CELEX: 62006CJ0014
Směrnice 2002/95/ES
Elektrická a elektronická zařízení
Omezení používání některých nebezpečných látek
Polybromovaný difenylether (‚DekaBDE‘)
Rozhodnutí Komise 2005/717/ES
Vyjmutí DekaBDE ze zákazu používání
Žaloba na neplatnost
Prováděcí pravomoci Komise
Porušení zmocňovacího ustanovení

Svou žalobou, zapsanou pod číslem C-14/06, se Evropský parlament domáhá zrušení rozhodnutí Komise 2005/717/ES ze dne 13. října 2005, kterým se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění příloha směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (
Úř. věst. L 271, s. 48
, dále jen „napadené rozhodnutí“).
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 10. července 2006 bylo Dánskému království, Portugalské republice, Finské republice, Švédskému království a Norskému království povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Parlamentu, zatímco Spojenému království Velké Británie a Severního Irska bylo povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Komise Evropských společenství.
Návrhem došlým kanceláři Soudu prvního stupně Evropských společenství dne 9. ledna 2006, zapsaným pod číslem T-5/06, Dánské království rovněž požadovalo zrušení napadeného rozhodnutí. Usnesením ze dne 27. června 2006 Soud podle čl. 54 čtvrtého pododstavce statutu Soudního dvora a článku 80 jednacího řádu Soudu upustil od projednání této věci, aby mohl Soudní dvůr rozhodnout o žalobě na neplatnost. Věc byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora pod číslem C-295/06.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 13. září 2006 bylo Portugalské republice, Finské republice, Švédskému království a Norskému království povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Dánského království, zatímco Spojenému království Velké Británie a Severního Irska bylo povoleno vedlejší účastenství na podporu návrhových žádání Komise.
Usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 16. listopadu 2006 byly věci C-14/06 a C-295/06 spojeny pro účely písemné části řízení v rozsahu, ve kterém ještě nebyla skončena, a pro účely ústní části řízení, jakož i rozsudku.
Právní rámec
Pátý, šestý a jedenáctý bod odůvodnění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne 27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (
Úř. věst. L 37, s. 19
; Zvl. vyd. 13/31, s. 127) znějí následovně:
„(5)
Dostupné důkazy svědčí o tom, že opatření týkající se sběru, zpracování, recyklace a zneškodnění odpadních elektrických a elektronických zařízení (OEEZ), stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (
Úř. věst. L 37, s. 24
; Zvl. vyd. 15/07, s. 359), jsou nezbytná ke zmírnění problémů v nakládání s odpady spojenými s dotyčnými těžkými kovy a s dotyčnými retardéry hoření. Navzdory těmto opatřením se však bude i nadále při současných postupech zneškodňování objevovat významný podíl OEEZ. I kdyby byla OEEZ sbírána odděleně a byla předávána k recyklaci, jejich obsah rtuti, kadmia, olova, šestimocného chrómu, [polybromovaných bifenylů (PBB)] a [polybromovaných difenyletherů (PBDE)] by pravděpodobně nadále představoval riziko pro zdraví a životní prostředí.
(6)
Při zohlednění technické a ekonomické proveditelnosti je nejúčinnějším způsobem, jakým lze zajistit významné snížení rizik pro zdraví a životní prostředí spojených s těmito látkami potřebné k dosažení zvolené úrovně ochrany ve Společenství, náhrada těchto látek v elektrických a elektronických zařízeních bezpečnými nebo bezpečnějšími materiály. Je pravděpodobné, že omezení používání těchto látek zvýší možnosti a ekonomickou prospěšnost recyklace OEEZ a sníží negativní zdravotní dopady na pracovníky v recyklačních zařízeních.
[…]
(11)
Měly by být povoleny výjimky z požadavků na náhradu, jestliže není náhrada z vědeckého nebo technického hlediska možná, nebo jestliže negativní dopady na životní prostředí nebo zdraví způsobené touto náhradou pravděpodobně převáží její přínosy pro člověka a pro životní prostředí. Náhrada nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních by také měla být provedena způsobem, který je slučitelný se zdravím a bezpečností uživatelů elektrických a elektronických zařízení (EEZ).“
Článek 4 směrnice 2002/95, nazvaný „Prevence“, ve svých odstavcích 1 a 2 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, že od 1. července 2006 nebudou nová elektrická a elektronická zařízení uváděná na trh obsahovat olovo, rtuť, kadmium, šestimocný chróm, [PBB] a [PBDE]. Vnitrostátní opatření, která omezují nebo zakazují používání těchto látek v elektrických a elektronických zařízeních, jež byla přijata v souladu s právními předpisy Společenství před přijetím této směrnice, mohou být zachována do 1. července 2006.
