CELEX: 62004CJ0232
Direktiiv 2001/23/EÜ ­ Artikkel 1
Ettevõtja või ettevõtte üleminek
Töötajate õiguste kaitse
Kohaldamisala

Eelotsusetaotlused puudutavad nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade
üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04,
lk 98) artikli 1 tõlgendamist.
Taotlused esitati N. Güney-Görresi ja G. Demiri ning Kötter Aviation Security GmbH & Co. KG (edaspidi „Kötter”), kes on lepingulisel
alusel Düsseldorfi lennujaamas reisijate ja pagasi kontrolli teostav äriühing, ja nende varasema tööandja Securicor Aviation
(Saksamaa) Ltd (edaspidi „Securicor”), kes on äriühing, kes osutas varem samu teenuseid lepingu alusel, mis lõpetati, vahelise
vaidluse raames. Töötajad esitasid Arbeitsgericht Düsseldorf’ile (töökohus) hagi Kötteri vastu, paludes tuvastada, et nende
varasem töösuhe Securicoriga jätkus Kötteriga Saksa tsiviilkoodeksi (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB”) paragrahvi 613a
alusel, millega oli Saksa õigusesse üle võetud direktiiv 2001/23.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Direktiiviga 2001/23 kodifitseeritakse nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või
nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 61, lk 26), mida on
muudetud nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/50/EÜ (EÜT L 201, lk 88).
Direktiivi 2001/23 kohaldamisala on määratletud selle artiklis 1, mis sätestab:
„1.       a)      Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva
ülemineku või ühinemise tulemusena;
b)      kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma
identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus
põhi- või kõrvaltegevusena.
[…]”.
Direktiivi 2001/23 artikli 1 sõnastus on identne direktiivi 77/187 artikliga 1, mida on muudetud direktiiviga 98/50, mille
neljas põhjendus kõlab järgmiselt:
„[…] õiguskindluse ja läbipaistvusega seotud kaalutlustel tuleb ülemineku õiguslikku määratlust selgitada Euroopa Kohtu praktikat
silmas pidades; selgitamine ei muuda direktiivi 77/187/EMÜ kohaldamisala sellisena, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud”.
Direktiivi 2001/23 artiklid 3 ja 4 sisaldavad järgmist:
„
Artikkel 3
1. Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise
ülemineku tagajärjel üle omandajale.
[…]
Artikkel 4
1. Ettevõtja, ettevõtte või selle osa üleminek ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt.
Käesolev säte ei takista sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel,
mis toovad kaasa muudatusi tööjõus.
[…]”.

Siseriiklik õigus
Töösuhete üleminekut ettevõtte ülemineku korral ja sellega kaasnevat vallandamiskeeldu reguleerib BGB paragrahv 613a pealkirjaga
„Õigused ja kohustused ettevõtte ülemineku korral”. Säte kõlab järgmiselt:
„1)      Kui ettevõte või ettevõtte osa läheb õigustoimingu tulemusena üle teisele omanikule, lähevad uuele omanikule üle ka ülemineku
kuupäeval kehtinud lepingutest tulenevad õigused ja kohustused. Kui nendele õigustele ja kohustustele laienevad kollektiivlepingu
või ettevõtte kokkuleppe sätted, muutuvad need uue omaniku ja töötaja vahelise töösuhte osaks ning neid ei saa ühe aasta jooksul
alates ülemineku kuupäevast muuta töötajale ebasoodsamaks. Teist lauset ei kohaldata juhul, kui uue omaniku õigusi ja kohustusi
reguleerivad mõne muu kollektiivlepingu või ettevõtte kokkuleppe sätted. Neid õigusi ja kohustusi saab enne teises lauses
ette nähtud tähtaja möödumist muuta juhul, kui kollektiivleping või ettevõtte kokkulepe enam ei kehti või kui puudub kohustus
kohaldada mõnda muud kollektiivlepingut, mille kohaldamises uus omanik ja töötaja on kokku leppinud.
2)       Endine tööandja ja uus omanik vastutavad lõikes 1 märgitud kohustuste eest solidaarselt juhul, kui need on tekkinud enne ülemineku
kuupäeva ja nende täitmise tähtaeg saabub aasta jooksul pärast seda kuupäeva. Kui kohustuste täitmise tähtaeg saabub pärast
ülemineku kuupäeva, vastutab endine omanik üksnes osas, mis vastab ülemineku kuupäevale eelnenud ajavahemikule.
3)       Lõiget 2 ei kohaldata juhul, kui juriidiline isik või isikuühing ümberkorraldamise käigus lõpeb.
