CELEX: 62004CJ0036
1954/2003/EK rendelet
3., 4. és 6. cikk
Halászati erőkifejtés irányítása
Közösségi halászati területek és erőforrások
A Spanyol Királyság és a Portugál Köztársaság csatlakozási feltételeiről és a szerződések kiigazításáról szóló okmány
Elválaszthatatlanság
Elfogadhatatlanság

A Spanyol Királyság a keresetlevelében az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések
irányításáról, a 2847/93/EGK rendelet módosításáról, valamint a 685/95/EK és a 2027/95/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről
szóló, 2003. november 4‑i 1954/2003/EK tanácsi rendelet (HL L 289., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 6. kötet,
44. o., a továbbiakban: vitatott rendelet) 3., 4. és 6. cikkének a megsemmisítését kéri.

Jogi háttér
A vitatott rendelet 3. cikkének rendelkezése szerint:
„(1) A 6. cikk (1) bekezdésében meghatározott terület kivételével a tagállamok:
a)      az 1998–2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább 15 méter teljes hosszal rendelkező hajók halászati
tevékenységének szintjét az 1. cikkben említett valamennyi ICES-terület és CECAF-körzet tekintetében, a tengerfenéken élő
fajok halászatára vonatkozóan, kivéve a mélytengeri állományok halászatára vonatkozó különleges hozzáférési követelmények
és kapcsolódó feltételek megállapításáról szóló, 2002. december 16‑i 2347/2002/EK tanácsi rendelet hatálya alá tartozó tengerfenéki
halászterületeket, illetve a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és a nagy tengeri pók halászatának területeit, e rendelet melléklete
szerint. A halászati tevékenység kiszámítása céljából a hajó kapacitását kilowattban (kW) kifejezett beépített teljesítményében
kell mérni;
b)      biztosítják az a) pont szerint megállapított halászati szintet valamennyi ICES-területen és CECAF-körzetben, tekintettel az
a) pontban említett minden halászterületre.
[…]”
Ezen rendelet 4. cikke értelmében:
„(1)      A legfeljebb 15 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 3. cikk
(1) bekezdésében említett valamennyi halászterület, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(2)      A legfeljebb 10 méter teljes hosszal rendelkező halászhajók halászati erőkifejtését átfogóan kell megállapítani a 6. cikk
(1) bekezdésében említett valamennyi halászat, terület vagy körzet tekintetében az 1998–2002‑ig terjedő időszakban.
(3)      A tagállamok biztosítják, hogy az említett halászhajók által folytatott halászati erőkifejtés az (1) és (2) bekezdés alapján
megbecsült halászati erőkifejtési szintre korlátozódik.”
Az említett rendelet 6. cikke különleges halászati erőkifejtési rendszert vezet be az Írország partjai által határolt biológiailag
érzékeny területre, ahol „a tagállamok az 1998‑tól 2002‑ig terjedő időszak éves átlagaként megállapítják a legalább tíz méter
teljes hosszal rendelkező hajók halászati erőkifejtésének szintjét a tengerfenéken élő fajok halászatára vonatkozóan, kivéve
a 2347/2112/EK rendelet hatálya alá tartozó tengerfenéki halászterületeket, valamint a fésűkagyló, a nagy tarisznyarák és
a nagy tengeri pók halászatának területét, továbbá meghatározzák az így megállapított halászati erőkifejtés valamennyi említett
halászterületre vonatkozó szintjét”.

A felek kérelmei
A Spanyol Királyság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        semmisítse meg a vitatott rendelet 3., 4. és 6. cikkét (a továbbiakban: megtámadott rendelkezések);
–        kötelezze az Európai Unió Tanácsát a költségek viselésére.
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a keresetet;
–        kötelezze a Spanyol Királyságot a költségek viselésére.
