CELEX: 62003TJ0312
Közösségi védjegy
Felszólalási eljárás
A «Selenium Spezial A-C-E» szóelemet magában foglaló korábbi nemzeti ábrás védjegy
A SELENIUM-ACE közösségi szóvédjegy bejelentése
Viszonylagos kizáró ok
Összetéveszthetőség
A 40/94/EK rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja

A jogvita előzményei
1       A Wassen International Ltd 1999. február 16-án a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20-i 40/94/EK módosított tanácsi
rendelet (HL 1994. L 11., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.) alapján közösségi védjegybejelentést
nyújtott be a Belső Piaci Harmonizációs Hivatalhoz (védjegyek és formatervezési minták) (OHIM).
2       A lajstromoztatni kívánt védjegy a SELENIUM-ACE szómegjelölés volt.
3       A bejelentést a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, felülvizsgált és módosított,
1957. június 15-i Nizzai Megállapodás szerinti 3. osztályba (kozmetikai cikkek; arckrémek; szappanok; öregedést gátló krémek
és lemosószerek), 5. osztályba (táplálékkiegészítők; vitaminok és ásványi anyagok) és 42. osztályba (szépségszalonok) tartozó
áruk és szolgáltatások vonatkozásában tették.
4       A védjegybejelentést a
Közösségi Védjegyértesítő
1999. október 11-i 81/99. számában hirdették meg.
5       1999. december 16-án a Stroschein Gesundkost GmbH (a továbbiakban: felszólaló) a 40/94 rendelet 42. cikke alapján felszólalást
nyújtott be a bejelentett védjegy lajstromozása ellen, a Németországban 1995. szeptember 27-én a 39 519 649 számon lajstromozott
alábbi ábrás védjegyre hivatkozva:
6       Ez a védjegy az 5., valamint a 30. osztályba tartozó áruk tekintetében került lajstromozásra, az alábbi leírással:
„Keményítő-, kálcim-só-, magnéziumsztearát- és élesztőalapú nem gyógyászati és nem gyógyszerészeti készítmények vagy ezen
alkotóelemek kombinációi táplálékkiegészítőként”.
7       A felszólaló a felszólalást a korábbi védjeggyel érintett valamennyi árura alapozta, és a közösségi védjegybejelentésben szereplő
3. és 5. osztályba tartozó áruk ellen irányult. Ezen felszólalás alátámasztására a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének
b) pontjában foglalt összetéveszthetőségre hivatkozott.
8       2001. november 30-i határozatával a felszólalási osztály helyt adott a felszólalásnak, következésképpen elutasította a bejelentett
védjegy lajstromozását. Lényegében úgy ítélte meg, hogy a szóban forgó megjelölések vizuálisan nagyon hasonlóak, illetve hangzásbelileg
hasonlóak, vagy majdhogynem azonosak. Tekintve egyrészt az 5. osztályba tartozó áruk azonosságát, valamint a közösségi védjegybejelentésben
szereplő, 3. osztályba tartozó áruk között fennálló bizonyos hasonlóságot, másrészt a korábbi védjeggyel jelölt árukat, a
felszólalási osztály arra a következtetésre jutott, hogy fennáll az összetévesztés veszélye.
9       2002. január 30-án a felperes fellebbezést nyújtott be az OHIM-hoz a felszólalási osztály határozata ellen.
10     2003. június 18-i határozatával (a továbbiakban: megtámadott határozat) a negyedik fellebbezési tanács elutasította a fellebbezést.
Lényegében úgy ítélte meg, hogy a korábbi védjegy uralkodó elemei a szóelemek, különösen, hogy a „selenium” szó a legerőteljesebben
megkülönböztető elem, az „a”, „c” és „e” betűk kötőjellel történő elválasztása nem módosítja azok észlelését, és a „spezial”
szót a fogyasztók úgy érzékelik, mint valamely meghatározott termékcsalád leíró megjelölését. A fellebbezési tanács arra a
következtetésre jutott, hogy a felszólalási osztály helyesen vélte úgy, hogy a megjelölések hasonlók, illetve az áruk − konkrét
esettől függően − azonosak vagy hasonlóak, továbbá helyesen jutott arra a következtetésre, hogy valamennyi érintett áru tekintetében
fennáll az összetévesztés veszélye.

