CELEX: 62007CJ0038
Pritožba
Odpust uvoznih dajatev
Odločba Komisije
Člen 239 carinskega zakonika
Obstoj posebnega primera
Neobstoj goljufivega ravnanja
Očitna malomarnost uvoznika

Družba Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (v nadaljevanju: H & S) skuša s pritožbo doseči razveljavitev sodbe Sodišča prve stopnje z dne 30. novembra 2006 v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods proti Komisiji (T-382/04, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je Sodišče prve stopnje zavrnilo njeno tožbo na razglasitev ničnosti Odločbe Komisije REM 19/2002 z dne 17. junija 2004, s katero je bilo ugotovljeno, da odpust uvoznih dajatev v tem primeru ni upravičen (v nadaljevanju: sporna odločba).
Pravni okvir
Zakonodaja v zvezi s tarifno razvrstitvijo riževega papirja
Uredba Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi (
UL L 256, str. 1
) je določila celovito nomenklaturo blaga, ki se uvaža in izvaža v Evropski skupnosti (v nadaljevanju: KN), pri čemer se nomenklatura nahaja v prilogi I k tej uredbi.
V tej zadevi je bilo mogoče uporabiti tarifni podštevilki 19019099 in 19059020 KN v različici, kot izhaja iz Uredbe Komisije (ES) št. 1624/97 z dne 13. avgusta 1997, ki spreminja prilogo I k Uredbi št. 2658/87 (
UL L 224, str. 16
).
Tarifni številki 1901 in 1905 KN ter njuni tarifni podštevilki se v slovenskem jeziku glasita tako:
„1901
Sladni ekstrakt; živila iz moke, drobljencev, zdroba, škroba ali sladnega ekstrakta, ki ne vsebujejo kakava […], ki niso navedena in ne zajeta na drugem mestu; živila iz izdelkov iz tarifne št. 0401 do 0404, ki ne vsebujejo kakava […], ki niso navedena in ne zajeta na drugem mestu:
[…]

1901 90 99
– – –
drugo:
[…]

Kruh, peciva, sladice, piškoti in drugi pekovski izdelki z dodatkom kakava ali brez njega; hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblati za pečatenje, rižev papir in podobni izdelki:
[…]

1905 90
–
drugo:
[…]

1905 90 20
– –
Hostije, prazne kapsule, primerne za farmacevtsko uporabo, oblati za pečatenje, rižev papir in podobni proizvodi.“
Nizozemska različica KN opisuje tarifno številko 1905 in njeno tarifno podštevilko tako:
„1905
Brood, gebak, biscuits en andere bakkerswaren, ook indien deze producten cacao bevatten; ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten van meel of van zetmeel:
[…]

1905 90
–
andere:
[…]

1905 90 20
– –
ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten, van meel of van zetmeel.“
Komisija Evropskih skupnosti lahko na podlagi člena 9(1)(a), prva alinea, Uredbe št. 2658/87 sprejme pravila za uvrščanje določenega blaga v KN, da bi zagotovila enotno uporabo KN v Skupnosti.
V skladu s prilogo k Uredbi Komisije (ES) št. 1196/97 z dne 27. junija 1997 o uvrstitvi določenega blaga v kombinirano nomenklaturo (
UL L 170, str. 13
, v nadaljevanju: uredba o uvrstitvi) sodijo pod tarifno podštevilko 19059020 KN „[ž]ivil[a] v obliki suhih, prosojnih lističev različnih velikosti, izdelan[a] iz riževe moke, soli in vode“. Prav tako je v tej prilogi določeno, da se „[t]i lističi […], potem ko se namočijo v vodi, da postanejo voljni, na splošno uporabljajo kot ‚ovitki‘ za zavijanje spomladanskih zvitkov in podobnih izdelkov“.