A Bíróság elnökének 2004. május 19‑i végzésével az Európai Közösségek Bizottsága részére engedélyezték a beavatkozást a Tanács
kérelmeinek támogatására. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság utasítsa el a keresetet, és kötelezze a Spanyol Királyságot
a költségek viselésére. Kéri továbbá – abban az esetben, ha a keresetnek helyt adnak – a megtámadott rendelkezések időbeli
hatályának fenntartását az EK 231. cikk második bekezdésének alkalmazásával.

A keresetről
A Spanyol Királyság lényegében két jogalapra hivatkozik a keresete alátámasztásaként. Az egyik a hátrányos megkülönböztetés
tilalma elvének megsértésére alapított jogalap. Az említett tagállam úgy véli, hogy a Tanács nem vette figyelembe a spanyol
flottának a csatlakozási szerződés rendelkezéseiből eredő különleges helyzetét, amikor meghatározta a referencia-időszakot
a halászati erőkifejtés kiszámításához, és különleges halászati erőkifejtési rendszert alkalmazott az Írországtól délnyugatra
elhelyezkedő területen. A második jogalap a hatáskörrel való visszaélésen alapul, amelyet a Tanács valósított meg a vitatott
rendelet 6. cikke szövegének megállapításával, annyiban, amennyiben a biológiailag érzékeny terület meghatározásának valódi
célja nem a tőkehal-ivadékok megőrzése volt, hanem a spanyol flottára vonatkozó megszorítások meghosszabbítása.
A Bíróság felhívta a feleket, hogy terjesszék elő az észrevételeiket a kereset elfogadhatóságának kérdését illetően, tekintettel
azon ítélkezési gyakorlatra, amely szerint a közösségi jogi aktus részleges megsemmisítése csak akkor lehetséges, ha a megsemmisíteni
kért elemek a jogi aktus egyéb elemeitől elválaszthatók (lásd többek között a C‑29/99. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben
2002. december 10‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑11 221. o.] 45. és 46. pontját, a C‑378/00. sz., Bizottság kontra Parlament
és Tanács ügyben 2003. január 21‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑937. o.] 30. pontját, a C‑239/01. sz., Németország kontra
Bizottság ügyben 2003. szeptember 30‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑10 333. o.] 33. pontját és a C‑244/03. sz., Franciaország
kontra Parlament és Tanács ügyben 2005. május 24‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑4021. o.] 12. pontját).
A tárgyalás során a Tanács úgy érvelt, hogy ha a megtámadott rendelkezések ugyan el is választhatók egymástól, nem ez a helyzet
az ezeknek és a vitatott rendelet egyéb rendelkezéseinek az elválasztását illetően, és hogy következésképp utóbbiaknak már
nem lenne értelmük a megtámadott rendelkezések megsemmisítése esetén. Az ilyen megsemmisítés következményei különösen kényesek
lennének az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati erőkifejtések igazgatásáról szóló,
1995. március 27‑i 685/95/EK tanácsi rendelet (HL L 71., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 204. o.) és
az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati gazdálkodási rendszer létrehozásáról szóló,
1995. június 15‑i 2027/95/EK tanácsi rendelet (HL L 199., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 2. kötet, 224. o.)
hatályon kívül helyezéséről szóló, említett rendelet 15. cikkét illetően. Következésképpen, a Tanács fenntartásait fejezi
ki a kereset elfogadhatóságát illetően.
A Bizottság osztja a Tanács érvelését, megállapítva, hogy a megtámadott rendelkezések az új halászati erőkifejtési rendszer
lényegét képezik, és hogy ezen rendelkezések megsemmisítése esetén a fenti erőkifejtés semmilyen rendszere nem lenne többé
alkalmazható a nyugati vizekre.
Amint az a jelen ítélet 9. pontjában felidézésre került, az állandó ítélkezési gyakorlatból következik, hogy valamely közösségi
aktus részleges megsemmisítése csak akkor lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek a jogi aktus egyéb elemeitől elválaszthatók.
