CELEX: 62004CJ0302
EB 234 straipsnis
Direktyva 93/13/EEB
Vartotojai
Nesąžiningos sąlygos
Nacionalinės teisės aktas, suderintas su direktyva po trečiosios valstybės Asociacijos sutarties sudarymo su Europos Bendrijomis ir iki šios valstybės įstojimo į Europos Sąjungą
Teisingumo Teismo jurisdikcijos nebuvimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų
sutartyse su vartotojais (OL L 95, p. 29, toliau – direktyva) 6 straipsnio 1 dalies išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp bendrovės
Ynos kft
(toliau –
Ynos
), kuri vykdo nekilnojamojo turto agento veiklą, ir J. Varga dėl nekilnojamojo turto pardavimo tarpininkavimo sutarties vykdymo.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Vengrijos Respublikos stojimas į Europos Sąjungą
1991 m. gruodžio 16 d. buvo pasirašytas Europos susitarimas, steigiantis asociaciją tarp Europos Bendrijų bei jų šalių narių
ir Vengrijos Respublikos (toliau – Asociacijos susitarimas), kuris įsigaliojo 1994 m. vasario 1 dieną.
Šio susitarimo 67 straipsnis nustato:
„Susitariančiosios Šalys pripažįsta, kad svarbi Vengrijos ekonominio integravimosi į Bendriją sąlyga yra dabartinių ir būsimų
šios šalies įstatymų suderinimas su Bendrijos teisės aktais. Vengrija stengiasi užtikrinti, kad būsimi teisės aktai būtų kuo
labiau suderinti su Bendrijos teisės aktais.“ (Neoficialus vertimas)
To paties susitarimo 68 nurodo:
„Įstatymų suderinimas apima šias sritis: <…> vartotojų apsaugą <…>“ (Neoficialus vertimas)
Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos
Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir
sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų (OL L 236, 2003, p. 33, toliau – Stojimo aktas) 2 straipsnis,
esantis pirmojoje dalyje „Principai“, numato:
„Nuo įstojimo dienos pirminių Sutarčių ir prieš įstojimą institucijų <...> priimtų aktų nuostatos naujosioms valstybėms narėms
yra privalomos ir tose valstybėse taikomos tose Sutartyse ir šiame Akte nustatytomis sąlygomis.“
Stojimo akto penktojoje dalyje „Su šio akto įgyvendinimu susijusios nuostatos“ yra II antraštinė dalis „Institucijų priimtų
aktų taikomumas“, kuri apima 53‑59 straipsnius.
Šio Akto 53 straipsnis nurodo:
„Įstojus naujosioms valstybėms narėms laikoma, kad joms yra skirtos direktyvos ir sprendimai, kaip apibrėžta EB sutarties
249 straipsnyje ir Euratomo sutarties 161 straipsnyje, jei tos direktyvos ir sprendimai buvo skirti visoms esamoms valstybėms
narėms. <...> Laikoma, kad įstojus naujosioms valstybėms narėms apie tokias direktyvas ir sprendimus joms buvo pranešta.“
Šio Akto 54 straipsnis numato:
„Naujosios valstybės narės taiko priemones, būtinas, kad nuo įstojimo dienos jos pradėtų laikytis direktyvų <...>, kaip apibrėžta
EB sutarties 249 straipsnyje <...>, jei 24 straipsnyje nurodytuose prieduose arba kuriose nors kitose šio Akto nuostatose
nenustatytas kitoks terminas.“
Direktyva
Direktyvos 1 straipsnio 1 dalis nustato:
„Šia direktyva siekiama suderinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus, susijusius su nesąžiningomis sąlygomis
pardavėjo ar tiekėjo su vartotoju sudaromose sutartyse.“
Direktyvos 6 straipsnio 1 dalyje sakoma:
„Valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos, naudojamos sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju
taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, nebūtų privalomos vartotojui ir kad sutartis ir toliau būtų šalims privaloma
tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti be nesąžiningų nuostatų.“

Nacionalinės teisės aktai
Pagal 1994 m. sausio 4 d. Įstatymo dėl Asociacijos susitarimo ratifikavimo (
1994. évi I. törvény a Magyar Köztársaság és az Európai Közösségek és azok tagállamai között társulás létesítéséről szóló,
Brüsszelben, 1991. december 16-án aláírt Európai Megállapodás kihírdetéséről) (Magyar Közlöny, 1994/1
), galiojančio nuo 1994 m. vasario 1 d., 3 straipsnio 1 dalį reikia užtikrinti, kad Vengrijos Respublikos tarptautinių sutarčių
rengimas ir sudarymas, taip pat vidaus teisės normų rengimas ir priėmimas atitiktų minėtą Asociacijos susitarimą.