A felek kérelmei
11     A felperes keresetében azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       adjon helyt a keresetnek;
–       utalja vissza a közösségi védjegybejelentési kérelmet az OHIM elé, hogy az engedélyezze annak lajstromozását;
–       helyezze hatályon kívül a felszólalási osztály határozatát;
–       helyezze hatályon kívül a megtámadott határozatot;
–       a felszólalót kötelezze a felperes költségeinek viselésére, amelyek a jelen keresettel, a fellebbezési tanács előtti fellebbezéssel,
valamint a felszólalási osztály előtti felszólalással kapcsolatban merültek fel.
12     Az OHIM azt kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       utasítsa el a keresetet;
–       a felperest kötelezze a költségek viselésére.

Az arra irányuló kérelem elfogadhatóságáról, hogy az ügyet a lajstromozás engedélyezése végett utalják vissza az OHIM elé
13     A felperes azt kéri az Elsőfokú Bíróságtól, hogy utalja vissza az ügyet az OHIM elé, és utasítsa azt a szóban forgó közösségi
védjegy lajstromozására.
14     A 40/94 rendelet 63. cikkének (6) bekezdése értelmében az OHIM megteszi a [közösségi] Bíróság ítéletének végrehajtásához szükséges
intézkedéseket. Következésképpen az Elsőfokú Bíróság nem jogosult utasítani az OHIM-ot. Valójában az OHIM feladata, hogy jelen
ítélet rendelkező részéből és indokaiból a következtetéseket levonja (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑106/00. sz., Streamserve
kontra OHIM (STREAMSERVE) ügyben 2002. február 27-én hozott ítéletének [EBHT 2002., II‑723. o.] 18. pontját. Jelen kérelem
tehát elfogadhatatlan.

Az ügy érdeméről
15     A felperes keresete alátámasztására egyetlen, a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja megsértéséből eredő jogalapra
hivatkozik.

A felek érvei
16     A felperes arra hivatkozik, hogy mind a felszólalási osztály, mind a fellebbezési tanács hibát követett el a két szóban forgó
védjegy értékelése során. Kiemeli, hogy a korábbi védjegy és a közösségi védjegy értékelését átfogó módon kell elvégezni,
a védjegyeket a maguk egészében, esetleges ábrás elemeiket beleértve kell vizsgálni. A vizsgálatot nem lehet a védjegy sajátos
elemeire korlátozni, különösen mivel egyetlen bizonyíték sem került benyújtásra annak alátámasztására, hogy az érintett vásárlóközönség
csak egyes elemekre hagyatkozik, vagy hogy a kérdéses védjegyek olyan elemekből állnak, amelyek önállóan csupán csekély megkülönböztető
képességgel rendelkeznek, ennek következtében a védjegyek megkülönböztető képessége csakis átfogó értékelésükből következhet.
17     A felperes úgy véli, hogy hiba volt a „spezial” szóban nem tekintetbe venni az „a”, „c” és „e” betűket elválasztó kötőjelek
hatását, valamint a korábbi védjegy ábrás elemét, hiszen jóllehet önmagukban vizsgálva az egyes elemeknek csak korlátozott
hatásuk lehet, együttes hatásuk nem elhanyagolható egy átfogó értékelés keretében.
18     A felperes arra hivatkozik, hogy a fellebbezési tanács hibásan vélte úgy, hogy a „selenium” szó a korábbi védjegy leginkább
megkülönböztető eleme. Sem a felszólalási osztály, sem a fellebbezési tanács nem vett tudomást arról, vagy nem elégséges mértékben
vette tekintetbe, hogy a kérdéses áruk vásárlása nem véletlenszerű, hanem épp ellenkezőleg: azt a kérdéses védjegyeket hordozó
különféle áruk alkotóelemeinek aprólékos vizsgálata előzi meg. Ezen áruk érintett vásárlóközönsége továbbá kizárólag a szeléntartalmú
áruk iránt érdeklődik, és nem tulajdonít jelentőséget annak, mi több észre sem veszi azt a tényt, hogy a „selenium” szó a
kívánt áru idegen nyelvű vagy tudományos neve lehet. Következésképpen a „selenium” szót az érintett közönség nem tekintheti
„kellően megkülönböztetőnek”.
