas yra oficialus diplomas Pagrindų įstatymo 6/2001 prasme, kuris patvirtina, jog buvo mokytasi trejus metus. Ispanijoje jis suteikia teisę pradėti dirbti pagal reglamentuotą viešųjų darbų inžinieriaus profesiją. Šio diplomo turėtojai gali gauti tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus diplomą baigę ketvirtųjų ir penktųjų metų studijas vienoje iš Ispanijos tiltų, kanalų ir kelių inžinierių mokymo ir lavinimo mokyklų.
— Civilinio inžinieriaus profesija Italijoje
Italijoje asmenys, norintys dirbti pagal civilinio inžinieriaus profesiją, paprastai turi turėti universitetinį civilinio inžinieriaus diplomą („laurea in Ingegneria Civile“), „laurea magistrale“, kuris suteikiamas užbaigus penkerių metų trukmės studijas, ir leidimą dirbti pagal inžinieriaus profesiją, išduotą išlaikius valstybinį egzaminą. Be to, šie asmenys turi būti įrašyti į provincijos inžinierių sąrašo A dalį, kuri yra reikšminga nagrinėjamu atveju.
Reikalavimas patvirtinti kitoje valstybėje narėje įgytą kvalifikaciją įrodančius dokumentus tam, kad būtų leista dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose valstybės tarnybos egzaminuose
2003 m. gegužės 9 d. aplinkos ministro įsakymu MAM/1266/2003 ( BOE, Nr. 123, p. 19820) buvo paskelbtas vidinis paaukštinimo į vadovaujančius techninius darbuotojus Aplinkos ministerijos autonominiuose padaliniuose („técnicos facultativos superiores de organismos autónomos del Ministerio de Medio ambiente“) konkursas.
Įsakymo MAM/1266/2003 2 straipsnyje „Kandidatams keliamos sąlygos“ buvo numatyta:
„2.1
Tam, kad būtų leista dalyvauti atrankos testuose, kandidatai nuo paskutinės konkurso paraiškų pateikimo termino dienos iki to momento, kai jie pradeda eiti karjeros tarnautojų pareigas, turi atitikti šias dalyvavimo sąlygas:
<…>
2.1.4
Diplomai: turėti arba galėti gauti daktaro laipsnį, aukštojo mokslo baigimo, inžinieriaus arba architekto diplomą. Tuo atveju, jei šie diplomai įgyti užsienyje, kandidatai turi turėti jų patvirtinimo pažymėjimą.
<…>“
Šis reikalavimas buvo bendrai taikomas atrankos į karjeros ir atlyginimų grupes valstybės tarnyboje procedūroms.
Vėliau ši praktika kodifikuota 2005 m. vasario 22 d. viešojo administravimo ministro įsakymu APU/423/2005, nustatančiu bendrus pagrindus, reglamentuojančius atrankos į karjeros ir atlyginimų grupes valstybės tarnyboje procedūras ( BOE, Nr. 48, p. 6993).
Įsakymo APU/423/2005 7 punkte „Kandidatams keliamos sąlygos“ nurodoma:
„1.   Tam, kad būtų leista dalyvauti atrankos testuose, kandidatai nuo paskutinės konkurso paraiškų pateikimo termino dienos iki to momento, kai jie pradeda eiti karjeros tarnautojų pareigas, turi atitikti šias dalyvavimo sąlygas, taip pat atitinkamose specialiosiose nuostatose nurodytas sąlygas:
<…>
1.3.
Diplomai: turėti arba galėti gauti diplomą, reikalaujamą kiekvienai karjeros ar atlyginimų grupei, atsižvelgiant į kiekvienam konkursui nustatytas specialiąsias sąlygas. Tuo atveju, jei šie diplomai įgyti užsienyje, kandidatai turi turėti jų patvirtinimo pažymėjimą.
<…>“
Ikiteisminė procedūra
Komisijos gauti skundai
Komisija gavo nemažai skundų, kuriuose nurodoma, kad kompetentingos Ispanijos valdžios institucijos, šiuo atveju Infrastruktūros ir transporto ministerija („Ministerio de Momento“), atsisako patenkinti pagal dekretą dėl pripažinimo pateiktus prašymus pripažinti Italijoje įgytą profesinę inžinieriaus kvalifikaciją, siekiant Ispanijoje dirbti pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją.
