CELEX: 62009CJ0362
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
Skundas
Sprendimas nutraukti skundo nagrinėjimą
Sprendimo nutraukti nagrinėjimą atšaukimas
Atšaukimo teisėtumo sąlygos
Reglamentas (EB) Nr. 659/1999

Apeliaciniu skundu
Athinaïki Techniki AE
(toliau –
Athinaïki Techniki
arba ieškovė) prašo panaikinti 2009 m. birželio 29 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutartį
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
(T‑94/05, toliau – skundžiama nutartis), kuria jis nusprendė, kad nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinio dėl 2004 m. birželio
2 d. Europos Bendrijų Komisijos sprendimo nutraukti ieškovės skundo dėl tariamos valstybės pagalbos, kurią Graikijos Respublika
suteikė konsorciumui
Hyatt Regency
vykdant „Casino Mont Parnès“ viešąjį pirkimą, nagrinėjimą (toliau – ginčijamas aktas), nes šis ieškinys neteko dalyko.

Teisinis pagrindas
Kaip matyti iš 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties [88] straipsnio
taikymo taisykles (OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 2 konstatuojamosios dalies,
juo, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką, kodifikuojama ir sutvirtinama Europos Bendrijų Komisijos praktika valstybės
pagalbos kontrolės srityje.
Pagal Reglamento Nr. 659/1999 3 konstatuojamąją dalį:
„<…> procedūrinis reglamentas dėl Sutarties [88] straipsnio taikymo padidins skaidrumą ir teisinį aiškumą [saugumą].“
Pagal Reglamento Nr. 659/1999 7 konstatuojamąją dalį:
„<…> laikotarpis, per kurį Komisija turi atlikti išankstinį pagalbos, apie kurią ji informuota, patikrinimą, turi būti nustatytas
praėjus dviem mėnesiams po viso pranešimo gavimo dienos arba po to, kai gaunamas tinkamai pagrįstas suinteresuotosios valstybės
narės pareiškimas, kuriame nurodoma, kad, valstybės narės nuomone, minėtasis pranešimas yra išsamus, kadangi papildomos informacijos,
kurios prašė Komisija, nėra, arba kadangi tokia informacija jau pateikta; <...> dėl teisinio aiškumo [saugumo] minėtasis patikrinimas
turėtų būti užbaigtas priimant sprendimą.“
Reglamento Nr. 659/1999 11 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„<…> norėdama užtikrinti, kad būtų laikomasi Sutarties [88] straipsnio, ypač [88] straipsnio 3 dalyje nustatyto įsipareigojimo
informuoti ir sustabdyti, Komisija turėtų išnagrinėti visus neteisėtos pagalbos atvejus; <...> siekiant skaidrumo ir teisinio
aiškumo [saugumo] turėtų būti nustatytos tokiais atvejais vykdytinos procedūros; <...> tais atvejais, kai valstybė narė nesilaikė
įsipareigojimo informuoti arba sustabdyti, Komisija neturėtų laikytis laiko apribojimų.“
Šio reglamento II skyriaus, kuris pavadintas „Pranešimo apie pagalbos skyrimą pateikimo tvarka“, 4 straipsnyje nurodyta:
„1.      Komisija iš karto patikrina gautą pranešimą. Nepažeisdama 8 straipsnio, Komisija priima sprendimą pagal 2, 3 arba 4 dalis.
2.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisija nustato, kad pranešime nurodyta priemonė nėra pagalba, ji savo išvadą pateikia priimtame
sprendime.
3.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisijai nekyla jokių abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su bendrąja rinka,
tiek, kiek minėtoji priemonė priskiriama Sutarties [87] straipsnio 1 dalies taikymo sričiai, Komisija nusprendžia, kad minėtoji
priemonė atitinka bendrąją rinką (toliau – „sprendimas nepateikti prieštaravimų“). Šiame sprendime nurodoma išimtis, kuri
buvo taikyta pagal Sutartį.
4.      Jeigu po pirminio patikrinimo Komisijai kyla abejonių dėl pranešime nurodytos priemonės suderinamumo su bendrąja rinka, ji
nusprendžia pradėti bylos procesą pagal Sutarties [88] straipsnio 2 dalį (toliau – „sprendimas pradėti formalaus tyrimo procesą“).
<…>“
Reglamento Nr. 659/1999 7 straipsnyje minimi atvejai, kuriais Komisija priima sprendimą baigti oficialią tyrimo procedūrą,
nurodytą EB 88 straipsnio 2 dalyje.
Aptariamo reglamento III skyriuje reglamentuojama neteisėtai pagalbai taikoma procedūra.
Šio reglamento 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Jeigu Komisija turi iš bet kurio šaltinio gautą informaciją apie įtariamą neteisėtą pagalbą, tokią informaciją ji iš karto
patikrina.“
Šio reglamento 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Galimos neteisėtos pagalbos patikrinimas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 4 straipsnio 2, 3 arba 4 dalis. Jeigu priimami
sprendimai pradėti formalaus tyrimo procesą, bylos svarstymas užbaigiamas priimant sprendimą pagal 7 straipsnį. Jeigu valstybė
narė nevykdo įsakymo pateikti informaciją, minėtasis sprendimas priimamas remiantis turima informacija.“
Reglamento Nr. 659/1999 VI skyriaus, pavadinto „Suinteresuotosios šalys“, 20 straipsnyje nustatyta:
„1.      Po to, kai Komisija priima sprendimą pradėti formalaus tyrimo procesą, kiekviena suinteresuotoji šalis gali pateikti pastabas
pagal 6 straipsnį. Kiekvienai minėtas pastabas pateikusiai suinteresuotajai šaliai ir kiekvienam individualiam pagalbos gavėjui
išsiunčiama pagal 7 straipsnį priimto Komisijos sprendimo kopija.