Zakonodaja v zvezi z odpustom uvoznih dajatev
Člen 5 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (
UL L 302, str. 1
), kot je bila spremenjena z Uredbo Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 82/97 z dne 19. decembra 1996 (
UL 1997, L 17, str. 1
, v nadaljevanju: carinski zakonik) določa:
„1.   Pod pogoji iz člena 64(2) in ob upoštevanju določb, sprejetih v okviru člena 243(2)(b), lahko vsakdo imenuje zastopnika, ki zanj pri carinskih organih izvršuje opravila in formalnosti v skladu s carinskimi predpisi.
2.   Tako zastopanje je lahko:
—
neposredno, pri čemer zastopnik nastopa v tujem imenu in za tuj račun,
ali
—
posredno, pri čemer zastopnik nastopa v svojem imenu, a za tuj račun.
[…]“
Člen 239 carinskega zakonika določa:
„1.   Uvozne ali izvozne dajatve se lahko povrnejo ali odpustijo v drugih primerih, kot so predvideni v členih 236, 237 in 238:
—
ki se morajo določiti skladno s postopkom odbora;
—
ki izhajajo iz okoliščin, pri katerih ne gre niti za [očitno] malomarnost niti za goljufivo ravnanje udeleženega. Primeri, v katerih je mogoče uporabiti to določbo, in podrobnosti postopka, ki jih je treba v ta namen upoštevati, se določijo skladno s postopkom odbora. Povračilo ali odpust sta lahko odvisna od izpolnjevanja posebnih pogojev.
2.   Povračilo ali odpust dajatev zaradi razlogov, opisanih v odstavku 1, se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu […]“
Dejansko stanje, kot izhaja iz izpodbijane sodbe
Družba H & S, s sedežem na Nizozemskem, je uvoznica riževega papirja iz Vietnama. Zato je uporabila storitve carinskega zastopnika, namreč družbe Switch Customs Brokers BV, ki jo je imenovala za neposrednega zastopnika v smislu člena 5(2) carinskega zakonika.
Družba H & S je deklarirala uvožen rižev papir pod tarifno podštevilko 19019099 KN. Nizozemski carinski organ (v nadaljevanju: carinski organ) je z dopisom z dne 21. marca 1996 sporočil pritožnici, da bi bilo treba zadevni rižev papir dejansko uvrstiti pod navedeno podštevilko.
Komisija je 27. junija 1997 sprejela uredbo o uvrstitvi, ki je bila v
Uradnem listu Evropskih Skupnosti
objavljena 28. junija 1997 in je začela veljati 19. julija 1997.
Ne glede na obstoj te uredbe o uvrstitvi je družba H & S rižev papir iz Vietnama še naprej uvažala pod podštevilko 19019099 KN in carinski organ je pod to uvrstitvijo sprejel še 29 deklaracij v šestih mesecih (na podlagi pregleda dokumentacije in – v enem primeru – pregleda blaga). Vendar pa je carinski organ 16. marca 1998 pritožnici sporočil, da je treba zadevno blago uvrstiti pod tarifno podštevilko 19059020 KN in ne pod tarifno podštevilko 19019099 KN. Vendar pa je pozneje tistega dne ugotovil skladnost deklaracije, v kateri je bil rižev papir uvrščen pod podštevilko 19019099 KN. Od 17. marca 1998 je pritožnica rižev papir uvažala tako, da ga je uvrstila pod podštevilko 19059020 KN.
Carinski organ je z dopisom z dne 22. novembra 2000 obvestil družbo H & S, da bo za obdobje od 13. novembra 1997 do 31. decembra 1998 naknadno vknjižil uvozne dajatve v skupnem znesku 645.399,50 NLG (to je 292.869,52 eura), ker je ta družba v navedenem obdobju napačno uvrščala zadevno blago, saj je številka 19059020 KN tista, ki je v skladu z uredbo o uvrstitvi. Po prilagoditvi je bil ta znesek končno določen na 636.518,40 NLG, kar se je ujemalo s predloženimi deklaracijami z napačno uvrstitvijo pod tarifno podštevilko 19019099 KN v obdobju od 25. novembra 1997 do 2. februarja 1998.
Ker je Kraljevina Nizozemska ugodila zahtevku družbe H & S v tem smislu, je 13. septembra 2002 od Komisije zahtevala, da na podlagi člena 239 carinskega zakonika odloči, ali je upravičeno odpustila uvozne dajatve tej družbi.