2.   Odstavec 1 se nepoužije pro použití uvedená v příloze.“
Článek 5 této směrnice, nazvaný „Přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku“, ve svém odstavci 1 stanoví:
„1.   Všechny změny, které jsou nutné k přizpůsobení přílohy vědeckému a technickému pokroku pro následující účely, musí být přijímány v souladu s postupem podle čl. 7 odst. 2:
[…]
b)
vyjmutí materiálů a součástí elektrických a elektronických zařízení z ustanovení čl. 4 odst. 1, jestliže je jejich eliminace nebo náhrada pomocí změn návrhu nebo materiálů a součástí, které nevyžadují materiály a látky uvedené v tomto článku, technicky nebo vědecky neproveditelná, nebo jestliže negativní dopady na životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů způsobené náhradou pravděpodobně převáží [nad] jejich přínosy pro životní prostředí, zdraví a/nebo bezpečnost spotřebitelů;
[…]“
Článek 7 směrnice 2002/95 stanoví, že Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 18 směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (
Úř. věst. L 194, s. 39
; Zvl. vyd. 15/01, s. 23).
Příloha směrnice 2002/95 je nazvána „Použití olova, rtuti, kadmia a šestimocného chrómu, která jsou vyňata z požadavků čl. 4 odst. 1“.
Bod 10 této přílohy má následující znění:
„V rámci postupu uvedeného v čl. 7 odst. 2 Komise přednostně vyhodnotí použití:
—
DekaBDE,
—
rtuti v trubicových zářivkách pro zvláštní účely,
—
olova v pájkách pro počítačové servery, paměti počítačů a systémy pro počítačové ukládání dat, zařízení síťové infrastruktury pro přepínání, signalizaci, přenos a správu sítě pro telekomunikace (vzhledem ke stanovení zvláštního časového omezení pro tuto výjimku) a
—
žárovek,
aby bylo možné co nejdříve stanovit, zda mají být tyto položky odpovídajícím způsobem pozměněny.“
Dne 13. října 2005 přijala Komise napadené rozhodnutí. To vychází ze směrnice 2002/95 a zejména z jejího čl. 5 odst. 1 písm. b).
Druhý až čtvrtý a sedmý bod odůvodnění tohoto rozhodnutí mají následující znění:
„(2)
Některé materiály a součásti, které obsahují olovo, rtuť, kadmium, šestimocný chróm, polybromované bifenyly (PBB) nebo polybromovaný difenylether (PBDE) by měly být vyňaty ze zákazu vzhledem k tomu, že eliminace nebo náhrada těchto nebezpečných látek ve zvláštních materiálech a součástech je nadále neproveditelná.
(3)
Vzhledem k tomu, že posouzení rizik DekaBDE podle nařízení Rady (EHS) č. 793/93 ze dne 23. března 1993 o hodnocení a kontrole rizik existujících látek [(
Úř. věst. L 84, s. 1
; Zvl. vyd. 15/02, s. 212), ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (
Úř. věst. L 284, s. 1
; Zvl. vyd. 01/04, s. 447)] dospělo k závěru, že v současné době není třeba přijímat opatření ke snížení rizik pro spotřebitele, kromě těch, která se již uplatňují, ale že jsou požadovány další studie na posouzení rizika, může být až do odvolání DekaBDE vyňat z požadavků čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/95/ES. Pokud by, vzhledem k novým důkazům, dospělo nové posouzení rizika k odlišnému závěru, toto rozhodnutí by se přezkoumalo a případně pozměnilo. Průmyslové odvětví současně zavádí dobrovolný program snížení emisí.
(4)
Rozsah výjimek ze zákazu pro některé zvláštní materiály nebo součásti by se měl omezit, aby se dosáhlo postupného odstraňování nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních vzhledem k tomu, že bude možné se používání uvedených látek v takových zařízeních vyhnout.
[…]
(7)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím proto Komise postoupila […] výboru zřízenému článkem 18 směrnice 75/442/EHS […]. Výbor se neusnesl kvalifikovanou většinou ve prospěch těchto opatření. Z toho důvodu byl v souladu s postupem uvedeným v článku 18 směrnice 75/442/EHS dne 6. června 2005 předložen Radě návrh rozhodnutí Rady. Vzhledem k tomu, že před vypršením lhůty stanovené v čl. 7 odst. 2 směrnice 2002/95/ES Rada nepřijala navržená opatření, ani s nimi nevyjádřila nesouhlas podle čl. 5 odst. 6 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (
Úř. věst. L 184, s. 23
; Zvl. vyd. 01/03, s. 124), by mohla být opatření přijata Komisí.“
Jediný článek napadeného rozhodnutí stanoví, že příloha směrnice 2002/95 se mění podle přílohy tohoto rozhodnutí.
Příloha tohoto rozhodnutí stanoví:
„Příloha směrnice 2002/95/ES se mění takto:
1)
Název se nahrazuje tímto:
‚Použití olova, rtuti, kadmia, šestimocného chrómu, polybromovaných bifenylů (PBB) nebo polybromovaného difenyletheru (PBDE), která jsou vyňata z požadavků čl. 4 odst. 1.‘;
2)
Doplňuje se nový bod 9a, který zní:
‚9a.
[DekaBDE] v polymerních aplikacích.‘
3)
Doplňuje se nový bod 9b, který zní:
‚9b.