2.      Kiekviena suinteresuotoji šalis gali pranešti Komisijai apie kiekvieną įtariamą neteisėtą pagalbą ir apie kiekvieną įtariamą
netinkamą pagalbos taikymą. Jeigu Komisija mano, kad pagal jos turimą informaciją nėra pakankamo pagrindo bylai įvertinti,
ji apie tai praneša suinteresuotajai šaliai. Jeigu Komisija, remdamasi pateiktos informacijos turiniu, priima sprendimą dėl
bylos, sprendimo kopiją ji išsiunčia suinteresuotajai šaliai.
3.      Suinteresuotosios šalies prašymu jai pateikiama sprendimo kopija pagal šio reglamento 4 ir 7 straipsnius, 10 straipsnio 3 dalį
ir 11 straipsnį.“
Reglamento Nr. 659/1999 25 straipsnyje nustatyta:
„Sprendimai, priimti pagal šio reglamento II, III, IV, V ir VII straipsnius [skyrius], yra skirti suinteresuotajai valstybei
narei. <...>“

Faktinės bylos aplinkybės
Skundžiamos nutarties 4–6 punktuose Pirmosios instancijos teismas taip išdėstė ginčo aplinkybes:
„4      2001 m. spalio mėn. Graikijos valdžios institucijos pradėjo viešojo pirkimo procedūrą, siekdamos perleisti 49 % kazino
Mont Parnès
kapitalo. Konkuravo du dalyviai, t. y. konsorciumas
Casino Attikis
ir
Hyatt Consortium
. Po tariamai reikalavimų neatitinkančios procedūros sutartis buvo sudaryta su
Hyatt Consortium
.
5      Konsorciumo
Casino Attikis
narė
Egnatia SA
, kurią po susijungimo perėmė ieškovė
Athinaïki Techniki
<...>, pateikė skundą Komisijai <...> dėl
Hyatt Consortium
suteiktos valstybės pagalbos vykdant viešojo pirkimo procedūrą. Pateikus skundą Komisija ir ieškovė susirašinėjo, ir Komisija
prašė papildomos informacijos.
6      2004 m. gruodžio 2 d. Komisija nusiuntė ieškovei laišką (toliau – ginčijamas laiškas), kuris išdėstytas taip:
„Šiuo laišku atsakau į Jūsų pateiktą klausimą telefonu, ar Komisija tęsia tyrimą pirma nurodytoje byloje, ar šios bylos nagrinėjimas
yra nutrauktas.
2003 m. rugsėjo 16 d. laišku Komisija Jus informavo, kad, remiantis jos turima informacija, nėra pakankamo pagrindo tęsti
šios bylos tyrimą (remiantis [Reglamento Nr. 659/1999] 20 [straipsniu]).
Nesant papildomos informacijos, kurios pagrindu būtų galima tęsti tyrimą, 2004 m. birželio 2 d. Komisija nutraukė bylos nagrinėjimą.“

Pirmasis procesas Pirmosios instancijos teisme
2005 m. vasario 18 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu
Athinaïki Techniki
pareiškė ieškinį, kuriuo prašė panaikinti ginčijamą aktą, apie kurį sužinojo gavusi ginčijamą laišką.
2005 m. balandžio 21 d. Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu atskiruoju aktu Komisija pateikė prieštaravimą
dėl priimtinumo pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 114 straipsnio 1 dalį.
2006 m. rugsėjo 26 d. Nutartimi
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
(T‑94/05) Pirmosios instancijos teismas paskelbė ieškinį nepriimtinu. Pirmosios instancijos teismas iš esmės konstatavo, kad
nutraukdama skundo nagrinėjimą Komisija nepriėmė galutinės pozicijos dėl priemonės, dėl kurios ieškovė pateikė skundą, kvalifikavimo
ir suderinamumo su bendrąją rinka, todėl dėl ginčijamo laiško negalima pateikti ieškinio pagal EB 230 straipsnį.
2006 m. gruodžio 18 d. ieškovė pateikė apeliacinį skundą dėl šios nutarties pagal Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį.
Dėl šio apeliacinio skundo Teisingumo Teismas priėmė 2008 m. liepos 17 d. Sprendimą
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
(C‑521/06 P, Rink. p. I‑5829).

Sprendimas Athinaïki Techniki prieš Komisiją
Šiuo sprendimu Teisingumo Teismas panaikino Nutartį
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
, atmetė Komisijos prieštaravimą dėl priimtinumo ir grąžino bylą Pirmosios instancijos teismui, atidėdamas klausimą dėl bylinėjimosi
išlaidų.
Teisingumo Teismas visų pirma patikslino aktų, priimtų užbaigus pirminę valstybės pagalbos tyrimo stadiją, pobūdį.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pirmiausia priminė, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūroje reikia skirti, pirma, pirminę
pagalbos tyrimo stadiją, kuri skirta tik Komisijai susidaryti pirminę nuomonę apie dalinį ar visišką nagrinėjamos pagalbos
suderinamumą su bendrąja rinka, ir, antra, paties tyrimo stadiją, kuri skirta Komisijai surinkti visą informaciją apie bylos
aplinkybes ir yra privaloma, kai Komisija patiria didelių sunkumų vertindama, ar valstybės pagalba suderinama su bendrąja
rinka (33 ir 34 punktai).
Jis pažymėjo, kad tik šiame etape EB sutartyje nustatyta Komisijos pareiga pareikalauti suinteresuotųjų asmenų pateikti pastabas,
ir todėl, jeigu pabaigusi pirmąjį etapą Komisija prima kitokį sprendimą nei sprendimą pradėti oficialią tyrimo procedūrą,
šie suinteresuotieji asmenys turi teisę ginčyti šį sprendimą, kad užtikrintų savo turimų procedūrinių garantijų paisymą (35
ir 36 punktai).
Be to, Teisingumo Teismas nurodė, kad Reglamentu Nr. 659/1999 tokiems suinteresuotiesiems asmenims suteikiama teisė inicijuoti
pirminio tyrimo etapą, pateikiant Komisijai informaciją apie tariamą neteisėtą pagalbą, o ši privalo nedelsdama išnagrinėti
galimą pagalbos suteikimą ir jos suderinamumą su bendrąja rinka. Nors per šią procedūrą suinteresuotieji asmenys negali pasinaudoti
gynybos teisėmis, jie vis tiek turi teisę būti į ją tinkamai įtraukti, atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, o tai
reiškia, kad kai pagal Reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalies antrąjį sakinį Komisija juos informuoja, jog nėra pakankamų
priežasčių nagrinėti atitinkamo atvejo, ji taip pat privalo suteikti jiems galimybę per protingą terminą pateikti jai papildomas
pastabas (37–39 punktai).
