CELEX: 62009CJ0354
Celní kodex Společenství
Článek 33
Celní hodnota zboží
Zahrnutí cla
Dodací podmínka ,Delivered Duty Paid‘

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 33 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým
se vydává celní kodex Společenství (Úř. věst. L 302, s. 1; Zvl. vyd. 02/10 s. 239, dále jen „celní kodex“).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi společností Gaston Schul BV (dále jen „Gaston Schul“) a Staatssecretaris van
Financiën ve věci vymáhání celního dluhu po propuštění zboží.

Právní rámec

Právní úprava Unie
Článek 29 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„Celní hodnotou dováženého zboží je hodnota transakce, to je cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané
pro vývoz na celní území Společenství, případně upravená podle článků 32 a 33, […].
[…]“
Článek 33 celního kodexu zní takto:
„Za předpokladu, že jsou vykázány odděleně od ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, se nezapočítávají
do celní hodnoty
a)      náklady na dopravu zboží po jeho příchodu na místo, kde vstoupilo na celní území Společenství;
b)      náklady na stavbu, instalaci, montáž, údržbu nebo technickou pomoc vynaložené po dovozu na dovážené zboží jako např. průmyslová
zařízení, stroje a vybavení;
c)      úroky z finančního ujednání uzavřeného kupujícím a vztahujícího se na nákup dováženého zboží bez ohledu na to, zda úvěr poskytuje
prodávající nebo jiná osoba, jestliže bylo poskytnutí úvěru uzavřeno písemně a jestliže může kupující prokázat, bude-li o to
požádán,
–        že zboží je skutečně prodáváno za cenu prohlašovanou jako cena, která byla nebo má být skutečně zaplacena, a
–        že požadovaná úroková sazba nepřevyšuje obvyklou úrokovou sazbu uplatňovanou v dané zemi při podobných operacích v okamžiku,
kdy k finanční úhradě dochází;
d)      náklady spojené s právem reprodukovat dovážené zboží ve Společenství;
e)      nákupní provize;
f)      dovozní cla a jiné poplatky splatné ve Společenství při dovozu nebo prodeji zboží.“
Článek 220 odst. 1 celního kodexu stanoví:
„Nebyla-li částka cla vyplývající z celního dluhu zaúčtována v souladu s články 218 a 219 nebo byla-li zaúčtována ve výši,
která je nižší než částka dlužná ze zákona, zaúčtuje se částka cla, která má být vybrána nebo dovybrána, do dvou dnů ode dne,
kdy se celní orgány o této situaci dověděly a mohou vypočítat částku dlužnou ze zákona a určit dlužníka (dodatečné zaúčtování).
Tuto lhůtu lze prodloužit v souladu s článkem 219.“

Spor v původním řízení a předběžná otázka
Gaston Schul podala v letech 1998 až 2000 jakožto celní zástupce nizozemským orgánům několik celních prohlášení za účelem
propuštění rybích výrobků do volného oběhu.
Uvedená společnost tato celní prohlášení podala svým jménem a na svůj účet, a to na příkaz islandského speditéra, který sám
jednal na příkaz islandského vývozce.
K těmto celním prohlášením byly přiloženy žádosti o použití preferenční celní sazby ve výši 0 % z důvodu, že dotčené výrobky
pocházely z EHP. Gaston Schul k těmto žádostem připojila kopie faktur vystavených islandským vývozcem, na kterých byla jako
dodací podmínka uvedena DDP („Delivery Duty Paid“) a které uváděly, že „[v]ývozce výrobků uvedených v tomto dokumentu [...]
prohlašuje, že není-li jednoznačně uvedeno jinak, mají výrobky preferenční původ EHP“. Dodací podmínka DDP byla rovněž uvedena
v celních prohlášeních.
Při následném prověřování původu dotyčných produktů bylo zjištěno, že tyto produkty ve skutečnosti pocházely ze třetích zemí,
takže použití preferenční sazby nebylo správné.
Staatssecretaris van Financiën tedy přistoupil k dodatečnému vymáhání cla a celními výměry ze 7., 11. a 28. června 2001 vyzval
společnost Gaston Schul, aby uvedená cla uhradila.
Při výpočtu částky vymáhaného cla považoval uvedený správní orgán hodnotu transakce uvedenou na dovozních prohlášeních za
celní hodnotu, aniž odečetl částku vymáhaného cla.
Staatssecretaris van Financiën následně zamítl odvolání, kterým Gaston Schul usilovala o snížení svého dluhu tím, že požadovala,
aby částka doměřeného cla byla odečtena od smluvní ceny.