A Bíróság több alkalommal akként határozott, hogy az elválaszthatóság követelménye nem teljesül, ha a jogi aktus részleges
megsemmisítése folytán annak lényeges tartalma változna (a C‑68/94. és C‑30/95. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság
ügyben 1998. március 31‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑1375. o.] 257. pontja, a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács
ügyben hozott ítélet 46. pontja, a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontja és a fent
hivatkozott Franciaország kontra Parlament és Tanács ügyben hozott ítélet 13. pontja).
A Bíróság egyébként arról is határozott, hogy az a kérdés, hogy módosítja‑e a részleges megsemmisítés a megtámadott jogi aktus
lényeges tartalmát, objektív szempontnak, nem pedig a vitás jogi aktust elfogadó hatóság politikai akaratával összefüggő szubjektív
szempontnak minősül (a fent hivatkozott Németország kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 37. pontja).
A jelen ügyben meg kell vizsgálni, hogy a megtámadott rendelkezések megsemmisítése – miközben a vitatott rendelet egyéb rendelkezései
fennmaradnak – objektívan változtatná‑e meg magát a rendelet lényeges tartalmát.
Nos, a megtámadott rendelkezések az említett rendelet lényegét képezik.
A (4) preambulumbekezdés szerint ugyanis a vitatott rendelet egy új halászati gazdálkodási rendszer bevezetésére irányul a
meghatározott területeken annak biztosítására, hogy „a jelenlegi halászat általános szintje ne emelkedjen”.
Ráadásul a megtámadott rendelkezéseket a vitatott rendeletnek a halászati gazdálkodási rendszerre vonatkozó II. fejezetébe
foglalták. Így e rendelet 3. cikke meghatározza a tengerfenéken élő fajok, illetve egyes rákfélék és puhatestűek halászatára
vonatkozó intézkedéseket, az említett rendelet 4. cikke megállapítja a legfeljebb 15 méter hosszúságú halászhajókra alkalmazandó
halászati erőkifejtést, és ugyanezen rendelet 6. cikke meghatározza a biológiailag érzékeny területekre vonatkozó erőkifejtés-gazdálkodás
feltételeit.
Következésképpen a megtámadott rendelkezések a halászati erőkifejtés irányításának meghatározó elemeit állapítják meg, míg
a vitatott rendelet II. fejezetének egyéb rendelkezései technikai jelleget mutatnak, mivel ezen rendelet 3., 4. és 6. cikkéhez
kötődik az alkalmazásuk. Az említett rendelet III. fejezete ellenőrzési rendszert vezet be a halászati erőkifejtés irányításának
tiszteletben tartására vonatkozóan, és ezért csak akkor van értelme, ha a megtámadott rendelkezések hatályban maradnak.
Végül, a vitatott rendelet 15. cikke hatályon kívül helyezte a 685/95 és a 2027/95 rendeleteket, legkésőbb 2004. augusztus
1‑jével. Ez a két rendelet az egyes közösségi halászati területekre és erőforrásokra vonatkozó halászati gazdálkodási rendszert
határozta meg és alkalmazta. A megtámadott rendelkezések megsemmisítésének következményeként joghézag keletkezne, mivel az
ilyen megsemmisítés folytán a halászati erőkifejtés irányítására vonatkozó egyetlen szabályozás sem lenne többé hatályos.
Az előzőkből következik, hogy a megtámadott rendelkezések elválaszthatatlanok a vitatott rendelet egyéb részeitől. Ebből következik,
hogy a Spanyol Királyság által az említett rendelet részleges megsemmisítése céljából előterjesztett kérelmek elfogadhatatlanok,
és hogy ezért a keresetet el kell utasítani.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Az említett cikk 4. §‑a értelmében a Bizottság maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
1)
A keresetet elutasítja.
2)
A Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
3)
Az Európai Közösségek Bizottsága maga viseli saját költségeit.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: spanyol.