Olovo v olověných/bronzových ložiskových pánvích a pouzdrech.‘ “
Dotčený produkt
DekaBDE je druh zpomalovače hoření na bázi bromu, patřící do skupiny polybromovaných difenyletherů (dále jen „PBDE“). Je využíván především jako zpomalovač hoření v polymerech, zejména při jejich použití pro pouzdra elektrických a elektronických zařízení a rovněž pro textilní potahy.
Tato látka byla předmětem posouzení podle nařízení č. 793/93. Spojené království bylo odpovědné za posouzení jejích dopadů na životní prostředí, zatímco Francouzská republika byla pověřena posouzením jejích dopadů na lidské zdraví.
První zpráva, „European Union Risk Assessment Report“ (Zpráva Evropské unie o posouzení rizik) z roku 2002 (dále jen „zpráva z roku 2002“), byla předložena Vědeckému výboru pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí (VVTEŽ), který předložil své stanovisko.
V květnu roku 2004 přijalo Spojené království aktualizaci oddílu týkajícího se životního prostředí v rámci prvního posouzení rizik DekaBDE, nazvanou „Final environmental assessment report for decaBDE“ (Konečná zpráva o posouzení rizik DekaBDE pro životní prostředí, dále jen „zpráva z roku 2004“). Tato zpráva byla zaslána Vědeckému výboru Komise pro zdravotní a environmentální rizika (dále jen „VVZER“). Ten na základě rozhodnutí Komise č. 2004/210/ES ze dne 3. března 2004 o zřízení vědeckých výborů v oblasti bezpečnosti spotřebitele, veřejného zdraví a životního prostředí (
Úř. věst. L 66, s. 45
; Zvl. vyd. 15/08, s. 195) nahradil VVTEŽ. VVZER vydal dne 18. března 2005 stanovisko.
V srpnu 2005 rozeslal zpravodaj Spojeného království dokument nazvaný „Addendum to the May 2004 Environmental Risk Assessment Report for DecaBDE“ (Doplněk zprávy o posouzení rizik DekaBDE pro životní prostředí z května 2004). Tento dokument dochází k závěru, že se nejeví být nezbytné tuto zprávu z důvodu nových poznatků, které se mezitím objevily, měnit.
K předmětu žalob
Argumentace účastníků řízení
Parlament navrhuje zrušení napadeného rozhodnutí. Dánské království navrhuje zrušení bodu 2 jeho přílohy, a v důsledku toho i bodu 1.
Komise se domnívá, že Parlament neodůvodnil, z jakého důvodu by měly být body 1 a 3 přílohy napadeného nařízení zrušeny a navrhuje, aby byla žaloba omezena na bod 2 této přílohy.
Parlament namítá, že název uvedený v bodě 1 odkazuje na DekaBDE, a uvádí, že bod 3 uvedené přílohy, týkající se vyjmutí „olova v olověných/bronzových ložiskových pánvích a pouzdrech“, není odůvodněný. Podpůrně Parlament Soudní dvůr žádá, aby prohlásil jeho žalobu za přípustnou, pokud jde o body 1 a 2 přílohy napadeného rozhodnutí.
Komise ve své duplice ve věci C-14/06 upozorňuje, že přijetí jejího rozhodnutí 2005/618/ES ze dne 18. srpna 2005, kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES pro účely stanovení maximálních hodnot koncentrací pro některé nebezpečné látky v elektrických a elektronických zařízeních (
Úř. věst. L 214, s. 65
), by tím, že toto rozhodnutí je použitelné na příměsi PBDE a ztíží uvádění DekaBDE na trh, mohlo omezit rozsah sporu.
Závěry Soudního dvora
Přezkum žaloby Parlamentu neodhaluje žádný žalobní důvod týkající se specificky bodu 3 přílohy napadeného rozhodnutí. Naopak, zrušení jejího bodu 2 by mohlo ve svém důsledku vyvolat zrušení bodu 1.
Úprava názvu přílohy směrnice 2002/95, ke které dochází v bodě 1 vložením zejména odkazu na PBDE, zřejmě vychází z nutnosti zajistit, aby uvedený název odpovídal obsahu této přílohy, tak jak byl pozměněn výše uvedeným bodem 2.
Tento bod totiž do uvedené přílohy vkládá nový bod 9a věnovaný DekaBDE, látce patřící do skupiny PBDE. Z toho plyne, že body 1 a 2 přílohy napadeného rozhodnutí by mohly být v případě zrušení uvedeného bodu 2 neoddělitelné. Proto je třeba omezit předmět žaloby Parlamentu na tyto dva body.
Co se týče přijetí rozhodnutí 2005/618, které by podle Komise mohlo ztížit uvádění DekaBDE na trh, nezdá se, že by připravilo žaloby o jejich předmět, jelikož potíže při uvádění na trh nemají tentýž účinek jako úplný zákaz používání, který by byl důsledkem zrušení rozhodnutí o vyjmutí tohoto produktu.