Rechtbank te Haarlem zamítl žalobu podanou proti zamítnutí tohoto odvolání jako neopodstatněnou. Poté, co rozhodnutí tohoto
soudu bylo potvrzeno v odvolacím řízení, podala Gaston Schul u Hoge Raad der Nederlanden kasační opravný prostředek.
Předkládající soud zaprvé uvádí, že ve věci v původním řízení se prodávající a kupující dohodli, že clo bude povinen hradit
prodávající. Při uzavírání smlouvy však nesprávně určili původ výrobků, a v důsledku toho i částku cla dlužného ze zákona.
Pro účely rozhodnutí sporu, jenž mu byl předložen, je podle předkládajícího soudu podstatné, zda jsou za okolností, jako jsou
okolnosti v původním řízení, splněny požadavky článku 33 celního kodexu.
V tomto ohledu Hoge Raad der Nederlanden odkazuje jednak na poradní stanovisko 3.1 Technického výboru pro celní hodnocení
Světové celní organizace, nazvané „Význam výrazu ,za předpokladu, že jsou vykázány odděleně‘ v interpretační poznámce k článku
1 dohody: clo a daně země dovozu“, a jednak na komentář č. 5 Výboru pro celní kodex – specializace celní hodnota (dále jen
„komentář č. 5“).
Proto při posuzování otázky, zda musí být v případě, kdy cena, která byla nebo má být zaplacena, zahrnuje částku odpovídající
clu a daním země dovozu, toto clo a daně odečteny, jestliže nejsou samostatně uvedeny na faktuře a jestliže dovozce nepožadoval
na tomto základě odpočet, měl tento technický výbor za to, že „[...] [v]zhledem k tomu, že již pojmově lze rozlišovat mezi
cly a daněmi země dovozu a cenou, která byla nebo má být skutečně zaplacena, nejsou tato cla a daně součástí celní hodnoty“.
Krom toho komentář č. 5 v bodech 8 až 10 uvádí:
„8. Technický výbor pro celní hodnotu Světové celní unie ve svém poradním stanovisku poskytl údaje týkající se významu pojmu
,vykázány odděleně‘ v souvislosti se cly a jinými poplatky splatnými při dovozu nebo prodeji zboží. Podle tohoto poradního
stanoviska 3.1 nejsou cla a daně země dovozu součástí celní hodnoty, neboť je lze již pojmově odlišit od ceny, která byla
nebo má být skutečně zaplacena. Cla a daně jsou totiž zaznamenávána v úřední evidenci.
9.       V této souvislosti pojem ,vykázány odděleně‘ znamená, že je lze skutečně rozlišit. Ze skutkových okolností, ze kterých stanovisko
vychází, sice vyplývá, že cla a daně nebyla na faktuře uváděna odděleně, avšak v kontextu tohoto poradního stanoviska je zjevné,
že je třeba vycházet z toho, že faktura nebo jiný průvodní doklad obsahují jasný údaj o tom, že cena, která byla nebo má být
skutečně zaplacena, zahrnuje tato cla a daně.
10.       Podle výše uvedeného odstavce 4 je v prohlášení D.V.1 třeba uvést částku, která nemá být započítána do celní hodnoty.“
Předkládající soud nepokládá dokumenty uvedené v bodě 16 tohoto rozsudku za dostatečné k prokázání toho, že v takové situaci,
jaká je dána v původním řízení, jsou splněny podmínky stanovené v článku 33 celního kodexu.
Ve prospěch nezapočtení dovozního cla do celní hodnoty hovoří podle předkládajícího soudu skutečnost, že bod 9 komentáře č. 5
celního kodexu nevyžaduje, aby výše tohoto cla byla výslovně uvedena na faktuře. Podle něj postačuje, že je na faktuře nebo
jiném průvodním dokladu jasně uvedeno, že je toto clo zahrnuto v ceně.
Krom toho má předkládající soud za to, že i za předpokladu, že se prodávající a kupující domnívají, že při určitém dovozu
vznikne povinnost zaplatit dovozní clo, může být pro ně obtížné předem znát přesnou částku tohoto cla, například v případě
pochybností o sazebním zařazení dotyčného zboží.
Mimoto by zahrnutí dovozního cla do celní hodnoty v situaci, jako je situace v původním řízení, mohlo vést k výběru dovozního
cla nejen ze skutečné hospodářské hodnoty zboží, ale také z dovozního cla.