Teisingumo Teismas šio sprendimo 40–41 toliau argumentavo:
„40      Kai šios pastabos pateikiamos arba baigiasi nustatytas protingas terminas, pagal Reglamento Nr. 659/1999 13 straipsnio 1 dalį
Komisija privalo užbaigti pirminį tyrimo etapą ir priimti sprendimą pagal to reglamento 4 straipsnio 2, 3 arba 4 dalį, t. y.
sprendimą, kuriuo konstatuojamas pagalbos nebuvimas, neteikiami prieštaravimai arba pradedama oficiali tyrimo procedūra. Taip
šiai institucijai nesuteikiama galimybė vilkinti procedūros pirminio tyrimo stadijoje. Atėjus laikui ji privalo pradėti kitą
tyrimo etapą arba atitinkamu sprendimu nuspręsti nutraukti bylos nagrinėjimą (dėl procedūros konkurencijos srityje žr. 1997 m.
kovo 18 d. Sprendimo
Guérin automobiles prieš Komisiją
C‑282/95 P, Rink. p. I‑1503, 36 punktą). Pagal reglamento Nr. 659/1999 20 straipsnio 2 dalies trečiąjį sakinį Komisija, priėmusi
tokį sprendimą po to, kai suinteresuotoji šalis pateikė pastabas, pastarajai išsiunčia to sprendimo kopiją.
41      Šiomis aplinkybėmis reikia atkreipti dėmesį, kad Komisija gali priimti vieną iš pirma minėtų Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje
nurodytų sprendimų, nenurodydama, kad tai yra pagal tą nuostatą priimtas sprendimas.“
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas priminė savo nusistovėjusią praktiką dėl ieškinio dėl panaikinimo priimtinumo, pagal kurią
vertinant ginčijamus aktus reikia remtis jų turiniu ir autorių tikslais. Jis nurodė, kad priemonės, kuriomis galutinai nustatoma
Komisijos pozicija pasibaigus administracinei procedūrai ir kuriomis siekiama sukelti privalomų teisinių pasekmių, darančių
įtakos ieškovo interesams, iš principo pripažintinos aktais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį, neatsižvelgiant į šių aktų
formą, į tai, ar jie atitinka tam tikrus formalius reikalavimus, t. y. ar jie tinkamai pavadinti, motyvuoti arba ar juose
nurodytos jų teisinį pagrindą sudarančios nuostatos (42–44 punktai).
Tuo remdamasis Teisingumo Teismas padarė išvadą, jog nėra svarbu, kad ginčijamas aktas nepavadintas „sprendimu“ ar kad jame
nedaroma nuoroda į Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 2, 3 ar 4 dalį, arba kad Komisija apie tą aktą nepranešė suinteresuotajai
valstybei narei, taip pažeisdama šio reglamento 25 straipsnį.
Paskui Teisingumo Teismas išnagrinėjo, ar Pirmosios instancijos teismas galėjo teisingai padaryti išvadą, kad sprendimas nutraukti
nagrinėjimą yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Šiuo aspektu jis šio sprendimo 52–62 punktuose konstatavo:
„52      Iš [ginčijamo akto] turinio ir Komisijos siekiamo tikslo matyti, kad pastaroji taip nusprendė baigti dėl
Athinaïki Tech
niki skundo pradėtą pirminę tyrimo procedūrą. Minėtu aktu Komisija konstatavo, kad remiantis pradėtu tyrimu nebuvo galima
daryti išvados, jog egzistuoja pagalba pagal EB 87 straipsnį, ir netiesiogiai atsisakė pradėti EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą
oficialią tyrimo procedūrą (šiuo klausimu žr. [1998 m. balandžio 2 d.] Sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
[C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719] 47 punktą).
53      Be to, remiantis šio sprendimo 36 punkte minėta teismo praktika, esant tokiai situacijai asmenys, kurie turi šioje nuostatoje
nustatytas procedūrines garantijas, gali jomis pasinaudoti tik tuo atveju, jeigu turi galimybę šį sprendimą užginčyti Bendrijos
teisme pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą. Šis principas taip pat taikomas ir tais atvejais, kai sprendimas priimamas
Komisijai manant, jog pagalba yra suderinama su bendrąja rinka ir kai ji laikosi nuomonės, jog pagalba visiškai neegzistuoja.
54      Ginčijamas aktas negali būti laikomas pirminiu ar parengiamuoju, nes pradėtoje administracinėje procedūroje po jo nebus priimamas
joks kitas aktas, dėl kurio būtų galima teikti ieškinį dėl panaikinimo (šiuo klausimu žr. [1994 m. birželio 16 d.] Sprendimo
SFEI ir kt. prieš Komisiją
[C‑39/93 P, Rink. p. I‑2681] 28 punktą).
55      Priešingai nei nusprendė Pirmosios instancijos teismas, šiuo atveju nesvarbu, kad suinteresuotoji šalis dar galėtų Komisijai
pateikti papildomos informacijos, kurią gavusi pastaroji privalėtų persvarstyti savo poziciją dėl nagrinėjamos valstybės taikomos
priemonės.
<…>
57      Jei suinteresuotoji šalis pateikia papildomos informacijos po to, kai bylos nagrinėjimas nutrauktas, Komisija gali būti priversta
pradėti, jei reikia, naują administracinę procedūrą. Tačiau ši informacija nedaro įtakos faktui, kad pirmoji pirminio tyrimo
procedūra jau baigta.
58      <…> priešingai nei nusprendė Pirmosios instancijos teismas skundžiamos nutarties 29 punkte, Komisija priėmė galutinę poziciją
dėl
Athinaïki Techniki
prašymo konstatuoti, jog padarytas EB 87 ir 88 straipsnių pažeidimas.