K žalobám
Parlament a Dánské království uplatňují následující žalobní důvody, které lze seskupit a shrnout následujícím způsobem: zaprvé tvrdí, že Komise tím, že přijala napadené rozhodnutí, nerespektovala podmínky zakotvené čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 a že tím překročila pravomoci, které jí delegoval zákonodárce; zadruhé namítají, že napadené rozhodnutí je stiženo nedostatečným odůvodněním, neboť nijak neuvádí, v čem jsou splněny podmínky stanovené v tomto ustanovení; zatřetí tvrdí, že Komise tím, že přijala napadené rozhodnutí, nerespektovala zásadu obezřetnosti. Krom toho, Parlament uvádí žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, jelikož napadené rozhodnutí vyňalo všechna použití DekaBDE v polymerech.
K prvnímu žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95, jakož i z překročení nebo zneužití pravomoci
Argumentace účastníků řízení
Parlament a Dánské království tvrdí, že Komise nerespektovala podmínky stanovené v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95, a že tím překročila pravomoci, které jí delegoval zákonodárce Společenství.
Dánské království připomíná, že svěřují-li Parlament a Rada Komisi prováděcí pravomoci podle článku 202 ES, musí Komise podle zásady svěřených pravomocí dbát na dodržování účelu a uplatňovat kritéria stanovená zákonodárcem Společenství. V projednávaném případě Komise porušila nejen podmínky uložené směrnicí 2002/95, ale rovněž využila pravomoci, které jí byly delegovány, pro prosazení svého vlastního posouzení rizik namísto posouzení zákonodárce, a dopustila se tak zneužití pravomoci.
Žalobci se domnívají, že vzhledem k tomu, že směrnice 2002/95 stanoví ve svém čl. 4 odst. 1 zásadu zákazu látek, které vyjmenovává, možnost vyjmutí stanovená v jejím čl. 5 odst. 1 písm. b) musí být vykládána restriktivně. Může se týkat pouze použití látek, a nikoliv látky jako takové, neboť v opačném případě by došlo k porušení článku 4 této směrnice.
Na podporu tohoto argumentu uvádějí žalobci ostatní rozhodnutí přijatá na základě čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95, která se týkají pouze zvláštních použití, jakož i čtvrtý bod odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého „rozsah výjimek ze zákazu pro některé zvláštní materiály nebo součásti by se měl omezit“.
Žalobci nejprve uvádějí, že podmínka uvedená v čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95, která se týká změn, které jsou „nutné k přizpůsobení přílohy vědeckému a technickému pokroku“, není splněna. Naopak, vědecké poznatky dostupné po přijetí této směrnice zesilují stávající pochybnosti o nebezpečnosti DekaBDE.
Podle žalobců Komise neprokázala ani to, že je splněna jedna z obou podmínek stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95, ale tím, že ve třetím bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí konstatovala, že „posouzení rizik DekaBDE podle nařízení Rady (EHS) č. 793/93 […] dospělo k závěru, že v současné době není třeba přijímat opatření ke snížení rizik pro spotřebitele, kromě těch, která se již uplatňují“, použila kritérium, které není v této směrnici stanoveno, a které je v důsledku toho protiprávní.
Komise zde přitom vycházela ze studie přijaté v rámci nařízení majícího odlišnou filozofii, která nebyla vypracována s cílem dodržení zásady obezřetnosti a jejímž účelem nebylo určit, byla-li splněna jedna z podmínek stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95. Komise provedla nové obecné posouzení rizika a tím, že na tomto základě vyjmula dotčenou látku jako takovou, obešla rozhodnutí zákonodárce Společenství a zbavila tuto směrnici užitečného účinku.
Dánské království tvrdí, že Komise nijak neposoudila možnosti náhrady DekaBDE, třebaže ho mnozí výrobci přestali používat a tuto skutečnost uplatňují v rámci své politiky ochrany životního prostředí. Druhý bod odůvodnění napadeného rozhodnutí, podle kterého „eliminace nebo náhrada těchto nebezpečných látek […] je nadále neproveditelná“, je v tomto ohledu nesprávný. První podmínka stanovená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 tedy není v žádném případě splněna.
Norské království zdůrazňuje, že Komise použila selektivně závěry různých zpráv předložených v rámci nařízení č. 793/93, přičemž podcenila jak silné obavy jasně vyjádřené v těchto zprávách a stanoviscích vědeckých výborů, tak narůstající uvědomování si nebezpečí spojených s DekaBDE. Ve třetím bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí Komise zejména zmiňuje pouze existenci rizika pro spotřebitele, zatímco uvedené zprávy se zabývaly pracovníky, spotřebiteli a lidmi vystavenými této látce nepřímo prostřednictvím životního prostředí.
Komise připomíná obtíže při přijímání napadeného rozhodnutí a tvrdí, že článek 5 směrnice 2002/95 nemusí být vykládán restriktivně.
Zaprvé uvádí, že na čl. 4 odst. 1 této směrnice zakazující používání některých nebezpečných látek bezprostředně navazuje čl. 4 odst. 2 téže směrnice, který stanoví výjimky z tohoto zákazu, a že účinkem těchto ustanovení je v důsledku toho zavedení zákazu, jehož rozsah je omezenější, než se zdá.
