CELEX: 62010CJ0031
Sestā PVN direktīva
26. pants
Īpašs režīms ceļojumu aģentiem un ceļojumu rīkotājiem
Piemērošanas joma
Operas biļešu tirdzniecība, nesniedzot papildu pakalpojumus

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par
to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota
aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), 26. pantu.
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp
Minerva Kulturreisen GmbH
(turpmāk tekstā – “
Minerva
”) un
Finanzamt Freital
[Fraitālas Finanšu pārvaldi] (turpmāk tekstā – “
Finanzamt
”) par Sestās direktīvas 26. pantā paredzētā īpašā režīma ceļojumu aģentiem piemērošanu operas biļešu atsevišķai tirdzniecībai,
ko veic ceļojumu aģents, nesniedzot papildpakalpojumus.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Sestās direktīvas 26. panta ar nosaukumu “Īpašs režīms ceļojumu aģentiem”, kurš
ratione temporis
ir piemērojams pamata tiesvedībā, 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.      Gadījumā, ja ceļojumu aģenti veic darījumus ar klientiem paši savā vārdā, bet izmanto citu nodokļa maksātāju piegādes un pakalpojumus,
nodrošinot ceļošanas iespējas, dalībvalstis piemēro pievienotās vērtības nodokli ceļojumu aģentu darbībai saskaņā ar šā panta
noteikumiem. Šis pants neattiecas uz ceļojumu aģentiem, kuri darbojas tikai kā starpnieki un nodokļu uzskaiti veic saskaņā
ar 11. panta A daļas 3. punkta c) apakšpunktu. Šajā pantā jēdziens “ceļojumu aģenti” ietver arī ceļojumu rīkotājus.
2.      Visus darījumus, ko ceļojumu aģents veic sakarā ar ceļojumu, uzskata par vienu pakalpojumu, ko ceļojumu aģents sniedzis ceļotājam.
Tam uzliek nodokli dalībvalstī, kurā ceļojumu aģents ir izvērsis savu uzņēmējdarbību vai kur tam ir pastāvīga iestāde, no
kuras ceļojumu birojs ir sniedzis pakalpojumus. Summa, kurai uzliek nodokli, un cena bez nodokļa 22. panta 3. punkta b) apakšpunkta
izpratnē par šo pakalpojumu ir ceļojumu aģenta peļņas daļa, tas nozīmē starpību starp kopējo summu, kuru maksā ceļotājs, bez
pievienotās vērtības nodokļa, un citu nodokļa maksātāju veikto piegāžu un sniegto pakalpojumu faktiskajām izmaksām ceļojumu
birojam, ja šie darījumi dod tiešu labumu ceļotājam.”

Valsts tiesiskais regulējums
Vācijas 1993. gada Likuma par apgrozījuma nodokli (1993. gada
Umsatzsteuergesetz
,
BGBI
. 1993 I, 565. lpp.; turpmāk tekstā – “
UStG
”) 25. pantā ir noteikts:
“1.      Turpmāk minētās tiesību normas attiecas uz tādiem uzņēmēja sniegtiem ceļojumu pakalpojumiem, kas nav paredzēti pakalpojuma
saņēmēja uzņēmumam, ja uzņēmējs veic darījumus ar pakalpojuma saņēmēju savā vārdā un izmanto trešo personu sniegtus ceļojumu
pakalpojumus. Uzņēmēja sniegtie pakalpojumi ir uzskatāmi par citiem pakalpojumiem. [..] Trešo personu sniegtie pakalpojumi
ir trešo personu veiktās preču piegādes un citi pakalpojumi, no kuriem labumu gūst tieši ceļotāji.
2.      [..]
3.      Citu pakalpojumu vērtība atbilst starpībai starp summu, ko pakalpojuma saņēmējs maksā, lai saņemtu pakalpojumu, un summu,
ko uzņēmējs maksā par trešo personu pakalpojumiem. Pievienotās vērtības nodoklis netiek iekļauts nodokļa bāzē. [..]
[..]”

Pamata lieta un prejudiciālais jautājums

Minerva
ir ceļojumu aģents. Laikā no 1993. līdz 1998. gadam
Minerva
iegādājās biļetes uz Drēzdenes Saksijas operas (
Semperoper
) izrādēm un savā vārdā un uz sava rēķina tās tālāk pārdeva gala patērētājiem un ceļojumu aģentiem vai nu saistībā ar pašas
Minerva
citiem sniegtajiem pakalpojumiem, proti, tādiem pakalpojumiem kā izmitināšana, pilsētas ekskursijas, transporta pakalpojumi
vai ēdināšana, vai bez šiem pakalpojumiem.