<…>
60      <…> Taigi ginčijamas aktas turi būti laikomas sprendimu pagal Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnio 2 dalį, skaitomą kartu
su šio reglamento 13 straipsnio 1 dalimi ir 20 straipsnio 2 dalies trečiu sakiniu.
61      Kadangi šiuo aktu iš
Athinaïki Techniki
buvo atimta galimybė pateikti pastabas per EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą, jis sukėlė privalomų
teisinių pasekmių, galinčių pažeisti šios bendrovės interesus.
62      Taigi ginčijamas aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnį.“
Iš išdėstytų motyvų matyti, jog Teisingumo Teismas konstatavo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas,
jog ieškovė pateikė ieškinį prašydama panaikinti aktą, kuris nesukelia teisinių pasekmių ir dėl kurio negalima pareikšti ieškinio
pagal EB 230 straipsnį, ir todėl panaikino Nutartį
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
bei grąžino bylą Pirmosios instancijos teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl
Athinaïki Techniki
reikalavimų, kuriais prašoma panaikinti 2004 m. birželio 2 d. Komisijos sprendimą nutraukti jos skundo nagrinėjimą dėl tariamos
valstybės pagalbos, kurią Graikijos Respublika suteikė konsorciumui
Hyatt Regency
vykdant viešąjį pirkimą, susijusį su 49 % kazino
Mont Parnès
kapitalo perleidimu.

Pirmasis procesas Pirmosios instancijos teisme
2008 m. spalio 2 d. laišku Komisija pranešė Pirmosios instancijos teismui, kad 2008 m. rugsėjo 26 d. išsiuntė ieškovei taip
suformuluotą laišką:
„Remiuosi [2004 m. gruodžio 2 d.] laišku, kuriuo Konkurencijos DG tarnybos jus informavo, kad vadovaujantis jų turima informacija
nėra pakankamo pagrindo tęsti šios bylos tyrimą ir kad nesant papildomos informacijos, kurios pagrindu būtų galima tęsti tyrimą,
Komisija nutraukė administracinį šios bylos nagrinėjimą.
Atsižvelgdamos į [minėtą Sprendimą
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
], Konkurencijos DG tarnybos jus informuoja, kad šis laiškas atšaukiamas, o minėta byla atnaujinama.
Todėl vėl pateikiame mūsų ankstesnį prašymą ir dar kartą prašome jūsų pateikti informaciją, patvirtinančią, kad parduodant
Casino Mont Parnès
buvo suteikta neteisėta valstybės pagalba.“
Komisijos nuomone, dėl 2008 m. rugsėjo 26 d. laiško byla neteko savo dalyko ir todėl nebereikėjo priimti sprendimo.
Apeliantė tam paprieštaravo savo 2008 m. lapkričio 26 d. pastabose, pateiktose atsakant į Komisijos prašymą dėl nereikalingumo
priimti sprendimą.
Šiuo aspektu ieškovė pateikė keturis pagrindus, susijusius atitinkamai su tuo, kad 2008 m. rugsėjo 26 d. laiškas nėra aktas,
kuriuo teisėtai panaikinamas ginčijamas aktas, kad ginčijamas aktas, kurį priimant užbaigtas pirminis tyrimas, nebuvo atšauktas,
kad 2008 m. rugsėjo 26 d. laišku siekiama užkirsti teisminę ginčijamo akto kontrolę ir kad šis laiškas prieštarauja minėto
Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją res judicata
galiai.
2008 m. lapkričio 27 d. pastabose
Athens Resort Casino AE Symmetochon
pritarė Komisijos pateiktam prašymui dėl nereikalingumo priimti sprendimą.

Skundžiama nutartis
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad nėra reikalo priimti sprendimo dėl ieškinio, susijusio su ginčijamojo akto panaikinimu,
dėl šių skundžiamos nutarties 31–37 punktuose pateiktų motyvų:
„31      Reikia konstatuoti, kad 2008 m. rugsėjo 26 d. Komisijos laišku pateikiamas atskiras procesinis klausimas, kurio nereikia nagrinėti
žodžiu pagal Procedūros reglamento 114 straipsnio 3 dalį.
32      Iš pradžių reikia pabrėžti, kad dar 1992 m. lapkričio 18 d. Nutartyje
SFEI ir kt. prieš Komisiją
(C‑222/92, <...> 1 ir 2 punktuose) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog ieškinio dėl sprendimo nutraukti skundo, susijusio
su tariama valstybės pagalba, nagrinėjimą atveju pirminio tyrimo procedūros atnaujinimas reiškia, kad atšaukiamas sprendimas
nutraukti skundo nagrinėjimą. Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, kad minėtas ieškinys neteko dalyko, ir pripažino, kad dėl
jo nereikia priimti sprendimo (minėtos Nutarties
SFEI ir kt. prieš Komisiją
5 ir 7 punktai; taip pat šiuo klausimu žr. 2008 m. liepos 1 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Chronopost ir La Poste prieš UFEX ir kt
., C‑341/06 P ir C‑342/06 P, [Rink. p. I‑4777], 3 punktą ir 2006 m. birželio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
UFEX ir kt. prieš Komisiją,
T‑613/97, Rink. p. II‑1531, 8 ir 11 punktus).
33      Antra, iš [minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
] 52, 54 ir 58 punktų matyti, kad Teisingumo Teismo išvada, pagal kurią [sprendimas nutraukti skundo nagrinėjimą] galutinai
įtvirtino Komisijos poziciją dėl ginčijamos priemonės, buvo būtina, kad [šis sprendimas] galėtų būti laikomas sprendimu, dėl
kurio galima pareikšti ieškinį. Tačiau po to, kad buvo atnaujinta pirminio tyrimo procedūra ir apeliantės paprašyta pateikti
jos kaltinimus pagrindžiančius dokumentus, nebėra akto, kuriuo galutinai nustatoma Komisijos pozicija, tai yra, akto, dėl
kurio gali būti pareiškiamas ieškinys.