Zadruhé podotýká, že účinkem čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95 není to, že je jí svěřena striktně definovaná pravomoc, ale že je povinna jednat, je-li naplněna jedna z podmínek stanovených v čl. 5 odst. 1 písm. b) této směrnice, což jí neponechává žádný prostor pro uvážení.
A konečně, Komise uplatňuje, že představuje-li čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 právní základ napadeného rozhodnutí, je nicméně třeba zohlednit bod 10 přílohy této směrnice. Ten vyvolává právní účinky, neboť včleňuje jakýkoliv postup Komise týkající se DekaBDE do působnosti čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95. V důsledku toho není povinna prokázat, že jakýkoli z jejích postupů vztahujících se k DekaBDE, který spadá do působnosti čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95, představuje přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku.
Spojené království v tomto ohledu doplňuje, že tento bod 10 odráží pochybnosti zákonodárce Společenství, který uznal, že doplňující posouzení je odůvodněné. Tento členský stát se krom toho domnívá, že při hodnocení takových technických problémů má Komise široký prostor pro uvážení a že je třeba prokázat, že se dopustila zjevně nesprávného posouzení.
Komise tvrdí, že v projednávaném případě byla splněna druhá podmínka stanovená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95. Ze zprávy z roku 2002 vyplývá, že „nejsou v současné době nutné žádné další zkoušení nebo informace, ani žádné snižování rizika kromě těch, které již byly použity“.
Tento závěr byl potvrzen VVTEŽ, jakož i politickým doporučením formulovaným v rámci zprávy z roku 2004, ve kterém bylo dohodnuto zavedení dobrovolného programu snižování emisí souběžně se sběrem dalších informací. Návrh doplňku z roku 2005 počítal s tím, že závěry uvedené ve zprávě z roku 2004 nemají být měněny v závislosti na nových údajích, ale že je doporučeno rozšířit stávající programy sledování.
S ohledem na skutečnost, že o zákazu DekaBDE vědecká stanoviska nikdy neuvažovala, nebyla Komise povinna posuzovat dopad náhradních produktů na životní prostředí, zdraví a bezpečnost. Tento přezkum by totiž bylo třeba provést pouze v případě, že by byl takový zákaz požadován. Stejně tak neexistoval žádný důvod omezit vyjmutí na specifická použití DekaBDE.
Komise krom toho uvádí, že není povinna se obracet na VVZER nebo zohledňovat jeho stanovisko, jelikož článek 7 směrnice 2002/95 stanoví, že jí je nápomocen výbor zřízený podle článku 18 směrnice 75/442, to znamená Výbor pro přizpůsobování technickému pokroku.
Parlament, jakož i Dánské království, Švédské království a Norské království namítají, že jediným účinkem bodu 10 přílohy směrnice 2002/95 bylo vytvoření časové priority, a nikoliv udělení zmocnění nebo zavedení postupu pro posuzování odděleného od postupu již stanoveného směrnicí 2002/95. Tento výklad bodu 10 směrnice je podle nich podepřen kontextem, ve kterém byla tato směrnice přijata.
V odpověď na argument Spojeného království, podle kterého je Komise nadána širokým prostorem pro uvážení při posuzování takových technických problémů, Parlament zdůrazňuje, že jeho žalobní důvody vycházející z porušení zásady obezřetnosti, zásady proporcionality a povinnosti odůvodnění představují samostatné žalobní důvody, pojaté podpůrně k jeho prvnímu žalobnímu důvodu, který se týká povinnosti Komise dodržovat podmínky a omezení svých prováděcích pravomocí.
Závěry Soudního dvora
Úvodem je třeba připomenout, že v souladu s čl. 7 odst. 1 druhým pododstavcem ES mohou orgány Společenství jednat pouze v mezích působnosti, kterou jim svěřuje Smlouva o ES (rozsudek ze dne 23. října 2007, Parlament v. Komise,
C-403/05, Sb. rozh. s. I-9045
, bod 49).
Podle čl. 202 třetí odrážky ES k dosažení cílů vytyčených Smlouvou a za podmínek jí vymezených Rada svěřuje Komisi v aktech, které přijímá, pravomoci k provádění předpisů, které vydá. Rada může upravit určité podmínky výkonu těchto pravomocí a může si rovněž ve zvláštních případech vyhradit právo vykonávat tyto prováděcí pravomoci přímo (výše uvedený rozsudek Parlament v. Komise, bod 50).
V rámci těchto pravomocí, jejichž meze se posuzují zejména podle základních obecných cílů dotčené právní úpravy, je Komise oprávněna k přijetí veškerých prováděcích opatření nezbytných nebo užitečných k provedení základní právní úpravy, pokud s ní nejsou v rozporu (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 17. října 1995, Nizozemsko v. Komise,
C-478/93, Recueil, s. I-3081
, body 30 a 31; ze dne 19. listopadu 1998, Portugalsko v. Komise,
C-159/96, Recueil, s. I-7379
, body 40 a 41, jakož i výše uvedený rozsudek Parlament v. Komise, bod 51).
Jelikož je napadené rozhodnutí založeno na směrnici 2002/95 a zejména na jejím čl. 5 odst. 1 písm. b), je třeba provést posouzení tohoto ustanovení.