Komisija je 17. junija 2004 sprejela sporno odločbo. V tej odločbi je ugotovila, da obstaja poseben primer v smislu člena 239 carinskega zakonika. Vendar je menila, da je družba H & S ravnala očitno malomarno, saj ni, čeprav je izkušen gospodarski subjekt in je uredba o uvrstitvi odpravila kompleksnost zakonodaje, ki je lahko obstajala prej, storila ničesar, da bi se pozanimala o pravilnosti prakse carinskega organa, ki je bila očitno v nasprotju z navedeno uredbo.
Postopek pred Sodiščem prve stopnje in izpodbijana sodba
Družba H & S je s tožbo, vloženo v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 23. septembra 2004, izpodbijala sporno odločbo in predlagala, prvič, naj se jo razglasi za nično v delu, v katerem je ugotovljeno, da zahtevek za odpust dajatev ni bil upravičen, in, drugič, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov. Komisija je predlagala, naj se tožbo zavrne in naj se tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
V podporo svoji tožbi je družba H & S uveljavljala tri razloge za razglasitev ničnosti sporne odločbe, in sicer, prvič, kršitev člena 239 carinskega zakonika, napačno presojo dejanskega stanja in nezadostno obrazložitev te odločbe, drugič, kršitev načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja ter, tretjič, kršitev načela sorazmernosti.
Z izpodbijano sodbo je Sodišče prve stopnje tožbo družbe H & S zavrnilo.
Družba H & S je v okviru prvega tožbenega razloga predvsem poudarjala kompleksnost zakonodaje, ker nizozemska različica KN, drugače kot druge jezikovne različice, ne vsebuje izrecne napotitve na „rižev papir“, tako da je lahko ta družba, po zgledu carinskega organa, ki je v preteklosti priporočal uvrstitev tega blaga pod tarifno podštevilko 19019099 KN, v dobri veri menila, da rižev papir spada pod to tarifno podštevilko. Poleg tega naj bi bila uredba o uvrstitvi v nasprotju z nizozemsko različico KN in ji torej neupoštevanja te uredbe ni mogoče očitati.
Družba H & S prav tako trdi, da ni bila izkušen uvoznik in da ji ni mogoče pripisati strokovnih izkušenj njenega carinskega zastopnika. V zvezi s tem trdi, da pri ugotavljanju njene malomarnosti ni mogoče upoštevati morebitne malomarnosti tega zastopnika, ki ni vedel za uredbo o uvrstitvi, objavljeno v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
.
V zvezi s tem je Sodišče prve stopnje po tem, ko je najprej v točki 43 izpodbijane sodbe pojasnilo, da se spor nanaša izključno na vprašanje, ali je lahko Komisija pravilno ugotovila očitno malomarnost družbe H & S, v naslednji točki iste sodbe opozorilo, da je treba v skladu s sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 11. novembra 1999 v zadevi Söhl in Söhlke (
C-48/98, Recueil, str. I-7877
, točka 56), za namene presoje očitne malomarnosti upoštevati zlasti kompleksnost določb, katerih neizvajanje je privedlo do nastanka carinskega dolga, strokovne izkušnje in skrbnost gospodarskega subjekta.
Sodišče prve stopnje je nato v točki 58 izpodbijane sodbe menilo, da je bila z objavo uredbe o uvrstitvi odpravljena morebitna kompleksnost zakonodaje, ki je obstajala, ker ni bilo nekaterih izrazov v nizozemski različici besedila tarifne podštevilke 19059020 KN. V točki 70 navedene sodbe je razsodilo, da je treba morebitno malomarnost carinskega zastopnika, vključno z njegovimi strokovnimi izkušnjami, pripisati družbi H & S. Na koncu je Sodišče prve stopnje v točki 75 iste sodbe opozorilo, da je naloga gospodarskega subjekta, da se, če dvomi o pravilni uporabi določb, zaradi nespoštovanja katerih lahko nastane carinski dolg, pozanima in poišče vsa mogoča pojasnila, da ne bi kršil navedenih določb.