34      Trečia, reikia pažymėti, kad [sprendimas nutraukti skundo nagrinėjimą] buvo priimtas baigus pirminio tyrimo procedūrą ir,
vadovaujantis [minėtu Sprendimu
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
], turi būti aiškinamas arba kaip implicitinis sprendimas, kuriuo konstatuojama, kad nagrinėjama priemonė nėra pagalba EB 87 straipsnio
1 dalies prasme, arba kaip implicitinis sprendimas nepareikšti prieštaravimų. Todėl panaikinimo atveju Komisija privalėtų
atnaujinti pirminio tyrimo procedūrą ir, kaip Teisingumo Teismas patikslino [minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Ko
misiją] 40 punkte, oficialiai priimti vieną iš Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje numatytų sprendimų arba sprendimą nutraukti
skundo nagrinėjimą, kurie būtų nauji aktai, dėl kurių būtų galima pareikšti ieškinį.
35      Šiomis aplinkybėmis reikia atkreipti dėmesį, kad ginčijamo akto atšaukimas turi tokį patį poveikį kaip ir [jį] panaikinantis
teismo sprendimas, nes taip atnaujinta pirminio tyrimo procedūra bus užbaigta vienu iš Reglamento Nr. 659/1999 4 straipsnyje
numatytų oficialių sprendimų ar sprendimu nutraukti skundo nagrinėjimą. Teismo sprendimas, kuriuo būtų panaikintas ginčijamas
aktas, neturėtų jokių papildomų teisinių pasekmių, palyginti su atšaukimo pasekmėmis (1999 m. gruodžio 6 d. Pirmosios instancijos
teismo nutarties
Elder prieš Komisiją
, T‑178/99, Rink. p. II‑3509, 20 punktas).
36      Todėl apeliantė nėra niekaip suinteresuota, kad būtų panaikintas ginčijamas aktas (šiuo klausimu žr. 1997 m. gegužės 28 d.
Pirmosios instancijos teismo nutarties
Proderec prieš Komisiją
, T‑145/95, Rink. p. II‑823, 27 punktą ir minėtos Nutarties
Elder prieš Komisiją
21 punktą).
37      Todėl konstatuotina, kad šis ieškinys neteko dalyko ir nėra reikalo priimti sprendimą.“
Paskui Pirmosios instancijos teismas išdėstė motyvus, dėl kurių jis mano, kad ieškovės argumentai neprieštarauja tokiai išvadai.
Šiuo aspektu dėl apeliantės argumento, kad ginčijamame laiške minima Komisija, o 2008 m. rugsėjo 26 d. laiške kalbama apie
Komisijos tarnybas, jis nurodė, pirma, kad šis argumentas neturi įtakos paskutiniojo laiško kvalifikavimui.
Antra, dėl argumento, pagal kurį Komisija negalėjo atsisakyti imtis veiksmų ir kad privalėjo pradėti oficialią tyrimo procedūrą,
Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad apeliantė nenurodė jokios teisės nuostatos, kuri įpareigotų Komisiją, atšaukus
sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą, pradėti kitokią procedūrą nei ta, kurioje buvo priimtas šis sprendimas.
Trečia, dėl apeliantės teiginių, jog, pirma, Komisijos veiksmais siekiama užkirsti kelią teisminei sprendimo nutraukti skundo
nagrinėjimą kontrolei ir, antra, prašymas pateikti informaciją nėra svarbus, Teismas nusprendė, kad iš to neišplaukia joks
teisinis argumentas.
Pirmosios instancijos teismas papildė, jog iš apeliantės Pirmosios instancijos teismo procese pateiktų dokumentų nematyti,
kad ji dar vykstant administracinei procedūrai būtų paaiškinusi, kaip ginčijamos priemonės atitiko valstybės pagalbos buvimą
apibrėžiančias sąlygas, ir todėl ji negali teisėtai ginčyti, jog, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, Komisijos prašymas pateikti
papildomos informacijos buvo tinkamas veiksmas.
Ketvirta, kalbėdamas apie apeliantės argumentus dėl
res judicata
galios, Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad Sprendimu
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
Teisingumo Teismas panaikino Nutartį
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
, bet šis sprendimas neturėjo įtakos sprendimo nutraukti skundo nagrinėjimą galiojimui.

Šalių reikalavimai
Apeliaciniame skunde
Athinaïki Techniki
Teisingumo Teismo prašo:
–        panaikinti skundžiamą nutartį,
–        patenkinti Pirmosios instancijos teisme pareikštus reikalavimus ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą ir
–        priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Athens Resort Casino AE Symmetochon Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą kaip akivaizdžiai nepagrįstą ir
–        priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo

Šalių argumentai
Apeliantė pateikia keturis pagrindus pagrįsti savo apeliaciniam skundui.
Pateikdama pirmąjį apeliacinio skundo pagrindą ji teigia, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai aiškino teismų praktiką
dėl administracinio akto atšaukimo sąlygų, tvirtindamas, kad administracinis aktas atšaukiamas teisėtai, jeigu jis yra neteisėtas
ir atšaukiama per protingą terminą. Tačiau, pirma, sprendimas dėl atšaukimo buvo priimtas vėliau nei po ketverių su puse metų
po pirminio sprendimo, t. y. pasibaigus protingam terminui. Antra, sprendimas dėl atšaukimo buvo motyvuojamas ne sprendimo
nutraukti skundo nagrinėjimą neteisėtumu, o tik Sprendimu
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
. Kadangi sprendimo motyvavimas priklauso
ordre public
sričiai, į tokio motyvavimo stoką Pirmosios instancijos teismas privalėjo atsižvelgti
ex officio
ir nuspręsti, jog sprendimas dėl atšaukimo buvo neteisėtas.