Článek 5 směrnice 2002/95 se týká změn její přílohy. Podle čl. 4 odst. 2 této směrnice obsahuje uvedená příloha seznam použití, na která se nevztahuje zákaz uvádění na trh elektrických a elektronických zařízení obsahujících olovo, rtuť, kadmium, šestimocný chróm, PBB nebo PBDE, tak jak je stanoven v čl. 4 odst. 1 uvedené směrnice.
Článek 5 směrnice 2002/95 je nazván „Přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku“. Z úvodní části jeho odstavce 1 vyplývá, že při přizpůsobování přílohy této směrnice vědeckému a technickému pokroku a jejích následných změnách pro účely stanovené v bodech a) až c) uvedeného odstavce 1 musí být dodržován postup uvedený v čl. 7 odst. 2 téže směrnice.
Článek 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 se specificky týká vyjmutí materiálů a součástí elektrických a elektronických zařízení ze zákazu uvedeného v čl. 4 odst. 1 směrnice. K takovému vyjmutí může dojít jen tehdy, je-li splněna některá ze dvou uvedených podmínek, tzn. jestliže je jejich eliminace nebo náhrada pomocí změn návrhu nebo materiálů a součástí, které nevyžadují materiály a látky uvedené v uvedeném odstavci, technicky nebo vědecky neproveditelná, nebo jestliže negativní dopady na životní prostředí, zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů způsobené náhradou pravděpodobně převáží nad jejich přínosy pro životní prostředí, zdraví nebo bezpečnost spotřebitelů.
Žádný údaj z textu neumožňuje se domnívat, že tato alternativní podmínka pro vyjmutí uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 může být vykládána nezávisle na názvu článku 5 a znění úvodní části odstavce 1 tohoto článku. Naopak, vzhledem k tomu, že směrnice 2002/95 obsahuje pouze jednu přílohu a že tato vyjmenovává pouze vyňaté materiály a součásti, je podmínkou rozšíření tohoto seznamu, vedle jedné ze dvou podmínek uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b) této směrnice, i skutečnost, aby byla splněna podmínka nezbytnosti změny za účelem přizpůsobování této přílohy vědeckému a technickému pokroku.
Nejsou-li tudíž splněny podmínky úvodní části odstavce 1 článku 5 směrnice 2002/95 nebo jedna z podmínek zavedených v čl. 5 odst. 1 písm. b), nemůže se uvádění dotčených elektrických a elektronických zařízení na trh vyhnout zákazu uvedenému v čl. 4 odst. 1 této směrnice.
V tomto ohledu je nutno konstatovat, že s výjimkou podmínky týkající se pomoci výboru uvedeného v článku 7 směrnice 2002/95 Komise při přijímání napadeného rozhodnutí nedodržela ostatní podmínky uvedené v čl. 5 odst. 1 této směrnice.
Toto rozhodnutí bylo totiž přijato při zohlednění závěrů zprávy z roku 2002, které nebyly zprávami z roku 2004 a 2005 změněny. Z toho plyne, že s ohledem na datum, ke kterému byla tato směrnice přijata, tj. 27. ledna 2003, nebyla podmínka nezbytnosti přizpůsobování její přílohy vědeckému a technickému pokroku uvedená v úvodní části čl. 5 odst. 1 prvního pododstavce uvedené směrnice splněna.
Komise poukazuje na to, že uvedení DekaBDE v bodě 10 přílohy směrnice 2002/95 ji zbavuje povinnosti prokázat, že některý z jejích postupů vážící se k DekaBDE, který spadá do rozsahu působnosti čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95, představuje přizpůsobení vědeckému a technickému pokroku. I kdyby tomu tak bylo, je nutno konstatovat, že ji to nezbavuje povinnosti prokázat, že byla splněna jedna z podmínek uvedených v čl. 5 odst. 1 písm. b) téže směrnice.
Komise ve svých písemnostech v tomto ohledu tvrdí, že v projednávaném případě je splněna druhá podmínka stanovená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95, jelikož jednotlivé zprávy o posouzení uváděly, že není nezbytné použít jiná opatření ke snížení rizik, než která již byla použita. Ze třetího bodu odůvodnění napadeného rozhodnutí, jehož autorem byla podle Komise Rada, vyplývá, že tato podmínka byla splněna.
Nicméně je třeba uvést, že ani třetí bod odůvodnění napadeného rozhodnutí, ani závěr zpráv, který Komise zmiňuje, neprokazují, že by byla druhá podmínka uvedená v čl. 5 odst. 1 písm. b) směrnice 2002/95 splněna.
Tyto zprávy totiž nijak neposuzují možnosti náhrady DekaBDE, a v důsledku toho ani negativní dopady, které by tyto náhradní možnosti mohly mít. Podle prohlášení Parlamentu na jednání, která Komise nezpochybnila, požádala Komise teprve v měsíci červnu 2006 o studii týkající se možností náhrady DekaBDE.