Sodišče prve stopnje je zato v točki 87 izpodbijane sodbe sklenilo, da družba H & S in njen carinski zastopnik, s tem da se pri carinskem organu nista pozanimala o razlogih za neskladnost med njegovo prakso uvrstitve in določbami uredbe o uvrstitvi, nista pokazala skrbnosti, ki se zahteva s členom 239 carinskega zakonika.
V teh okoliščinah je Sodišče prve stopnje v točki 96 izpodbijane sodbe razsodilo, da družba H & S ni dokazala niti, da je Komisija kršila člen 239 carinskega zakonika, niti, da je napačno presodila dejansko stanje, niti, da je bila obrazložitev sporne odločbe nezadostna, in je zato zavrnilo prvi tožbeni razlog.
Družba H & S je z drugim tožbenim razlogom predvsem očitala Komisiji, da je bila preveč stroga in je kršila načelo dobrega upravljanja, s tem da ni upoštevala napak carinskega organa pri presoji skrbnosti uvoznika.
Sodišče prve stopnje je v točki 103 izpodbijane sodbe navedlo, da se je malomarnost carinskega organa že upoštevala pri presoji obstoja posebnega primera, ampak da to vseeno ne more imeti za posledico, da tožeča stranka ne bi nosila posledic lastne malomarnosti.
Sodišče prve stopnje je glede tretjega tožbenega razloga v točki 111 izpodbijane sodbe ugotovilo, da kadar pogoji uporabe člena 239 carinskega zakonika niso izpolnjeni, zavrnitev odpusta dajatev ne pomeni kršitve načela sorazmernosti.
Pritožba
Družba H & S v svoji pritožbi predlaga, naj se izpodbijano sodbo razveljavi in sporno odločbo razglasi za nično ter Komisiji naloži plačilo stroškov.
Komisija predlaga, naj se pritožbo zavrne kot neutemeljeno in naj se plačilo stroškov naloži družbi H & S.
Družba H & S v utemeljitev svoje pritožbe navaja v bistvu en razlog, in sicer, da je Sodišče prve stopnje pri presoji pogoja neobstoja očitne malomarnosti gospodarskega subjekta kršilo člen 239 carinskega zakonika. Ta pritožbeni razlog je sestavljen iz treh delov, ki ustrezajo trem dejavnikom, ki jih sodna praksa upošteva v okviru take presoje, namreč kompleksnost zakonodaje, strokovne izkušnje in skrbnost uvoznika.
Komisija meni, da je Sodišče prve stopnje pravilno uporabilo člen 239 carinskega zakonika. Poleg tega ugotavlja, da družba H & S ponavlja, včasih dobesedno, argumente, ki jih je navajala pred Sodiščem prve stopnje, pri čemer pa pojasnjuje, da ne namerava uveljavljati ugovora nedopustnosti.
Dopustnost
Najprej je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso iz člena 225 ES, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča in člena 112(1)(c) Poslovnika Sodišča razvidno, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev je predlagana, ter pravne argumente, ki ta predlog na poseben način utemeljujejo (sodba z dne 3. marca 2005 v zadevi Biegi Nahrungsmittel in Commonfood proti Komisiji,
C-499/03 P, ZOdl., str. I-1751
, točka 37 in navedena sodna praksa).
Pritožba, ki se omejuje na ponovitev ali obnovitev besedila tožbenih razlogov in trditev, ki so bili predstavljeni pred Sodiščem prve stopnje, ne izpolnjuje zahtev po obrazložitvi, ki izhajajo iz teh določb (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Biegi Nahrungsmittel in Commonfood proti Komisiji, točka 38 in navedena sodna praksa).
Vendar če pritožnik izpodbija način, kako je Sodišče prve stopnje razlagalo ali uporabilo pravo Skupnosti, se pravna vprašanja, obravnavana v postopku na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če pritožnik svoje pritožbe ne bi mogel utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je navajal že pred Sodiščem prve stopnje, bi pritožbeni postopek deloma izgubil pomen (zgoraj navedena sodba Biegi Nahrungsmittel in Commonfood proti Komisiji, točka 39 in navedena sodna praksa).