Pateikdama antrąjį apeliacinio skundo pagrindą apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės klaidą, nes
jis neišsprendė klausimo dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais. Šiuo aspektu ji tvirtina, kad akto atšaukimu gali būti siekiama
vienintelio tikslo – suteikti administracijai galimybę užtikrinti teisėtumo principo laikymąsi. Tačiau nagrinėjamas atšaukimas
buvo motyvuotas paprasčiausia nuoroda į minėtą Sprendimą
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
, kuriame buvo pareikšta nuomonė ne dėl sprendimo nutraukti skundo nagrinėjimą teisėtumo, o tik dėl jo kvalifikavimo kaip
akto, dėl kurio galima pareikšti ieškinį. Todėl Komisija siekė atšaukti šį sprendimą ne tam, kad užtikrintų teisėtumo principą,
bet tik norėdama išvengti Bendrijos teismų kontrolės.
Trečiajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės klaidą, nes jis nusprendė,
kad vienintelė sprendimo nutraukti skundo nagrinėjimą panaikinimo pasekmė – tai pareiga atnaujinti pirminio tyrimo procedūrą.
Jei teismas būtų tiesiogiai konstatavęs EB 87 straipsnio pažeidimą, Komisija turėtų padaryti išvadas remdamasi valstybės pagalbos
buvimu, o tai, vadovaujantis EB 88 straipsnio 2 dalimi, reikštų, kad suinteresuotoji valstybė privalėtų panaikinti pagalbą
arba ją pakeisti per Komisijos nustatytą terminą.
Ketvirtajame apeliacinio skundo pagrinde apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės klaidą dėl to, kad
jis nepaisė minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją res judicata galios
. Iš tiesų iš šio sprendimo 40 punkto matyti, jog Komisija negali nesiimdama veiksmų vilkinti valstybės pagalbos nagrinėjimo
tyrimo. Tačiau atšaukusi sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą Komisija kaip tik atkūrė padėtį, kuri egzistavo prieš priimant
šį sprendimą, o Pirmosios instancijos teismas, nepripažinęs tokio atšaukimo neteisėtumo, padarė teisės klaidą. Be to, bet
koks protingas terminas jau pasibaigė. Todėl Komisija nebegali išlaikyti netikrumo. Ji privalo priimti sprendimą ir prireikus
paklusti Bendrijos teismo sprendimui.
Komisija pirmiausia atsikerta, kad visi kaltinimai dėl ginčijamo akto atšaukimo susiję ne su skundžiama nutartimi, o tik su
šio akto atšaukimu, ir tai nebuvo ginčo Pirmosios instancijos teisme dalykas. Be to, apeliacinio skundo dalis dėl ginčijamo
akto atšaukimo teisėtumo išdėstyta piktnaudžiaujant teisėmis. Komisija atšaukė sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą apeliantės
naudai, taip galbūt pablogindama jos konkurentės padėtį. Todėl apeliantė neturi jokio intereso kelti klausimą dėl termino,
taikytino jos naudai paskelbtam atšaukimui. Tas pats pasakytina apie argumentą, susijusį su sprendimo dėl atšaukimo motyvavimu.
Todėl šie argumentai atmestini kaip akivaizdžiai nepriimtini. Bet kuriuo atveju Komisija mano, kad 2008 m. rugsėjo 26 d. laiške
buvo aiškiai nurodyta, kad ji priima sprendimą dėl atšaukimo vadovaudamasi minėtu Sprendimu
Athinaïki Techniki
prieš Komisiją, kuris buvo žinomas apeliantei, nes ji pati buvo ieškovė byloje, kurioje priimtas šis sprendimas.
Dėl esmės Komisija atsako iš karto į visus pagrindus dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais, Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
pasekmių ir proporcingumo principo, nes, jos nuomone, visi šie pagrindai susiję su tuo, kad Komisija tik siekė išvengti teisminės
sprendimo nutraukti skundo nagrinėjimą kontrolės ir atkūrė neveikimo situaciją. Tačiau šie teiginiai klaidingi, nes atnaujinusi
pirminio tyrimo procedūrą ji pradėjo vertinti bylos duomenis.
Be to, apeliantė nenurodė priežasčių, dėl kurių Komisija tariamai privalėjo pradėti oficialią tyrimo procedūrą. Dar daugiau,
Pirmosios instancijos teismas negali priimti sprendimo
ultra petita
. Atšaukus sprendimą nutraukti skundo nagrinėjimą ieškinys dėl panaikinimo neteko dalyko ir ieškinio reikalavimai neapima
jokių kitų reikalavimų dėl Komisijos
procedere
.

Athens Resort Masino AE Symmetochon
tvirtina, kad, nesant specialių teisės nuostatų, administracinių aktų atšaukimą reglamentuojantys bendrieji principai – tai
teisėtumo principas ir suinteresuoto asmens teisėtų lūkesčių apsaugos principas. Kadangi apeliantė nuo pat pradžių ginčijo
sprendimo nutraukti skundo nagrinėjimą teisėtumą, ji nebegali remtis teisėtų lūkesčių apsaugos principu. Be to, kalbant apie
atšaukimo motyvavimą, vadovaujantis teismų praktika nėra būtina, kad motyvavimas būtų pateiktas pačiame akte; motyvavimas
gali netiesiogiai išplaukti iš taikomų teisės nuostatų ar nagrinėjamo akto konteksto.
Be to,
Athens Resort Masino AE Symmetochon
mano, kad, pirma, Komisija ne tik nesiekė išvengti teismo kontrolės, bet priešingai – „viršijo“ minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
reikalavimus, nes nusprendė atnaujinti bylą ir taip sutiko atsižvelgti į naują, jai dar nežinomą informaciją. Antra, tik
iš šio sprendimo matyti, kad Komisija neturėjo teisės nesiimti veiksmų ir per protingą terminą nuo skundo pateikimo užbaigti
atitinkamos procedūros priimant sprendimą ir kad šioje byloje nebebuvo galima grįžti prie pirminio tyrimo procedūros.

Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl priimtinumo
Dėl nurodomo kaltinimų, susijusių su ginčijamo akto teisėtumu, nepriimtinumo dėl to, kad jie pateikti dėl sprendimo atšaukti,
reikia nurodyti, kad šie kaltinimai pateikiami dėl skundžiamos nutarties, o ne dėl sprendimo atšaukti. Apeliantė, pateikdama
skirtingus apeliacinio skundo pagrindus, iš esmės priekaištauja, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, atsižvelgdamas
į ginčijamo akto atšaukimą, nors šis buvo neteisėtas.