19     A felperes felhívja a figyelmet arra, hogy az „a”, „c” és „e” betűk közötti hely vagy kötőjel hiányában természetes, hogy
a fogyasztó ezeket egy szónak ejti. Ugyanakkor, ha a betűket egybeírnák, a fogyasztók hajlamosak lennének azt részben egész
szóként olvasni, még ha az így létrejött szó nem is létezne az érintett vásárló anyanyelvében. Ennélfogva a korábbi védjegy
a külön ejtett „ace” betűcsoportból áll, míg a bejelentett védjegyben szereplő „ace” elemet szóként kell kiejteni.
20     A felperes következésképpen úgy véli, hogy az ütköző védjegyek összehasonlítása során a bejelentett védjegyet SELENIUM-ACE-nak,
míg a korábbi védjegyet egy ábrás elemhez kapcsolódó „Selenium Spezial A-C-E” szóelemnek kell tekinteni. Ha csupán csekély
mértékben megkülönböztető jellegűek is, a „spezial” szót és az ábrás elemet is tekintetbe kell venni. Továbbá a „selenium”
szó ugyancsak csekély mértékben megkülönböztető jellegű az olyan fogyasztó számára, aki szeléntartalmú árut kíván vásárolni.
Az „ace” szó és a gondolatjelekkel tagolt „ace” betűkapcsolat vonatkozásában a felperes úgy véli, hogy az első a képzelet
szülötte, amely valószínűleg semmilyen jelentéssel nem bír az átlagos német fogyasztó számára, míg a másikat egyértelműen
az ábécé egyszerű betűi alkotják.
21     A felperes ebből arra következtet, hogy a szóban forgó védjegyet alkotó szóelemek hangzásbelileg különböznek egymástól, mivel
a bejelentett védjegy kötőjellel elválasztott szót tartalmaz, míg a korábbi védjegy három különálló betűhöz kapcsolódó két
szót. Vizuális szinten a védjegyek ugyancsak különbözőek, mivel a korábbi védjegy ábrás elemet és különálló betűket tartalmaz,
és nem tartalmazza az idegennyelvű vagy kitalált „ace” szót. Fogalmi síkon a bejelentett védjegynek nincs más jelentése, mint
ami a „selenium” szóból ered, amely az érintett közönség által keresett elem, míg a korábbi védjegynek az „ace” betűcsoporthoz
kapcsolódó további jelentése is van.
22     A felperes jelzi, hogy a Német Szabadalmi Hivatal ugyanerre a következtetésre jutott 2002. augusztus 21-i határozatában. A
felszólalási osztálynak és a fellebbezési tanácsnak követnie kellett volna ezt a határozatot, amelynek értelmében a védjegyek
megkülönböztethetőek, még az érintett áruk azonossága esetén is.
23     Végezetül a felperes arra hivatkozik, hogy mind a felszólalási osztály, mind a fellebbezési tanács helytelenül terhelte a
felperesre az összetéveszthetőség hiánya bizonyításának terhét. A felszólaló feladata az összetévesztés veszélye fennállására
való hivatkozás és az erre vonatkozó bizonyíték benyújtása. Jelen ügyben a felszólaló nem nyújtott be egyetlen olyan bizonyítékot
sem, amely alátámaszthatná állítását, mely szerint ténylegesen fennáll az összetévesztés veszélye a német piacon. Következésképpen,
mivel nem állnak rendelkezésre bizonyítékok sem pro, sem kontra, a kérdést az ütköző védjegyek hipotetikus összehasonlítása
alapján kellett volna megválaszolni.
24     Az OHIM úgy véli, hogy a fellebbezési tanács jogosan ítélte úgy, hogy az átfogóan értékelt szóban forgó megjelölések hasonlósága,
valamint az érintett áruk azonossága és hasonlósága következtében fennáll az összetévesztés veszélye.

Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
25     A 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében a korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés
nem részesülhet védjegyoltalomban, ha azt azon a területen ahol a korábbi védjegy oltalom alatt áll, a fogyasztók összetéveszthetik
a korábbi védjeggyel való azonossága vagy hasonlósága, valamint az érintett áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága
miatt. Egyébként a 40/94 rendelet 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának ii) alpontja értelmében korábbi védjegynek kell tekinteni
minden olyan védjegyet, amely valamely tagállamban lajstromozott védjegy, és amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi
védjegybejelentés bejelentési napja.
26     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az összetévesztés veszélye akkor áll fenn, ha a közönség azt hiheti, hogy a szóban
forgó áruk vagy szolgáltatások ugyanattól a vállalkozástól vagy adott esetben gazdaságilag egymással kapcsolatban álló vállalkozástól
származnak.
27     Ugyanezen ítélkezési gyakorlat értelmében az összetéveszthetőséget átfogóan kell értékelni az alapján, hogy az érintett vásárlóközönség
milyen képet alkot a megjelölésről és a szóban forgó árukról vagy szolgáltatásokról, és figyelembe kell venni valamennyi,
a jelen ügyre jellemző tényezőt, különösen a megjelölések és a megjelölt áruk vagy szolgáltatások hasonlósága közötti kölcsönös
függőséget (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑162/01. sz., Laboratorios RTB kontra OHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY
HILLS) ügyben 2003. július 9-én hozott ítéletének [EBHT  II‑2821.o.] 31-33. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
28     Jelen ügyben a korábbi védjegy, amelyen a felszólalás alapul, Németországban került lajstromozásra. Egyébiránt a szóban forgó
áruk gyakori fogyasztási cikkek. Ennélfogva az érintett vásárlóközönséget, amelynek vonatkozásában az összetéveszthetőséget
értékelni kell, a németországi átlagos fogyasztók alkotják.
29     Ezen túl, ha a 40/94 rendelet 8. cikke nem tartalmaz is a 7. cikkének (2) bekezdéséhez hasonló rendelkezést, amelynek értelmében
a védjegy lajstromozásból való kizárásához elegendő, hogy valamely feltétlen kizáró ok a Közösség egy részében fennálljon,
úgy kell tekinteni, hogy jelen ügyben ugyanazon megoldást kell alkalmazni. Ebből következik, hogy a védjegy lajstromozását
akkor is meg kell tagadni, ha a viszonylagos kizáró ok csak a Közösség egy részében áll fenn (lásd az Elsőfokú Bíróság T‑355/02. sz.,
Mülhens kontra OHIM – Zirh International (ZIRH) ügyben 2004. március 3-án hozott ítéletének [EBHT 2004., II‑0000. o.] 36. pontját).
30     A fenti megállapítások tükrében helye van egyrészt az érintett áruk, másrészt az ütköző megjelölések fényében a fellebbezési
tanács által elvégzett összehasonlítását megvizsgálni.
Az áruk összehasonlításáról
31     Mindenekelőtt meg kell jegyezni, hogy ebben a vonatkozásban a felperes nem hivatkozik egyetlen érvre sem a fellebbezési tanács
értékelésével kapcsolatban. Egyébiránt az Elsőfokú Bíróság egyik kérdését követően a felperes a tárgyalás folyamán pontosította,
hogy védjegybejelentéséhez nem nyújtott be korlátozási kérelmet. Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a felszólaló felszólalását
a korábbi védjegy árujegyzékében szereplő valamennyi árura alapította, és ez a védjegybejelentésben szereplő valamennyi 3.
és 5. osztályba tartozó áru ellen irányult. A fellebbezési tanács úgy ítélte meg, hogy a bejelentett védjeggyel megjelölt
áruk részben azonosak a korábbi védjegy által megjelölt árukkal, részben pedig hasonlóak azokhoz. Ilyen körülmények között
azt a következtetést kell levonni, hogy a védjegybejelentésben szereplő áruk részben azonosak a korábbi védjegy által megjelölt
árukkal, részben pedig hasonlóak azokhoz.