V tej zadevi pa je treba ugotoviti, da se je pritožnica sicer res zatekla k argumentom, ki jih je že predstavila v podporo svoji tožbi na razglasitev ničnosti pred Sodiščem prve stopnje, vendar pa izpodbija razlago tega sodišča glede predpostavk, ki morajo biti izpolnjene, da bi se zadostilo pogoju neobstoja očitne malomarnosti uvoznika, kot je predviden v členu 239 carinskega zakonika.
V teh okoliščinah je to pritožbo treba preučiti.
Prvi del: kompleksnost zakonodaje
Trditve strank
Po mnenju družbe H & S uvrstitev riževega papirja pod tarifno podštevilko 19059020 KN še ni sprejeta, kot to potrjuje dejstvo, da je Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) predložilo Sodišču vprašanje za predhodno odločanje v zadevi C-375/07. To naj bi utrjevalo položaj pritožnice, ki meni, da gre za kompleksno zakonodajo, zlasti zaradi redakcijskih pomanjkljivosti nizozemske različice KN in zaradi vztrajanja carinskega organa v sprejemanju domnevno napačne uvrstitve. Poleg tega pritožnica meni, da v nasprotju s tem, kar je razsodilo Sodišče prve stopnje, uredba o uvrstitvi ni mogla povzročiti dvoma o uvrstitvi zadevnega blaga, saj je uvrstitev po tej uredbi v nasprotju s KN in sodno prakso Sodišča, kot izhaja iz sodbe z dne 11. avgusta 1995 v zadevi Uelzena Milchwerke (
C-12/94, Recueil, str. I-2397
).
Po mnenju Komisije veljavna zakonodaja ni kompleksna in v vsakem primeru naj bi uredba o uvrstitvi, katere uporaba je sporna v tej zadevi, razjasnila veljavna pravila. Argumenti družbe H & S naj bi bili dejansko osredotočeni na vprašanje kompleksnosti uvrstitve riževega papirja. Taka argumentacija se naj ne bi nanašala na postopek odpusta dajatev, ampak na obstoj carinskega dolga, torej na tožbo, ki jo je vložila družba H & S pri nacionalnem sodišču zoper uvrstitev tega blaga pod tarifno podštevilko 19059020 KN, ki jo je opravil carinski organ.
Presoja Sodišča
Treba je opozoriti, da je treba pri presoji, ali gre za očitno malomarnost v smislu člena 239 carinskega zakonika, upoštevati predvsem kompleksnost predpisov, katerih neizvajanje je privedlo do nastanka carinskega dolga, strokovne izkušnje in skrbnost gospodarskega subjekta (sodba z dne 13. septembra 2007 v zadevi Common Market Fertilizers proti Komisiji,
C-443/05 P, ZOdl., str. I-7209
, točka 174 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je pomemben indic, ki lahko dokazuje kompleksnost problema, ki ga je treba rešiti, ali je bilo zaradi razlik, ki obstajajo v različnih državah članicah glede tarifne uvrstitve blaga, nujno sprejeti uredbo, ki dokončno pojasnjuje tarifno številko, pod katero je treba uvrstiti blago (glej sodbo z dne 1. aprila 1993 v zadevi Hewlett Packard France,
C-250/91, Recueil, str. I-1819
, točka 23).
Vendar je treba v tej zadevi ugotoviti, da se je odpust dajatev, ki ga je zahtevala družba H & S, nanašal na uvoz, do katerega je prišlo po začetku veljavnosti uredbe o uvrstitvi. Čeprav je gotovo res, da se je lahko nizozemska različica besedila tarifne podštevilke 19059020 KN glede uvrstitve zadevnega blaga zdela manj jasna kot ostale jezikovne različice, pa kljub temu ta uredba o uvrstitvi, ki je neposredno uporabljiva in v celoti zavezujoča, izrecno in nedvoumno opisuje proizvode, ki jih je treba uvrstiti pod navedeno tarifno podštevilko in ki se ujemajo s proizvodi, ki jih uvaža pritožnica (glej v tem smislu sodbo z dne 20. novembra 2008 v zadevi Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading,
C-375/07, ZOdl., str. I-8689
, točka 52).