Minerva
uzskatīja, ka ienākumi no minēto izrāžu biļešu atsevišķas tirdzniecības arī ir jāapliek ar nodokli par peļņas daļu, piemērojot
UStG
25. pantu. Tomēr
Minerva
tika aplikta ar nodokli par šīm darbībām, nepiemērojot šo nodokļu režīmu.

Minerva
iesniegto sūdzību par 2000. gada 28. septembra paziņojumiem par nodokli par 1993.–1997. gadu un 2001. gada 27. marta paziņojumu
par nodokli par 1998. gadu
Finanzamt
noraidīja, pamatojoties uz to, ka, pērkot un tālāk pārdodot izrāžu biļetes,
Minerva
nesniedz “ceļošanas iespēju nodrošināšanas” pakalpojumus un attiecīgi
Minervas
darbības neatšķiras no profesionālu izrāžu biļešu tirgotāju darbībām.
Ar 2008. gada 11. februāra lēmumu
Sächsisches Finanzgericht
[Saksijas Finanšu tiesa] apstiprināja
Finanzamt
nostāju un attiecīgi noraidīja
Minerva
celto prasību par
Finanzamt
lēmumu noraidīt tās sūdzību.

Minerva
par šo lēmumu iesniedza
Revision
[kasācijas] sūdzību iesniedzējtiesā. Vienīgais jautājums, kurš ir radies šajā tiesā, ir par to, vai biļešu tirgošana gala
pircējiem, nesniedzot papildpakalpojumus, ir apliekama ar nodokli par peļņas daļu, piemērojot
UStG
25. pantu.
Savas kasācijas sūdzības pamatojumam
Minerva
norāda, ka ceļojumu aģenta izrāžu biļešu tirdzniecība ir jāuzskata par “ceļojuma pakalpojumu”
UStG
25. panta nozīmē, jo
Minerva
uzskata, ka minēto biļešu tirdzniecība ir pakalpojums, kas ir daļa no [ceļojumu aģenta] dažādu ceļošanas iespēju un ceļošanas
pakalpojumu kataloga.
Ņemot vērā Tiesas 1992. gada 12. novembra spriedumu lietā C‑163/91
Van Ginkel
(
Recueil
, I‑5723. lpp.), iesniedzējtiesa vaicā, vai ceļojumu aģents, kas darbojas savā vārdā, var būt nodokļa par peļņas daļu maksātājs
Sestās direktīvas 26. panta izpratnē par peļņu, kuru tas ir guvis, tirgojot biļetes uz izrādēm, vai arī, lai tas varētu izmantot
šo nodokļu režīmu, ir nepieciešams, lai atsevišķā pakalpojumā ietilptu šajā noteikumā paredzēto saimnieciskās darbības subjektu
pamatpakalpojums.
Šādos apstākļos
Bundesfinanzhof
[Federālā Finanšu tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai [Sestās direktīvas] 26. pantā minētais “īpašais režīms ceļojumu aģentiem” ir piemērojams arī ceļojumu aģenta operas biļešu
atsevišķai tirdzniecībai, nesniedzot papildpakalpojumus?”

Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot savu jautājumu, iesniedzējtiesa vaicā, vai Sestās direktīvas 26. pantā paredzētais īpašais režīms attiecas uz visiem
ceļojumu aģenta sniegtajiem pakalpojumiem vai arī minēto režīmu var piemērot ceļojumu aģenta sniegtam pakalpojumam tikai tad,
ja tajā ietilpst ceļojuma pakalpojums.
Pirmkārt, Sestās direktīvas 26. panta 1. punktā ir precizēts, ka šajā noteikumā paredzētais īpašais režīms ir piemērojams
ceļojumu aģentiem un ceļojumu rīkotājiem, ja tie darījumus ar klientiem veic paši savā vārdā un ja tie ceļošanas iespēju nodrošināšanai
izmanto citu nodokļa maksātāju piegādes un pakalpojumus.
Tādējādi no paša šī noteikuma teksta izriet, ka, lai ceļojumu aģenta pakalpojumu sniegšanai varētu piemērot šajā noteikumā
definēto īpašo režīmu, tā mērķim ir jābūt ceļošanas iespēju nodrošināšanai.
Otrkārt, ir jāatgādina, ka ar Sestās direktīvas 26. pantu ir noteikts izņēmums no vispārējiem noteikumiem par nodokļa bāzi,
kas piemērojama noteiktiem ceļojumu aģentu un ceļojumu rīkotāju darījumiem, un kā Sestajā direktīvā paredzētā parastā režīma
izņēmums tas ir piemērojams tikai tiktāl, ciktāl tas ir vajadzīgs tā mērķa sasniegšanai (1998. gada 22. oktobra spriedums
apvienotajās lietās C‑308/96 un C‑94/97
Madgett
un
Baldwin
,
Recueil
, I‑6229. lpp., 5. un 34. punkts, kā arī 2003. gada 19. jūnija spriedums lietā C‑149/01
First Choice Holidays
,
Recueil
, I‑6289. lpp., 21. un 22. punkts).
Treškārt, Sestās direktīvas 26. pantā paredzētā īpašā režīma mērķis ir pielāgot piemērojamās tiesības īpašajām ceļojumu aģentu
un ceļojumu rīkotāju darbības īpatnībām (iepriekš minētie spriedumi apvienotajās lietās
Madgett
un
Baldwin
, 18. punkts, kā arī lietā
First Choice Holidays
, 23. punkts).
Šajā saistībā no judikatūras izriet, ka šai darbībai ir raksturīgi, ka tajā visbiežāk tiek apvienota vairāku pakalpojumu,
īpaši transporta un izmitināšanas pakalpojumu, sniegšana, kas tiek veikta gan dalībvalsts teritorijā, kur atrodas uzņēmuma
juridiskā adrese vai pastāvīgs uzņēmums, gan ārpus tās. Vispārējo noteikumu par nodokļa uzlikšanas vietu, nodokļa bāzi un
priekšnodokļa atskaitīšanu piemērošana radītu šiem uzņēmumiem praktiskas grūtības sniegto pakalpojumu lielā skaita un lokalizācijas
dēļ, kas varētu radīt šķērsli to darbībai (skat. iepriekš minētos spriedumus apvienotajās lietās
Madgett
un
Baldwin
, 18. punkts, kā arī lietā
First Choice Holidays
, 24. punkts).
Turklāt ir jānorāda, ka, pretēji Grieķijas valdības apgalvotajam, no iepriekš minētā sprieduma lietā
Van Ginkel
nebūtu jāsecina, ka Sestās direktīvas 26. pantā paredzētais īpašais režīms attiecas uz jebkuru atsevišķu ceļojumu aģenta vai
ceļojumu rīkotāja sniegtu pakalpojumu.
Tiesa iepriekš minētā sprieduma lietā
Van Ginkel
23. punktā ir nospriedusi, ka ceļojumu aģenta sniegto pakalpojumu izslēgšana no Sestās direktīvas 26. panta piemērošanas
jomas, pamatojoties uz to, ka tie ietver tikai izmitināšanu, nevis ceļotāja transportēšanu, novestu pie sarežģīta nodokļu
režīma, kurā pievienotās vērtības nodokļa jomā piemērojamie noteikumi būtu atkarīgi no katram ceļotājam piedāvāto pakalpojumu
sastāvdaļām, un šāds nodokļu režīms būtu pretrunā minētās direktīvas mērķiem.
Tādējādi no šī sprieduma izriet, ka Tiesa ir nevis nospriedusi, ka Sestās direktīvas 26. pantā minētais īpašais režīms attiecas
uz jebkuru ceļojumu aģenta sniegtu pakalpojumu, kas nav saistīts ar ceļojumu, bet gan, ka minētā noteikuma piemērošanas jomā
ietilpst ceļojumu aģenta sniegti izmitināšanas [pakalpojumi], pat ja šajā pakalpojumā ietilpst tikai izmitināšana, bet neietilpst
transports.
Tāpat no iepriekš minētā sprieduma lietā
Van Ginkel
24. punkta izriet, ka Sestās direktīvas 26. panta piemērošanas joma neattiecas uz pakalpojumu, ja to nepapildina ceļojuma
pakalpojumi, īpaši transporta un izmitināšanas jomā.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Sestās direktīvas 26. pantā paredzētajā īpašajā režīmā neietilpst ceļojumu aģenta
veikta operas biļešu tirdzniecība, nesniedzot ceļojuma pakalpojumus.
Turklāt ir jāatzīmē, ka šī īpašā režīma piemērošana tādai darbībai, kāda ir aplūkota pamata lietā, kad ceļojumu aģents tikai
tirgo biļetes uz izrādēm, nesniedzot ceļojuma pakalpojumus, – ņemot vērā, ka viena un tā pati darbība tiktu atšķirīgi aplikta
ar nodokli atkarībā no tā, vai saimnieciskās darbības subjekts, kurš tirgo minētās biļetes, ir ceļojumu aģents, – izkropļotu
konkurenci.
Tādējādi uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Sestās direktīvas 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nav piemērojams
operas biļešu atsevišķai tirdzniecībai, ko veic ceļojumu aģents, nesniedzot ceļojuma pakalpojumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma
nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, 26. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas
nav piemērojams operas biļešu atsevišķai tirdzniecībai, ko veic ceļojumu aģents, nesniedzot ceļojuma pakalpojumus.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.