Proti nezapočtení dovozního cla do celní hodnoty naproti tomu podle předkládajícího soudu hovoří skutečnost, že ve světle
téhož bodu 9 komentáře č. 5 se zdá být významné, aby smluvní strany daly najevo, že si jsou vědomy, že cena má toto clo skutečně
pokrývat. Avšak vzhledem k tomu, že v daném případě měly smluvní strany o skutečném stavu věcí zkreslenou představu, nelze
zjistit, s jakou prodejní cenou by prodávající souhlasil, pokud by mu byl znám původ výrobků.
Za těchto podmínek se Hoge Raad der Nederlanden rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Je třeba při dodatečném zaúčtování cla ve smyslu článku 220 celního kodexu vycházet ze toho, že je splněna podmínka stanovená
v článku 33 [uvedeného kodexu], podle které nejsou do celní hodnoty započítávána dovozní cla, pokud prodávající a kupující
dotyčného zboží sjednali dodací podmínku ,delivered [duty] paid‘ a uvedli ji v celním prohlášení, i když při stanovení ceny
transakce nesprávně vycházeli z toho, že při dovozu zboží do Společenství nevznikne povinnost zaplatit clo, takže na faktuře
ani v prohlášení či při podávání prohlášení nebyla částka cla uvedena?“

K předběžné otázce
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda je splněna podmínka stanovená v článku 33 celního kodexu, podle které
musí být dovozní clo „vykázáno odděleně“ od ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, jestliže se
smluvní strany dohodly, že toto zboží bude dodáno DDP (Delivery Duty Paid), a uvedly to v celním prohlášení, avšak z důvodu
nesprávného určení preferenčního původu uvedeného zboží neuvedly žádnou částku dovozního cla.
Má-li být poskytnuta odpověď na tuto otázku, je třeba zkoumat působnost podmínky stanovené v článku 33 celního kodexu, podle
které musí být dovozní clo „vykázáno odděleně“ od ceny, která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena, s ohledem
na situaci smluvních stran v takovém případě, jako je ten, který je předmětem původního řízení.
Úvodem je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že účelem právní úpravy Unie týkající se celní hodnoty je zavedení
spravedlivého, jednotného a nestranného systému, který vylučuje používání svévolných nebo smyšlených celních hodnot (viz rozsudek
ze dne 19. března 2009, Mitsui & Co. Deutschland, C‑256/07, Sb. rozh. s. I‑1951, bod 20 a citovaná judikatura).
Článek 29 odst. 1 celního kodexu stanoví, že celní hodnotou dováženého zboží je v zásadě hodnota transakce, tj. cena, která
byla nebo má být skutečně zaplacena za zboží prodané pro vývoz na celní území Unie.
Tato hodnota musí mimoto odrážet skutečnou hospodářskou hodnotu dováženého zboží a zohledňovat veškeré položky tohoto zboží,
které mají hospodářskou hodnotu (viz rozsudek ze dne 16. listopadu 2006, Compaq Computer International Corporation, C‑306/04,
Sb. rozh. s. I‑10991, bod 30, a výše uvedený rozsudek Mitsui & Co. Deutschland, bod 20).
Článek 33 písm. f) celního kodexu v této souvislosti umožňuje nezapočíst do celní hodnoty dovozní clo použitelné v Evropské
unii, avšak toto nezapočtení váže na splnění podmínky, podle které musí být částka tohoto cla „vykázána odděleně“ od ceny,
která byla nebo má být za dovážené zboží skutečně zaplacena.
Nizozemská vláda má za to, že za okolností, jako jsou okolnosti dotčené v původním řízení, není tato podmínka splněna, neboť
ve světle dostupných důkazů celní orgány nemohly rozlišit dovozní clo a cenu, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně
zaplacena.
Podle uvedené vlády totiž Soudní dvůr v rozsudcích ze dne 18. dubna 1991, Brown Boveri (C‑79/89, Recueil, s. I‑1853); ze dne
5. prosince 2002, Overland Footwear (C‑379/00, Recueil, s. I‑11133), a ze dne 20. října 2005, Overland Footwear (C‑468/03,
Sb. rozh. s. I‑8937) rozhodl, že náklady, jako jsou nákupní provize a náklady na montážní práce, mají být považovány za „odděleně
vykázané“, pouze pokud jsou na dovozním prohlášení uvedeny odděleně od ceny, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně
zaplacena. Podle nizozemské vlády se tato judikatura použije v plném rozsahu v případě, kdy se jedná o vyloučení dovozního
cla z celní hodnoty tohoto zboží.
Podle nizozemské vlády není podmínka stanovená v článku 33 celního kodexu splněna, jestliže smluvní strany z důvodu nesprávného
určení preferenčního původu dováženého zboží na svých fakturách nebo prohlášeních částku dovozního cla neuvedly.