4)       Töötaja vallandamine endise tööandja või uue omaniku poolt ettevõtte või ettevõtte osa ülemineku tõttu on tühine. Seejuures
säilib õigus töösuhte lõpetamiseks muudel alustel.
5)       Töötajatele, keda üleminek puudutab, peab endine tööandja või uus omanik kirjalikult enne üleminekut teatama järgmist:
1.       ülemineku kuupäev või kavandatav kuupäev;
2.       ülemineku põhjused;
3.      ülemineku õiguslikud, majanduslikud ja sotsiaalsed tagajärjed töötajatele;
4.       töötajate suhtes kavandatud meetmed.
6)       Töötajatel on õigus ühe kuu jooksul arvates lõikes 5 ette nähtud teabe saamise kuupäevast esitada töösuhte üleminekule kirjalikult
vastuväiteid. Vastuväiteid võib esitada nii endisele tööandjale kui ka uuele omanikule.”

Asjaolud
N. Güney-Görres ja G. Demir töötasid Securicoris määramata tähtajaga lepingu alusel turvatöötajatena, kelle ülesanne oli reisijate
ja pagasi kontrollimine Düsseldorfi lennujaamas.
Saksa riigiga, keda esindas Bundesministerium des Inneren (riiklik siseministeerium, edaspidi „BMI”), 5. aprillil 2000. aastal
sõlmitud lepingu alusel hakkas Düsseldorfi lennujaamas reisijate ja nende pagasi kontrollimisega tegelema Aviation Defence
International Germany Ltd kooskõlas lennutranspordiseaduse (Luftverkehrsgesetz) 27. märtsi 1999. aasta redaktsiooni paragrahvi 29c
lõike 1 kolmanda lausega (
BGB1
. 1999 I, lk 550). Securicor jätkas lepingu täitmist; leping lõppes 31. detsembril 2003.
Nimetatud lepingu sätete kohaselt andis Saksa riik Securicorile reisijate kontrollimiseks vajaliku lennuohutusvarustuse, kusjuures
selle varustuse hulka kuulusid metallidetektorväravad, pagasi konveierlint, millel kontrollitakse pagasit automaatselt läbivalgustusaparaadiga
(pagasikontrolliseadeldis ja läbivalgustusaparaadid), käsidetektorid ning lõhkekehade otsimise detektorid.
Securicoris oli töötajaid 306, kellest 295 tegelesid üksnes reisijate kontrollimisega. Seda ülesannet täitvad töötajad olid
läbinud vähemalt neljanädalase spetsiaalse väljaõppe, pidid olema sooritanud lennuohutusametniku eksami ning saanud riikliku
akrediteeringu, mis annab neile õiguse kontrolliteenuse osutamiseks. Reisijate kontrollimisel allusid töötajad Bundesgrenzschutz’i
(riiklik piirivalve) pädevale talitusele.
BMI teatas 5. juuni 2003. aasta kirjaga Securicorile, et lepingut, mis puudutab reisijate kontrolli teostamist Düsseldorfi
lennujaamas, ei pikendata pärast 31. detsembrit 2003. BMI teatas 16. septembril 2003 Securicorile, et ta sõlmis vastava lepingu
Kötteriga.
Kötteri tegevdirektor teatas vastuseks Securicori järelepärimisele, et ta ei ole ettevõtte üleminekust huvitatud. 17. novembri
2003. aasta kirjas teatas Kötter Securicorile ka seda, et ta soovib üle võtta vaid väikese osa Securicori töötajatest.
Securicor teatas N. Güney-Görresile ja G. Demirile 26. novembri 2003. aasta kirjadega, et lõpetab nende töölepingud 31. detsembril
2003. Ühtlasi lõpetas ta töösuhte ka kõigi teiste töötajatega, kes olid tööle võetud Saksa riigiga sõlmitud lepingu raames.
Securicor lõpetas Düsseldorfi lennujaamas Saksa riigi poolt talle usaldatud kontrollimise 31. detsembril 2003.
Vastavalt Saksa riigiga sõlmitud lepingule asus Kötter 1. jaanuaril 2004 läbi viima reisijate ja nende pagasi kontrolli kõnealuses
lennujaamas. Lepingu ese oli sisuliselt identne Securicoriga sõlmitud lepingu esemega. Ühtlasi kasutas Kötter Saksa riigile
kuuluvaid lennuohutusseadmeid.