To paties straipsnio 2 dalis numato, kad rengiant ir priimant teisės normas reikia įgyvendinti šios sutarties 67 straipsnyje
nustatytus įsipareigojimus.
Nesąžiningų sutarties sąlygų srityje svarbios nacionalinės teisės nuostatos, be kita ko, yra įtvirtintos Vengrijos civilinio
kodekso 209 ir 239 straipsniuose, pagal jų redakciją, išplaukiančią iš 1997 m. gruodžio 19 d. Įstatymo Nr. 149/97 dėl Vengrijos
Respublikos Civilinio kodekso pakeitimų Nr. IV/1959 (
1997. évi CXLIX. törvény a Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény módósításáról
) (
Magyar Közlöny, 1997/115
, toliau – pakeistas Civilinis kodeksas), kuris įsigaliojo 1998 m. kovo 1 dieną.
Civilinio kodekso 209 straipsnio 1 dalis numato, kad jeigu sutartyje yra bendra nesąžininga sąlyga, šalis, kuri dėl jos patiria
žalą, gali ją užginčyti.
Šio kodekso 209/B straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad bendra sutarties sąlyga arba tarp vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytos
sutarties sąlyga yra nesąžininga, kai, pažeidžiant sąžiningumo reikalavimus, ji vienašališkai ir nepagrįstai vienos šalies
nenaudai nustato iš sutarties išplaukiančias šalių teises ir pareigas.
Pagal Civilinio kodekso 239 straipsnį sutarties sąlygos negaliojimo iš dalies atveju, nebent būtų nustatyta kitaip, visa sutartis
nėra negaliojanti, nebent būtų nustatyta, kad, nesant tokios sąlygos, šalys jos nebūtų sudariusios.
Įstatymo Nr. CXLIX/97 11 straipsnio 5 dalis ir 1999 m. vasario 5 d. Vyriausybės nutarimo Nr. 18/1999 (II.5.) dėl nesąžiningomis
laikomų su vartotojais sudarytų sutarčių sąlygų (
Kormányrendelet a fogyasztóval kötött szerződésben tisztességtelennek minősülő feltételekről
) (
Magyar Közlöny
, 1999/8, toliau – Vyriausybės nutarimas) 3 straipsnio 2 dalis nustato, kad juose yra nuostatų, kurios laikomos suderintomis
su direktyva.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2002 m. sausio 10 d.
Ynos
sudarė su J. Varga tarpininkavimo sutartį (toliau – sutartis) dėl nekilnojamojo turto pardavimo. Bendra kaina, kurią J. Varga
pareiškė norintis gauti, buvo 70 187 500 HUF.
Iš esmės sutartyje buvo įtvirtintos sąlygos, atkartojančios bendrąsias tipinės sutarties sąlygas.
Pagal sutarties 5 punktą šalys susitarė, kad tarpininkavimą laikys sėkmingu, o pardavimą įvykdytu, jei vykdant šį sandorį
bus sudaryta sutartis su vienu iš tarpininko klientų. To paties punkto antrajame sakinyje taip pat nustatyta, jog „įgaliotojas
sutinka, kad tarpininkas taip pat turi teisę į komisinius, jei tarpininko surastas klientas pateikia pastato, kuris nuosavybės
teise priklauso įgaliotojui, pirkimo ar nuomos pasiūlymą bent jau už tokią pačią kainą, kurią sutartyje nustatė įgaliotojas
ir tarpininkas, atitinkant formalius kriterijus, kurie taikomi nagrinėjam pardavimui, net jei įgaliotojas atsisako šio pasiūlymo“.