Pareiškėjai turi oficialų civilinės statybos technikos inžinieriaus diplomą Pagrindų įstatymo 6/2001 prasme, išduotą Alikantės universiteto, ir universitetinį „civilinio inžinieriaus“ diplomą, kuris yra atskiras diplomas Pagrindų įstatymo 6/2001 prasme, išduotą to paties universiteto.
Pagal bendradarbiavimo pagrindų susitarimą, sudarytą tarp Alikantės universiteto ir Markės politechnikos universiteto (Italija), „civilinės inžinerijos“ studijos, kurias siūlo pirmasis universitetas, koordinuojamos ir prižiūrimos antrojo universiteto.
Pagal šį pagrindų susitarimą Markės politechnikos universitetas pripažino pareiškėjų minėtų dviejų Ispanijos universitetinių diplomų ir Italijos universitetinio civilinio inžinieriaus diplomo („laurea in ingegneria civile“) lygiavertiškumą ir išdavė jiems civilinio inžinieriaus diplomą. Turėdami šį diplomą, pareiškėjai Italijoje sėkmingai išlaikė valstybinį egzaminą, ir jiems buvo išduotas leidimas dirbti pagal inžinieriaus profesiją, kuris suteikia teisę dirbti pagal civilinio inžinieriaus profesiją šioje valstybėje narėje.
Paskui pareiškėjai paprašė Infrastruktūros ir transporto ministerijos pripažinti jų Italijoje įgytą kvalifikaciją, kad galėtų Ispanijoje dirbti pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją. Ši ministerija atmetė jų prašymus motyvuodama tuo, kad pareiškėjai visą universitetinio mokymo ir lavinimo programą praėjo Ispanijoje ir dėl to netaikomas nei Karaliaus dekretas dėl pripažinimo, nei Direktyva 89/48.
Be to, vienam iš pareiškėjų nebuvo leista dalyvauti viename iš Aplinkos ministerijos („Ministerio de Medio ambiente“) organizuoto vidinio konkurso testų, motyvuojant tuo, kad asmenys, turintys užsienyje išduotus diplomus, pagal įsakymą MAM/1266/2003 prieš tai turėjo gauti jų patvirtinimą pagal Karaliaus dekretą dėl patvirtinimo.
Oficialus pranešimas ir pagrįsta nuomonė
Manydama, kad Ispanijos teisės aktai neatitinka Direktyvos 89/48, Komisija 2004 m. gruodžio 22 d. Ispanijos Karalystei išsiuntė oficialų pranešimą, į kurį Ispanijos valdžios institucijos atsakė .
Manydama, kad Ispanijos valdžios institucijų pateiktų paaiškinimų nepakanka, 2005 m. liepos 5 d. Komisija Ispanijos Karalystei išsiuntė pagrįstą nuomonę, į kurią ši valstybė narė atsakė laišku.
Vis dar manydama, kad šių paaiškinimų nepakanka, Komisija nusprendė pareikšti šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su kvalifikacijos, įgytos Italijoje po Ispanijoje užbaigtų mokslų, nepripažinimu
Pirmuoju kaltinimu Komisija tvirtina, kad pareiškėjai atitinka visas Direktyvos 89/48 taikymo sąlygas ir dėl to Ispanijos valdžios institucijos turėjo leisti jiems pradėti dirbti pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją Ispanijoje. To jiems neleisdama, Ispanijos Karalystė pažeidė įsipareigojimus pagal šios direktyvos 3 straipsnį.