Komise a Spojené království se nicméně domnívají, že článek 5 směrnice 2002/95 musí být chápán v kontextu přijímání této směrnice, že musí být vykládán ve světle čl. 4 odst. 2 téže směrnice, přičemž posledně uvedené ustanovení nesmí být vykládáno restriktivně, že bod 10 uvedené přílohy ukládal Komisi jednat tak, jak jednala, a že Komise byla nadána širokým prostorem pro uvážení.
Jak uvádí Komise a Spojené království, bod 10 přílohy směrnice 2002/95 sice stanoví, že Komise přednostně vyhodnotí použití, zejména pokud jde o DekaBDE, „aby bylo možné co nejdříve stanovit, zda mají být tyto položky odpovídajícím způsobem pozměněny“. Nicméně směrnice 2002/95 v žádném ohledu neumožňuje podepřít tezi, podle které by toto ustanovení umožňovalo Komisi nerespektovat podmínky čl. 5 odst. 1 této směrnice, přičemž tento závěr ostatně Komise na jednání připustila.
Podle ustálené judikatury je totiž pro výklad napadeného ustanovení práva Společenství třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale rovněž jeho kontext a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí (viz zejména rozsudky ze dne 19. září 2000, Německo v. Komise,
C-156/98, Recueil, s. I-6857
, bod 50, a ze dne 7. prosince 2006, SGAE,
C-306/05, Sb. rozh. s. I-11519
, bod 34).
Nejprve je třeba uvést, že ze znění čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/95 vyplývá, že použití PBDE, tedy skupiny látek, do které patří DekaBDE, v elektrických a elektronických zařízeních je od 1. července 2006 zakázáno.
Podle odstavce 2 tohoto článku se sice tento zákaz nepoužije pro použití uvedená v příloze této směrnice. Nicméně, jak vyplývá ze znění bodu 10 této přílohy, DekaBDE je v ní uveden nikoliv jako vyňatá látka, ale jako látka, která musí být předmětem posouzení Komise v rámci postupu uvedeného v čl. 7 odst. 2 uvedené směrnice. Přitom změna přílohy směrnice 2002/95 podle tohoto postupu za účelem vyjmutí materiálů a součástí elektrických a elektronických zařízení vyžaduje, podle jasného a přesného znění čl. 5 odst. 1 uvedené směrnice, aby byly splněny podmínky uvedené v tomto ustanovení, které nijak neodkazují na bod 10 přílohy této směrnice.
Jak správně tvrdí Parlament, Dánské království, Švédské království a Norské království, účinkem bodu 10 přílohy směrnice 2002/95 tak bylo pouze vytvoření časové priority, a nikoliv udělení zmocnění ani zavedení postupu posuzování odděleného od postupu již stanoveného touto směrnicí 2002/95.
Dále, při posouzení článku 5 uvedené směrnice v jeho kontextu je třeba připomenout, že tento článek upřesňuje podmínky udělení výjimky ze zásady zákazu uloženého čl. 4 odst. 1 této směrnice, a musí být proto vykládán restriktivně.
Přitom, jak zdůraznili žalobci, čl. 4 odst. 2 směrnice 2002/95 stanoví možnost vyjmutí pouze pro použití látek, a nikoliv pro látky jako takové.
Komise v tomto ohledu nezpochybnila argument žalobců, podle kterého vzhledem k tomu, že je DekaBDE využíván především v polymerech, znamená vyjmutí „v polymerizovaných použitích“, tak jak je uvedené v napadeném rozhodnutí, udělení všeobecné výjimky pro použití DekaBDE v elektrických a elektronických zařízeních. Komise na jednání uvedla, že DekaBDE může být používán v textilních materiálech, ale je třeba uvést, že těch se netýká směrnice 2002/95, která se, jak napovídá její název, týká pouze elektrických a elektronických zařízení.
A konečně, co se týče cílů směrnice 2002/95, z jejího pátého, šestého a jedenáctého bodu odůvodnění vyplývá, že vůlí zákonodárce Společenství je zakázat produkty uvedené v této směrnici a udělovat výjimky pouze za přesně definovaných podmínek.
Takový cíl, odpovídající článku 152 ES, podle kterého je při vymezení a provádění všech politik a činností Společenství zajištěn vysoký stupeň ochrany lidského zdraví (viz v tomto ohledu rozsudek ze dne 12. ledna 2006, Agrarproduktion Staebelow,
C-504/04, Sb. rozh. s. I-679
, bod 39), jakož i čl. 174 odst. 2 ES, podle kterého je politika Společenství v oblasti životního prostředí zaměřena na vysokou úroveň ochrany a je založena na zásadách obezřetnosti a prevence (viz rozsudek ze dne 7. září 2004, Waddenvereniging a Vogelbeschermingsvereniging,
C-127/02, Sb. rozh. s. I-7405
, bod 44), odůvodňuje tento restriktivní výklad podmínek vyjmutí.
V projednávaném případě, a aniž by bylo třeba se vyjadřovat k rozsahu prostoru Komise pro uvážení, stačí konstatovat, že napadené rozhodnutí, které znamená udělení všeobecné výjimky pro použití DekaBDE v elektrických a elektronických zařízeních, bylo přijato, aniž by byly respektovány podmínky uložené zákonodárcem Společenství v čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95 a je v rozporu s cílem sledovaným tímto zákonodárcem, a to zavést zásadu zákazu součástí uvedených v této směrnici.