Dėl argumento, kad šie kaltinimai nepriimtini, nes sprendimas dėl atšaukimo nebuvo ginčo Pirmosios instancijos teisme dalykas,
reikia konstatuoti, jog – atvirkščiai – iš skundžiamos nutarties matyti, kad apeliantė buvo pateikusi šiuos kaltinimus Pirmosios
instancijos teisme ir kad jie buvo nagrinėjami šioje byloje. Pirmosios instancijos teismas skundžiamojoje nutartyje išdėstė
nuomonę dėl to, ar remiantis 2008 m. rugsėjo 26 d. Komisijos laišku, kuriuo ši institucija paskelbė, be kita ko, atšaukianti
ginčijamą aktą, ieškinys dėl šio ginčijamo akto neteko dalyko. Be to, iš šios nutarties 23–30 punktų išplaukia, kad Pirmosios
instancijos teisme apeliantė ginčijo atšaukimo, apie kurį paskelbta minėtame 2008 m. rugsėjo 26 d. laiške, teisėtumą.
Galiausiai nėra pagrindo teigti, kad apeliantė nėra suinteresuota ginčyti Pirmosios instancijos teismo vertinimą dėl ginčijamo
akto atšaukimo teisėtumo, nes šis suinteresuotumas tiesiogiai priklauso nuo atsakymo į klausimą, kuris yra šio ginčo dalykas,
ar ieškinys dėl ginčijamo akto neturėjo arba neteko dalyko.
Iš to išplaukia, kad visi apeliacinio skundo pagrindai priimtini.
Dėl esmės
Pirmuoju, antruoju ir ketvirtuoju apeliacinio skundo pagrindais apeliantė kaltina Pirmosios instancijos teismą padarius teisės
klaidą, nes jis nusprendė, kad nebereikia priimti sprendimo dėl ieškinio, kadangi 2008 m. rugsėjo 26 d. Komisijos sprendimas
yra aktas dėl ginčijamo akto atšaukimo, nors šis atšaukimas buvo neteisėtas.
Pirmiausia reikia nurodyti, kad apeliantė, šiuo klausimu teigdama, jog ginčijamas aktas nebuvo atšauktas per protingą terminą,
remiasi teismo praktika dėl neteisėto administracinio akto, sukuriančio subjektyvias teises, atšaukimo atgaline data (žr.
1978 m. kovo 9 d. Sprendimo
Herpels prieš Komisiją
, 54/77, Rink. p. 585, 38 punktą; 1982 m. kovo 3 d. Sprendimo
Alpha Steel prieš Komisiją
, 14/81, Rink. p. 749, 10 punktą; 1987 m. vasario 26 d. Sprendimo
Consorzio Cooperative d’Abruzzo prieš Komisiją
, 15/85, Rink. p. 1005, 12 punktą ir 1997 m. balandžio 17 d. Sprendimo
Compte prieš Parlamentą
, C‑90/95 P, Rink. p. I‑1999, 35 punktą).
Tačiau neginčijama, kad ginčijamas aktas apeliantės atveju yra ne teises sukuriantis, bet jos nenaudai priimtas aktas. Todėl
pirmesniame punkte nurodyta teismo praktika nėra reikšminga šioje byloje.
Taigi pažymėtina, kad šioje byloje Komisija 2008 m. rugsėjo 26 d. laiške informavo apeliantę, kad atsižvelgdama į minėtą Sprendimą
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
atšaukė ginčijamą laišką, atnaujino pirminio tyrimo procedūrą, pakartojo savo ankstesnį prašymą, kviesdama apeliantę pateikti
valstybės pagalbos suteikimą įrodančią informaciją, ir kad atšaukė ginčijamą aktą.
Minėtame Sprendime
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
Teisingumo Teismas priminė, kokias pareigas turi Komisija, kai suinteresuotoji šalis pagal Reglamento Nr. 659/1999 10 straipsnio
1 dalį ir 20 straipsnį 2 dalį inicijuoja EB 88 straipsnio 3 dalyje numatytą pirminio tyrimo etapą.
Teisingumo Teismas konstatavo, kad suinteresuotosioms šalims pateikus galimas papildomas pastabas arba pasibaigus protingam
terminui pagal Reglamento Nr. 659/1999 13 straipsnio 1 dalį Komisija privalo užbaigti pirminį tyrimo etapą ir priimti sprendimą
pagal šio reglamento 4 straipsnio 2, 3 arba 4 dalį, t. y. sprendimą, kuriuo konstatuojamas pagalbos nebuvimas, neteikiami
prieštaravimai arba pradedama oficiali tyrimo procedūra (žr. minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
40 punktą).
Todėl Komisija negali vilkinti procedūros pirminio tyrimo stadijoje. Atėjus laikui ji privalo pradėti kitą tyrimo etapą arba
atitinkamu sprendimu nuspręsti nutraukti bylos nagrinėjimą ir priėmusi tokį sprendimą po to, kai suinteresuotoji šalis pateikė
pastabas, pastarajai išsiųsti to sprendimo kopiją (žr. minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
40 punktą).
Šioje byloje Teisingumo Teismas konstatavo, kad ginčijamu aktu Komisija priėmė sprendimą nutraukti administracinį bylos nagrinėjimą.
Šiuo aktu ši institucija nusprendė užbaigti apeliantės inicijuotą pirminę tyrimo procedūrą ir konstatavo, kad, remiantis pradėtu
tyrimu, nebuvo galima daryti išvados, jog egzistuoja pagalba pagal EB 87 straipsnį, ir implicitiškai atsisakė pradėti EB 88
straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą (žr. minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
51 ir 52 punktus).
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad Komisija priėmė galutinę poziciją dėl apeliantės prašymo konstatuoti, jog padarytas
EB 87 ir 88 straipsnių pažeidimas. Be to, kadangi ginčijamu aktu iš apeliantės buvo atimta galimybė pateikti pastabas per
EB 88 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą, jis sukėlė privalomų teisinių pasekmių, galinčių pažeisti
jo interesus. Todėl ginčijamas aktas yra aktas, dėl kurio galima pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnį (žr. minėto Sprendimo
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
58, 61 ir 62 punktus).