Komisijos teigimu, aplinkybė, kad išsilavinimas, kurį turi pareiškėjai, buvo įgytas tik Ispanijoje, nedaro jokio poveikio šiai išvadai. Direktyva 89/48 nereikalaujama, kad lavinimas ir mokymas būtų vykę kitoje valstybėje narėje nei priimančioji valstybė narė. Komisija mano, kad skaitant Direktyvos 89/48 1 straipsnio a ir b punktus bei 2 ir 3 straipsnius matyti, jog ši direktyva taikoma tuomet, kai valstybė narė, kurioje pareiškėjas norėtų dirbti pagal atitinkamą profesiją, yra kita nei ta, kurioje išduotas diplomas, kuriuo jis remiasi, ir visa tai nepriklauso nuo vietos, kur vyko šiam diplomui gauti būtini lavinimas ir mokymas.
Ispanijos Karalystė ginčija šio kaltinimo pagrįstumą manydama, kad yra du pagrindiniai motyvai, pateisinantys pareigos pripažinti nagrinėjamus pareiškėjų diplomus nebuvimą, būtent, kai asmenys, prašantys pripažinti savo kvalifikacijos pažymėjimus, visą mokymo ir lavinimo programą praėjo Ispanijoje ir siekia šio pripažinimo norėdami dirbti pagal šią profesiją irgi Ispanijoje. Pirmiausia Ispanijos Karalystė nurodo, kad nagrinėjamu atveju Direktyvos 89/48 nuostatos netaikomos, nes visos reikšmingos aplinkybės įvyko vienoje valstybėje narėje. Antra, ji nurodo Teisingumo Teismo praktiką, pagal kurią asmenys negali remtis Bendrijos teisės normomis sukčiaudami arba piktnaudžiaudami.
Vertinant šį kaltinimą reikia pažymėti, kad Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkte apibrėžta „diplomo“ sąvoka yra šioje direktyvoje numatytos bendrosios aukštojo mokslo diplomų pripažinimo sistemos pagrindas.
Išskyrus Direktyvos 89/48 4 straipsnyje numatytus atvejus, šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas bet kuriam pareiškėjui, turinčiam „diplomą“ šios direktyvos prasme, leidžiantį jam dirbti pagal reglamentuotą profesiją valstybėje narėje, suteikia teisę dirbti pagal tą pačią profesiją bet kurioje kitoje valstybėje narėje.
Kalbant apie kvalifikacijos, kuria remiasi pareiškėjai, vertinimą, pirmiausia reikia priminti, kad „diplomą“ Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto prasme gali sudaryti dokumentų rinkinys.
Toliau, kalbant apie Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto antroje įtraukoje nurodytą sąlygą, pareiškėjai aiškiai atitinka sąlygą, kad diplomą turintys asmenys po vidurinės mokyklos turi būti sėkmingai baigę ne mažiau kaip trejų metų trukmės studijas universitete. Iš studijų pažymėjimų, kuriuos pareiškėjams išdavė Alikantės universitetas, matyti, kad pastarieji yra sėkmingai baigę penkerių metų trukmės studijų ciklą po vidurinės mokyklos.
Be to, kalbant apie Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto trečioje įtraukoje nurodytą sąlygą, reikia pripažinti, kad iš dokumentų, pridėtų prie skundo, matyti, jog Markės politechnikos universitetas civilinio inžinieriaus diplomą („laurea in ingegneria civile“) pareiškėjams išdavė remdamasis studijų, kurias jie baigė Alikantės universitete, ir studijų, kurias užbaigus gaunamas šis diplomas, lygiavertiškumu. Tai, kad šie diplomai buvo gauti, bei tai, kad pareiškėjai išlaikė valstybinį egzaminą Italijoje, po kurio jiems buvo suteikta teisė dirbti pagal inžinieriaus profesiją, rodo, jog pareiškėjai turi profesinę kvalifikaciją, reikalaujamą pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją Italijoje.
Galiausiai nėra jokių abejonių, kad visus šiuos diplomus išdavė kompetentinga valdžios institucija, paskirta pagal atitinkamai Ispanijos ir Italijos teisės aktų nuostatas, ir kad dėl to Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto pirmoje įtraukoje nustatyta sąlyga yra įvykdyta.