A megjelölések összehasonlításáról
32     Az ütköző megjelölések összehasonlítása tekintetében, az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően, az összetéveszthetőség
átfogó mérlegelésénél az ütköző megjelölések vizuális, hangzásbeli és fogalmi hasonlóságát illetően a megjelölések által keltett
együttes benyomást kell alapul venni, különösen a megkülönböztető és domináns jegyeik figyelembevételével (lásd az Elsőfokú
Bíróság T‑292/01. sz., Phillips-Van Heusen kontra OHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS) ügyben 2003. október
14-én hozott ítéletének [EBHT II‑4335. o.] 47. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
33     A felperes arra vonatkozó megállapításaival kapcsolatban, miszerint a fellebbezési tanács elmulasztotta a szóben forgó védjegyek
átfogó értékelését, meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács a szóban forgó megjelölés valamennyi sajátos elemének
analitikus vizsgálatát elvégezte, majd ezt követően helyesen értelmezte az ezen adatok átfogó értékeléséből nyert eredményeket.
34     E tekintetben meg kell jegyezni először is, hogy ellentétben a felperes állításaival, a fellebbezési tanács nem hagyta figyelmen
kívül sem a „spezial” szó hatásait, sem az „a”, „c” és „e” betűk kötőjellel történő elválasztását, sem a korábbi védjegy ábrás
elemét.
35     Mindenekelőtt meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács helyesen állapította meg, hogy a „spezial” szó a „speciális”
jelentéssel bíró német melléknév megfelelője, és a referenciaterület fogyasztói azt valamely meghatározott termékcsalád leíró
jelzéseként érzékelhetik.
36     Meg kell jegyezni továbbá, hogy a fellebbezési tanács az „ace” betűcsoport hatását is tanulmányozta. Úgy véli, hogy ezeket
a betűket az érintett vásárlóközönség valószínűleg egyéb, a táplálékkiegészítőkben rendszerint előforduló anyagokra, pl. vitaminokra,
történő utalásként fogja fel. Egyébként álláspontja szerint az a körülmény, hogy ezen betűk kötőjellel vannak-e elválasztva
egymástól, vagy sem, nem releváns, mivel jelen ügyben az elválasztás hiánya nem alkalmas arra, hogy alapvetően megváltoztassa
azt, hogy a fogyasztó e három, azonos sorrendben szereplő betűt miként érzékeli.
37     Végül, ami az ábrás elemet illeti, a fellebbezési tanács a megtámadott határozatban megjegyezte, hogy amennyiben valamely
védjegy szó- és ábrás elemekből is áll, főszabályként az előbbieket kell megkülönböztetőknek tekinteni, mivel az átlagos fogyasztó
könnyebben utal a szóban forgó árura az áru nevének idézésével, mint a védjegy ábrás elemének leírásával. A fellebbezési tanács
joggal véli úgy, hogy ez az általános okfejtés helyesen alkalmazható jelen ügyben is. A fellebbezési tanács álláspontja szerint
ésszerű úgy tekinteni, hogy az átlagos fogyasztó a szóelemet úgy érzékeli, mint magát a védjegyet, az ábrás elemet pedig mint
annak díszítő elemét. Azt is meg lehet állapítani, hogy az ábrás elem a szóelemek mögött, vagyis kevésbé látható helyzetben
található.
38     Ebből következően a felperes arra vonatkozó érveit, hogy a fellebbezési tanács nem vette tekintetbe a „selenium” szón kívüli
elemeket, el kell utasítani.
39     Másodsorban meg kell állapítani, hogy a megtámadott határozatban a fellebbezési tanács helyesen ítélte úgy, hogy a korábbi
védjegy uralkodó eleme a „selenium” szó.