Samal kuupäeval võttis Kötter üle 167 varem Securicoris töötanud töötajat, kuid N. Güney-Görres ja G. Demir nende hulka ei
kuulunud. Töötajad, kelle Kötter üle võttis ning kes asusid tööle reisijate kontrollijana, läksid seeläbi pädeva Bundesgrenzschutz’i
alluvusse.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põhikohtuasjades vaieldakse selle üle, kas Securicori poolt algatatud kõnealuste töölepingute lõpetamistega 31. detsembril
2003 lõpetati põhikohtuasja hagejate ning Securicori ja/või Kötteri vahelised töösuhted, või vastupidi, kas selline töölepingu
lõpetamine toimus ettevõtte ülemineku raames, st töösuhted läksid Kötterile üle koos ettevõtte üleminekuga direktiivi 2001/23
artikli 1 mõttes.
Arbeitsgericht Düsseldorf leiab, et põhikohtuasjade vaidluste tulemus sõltub sellest, kuidas tuleb tõlgendada mõistet „ettevõtte
üleminek” direktiivi 2001/23 artikli 1 mõttes.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on vara üleminek omandajale üks ettevõte üleminekut
iseloomustavatest asjaoludest. Siseriiklik kohus tahab teada, kas ühenduse õiguse kohaselt on lubatud Bundesarbeitsgericht’i
(riiklik töökohus) praktikas kasutatav kriteerium, mille kohaselt vara üleminekuga on tegemist vaid juhul, kui seda kasutatakse
iseseisvaks majandustegevuseks.
Arbeitsgericht Düsseldorf leiab, et põhikohtuasjade lahenduse seisukohast on otsustava tähtsusega küsimus, kas toimus vara
moodustava lennuohutusvarustuse, st metallidetektorväravate, pagasi konveierlindi, millel kontrollitakse pagasit automaatselt
läbivalgustusaparaadiga (pagasikontrolliseadeldis), käsidetektorite ning lõhkekehade otsimise detektorite üleminek Securicorilt
Kötterile.
Siseriiklik kohus on seisukohal, et nimetatud varustust ei kasutatud iseseisvaks majandustegevuseks, kuna nende korrashoiuga
seotud kulutused tasus tellija, st Saksa riik. Seega ei saanud käsundisaajad seda varustust mitte kuidagi iseseisvaks majandustegevuseks
kasutada. Nad ei saanud sellest ei täiendavat majanduslikku tulu ega saanud otsustada selle üle, kuidas ja mil määral varustust
kasutada. Pealegi oli kohustus seda varustust kasutada ette nähtud lepingutingimustes.
Neil asjaoludel otsustas Arbeitsgericht Düsseldorf menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas direktiivi 2001/23/EÜ artikli 1 mõttes ettevõtte ülemineku toimumise kontrollimisel – sõltumata omandisuhetest – uue lepingu
sõlmimise ja üldise hinnangu andmise kontekstis on algse käsundisaaja kasutuses olnud varade uuele käsundisaajale üleandmise
tuvastamise eelduseks, et see vara on viimati nimetatule iseseisvaks majandustegevuseks kasutamiseks üle antud? Seega, kas
varade üleandmise toimumise vajalikuks tingimuseks on käsundisaajale antud õigus otsustada, mil viisil neid varasid oma majanduslikes
huvides kasutada? Kas tuleb eristada juhtumeid, kui käsundisaaja kasutab tellija vara teenuse osutamisel eseme või vahendina?
2.      Juhul kui Euroopa Kohtu vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis:
a)       kas on välistatud vara käsitlemine iseseisvas majandustegevuses kasutatavana, kui tellija on andnud selle käsundisaajale üksnes
kasutamiseks, samas kui hoolduse ja sellega kaasnevate kulude eest vastutab tellija?
b)       kas tegemist on käsundisaaja poolse varade kasutamisega iseseisvas majandustegevuses, kui käsundisaaja kasutab lennujaama
turvakontrolli läbiviimiseks tellija antud vara, st metallidetektorväravaid, käsidetektoreid ja läbivalgustusseadmeid?”
Euroopa Kohtu presidendi 9. juuli 2004. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑232/04 ja C‑233/04 kirjaliku ja suulise menetluse
ning kohtuotsuse tegemise huvides.

Eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega teada, kas hinnates ettevõtte ülemineku toimumist direktiivi 2001/23
artikli 1 mõttes sõltub esialgse käsundisaaja varade üleminek uuele käsundisaajale sellest, et see vara antaks viimati nimetatule
üle iseseisvaks majandustegevuseks. Teise küsimusega palub kohus juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, Euroopa
Kohtul määratleda iseseisva majandustegevuse mõiste.
Securicor väidab, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on peamise materiaalse vara ülevõtmise tingimus täidetud, kui uus kasutaja
neid kasutab. Ei ole oluline, kas vara kasutatakse omaenda äranägemisel või tellija juhiste kohaselt. Securicor väidab, et
järelikult ei ole iseseisvaks majandustegevuseks kasutamise tingimus asjakohane.