Todėl gali būti konstatuota, kad pareiškėjai turi „diplomus“ Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto pirmos įtraukos prasme ir kad dėl to šios direktyvos 3 straipsnis jiems suteikia teisę Ispanijoje dirbti pagal profesiją, pagal kurią jie, turėdami šiuos diplomus, gali dirbti Italijoje, su sąlyga, kad galima taikyti kompensacines priemones.
Priešingai nei teigia Ispanijos Karalystė, iš Direktyvos 89/48 negali būti kildinama nė viena sąlyga, kad suinteresuotieji asmenys turėtų būti baigę visą lavinimą ir mokymą ar jo dalį kitoje valstybėje narėje nei Ispanijos Karalystė.
Šiuo atžvilgiu gali būti pažymėta, kad Direktyvos 89/48 8 straipsnio 1 dalis nustato priimančiosios valstybės narės pareigą bet kuriuo atveju priimti pažymėjimus ir dokumentus, išduotus kompetentingų kitų valstybių narių valdžios institucijų, kaip įrodymą, kad diplomo pripažinimo sąlygos yra įvykdytos. Dėl to priimančioji valstybė narė negali tikrinti pagrindo, kuriuo remiantis tokie dokumentai buvo išduoti, tačiau turi galimybę patikrinti Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkte nustatytas sąlygas, kurios, atsižvelgiant į minėtų dokumentų tekstą, neatrodo įvykdytos.
Be to, nors Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkte vartojamas „diplomo“ sąvokos apibrėžimas ir nustato tam tikras šios direktyvos taikymo išlygas trečiosiose valstybėse įgytos kvalifikacijos atžvilgiu, nei šios direktyvos 1 straipsnio a punkte, nei jokioje kitoje šios direktyvos nuostatoje nėra apribojimo, susijusio su valstybe nare, kurioje pareiškėjas turi būti įgijęs savo profesinę kvalifikaciją.
Iš tiesų iš minėto 1 straipsnio a punkto pirmosios pastraipos aiškiai matyti, kad pakanka to, jog mokymas ir išsilavinimas būtų įgytas „iš esmės Bendrijoje“. Jau buvo nuspręsta, kad ši formuluotė apima ir mokymą bei lavinimą, kuris visas buvo įgytas valstybėje narėje, išdavusioje nagrinėjamą išsilavinimą patvirtinantį pažymėjimą, ir mokymą bei lavinimą, kuris iš dalies ar visas buvo įgytas kitoje valstybėje narėje (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Beuttenmüller
,
C-102/02, Rink. p. I-5405
, 41 punktas).
Be to, joks pagrindas negali pateisinti tokio apribojimo, nes pagrindinis klausimas, dėl kurio prašoma priimti sprendimą dėl Direktyvos 89/48 taikymo, yra tas, ar pareiškėjas turi teisę dirbti valstybėje narėje pagal reglamentuotą profesiją. Remiantis direktyva nustatyta sistema, diplomas yra pripažįstamas atsižvelgiant ne į paties mokymo, kurį jis patvirtina, vertę, o į tai, kad jis valstybėje narėje, kurioje yra išduotas ar pripažintas, leidžia pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją (minėto sprendimo
Beuttenmüller
52 punktas ir 2006 m. sausio 19 d. Sprendimo
Colegio
,
C-330/03, Rink. p. I-801
, 19 punktas).
Iš tiesų Direktyvoje 89/48 numatyta bendroji aukštojo mokslo diplomų pripažinimo sistema pagrįsta abipusiu valstybių narių pasitikėjimu dėl suteikiamos profesinės kvalifikacijos. Šia sistema iš esmės sukuriama prezumpcija, kad pareiškėjo, turinčio teisę dirbti pagal reglamentuojamą profesiją vienoje valstybėje narėje, kvalifikacija yra pakankama dirbti pagal tą pačią profesiją kitose valstybėse narėse.
Šiuo atveju nėra jokių abejonių, kad pareiškėjai turi teisę dirbti pagal reglamentuojamą inžinieriaus profesiją Italijoje.
Kadangi pareiškėjai turėjo teisę dirbti pagal šią reglamentuojamą profesiją kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jie prašė leisti dirbti pagal šią profesiją, jų situacija negali būti laikoma vien vidaus situacija, ir dėl to reikia atmesti Ispanijos Karalystės argumentus, šiuo atžvilgiu pagrįstus 1998 m. liepos 2 d. Sprendimu
Kapasakalis ir kt.