40     Mivel a korábbi védjegy két szóelemből (a „selenium” és „spezial” szavakból, valamint az „ace” betűcsoportból), továbbá egy
ábrás elemből áll, emlékeztetni kell arra, hogy a fellebbezési tanács helyesen vélte úgy, hogy a szóelemekből álló rész erőteljesebben
megkülönböztető jellegű, mint az ábrás rész. Ehhez még hozzá kell tenni, hogy a „selenium” szó a német „Selen”-nek megfelelő,
kémiai elemet jelölő angol kifejezés. E tekintetben meg kell jegyezni, hogy ha a referenciafogyasztók nem értik is, hogy a
„selenium” az általuk megvásárolni kívánt áru egyik összetevőjét jelöli, ez a szó különösen megkülönböztető jellegű, mivel
a fogyasztó azt az áru neveként és nem tartalma jelzéséként fogja érzékelni. Egyébként, még ha lehetséges is, ahogyan azt
a fellebbezési tanács megjegyzi, hogy a fogyasztók ezt az elemet a korábbi védjegy alatt forgalmazott áruk összetevőjeként
érzékeljék, ez még nem változtat azon, hogy a korábbi védjegyen belüli helyzetéből következően, és összehasonlítva a korábbi
megjelölés többi elemével, a „selenium” hangsúlyos szerepet játszik, amikor az érintett vásárlóközönség azonosítja a megjelölést,
és megjegyzi azt.
41     E tekintetben utalni kell arra, hogy a „selenium” szó fontos szerepet játszik a korábbi védjegy vizuális és hangzásbeli értékelése
során, tekintve a megjelölés elején, azaz a leginkább látható helyen való elhelyezkedését. Ezen oknál fogva ez az első elem,
amelyet észrevesznek. Továbbá emlékeztetni kell arra, hogy a „spezial” szó jelentése németül „speciális”. Ennélfogva a fellebbezési
tanács jogosan ítélhette úgy, hogy az érintett vásárlóközönség ezt tisztán dicsérő és leíró elemként fogja érzékelni. Végül
az „ace” betűkombinációt úgy érzékelhetik a fogyasztók, mint amely egyes, a tápálélékkiegészítőkben szokásosan előforduló
anyagokra, például vitaminokra utal.
42     Ebből következik, hogy a felperes azon érvét, mely szerint a fellebbezési tanács hibát követett el, mivel a „selenium” szót
tekintette a korábbi védjegy leginkább megkülönböztető elemének, el kell utasítani.
43     Harmadsorban meg kell állapítani, hogy a fellebbezési tanács átfogó, a vizsgálataiból származó valamennyi adat szintézisén
alapuló értékelést végzett. Így helyesen állapíthatta meg, hogy a bejelentett megjelölés és a korábbi megjelölés nagyon hasonló,
mivel az előbbi szinte teljes egészében az utóbbi szóelemét jeleníti meg.
44     A felszólalási tanács helyesen vélte úgy, hogy az ütköző megjelölések egészükben véve hasonlóak, mivel hasonlóságuk felülmúlja
különbségeiket. Meg kell állapítani, hogy a korábbi védjegy szinte azonos módon került megjelenítésre a közösségi védjegybejelentésben,
hiszen a két megjelölés csupán a korábbi megjelölés kevésbé megkülönböztető jellegű elemeinek szintjén különbözik egymástól,
mégpedig a „spezial” szó, az ábrás elem, és az „a”, „c” és „e”, egyébiránt azonos sorrendben szereplő, betűket elválasztó
két kötőjel tekintetében. Egyébként mivel a bejelentett védjegy szóvédjegy, a bejelentő ezt akármilyen írásmóddal használhatja,
beleértve a korábbi védjegy írásmódját is. Ennélfogva azt a következtetést kell levonni, hogy a szóban forgó megjelölések
vizuális, hangzásbeli és fogalmi szinten hasonló együttes benyomást keltenek.
45     Ebből következik, hogy az abból származó érvet, hogy a fellebbezési tanács nem végezte el a szóban forgó védjegyek átfogó
értékelését, el kell utasítani.