Pagal sutartį sėkmingo tarpininkavimo atveju
Ynos
turėjo teisę į 2 % suderėtos pardavimo kainos su pridėtinės vertės mokesčiu komisinius. Komisiniai turėjo būti sumokėti pardavimo
sutarties arba atitinkamos preliminariosios sutarties pasirašymo metu. Nesumokėjus komisinių, tarpininkas turėjo teisę gauti
komisinius su 30 % delspinigiais.
2002 m. kovo 11 d.
Ynos
valdytojai, J. Varga, pastato pardavėjas J. Varga sūnus ir pirkėjai K. Ragasits bei E. Kovács pasirašė principinį susitarimą
dėl sutarties sudarymo (toliau – principinis susitarimas), kuriame nustatė pastato pardavimo kainą ir sutarė, kad pardavimo
sutartis arba preliminarioji sutartis bus sudaryta vėliausiai iki 2002 m. kovo 15 dienos. Tačiau iki tos dienos nei pardavimo
sutartis, nei preliminarioji sutartis nebuvo sudarytos.
Galiausiai 2003 m. pastatas buvo parduotas kitam asmeniui, o ne K. Ragasits E. Kovács.

Ynos
pareiškė ieškinį
Szombathelyi Városi Bíróság
nurodydama, kad pagal sutartį tarpininkavimas buvo sėkmingas, nes šalys sudarė principinį susitarimą. Ji pareikalavo, kad
iš J. Varga būtų priteista sumokėti sutartyje numatytus komisinius bei nuostolius ir bylinėjimosi išlaidas.
J. Varga paprašė atmesti šį prašymą. Jis nurodė, kad sutarties 5 punkto antrasis sakinys yra nesąžininga sąlyga. Jis pridūrė,
kad pastato pardavimo sutartis buvo sudaryta be
Ynos
tarpininkavimo.

Ynos
nurodė, kad šis antrasis sakinys nėra nesąžininga sąlyga Civilinio kodekso 209/B straipsnio prasme.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad tuo atveju, jei būtų galima pripažinti, jog sutarties sąlyga
yra nesąžininga, kaip tai tvirtina atsakovas, ginčas turi būti išspręstas pagal direktyvą.
Būtent šiomis aplinkybėmis
Szombathelyi Városi Bíróság
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar <...> direktyvos <...> 6 straipsnio 1 dalis, pagal kurią valstybės narės nustato, kad nesąžiningos sąlygos, naudojamos
sutartyje, kurią pardavėjas ar tiekėjas sudaro su vartotoju taip, kaip numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, nebūtų privalomos
vartotojui, turi būti aiškinama taip, kad šia nuostata gali būti paremta nacionalinės teisės nuostata, kaip antai 1959 m.
Įstatymo Nr. IV dėl Civilinio kodekso 209 straipsnio 1 dalis, kuri taikoma nustačius nesąžiningą bendros sutarties sąlygos
pobūdį ir pagal kurią nesąžiningos sąlygos yra neprivalomos vartotojui ne
ipso iure
, o tik tuomet, kai vartotojas pateikia aiškų pareiškimą, t. y. sėkmingo apskundimo teisme atveju?
2.      Ar iš minėtos direktyvos nuostatos, pagal kurią sutartis ir toliau būtų šalims privaloma tomis sąlygomis, jei ji gali išlikti
be nesąžiningų nuostatų, matyti, kad visa sutartis nėra visiškai negaliojanti, jei ji gali egzistuoti be nesąžiningų sąlygų,
kai pardavėjo ar tiekėjo nustatytos nesąžiningos sąlygos pagal nacionalinėje teisėje numatytas sąlygas neprivalomos vartotojui,
tačiau be šių nuostatų, kurios yra sudėtinė sutarties dalis, pardavėjas ar tiekėjas nebūtų sudaręs sutarties su vartotoju?
3.      Ar Bendrijos teisės taikymo požiūriu svarbu, kad procesas pagrindinėje byloje buvo pradėtas iki Vengrijos Respublikos įstojimo
į Europos Sąjungą, tačiau po nacionalinės teisės suderinimo su direktyva?“

Dėl Teisingumo teismo jurisdikcijos
Trečiuoju klausimu, kurį reikia išnagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia,
ar Teisingumo Teismas turi jurisdikciją atsakyti į pirmąjį ir antrąjį klausimus. Iš tikrųjų pagrindinės bylos aplinkybės įvyko
prieš Vengrijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą, tačiau po šios valstybės teisės sistemos suderinimo su direktyva.