V tomto ohledu je třeba především uvést, že z předkládacího rozhodnutí vyplývá, že ačkoliv se ve věci v původním řízení smluvní
strany nesprávně domnívaly, že nevznikne povinnost zaplatit dovozní clo, musí být smlouva mezi prodávajícím a kupujícím vykládána
v tom smyslu, že v souladu s doložkou DDP je clo povinen hradit prodávající, a v důsledku toho je případné dlužné dovozní
clo zahrnuto v ceně, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně zaplacena.
Nizozemská vláda a Evropská komise zdůraznily, že takový výklad je potvrzen skutečností, že doložka DDP ukládá prodávajícímu
maximální povinnost spočívající v tom, že se prodávající zavazuje hradit veškeré náklady a rizika spojená s dodávkou zboží
ve státě dovozu. To znamená, že prodávající je povinen hradit mimo jiné náklady na odbavení a nést případné rozdíly mezi částkou
cla, o které se při uzavírání smlouvy domníval, že bude dlužná ze zákona, a částkou cla vypočtenou celními orgány, aniž může
v případě rozdílu po kupujícím vyžadovat zvýšenou cenu nebo vyrovnávací platbu.
Zadruhé je třeba připomenout, že zejména podle článků 217 a 220 celního kodexu jsou za výpočet dovozního cla zodpovědné orgány
dovážející země. Pokud je však hodnota transakce v dovozním prohlášení správně uvedena a celní sazba může být stanovena se
zřetelem na původ zboží, je třeba konstatovat, že tyto orgány mohou vypočítat částku dovozního cla dlužného ze zákona, a tudíž
i rozlišit hodnotu tohoto cla a cenu, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně zaplacena.
Mimoto, jak tvrdí Komise, na rozdíl od jiných nákladů uvedených v článku 33 celního kodexu, jako je nákupní provize nebo náklady
na montážní práce, jejichž existence a výše záleží výhradně na vůli smluvních stran a které mohou být celním orgánům známy
pouze tehdy, když výslovně vyplývají z dovozních prohlášení a souvisejících dokladů, jsou dovozní cla závazným způsobem upravena
v celním kodexu Unie. Proto v situaci, jako je situace dotčená v původním řízení, je riziko, že budou za účelem podvodného
snížení celní hodnoty dováženého zboží uváděny smyšlené nebo příliš nízké ceny, vyloučeno.
Krom toho je třeba konstatovat, že pokud odečtení dovozního cla, které je vyšší, než prodávající původně předpokládal, a které
bylo stanoveno při dodatečné kontrole, povede v takové situaci ke snížení celní hodnoty dováženého zboží, nemůže být tato
hodnota považována za svévolnou nebo smyšlenou, ale naopak by měla být považována za vyjádření skutečné hospodářské hodnoty
tohoto zboží zohledňující konkrétní právní situaci smluvních stran.
Jak uvádí nizozemská vláda, i kdyby se prodávající, který by znal správnou částku dovozního cla, při uzavírání smlouvy rozhodl
raději zvýšit cenu zboží než snížit svůj zisk, neubrala by tato okolnost nic na tom, že se v takové situaci, jako je situace,
která předmětem původního řízení, prodávající zavázal nést veškeré náklady na odbavení a následky případného skutkového nebo
právního omylu, kterého se dopustil při stanovení dovozního cla, aniž mohl na kupujícím vyžadovat zvýšenou cenu nebo vyrovnávací
platbu.
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je na položenou otázku třeba odpovědět, že podmínka stanovená v článku 33 celního kodexu,
podle které musí být dovozní clo „vykázáno odděleně“ od ceny, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně zaplacena,
je splněna, jestliže se smluvní strany dohodly, že toto zboží bude dodáno DDP, a uvedly to v celním prohlášení, avšak z důvodu
nesprávného určení preferenčního původu uvedeného zboží neuvedly částku dovozního cla.

K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu
před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření
Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (osmý senát) rozhodl takto:
Podmínka stanovená v článku 33
nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství, podle které musí být dovozní
clo „vykázáno odděleně“ od ceny, která za dovážené zboží byla nebo má být skutečně zaplacena, je splněna, jestliže se smluvní
strany dohodly, že toto zboží bude dodáno DDP („Delivery Duty Paid“), a uvedly to v celním prohlášení, avšak z důvodu nesprávného
určení preferenčního původu uvedeného zboží neuvedly částku dovozního cla.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: nizozemština.