Taigi apeliantė, turinti EB 88 straipsnio 2 dalyje numatytas procedūrines garantijas, turėjo teisę ginčyti ginčijamo akto
teisėtumą pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą kaip asmuo, su kuriuo nagrinėjamas aktas yra tiesiogiai ir konkrečiai
susijęs (šiuo klausimu žr. 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimo
Komisija prieš Sytraval ir Brink’s France
, C‑367/95 P, Rink. p. I‑1719, 41 ir 48 punktus). Be to, ji turėjo teisę į tai, kad Bendrijos teismas patikrintų Komisijos
vertinimą, pagal kurį pastaroji, remdamasi informacija, turėta 2004 m. birželio 2 d., galėjo teisėtai nutraukti bylos nagrinėjimą
ir implicitiškai nuspręsti, jog nebereikia pradėti oficialios tyrimo procedūros.
Jeigu Komisija turėjo teisę atšaukti aktą, kaip antai ginčijamą aktą, šioje byloje nagrinėjamomis sąlygomis, ji, pažeisdama
pagal Reglamento Nr. 659/1999 13 straipsnio 1 dalį ir 20 straipsnio 2 dalį jai tenkančias pareigas, galėjo nesiimti jokių
veiksmų pirminio tyrimo etape išvengti bet kokios teisminės kontrolės. Kaip pastebėjo generalinis advokatas savo išvados 101 punkte,
pakanka, kad ši institucija nutrauktų suinteresuotosios šalies pateikto skundo nagrinėjimą, o vėliau, jei ši šalis pareikštų
ieškinį, – atnaujintų pirminį tyrimo etapą ir kartotų šiuos veiksmus tiek, kiek to reikėtų siekiant išvengti jos elgesio teisminės
kontrolės.
Be to, tokia galimybė pažeistų teisinį saugumą, kurį kaip tik siekiama padidinti Reglamento Nr. 659/1999 3, 7 ir 11 konstatuojamosiomis
dalimis.
Atsižvelgiant į gero administravimo bei teisinio saugumo reikalavimus ir veiksmingos teisminės gynybos principą, reikia konstatuoti,
pirma, kad Komisija gali atšaukti sprendimo nutraukti skundo, susijusio su tariamai neteisėta valstybės pagalba, nagrinėjimą
tik siekdama panaikinti šio sprendimo neteisėtumą, ir, antra, kad po tokio atšaukimo ji negali tęsti procedūros etape, kuris
yra ankstesnis už tikslų momentą, kai buvo nustatytas neteisėtumas.
Šioje byloje neatrodo, kad 2008 m. rugsėjo 26 d. laišku siekta panaikinti ginčijamo akto neteisėtumą. Šiame laiške nenuodytas
ginčijamo akto neteisėtumo pobūdis, kuris vienintelis galėtų pateisinti atšaukimą.
Šiuo laišku Komisija tik informavo apeliantę, kad „Atsižvelgdamos į [minėtą Sprendimą
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
], Konkurencijos DG tarnybos jus informuoja, jog šis laiškas atšaukiamas, o minėta byla atnaujinama“. Tačiau neginčijama,
kad šiame sprendime Teisingumo Teismas tik išreiškė nuomonę dėl ginčijamo akto kvalifikavimo, o ne dėl jo teisėtumo, ir todėl
tik šia nuoroda negalima pateisinti sprendimo dėl ginčijamo akto atšaukimo.
Be to, kalbant apie Komisijos argumentą, kad ginčijamą aktą reikėjo atšaukti, nes jis buvo nepakankamai teisiškai motyvuotas,
turi būti konstatuota, kad tokį neteisėtumą buvo galima panaikinti priimant naują spendimą nutraukti nagrinėjimą ir todėl
šis neteisėtumas bet kuriuo atveju nebūtų pateisinęs pirminio tyrimo etapo atnaujinimo.
Atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, reikia konstatuoti, kad Pirmosios instancijos teismas neteisingai nusprendė, jog Komisija
turėjo teisę atšaukti ginčijamą sprendimą 2008 m. rugsėjo 26 d. laiške išdėstytomis sąlygomis.
Iš to išplaukia, kad pirmasis, antrasis ir ketvirtasis pagrindai, kuriais apeliantė grindžia apeliacinį skundą ir kuriais
Pirmosios instancijos teismas kaltinamas neteisingai nusprendęs, jog ginčijamas aktas buvo atšauktas, nors šis atšaukimas
buvo neteisėtas, yra pagrįsti.
Šiomis aplinkybėmis nereikia nagrinėti apeliantės pateikto trečiojo apeliacinio skundo pagrindo.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia patenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą nutartį.

Dėl bylos grąžinimo Bendrajam Teismui
Pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnio pirmą pastraipą, jei apeliacinis skundas pagrįstas, Teisingumo Teismas gali
pats paskelbti galutinį sprendimą, jei toje bylos stadijoje tai galima daryti, arba grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
kad jis priimtų sprendimą.
Atsižvelgdamas į šios bylos aplinkybes, Teisingumo Teismas mano, kad jis negali išspręsti bylos, nes Pirmosios instancijos
teismas neišnagrinėjo apeliantės ieškinio dėl ginčijamo akto iš esmės.
Todėl bylą reikėtų grąžinti Bendrajam Teismui, kad jis priimtų sprendimą dėl apeliantės reikalavimų, susijusių su ginčijamo
akto panaikinimu.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi byla grąžinama Bendrajam Teismui, reikia atidėti apeliacinio proceso išlaidų klausimo nagrinėjimą.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
1.
Panaikinti 2006 m. rugsėjo 26 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo nutartį
Athinaïki Techniki prieš Komisiją
(T‑94/05).
2.
Grąžinti bylą Europos Sąjungos Bendrajam Teismui.
3.
Atidėti klausimo dėl bylinėjimosi išlaidų nagrinėjimą.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.