(
C-225/95–C-227/95, Rink. p. I-4239
, 18 ir 19 punktai). Kaip nurodė Komisija, Teisingumo Teismas šiame sprendime nusprendė, kad Direktyva 89/48 netaikoma, jei pareiškėjai pagrindinėje byloje kurioje nors kitoje valstybėje narėje nei dirbo, nei studijavo, nei gavo diplomą.
Be to, Ispanijos Karalystė mano, kad Direktyvos 89/48 taikymas reikštų leidimą apeiti Pagrindų įstatyme 6/2001 įtvirtintą oficialių diplomų ir savų diplomų atskyrimą paprasčiausiu privačiu tarp dviejų universitetų sudarytu susitarimu, pagal kurį kitos valstybės narės universitetas automatiškai pripažintų savus diplomus, kuriuos yra išdavęs Ispanijos universitetas. Ji primena, kad „civilinio inžinieriaus“ diplomas, kuriuo remiasi pareiškėjai, yra ne oficialus, bet savas Alikantės universiteto diplomas, kuris pagal Pagrindų įstatymą 6/2001 neturi tokios galios, kokią teisės aktų nuostatos suteikia oficialiems diplomams, ir kuris dėl to akademiniais ir profesiniais tikslais Ispanijoje negalioja. Todėl studijų pažymėjimai, kuriuos pareiškėjai yra gavę Ispanijoje, nesuteikia teisės dirbti pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją šioje valstybėje narėje. Taigi turėtų būti pripažinta, kad pareiškėjai, kurie visas studijas baigė Ispanijoje, siekdami pradėti dirbti pagal šią profesiją, Direktyvos 89/48 nuostatomis remiasi sukčiaudami arba piktnaudžiaudami.
Šiuo atžvilgiu reikia pripažinti, kad valstybės narės piliečiai iš tiesų negali bandyti išvengti jų nacionalinės teisės taikymo piktnaudžiaudami Sutartimi numatytomis teisėmis. Jie negali naudotis Bendrijos teisės nuostatomis piktnaudžiaudami arba bandydami apeiti nacionalinės teisės aktus (1979 m. vasario 7 d. Sprendimo
Knoors
,
115/78, Rink. p. 399
, 25 punktas; Sprendimo
Bouchoucha
,
C-61/89, Rink. p. I-3551
, 14 punktas; Sprendimo
Centros
,
C-212/97, Rink. p. I-1459
, 24 punktas ir Sprendimo
Cadbury Schweppes ir Cadbury Schweppes Overseas
,
C-196/04, Rink. p. I-7995
, 35 punktas).
Tačiau nors nacionaliniai teismai gali kiekvienu atskiru atveju, remdamiesi objektyviais įrodymais, atsižvelgti į atitinkamų asmenų piktnaudžiavimą ar sukčiavimą, siekdami prireikus neleisti jiems pasinaudoti Bendrijos teisės nuostatomis, kuriomis remiasi, jie vis dėlto privalo vertinti tokį elgesį atsižvelgdami į tikslus, kurių siekiama šiomis Bendrijos teisės nuostatomis (minėto sprendimo
Centros
25 punktas).
Direktyva 89/48 sukurta bendrąja pripažinimo sistema būtent siekiama sudaryti valstybės narės piliečiams, turintiems teisę dirbti pagal reglamentuotą profesiją vienoje valstybėje narėje, galimybę pradėti dirbti pagal tą pačią profesiją kitose valstybėse narėse.
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad valstybės narės pilietis, norintis dirbti pagal reglamentuotą profesiją, nusprendžia pradėti dirbti pagal šią profesiją savo pasirinktoje valstybėje narėje, negali savaime būti piktnaudžiavimas Direktyva 89/48 sukurta bendrąja pripažinimo sistema. Iš tiesų valstybių narių piliečių teisė pasirinkti valstybę narę, kurioje jie nori įgyti profesinę kvalifikaciją, vieningoje rinkoje yra neatskiriama naudojimosi EB sutarties garantuojamomis pagrindinėmis laisvėmis dalis.