Saksamaa valitsus ja Kötter väidavad, et vara varasemalt käsundisaajalt uuele käsundisaajale ülemineku toimumise otsustav
kriteerium on see, kas vara anti üle iseseisvaks majandustegevuseks kasutamiseks. Valitsus ja Kötter kinnitavad, et see tingimus
on Euroopa Kohtu praktikaga kooskõlas. Valitsus leiab, et seda mõistet tuleb käsitleda nii, et uus käsundisaaja kasutab vara
oma äranägemisel ja kannab ise kulud eesmärgiga saada täiendavat tulu. Seevastu Saksamaa valitsus leiab, et see, kas käsundisaaja
on tellija vara kasutanud teenuse osutamisel eseme või vahendina, ei võimalda mõistet selgelt määratleda.
Euroopa Ühenduste Komisjon leiab, et esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt. Komisjon on seisukohal, et mõistet „vara
üleminek” ei või tõlgendada eraldi teistest kriteeriumidest, mida tuleb ettevõtja või ettevõtte ülemineku toimumise kontrollimiseks
uurida. Materiaalse vara ülemineku osas nendib komisjon, et on selge, et Kötteri töötajad kasutasid alates 1. jaanuarist 2004
– nagu ka Securicori töötajad – nimetatud materiaalset vara, st väravaid, pagasikontrolliseadeldisi, käsidetektoreid ja lõhkekehade
otsimise detektoreid. Komisjon viitab Euroopa Kohtu praktikale, mille kohaselt ei ole oluline, kas see vara kuulub käsundisaajale
või mitte. Komisjon leiab, et Bundesarbeitsgericht’i kohtupraktika, mis käsitleb vara käsundisaajale üle läinuna vaid siis,
kui see „vara on antud [kellelegi, kel on õigus seda kasutada] iseseisvaks majandustegevuseks”, ei ole direktiiviga 2001/23
kooskõlas.

Euroopa Kohtu hinnang
Direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkt a näeb ette, et „[…] direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa
ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena”.
Sama artikli lõike 1 punkti b kohaselt on „üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse
üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena”.
Direktiivi 98/50 neljanda põhjenduse kohaselt lisati see täpsustus selleks, et selgitada ülemineku mõistet Euroopa Kohtu praktikat
arvestades.
Kohtupraktika kohaselt on direktiivi 2001/23 eesmärk tagada majandusüksusega seotud töösuhete jätkumine sõltumata omaniku
muutumisest. Selle direktiivi mõttes on ülemineku toimumise tõendamise otsustav kriteerium see, kas kõnealune üksus säilitab
oma identiteedi, mis tuleneb eelkõige sellest, et tema tegevus kas jätkub reaalselt või seda alustatakse uuesti (vt eelkõige
18. märtsi 1986. aasta otsus kohtuasjas 24/85: Spijkers, EKL 1986, lk 1119, punktid 11 ja 12; 11. märtsi 1997. aasta otsus
kohtuasjas C‑13/95: Süzen, EKL 1997, lk I‑1259, punkt 10, ja 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑340/01: Abler jt,
EKL 2003, lk I‑14023, punkt 29).
Et direktiivi 2001/23 saaks kohaldada, peab üleminek puudutama stabiilset majandusüksust, mille tegevus ei piirduks üksnes
ühe kindla lepingu täitmisega (vt eelkõige 19. septembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑48/94: Rygaard, EKL 1995, lk I‑2745,
punkt 20). Üksuse mõiste tähendab siin inimeste ja vara organiseeritud kogumit, mis võimaldab konkreetse eesmärgiga majandustegevuse
elluviimist (vt eelkõige eespool viidatud otsused Süzen, punkt 13, ja Abler jt, punkt 30).
Et otsustada, kas stabiilse majandusüksuse ülemineku tingimused on täidetud, tuleb arvestada kõiki kõnealust toimingut iseloomustavaid
faktilisi asjaolusid, sh eelkõige ettevõtja või ettevõtte tüüpi, kas materiaalne vara, st ehitised ja vallasvara on üle läinud
või mitte, mittemateriaalse vara väärtus ülemineku ajal, kas uus tööandja võttis üle suurema osa töötajaid või mitte, kas
toimus klientide üleminek või mitte, samuti enne ja pärast üleminekut teostatud tegevuse sarnasus ning kas tegevus oli vahepeal
peatatud ja kui, siis kui kaua (vt eelkõige 19. mai 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑29/91: Redmond Stichting, EKL 1992, lk I‑3189,
punkt 24; samuti eespool viidatud otsused Spijkers, punkt 13, Süzen, punkt 14, ning Abler jt, punkt 33).