Komise a Spojené království dále uvádějí existenci programu dobrovolného snižování emisí, uvedeného ve třetím bodě odůvodnění napadeného rozhodnutí. Takový program je nicméně s ohledem na podmínky delegace pravomoci uložené směrnicí 2002/95 nerozhodný.
Z jednotlivých výše uvedených skutečností vyplývá, že přijetím napadeného rozhodnutí porušila Komise v rozsahu, v němž se toto rozhodnutí týká vyjmutí DekaBDE, čl. 5 odst. 1 směrnice 2002/95.
S ohledem na tento závěr není namístě se vyjadřovat k překročení nebo zneužití pravomoci uvedeným v rámci prvního žalobního důvodu.
Ke druhému až čtvrtému žalobnímu důvodu
Jelikož není první žalobní důvod opodstatněný, nejeví se nezbytným posuzovat druhý až čtvrtý žalobní důvod.
Z výše uvedeného vyplývá, že je třeba bod 2 přílohy napadeného rozhodnutí zrušit. Komisi přísluší ověřit, zda je v důsledku toho nezbytné přizpůsobit tomu název přílohy směrnice 2002/95, o který se jedná v bodě 1 přílohy napadeného rozhodnutí.
K zachování účinků zrušeného ustanovení
Komise a Spojené království na jednání žádaly Soudní dvůr, aby v případě zrušení sporných ustanovení napadeného rozhodnutí zachoval jejich účinky po dobu alespoň devíti měsíců, což je lhůta, která by podnikům vyrábějícím nebo využívajícím DekaBDE byla poskytnuta na adaptaci, pokud by se Komise v říjnu 2005 rozhodla DekaBDE nevyjmout a tento produkt by byl předmětem zákazu stanoveného v čl. 4 odst. 1 směrnice 2002/95.
Žalobci a ostatní vedlejší účastníci se postavili proti tomuto návrhu z důvodu, že měl být formulován ve spisech účastníků řízení a že dotčené podniky musely po přijetí směrnice 2002/95 v každém případě vědět, že DekaBDE byl zákonodárcem Společenství zakázán.
Podle čl. 231 druhého pododstavce ES může Soudní dvůr uvést, považuje-li to za nezbytné, ty účinky zrušeného nařízení, které jsou nadále považovány za zachované. Takové ustanovení lze použít rovněž na rozhodnutí přijaté za účelem změny přílohy tvořící součást směrnice (ohledně samotné směrnice, viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 5. července 1995, Parlament v. Rada,
C-21/94, Recueil, s. I-1827
, bod 31).
S ohledem na znění tohoto ustanovení, z něhož vyplývá, že Soudní dvůr by mohl, považuje-li to za nezbytné, omezit zrušující účinek svého rozsudku i bez návrhu, není třeba se vyjadřovat k důsledkům údajné opožděnosti návrhu Komise a Spojeného království.
Při zohlednění skutečnosti, že spor vyplývá především ze způsobu, jakým byla směrnice 2002/95 koncipována, zejména ze zvláště komplexního vztahu mezi jejími články 4 a 5 a bodem 10 její přílohy, a dále vzhledem k tomu, že Komise přijala napadené rozhodnutí 13. října 2005, to znamená devět měsíců před tím, než by začal zákaz DekaBDE platit, tj. 1. července 2006, je třeba v projednávané věci za účelem zohlednění zájmů dotčených podniků zachovat z důvodů právní jistoty účinky zrušeného ustanovení po striktně nezbytnou přechodnou dobu, to znamená do 30. června 2008.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Parlament a Dánské království ve věci C-295/06 náhradu nákladů řízení ve svém návrhu požadovaly a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit, že nahradí náklady řízení Parlamentu a Dánského království ve věci C-295/06.
Dánské království ve věci C-14/06, Portugalská republika, Finská republika, Švédské království a Norské království, na straně jedné, jakož i Spojené království Velké Británie a Severního Irska, na straně druhé, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci řízení na podporu návrhových žádání žalobců, u prvně jmenovaných, a žalované, u posledně jmenovaného, ponesou v souladu s čl. 69 odst. 4 prvním pododstavcem téhož řádu vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (velký senát) rozhodl takto:

1)
Bod 2 přílohy rozhodnutí Komise 2005/717/ES ze dne 13. října 2005, kterým se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění příloha směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních, se zrušuje.

2)
Účinky bodu 2 přílohy rozhodnutí 2005/717 se zachovávají do dne 30. června 2008 včetně.

3)
Komisi Evropských společenství se ukládá náhrada nákladů řízení Parlamentu a Dánského království ve věci C-295/06.

4)
Dánské království ve věci C-14/06, Portugalská republika, Finská republika, Švédské království, Spojené království Velké Británie a Severního Irska, jakož i Norské království ponesou vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyky: angličtina a dánština.