46     Ami a felperes azon érvét illeti, mely szerint a fellebbezési tanács nem vette figyelembe a Német Szabadalmi Hivatal határozatát
ugyanazon védjegyek és áruk vonatkozásában annak ellenére, hogy a felszólalással érintett ország a Németországi Szövetségi
Köztársaság volt, emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat értelmében a közösségi védjegyszabályozás szabályok
együtteséből álló, autonóm és sajátos célokat követő rendszer, amelynek alkalmazása független a nemzeti rendszerektől (lásd
az Elsőfokú Bíróság T‑32/00. sz., Messe München kontra OHIM (electronica) ügyben 2000. december 5-én hozott ítéletének [EBHT 2000.,
II‑3829. o.] 47. pontját). Következésképpen, még ha a fellebbezési tanács figyelembe veheti is a nemzeti hatóságok határozatait,
e jogosultság nem mentesítheti a fellebbezési tanácsot azon kötelezettsége alól, hogy saját értékelését a vonatkozó közösségi
szabályozás alapján végezze el. Ennélfogva az OHIM és adott esetben a közösségi bíróság nincs kötve a tagállami szinten hozott
határozathoz. Ebből következően a felperes érvelésének nem adható hely.
47     A felperes azon érvével kapcsolatban, mely szerint a fellebbezési tanács jogszerűtlenül rótta rá az összetéveszthetőség hiányának
bizonyítási terhét, emlékeztetni kell arra, hogy a 40/94 rendelet 74. cikke (1) bekezdésének vége értelmében a lajstromozás
viszonylagos kizáró okaival összefüggő eljárásban az OHIM az általa elvégzendő vizsgálat során a felek által előterjesztett
tényálláshoz, bizonyítékokhoz és érvekhez, valamint a kérelem szerinti igényekhez kötve van. Ezen rendelkezésből következik,
hogy mind a felszólalónak, mind a felperesnek bizonyítékokat kell benyújtania az OHIM-hoz kérelmeik alátámasztására. E tekintetben
a felszólalási osztály határozatából következik, hogy a felszólaló úgy vélte, fennáll az összetévesztés veszélye a szóban
forgó védjegyek között, mivel megkülönböztető elemeik azonosak, és mert a bejelentett védjeggyel ellátott − az 5. és 3. osztályba
tartozó − áruk azonosak a korábbi védjeggyel ellátott árukkal, illetve hasonlóak azokhoz. Ebből következik, hogy a felszólaló
nyújtott be bizonyítékot felszólalása, pontosabban az összetéveszthetőség alátámasztására: több érvre is hivatkozott, amelyeket
egyébiránt az OHIM tekintetbe vett, így ezen utóbbi határozatát nem csak a felperes megállapításaira alapozta. Következésképpen
a felperes ezen érvét el kell utasítani.
48     A fenti megfontolások alapján arra a következtetésre kell jutni, hogy a fellebbezési tanács nem követett el értékelési hibát,
amikor azt állapította meg, hogy fennáll az összetévesztés veszélye a 40/94 rendelet 8. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében
egyrészt a szóban forgó, átfogóan értékelt megjelölések hasonlósága, másrészt az érintett védjegyeket hordozó áruk azonossága
és hasonlósága következtében. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy fennállhat az összetévesztés veszélye akkor is, ha
a védjegyek közötti hasonlóság csupán csekély, amennyiben az azokat hordozó áruk vagy szolgáltatások hasonlósága nagy (lásd
ennek megfelelően a Bíróság C‑342/97. sz., Lloyd Schuhfabrik Meyer ügyben 1999. június 22-én hozott ítéletének [EBHT 1999.,
I‑3819. o.] 19. pontját). Jelen ügyben az áruk részben azonosak, részben pedig hasonlóak. Ezen azonosságból és hasonlóságból
következik, hogy a kérdéses megjelölések közötti különbségek az összetéveszthetőség átfogó értékelésének keretében kevésbé
hangsúlyosak.
49     Ennélfogva anélkül, hogy az Elsőfokú Bíróságnak döntenie kellene a felperes azon kérelmének elfogadhatóságáról, amely a felszólalási
osztály határozatának hatályon kívül helyezésére irányul, a felperes által hivatkozott egyetlen jogalapot, valamint a keresetet
teljes egészében el kell utasítani.

A költségekről
50     Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §-a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. A felperest, mivel pervesztes lett, az OHIM kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
Az Elsőfokú Bíróság a keresetet elutasítja.
2)
Az Elsőfokú Bíróság a felperest kötelezi a költségek viselésére.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. július 14-i nyilvános ülésen
H. Jung

M. Jaeger
hivatalvezető

elnök
* Az eljárás nyelve: angol.