Siiski on need tingimused vaid kohustusliku üldhinnangu üksikud elemendid ning seega ei saa neid hinnata eraldiseisvatena
(vt eespool viidatud otsused Spijkers, punkt 13; Süzen, punkt 14, ja Abler jt, punkt 34).
Siseriiklik kohus peab kõnealust toimingut iseloomustavate faktiliste asjaolude hindamisel arvestama asjassepuutuva ettevõtja
või ettevõtte tüüpi. Siit nähtub, et igale direktiivi 2001/23 kohast ülemineku toimumist iseloomustavale kriteeriumile omistatava
tähtsuse määr varieerub sõltuvalt läbiviidud tegevusest või ka ettevõtjas või ettevõttes või nende osades kasutatud tootmis-
või tegevusviisidest (vt eespool viidatud otsus Süzen, punkt 18; 10. detsembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑173/96
ja C‑247/96: Hidalgo jt, EKL 1998, lk I‑8237, punkt 31, ja eespool viidatud otsus Abler jt, punkt 35).
Arbeitsgericht Düsseldorf’i esitatud küsimustega soovitakse, et määratletaks tingimused, mille olemasolul võib järeldada,
et täidetud on üks kohustuslikest tingimustest, nimelt vara üleminek. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas vara
üleminek eeldab, et see antakse üle iseseisvaks majandustegevuseks kasutamiseks.
Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2001/23 artikli 1 sõnastusest nähtub, et seda direktiivi kohaldatakse alati, kui
lepinguliste suhete kontekstis muutub ettevõtja või ettevõtte tegevuse eest vastutav füüsiline või juriidiline isik, ning
kes muutub seeläbi ettevõtja või ettevõtte töötajatele tööandjaks sõltumata sellest, kas materiaalse vara omandiõigus on üle
läinud (vt eespool viidatud otsus Abler jt, punkt 41 ja selles viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on eespool viidatud kohtuotsuse Abler jt punktis 42 märkinud, et asjaolu, et uue ettevõtja poolt üle võetud
materiaalne vara ei kuulunud mitte tema eelkäijale, vaid selle oli tema käsutusse andnud tellija, ei välista ettevõtja või
ettevõtte ülemineku toimumist direktiivi 77/187 mõttes.
Ei nähtu, et käsundisaaja poolt ülevõetud vara kasutamine iseseisvaks majandustegevuseks oleks vara ülemineku toimumise kontrollimise
juures otsustav tingimus.
Selline kriteerium ei tulene ei direktiivi 2001/23 sõnastusest ega eesmärkidest, st kohustusest tagada töötajate kaitse ettevõtja
või ettevõtte ülemineku korral ning siseturu toimimine.
Asjaolu, et uus käsundisaaja võttis materiaalse vara üle ilma, et see oleks talle üle antud iseseisvaks majandustegevuseks
kasutamiseks, ei välista seega ei vara ega ettevõtja või ettevõtte ülemineku toimumist direktiivi 2001/23 mõttes.
Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 artiklit 1 tuleb tõlgendada
nii, et ettevõtja või ettevõtte ülemineku toimumise kontrollimisel selle artikli mõttes uue lepingu sõlmimise ja üldise hinnangu
andmise kontekstis ei ole vara iseseisvaks majandustegevuseks kasutamiseks üleandmine selle vara esialgselt käsundisaajalt
uuele käsundisaajale ülemineku tuvastamise juures oluline tingimus.
Kuna Euroopa Kohtu vastus esimesele küsimusele on eitav, siis teisele küsimusele ei ole vaja vastata.
Siseriiklik kohus peab eeltoodud asjaolusid arvestades ja üldise hinnangu andmisel otsustama, kas põhikohtuasjas on toiminud
ettevõtja või ettevõtte üleminek. Tuleb meenutada, et vara üleminek on siseriikliku kohtu üldhinnangu üks aspekt ettevõtja
või ettevõtte ülemineku toimumise kontrollimisel direktiivi 2001/23 mõttes.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotamise siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate
liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artiklit 1 tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja või ettevõtte ülemineku toimumise
kontrollimisel selle artikli mõttes uue lepingu sõlmimise ja üldise hinnangu andmise kontekstis ei ole vara iseseisvaks majandustegevuseks
kasutamiseks üleandmine selle vara esialgselt käsundisaajalt uuele käsundisaajale ülemineku tuvastamise juures oluline tingimus.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.