Iš šių argumentų išplaukia, kad Ispanijos Karalystė pagal Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktą turi, atsižvelgiant į galimas kompensacines priemones, pripažinti ne tik Italijoje išduotus inžinieriaus diplomus, kai visas mokymas ir lavinimas ar jo dalis, siekiant juos įgyti, vyko Italijoje, bet ir diplomus, kuriuos kompetentingos Italijos valdžios institucijos išdavė užbaigus mokymą ir lavinimą, kurie vyko tik Ispanijoje.
Kad ir kaip būtų, kaip nurodo Ispanijos Karalystė savo atsiliepime į ieškinį, priešingai nei galima suprasti iš nagrinėjamo ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo reikalavimų, pirmasis kaltinimas, kurį nurodo Komisija, iš tiesų susijęs ne su kategorišku kompetentingų Ispanijos valdžios institucijų atsisakymu pripažinti Italijoje suteiktą profesinę inžinieriaus kvalifikaciją, o tik su atsisakymu pripažinti profesinę inžinieriaus kvalifikaciją, įgytą Italijoje remiantis universitetiniu mokymu ir lavinimu, vykusiu tik Ispanijoje. Todėl, atsižvelgiant į šiuos argumentus, reikia apriboti šio sprendimo rezoliucinę dalį.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su reikalavimu patvirtinti kitoje valstybėje narėje įgytus pažymėjimus tam, kad būtų leista dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose valstybės tarnybos egzaminuose Ispanijoje
Antruoju kaltinimu Komisija ginčija įsakymuose MAM/1266/2003 ir APU/423/2005 numatytą reikalavimą patvirtinti bet kurį užsienyje išduotą diplomą siekiant paaukštinimo valstybės tarnyboje. Komisijos teigimu, šis reikalavimas prieštarauja Direktyvos 89/48 3 straipsniui, kuris taikomas tiek dirbant pagal reglamentuotą profesiją, tiek pradedant dirbti pagal ją.
Todėl tuomet, kai valstybės narės pilietis dirba pagal inžinieriaus profesiją valstybės tarnyboje, darbo pagal šią profesiją sąlygos turi apimti paaukštinimo galimybes, taigi ir kriterijus, susijusius su dalyvavimu vidiniuose atrankos egzaminuose. Reikalavimas patvirtinti diplomą apsunkina vidinį paaukštinimą ir galiausiai darbą pagal šią profesiją valstybės narės piliečiams, turintiems kitoje valstybėje narėje reikalaujamą diplomą, palyginti su tais, kurie turi Ispanijoje reikalaujamą diplomą.
Ispanijos Karalystė pažymi: kadangi valstybės tarnyboje iš esmės bet kuris tarnautojas gali būti paskirtas į įvairių tipų postus, postai užpildomi atsižvelgiant ne į atitinkamą profesinę kvalifikaciją, o į akademinius laipsnius, t. y. daktaro, magistro laipsnį arba inžinieriaus ar architekto diplomus. Pripažinimo sprendimas, suteikiantis teisę pradėti dirbti pagal reglamentuotą profesiją, nesuteikia jokios nuorodos apie įgytą akademinio laipsnio lygį. Tokiomis aplinkybėmis patvirtinimas reikalingas tam, kad būtų galima nustatyti kandidato, įgijusio kvalifikaciją kitoje valstybėje narėje, akademinį laipsnį.
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad kai taikoma Direktyva 89/48, valstybės narės įstaiga, privalanti laikytis šioje direktyvoje numatytų normų, kaip išankstinės sąlygos pradėti dirbti pagal nagrinėjamą profesiją nebegali reikalauti, kad suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumą patvirtintų kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos (šiuo klausimu žr. 1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Fernández de Bobadilla
,
C-234/97, Rink. p. I-4773
, 27 punktą ir Sprendimo
Peros
,
C-141/04, Rink. p. I-7163
, 35 punktą).