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
Vengrijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija tvirtina, kad direktyva nėra taikoma pagrindinėje byloje, kurios faktinės
aplinkybės įvyko prieš Vengrijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą. Jos mano, kad šis ginčas turi būti išspręstas pagal
nacionalinės teisės normas, galiojusias tuo metu, kai sudaryta nagrinėjama sutartis bei kilo šis ginčas.
Čekijos vyriausybės manymu, aplinkybė, kad procesas nacionaliniame teisme prasidėjo prieš Vengrijos Respublikai įstojant (į
Europos Sąjungą), savaime nėra lemianti. Svarbu tai, kad pagrindinis teisinis santykis baigėsi prieš šiai valstybei narei
įstojant į Europos Sąjungą.
Tačiau Austrijos, Ispanijos ir Latvijos vyriausybės tvirtina, kad po įstojimo į Europos Sąjungą naujos valstybės narės nacionalinis
teismas tokiu atveju kaip pagrindinėje byloje privalo aiškinti nacionalinės teisės nuostatas, kurios siekia pastarąsias suderinti
su direktyva, pagal direktyvą. Kai prejudicinį klausimą pateikia nacionalinis teismas EB 234 straipsnio prasme, Teisingumo
Teismas iš esmės turi į jį atsakyti. Be to, Latvijos vyriausybė primena, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Teisingumo
Teismas pareiškė, kad yra kompetentingas priimti prejudicinius sprendimus dėl Bendrijos nuostatų tais atvejais, kai pagrindinės
bylos aplinkybėmis netaikoma Bendrijos teisė, bet kai šios Bendrijos teisės nuostatos taikytinos remiantis nacionaline teise
(1990 m. spalio 18 d. Sprendimo
Dzodzi
, C‑297/88 ir C‑197/89, Rink. p. I‑3763, 36 punktas ir 1997 m. liepos 17 d. Sprendimo
Giloy
, C‑130/95, Rink. p. I‑4291, 23 punktas). Ši vyriausybė pabrėžia, kad šiuo klausimu, jei nacionalinės teisės nuostata yra
identiška Bendrijos teisės nuostatos turiniui, abi nuostatos turi būti aiškinamos vienodai, nepaisant to, ar viena valstybė
narė į Europos Sąjungą įstojo prieš ar po šios valstybės nacionalinės teisės suderinimo su Bendrijos teise.

Teisingumo Teismo vertinimas
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pirmuoju ir antruoju klausimais
Szombathelyi Városi Bíróság
Teisingumo Teismo prašo išaiškinti direktyvos 6 straipsnio 1 dalį, kad jis galėtų įvertinti nacionalinės teisės normų taikymo
sritį.
Tačiau reikia priminti, kad pagal nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagrindinės bylos aplinkybės įvyko prieš
Vengrijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą.
Teisingumo Teismas turi jurisdikciją aiškinti direktyvą tik tiek, kiek tai yra susiję su jos taikymu naujojoje valstybėje
narėje nuo jos įstojimo į Europos Sąjungą dienos (žr. šiuo klausimu 1999 m. birželio 15 d. Sprendimo
Andersson ir Wåkerås-Andersson
, C‑321/97, Rink. p. I‑3551, 31 punktą).
Kadangi, kaip šiuo atveju, pagrindinės bylos aplinkybės įvyko prieš Vengrijos Respublikai įstojant į Europos Sąjungą, Teisingumo
Teismas neturi jurisdikcijos aiškinti direktyvą.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, į trečiąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti taip, kad tokiomis aplinkybėmis
kaip pagrindinėje byloje, kurios faktinės aplinkybės įvyko prieš valstybei įstojant į Europos Sąjungą, Teisingumo Teismas
neturi jurisdikcijos atsakyti į pirmąjį ir antrąjį klausimus.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
Tokiomis aplinkybėmis kaip pagrindinėje byloje, kurios faktinės aplinkybės įvyko prieš valstybei įstojant į Europos Sąjungą,
Teisingumo Teismas neturi jurisdikcijos atsakyti į pirmąjį ir antrąjį klausimus.
Parašai:
*
Proceso kalba: vengrų.