Kaip nurodė Komisija, Direktyvos 89/48 3 straipsnis reikalauja, kad kurioje nors valstybėje narėje išduoti diplomai leistų jų turėtojui ne tik pradėti dirbti pagal reglamentuotą profesiją kitoje valstybėje narėje, bet ir dirbti joje pagal šią profesiją tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir asmenims, turintiems nacionalinius diplomus.
Todėl nacionalinės valdžios institucijos privalo įsitikinti, kad kitoje valstybėje narėje įgytos profesinės kvalifikacijos turėtojai turi tas pačias paaukštinimo galimybes kaip ir lygiavertės nacionalinės profesinės kvalifikacijos turėtojai. Taigi nagrinėjamu atveju, nors pagal tiltų, kanalų ir kelių inžinieriaus profesiją Ispanijoje paprastai dirba ispaniško diplomo, išduoto užbaigus penkerių metų studijas, turėtojai, diplomo, išduoto kitoje valstybėje narėje ir suteikiančio suinteresuotajam asmeniui teisę dirbti, jei reikia, pritaikius kompensacines priemones, pagal šią profesiją Ispanijoje, turėtojui turi būti pripažintos tokios pačios paaukštinimo galimybės kaip ir tokio ispaniško diplomo turėtojams. Šie argumentai nepriklauso nuo studijų metų, kurių pastarajam turėtojui reikia, kad šis įgytų nagrinėjamą diplomą, skaičiaus.
Iš tiesų, kai kitoje valstybėje narėje išduotas diplomas buvo pripažintas pagal Direktyvą 89/48, jei reikia, pritaikius kompensacines priemones, jis laikomas suteikiančiu tą pačią profesinę kvalifikaciją kaip ir lygiavertis ispaniškas diplomas. Šiomis aplinkybėmis tai, kad kitoje valstybėje narėje išduoto diplomo turėtojui neleidžiama pasinaudoti tokiomis pačiomis paaukštinimo galimybėmis, kokias turi lygiaverčio ispaniško diplomo turėtojas, motyvuojant vien tuo, kad šis diplomas buvo įgytas užbaigus trumpesnės trukmės mokymą ir lavinimą, reikštų mažiau palankių sąlygų kitos valstybės narės diplomo turėtojams sudarymą vien dėl to, kad jie greičiau įgijo lygiavertę kvalifikaciją.
Todėl patvirtinimo reikalavimas neatitinka Direktyvos 89/48 3 straipsnio bent jau tiek, kiek šis reikalavimas yra išankstinė leidimo dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose egzaminuose sąlyga net kandidatams, kurie remiasi tik kitoje valstybėje narėje išduotu ir pagal Direktyvą 89/48 pripažintu diplomu.
Atsižvelgiant į visa tai, kas pasakyta, reikia pripažinti, kad:
—
atsisakiusi pripažinti Italijoje įgytą profesinę inžinieriaus kvalifikaciją, suteiktą tik Ispanijoje vykusio universitetinio mokymo ir lavinimo pagrindu, ir
—
susiejusi leidimą dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose valstybės tarnybos egzaminuose inžinieriams, turintiems kitoje valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją, su šios kvalifikacijos akademiniu pripažinimu,
Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvą 89/48, visų pirma pagal jos 3 straipsnį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Ispanijos Karalystė pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Ispanijos Karalystė,
—
atsisakiusi pripažinti Italijoje įgytą profesinę inžinieriaus kvalifikaciją, suteiktą tik Ispanijoje vykusio universitetinio mokymo ir lavinimo pagrindu, ir
—
susiejusi leidimą dalyvauti paaukštinti skirtuose vidiniuose valstybės tarnybos egzaminuose inžinieriams, turintiems kitoje valstybėje narėje įgytą profesinę kvalifikaciją, su šios kvalifikacijos akademiniu pripažinimu,
neįvykdė įsipareigojimų pagal 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvą dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos, iš dalies pakeistą Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB, visų pirma pagal jos 3 straipsnį.

2.
Ispanijos Karalystė padengia bylinėjimosi išlaidas.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.