Iz tega sledi, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava, s tem ko je v točki 58 izpodbijane sodbe razsodilo, da je bila z objavo uredbe o uvrstitvi odpravljena morebitna kompleksnost zakonodaje, ki je obstajala, ker ni bilo nekaterih izrazov v nizozemski različici besedila tarifne številke 1905 KN in natančneje tarifne podštevilke 19059020 KN.
Poleg tega v to ugotovitev ni mogoče podvomiti zaradi okoliščine, da je Sodišče v točki 20 sodbe z dne 26. junija 1990 v zadevi Deutsche Fernsprecher (
C-64/89, Recueil, str. I-2535
) menilo, da je v primeru, kot je ta v tej zadevi, kjer je gospodarski subjekt dvakrat prejel potrdilo o pravilnosti napačne tarifne številke, na kateri je temeljila carinska obravnava, ponavljajoča se napaka carinskega organa pomenila indic, na podlagi katerega je bilo mogoče dokazati, da je bil problem, ki ga je bilo treba rešiti, kompleksen.
Kot je pojasnjeno v točki 5 navedene sodbe, je v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, tožeča stranka, ki je dvomila o utemeljenosti oprostitve carinskih dajatev, ki ji je bila odobrena, zaprosila carinski urad, naj ponovno preuči njen primer, in je tako od direktorja tega urada pridobila potrdilo o carinski oprostitvi. V tej zadevi pa je jasno, da družba H & S ni pridobila takega potrdila po tem, ko je opozorila carinski organ na njegovo prakso, s katero je bila kršena uredba o uvrstitvi. Pritožnica je zgolj vložila carinske deklaracije, ki jih je ta organ sprejel, dokler ni opazil napačne uvrstitve.
Iz zgoraj navedenega sledi, kot je razsodilo Sodišče prve stopnje v točki 58 izpodbijane sodbe, da zadevna tarifna zakonodaja v nizozemski različici, ki jo je treba uporabiti za dejansko stanje v tej zadevi, ni posebej kompleksna.
Zato je treba prvi del zavrniti.
Drugi del: strokovne izkušnje uvoznika
Trditve strank
Družba H & S trdi, da je Sodišče prve stopnje napačno presodilo, da je treba strokovne izkušnje njenega carinskega zastopnika pripisati njej. Poudarja, prvič, da se ukvarja samo s proizvodnjo in trgovino in torej ni nikakor specializirana za uvoz. Drugič, razlaga Sodišča prve stopnje naj bi bila v nasprotju z voljo zakonodajalca, kajti tako bi bilo manj verjetno, da bi se odpust dajatev odobril podjetju, ki ga neposredno zastopa zastopnik, kot pa podjetju, ki samo izdela carinske deklaracije.
Po mnenju Komisije je Sodišče prve stopnje pravilno menilo, da je treba strokovne izkušnje carinskega zastopnika pripisati podjetju uvozniku, saj carinski zastopnik v primeru neposrednega zastopanja izdela deklaracijo v imenu in za račun uvoznika. Poleg tega naj bi Sodišče prve stopnje v vsakem primeru ugotovilo, da je bila pritožnica izkušena uvoznica.
Presoja Sodišča
Da bi se lahko presojalo strokovne izkušnje uvoznika, ki se upoštevajo pri pogoju neobstoja očitne malomarnosti v smislu člena 239 carinskega zakonika, je treba preučiti, ali gre za gospodarski subjekt, katerega poklicna dejavnost je predvsem uvoz in izvoz, in ali je že pridobil določene izkušnje pri opravljanju teh poslov (zgoraj navedeni sodbi Söhl & Söhlke, točka 57, in Common Market Fertilizers proti Komisiji, točka 188).
Vendar člen 5(2) carinskega zakonika predvideva možnost, da gospodarski subjekt imenuje zastopnika. Tako je lahko gospodarski subjekt za namene izvrševanja opravil in formalnosti v skladu s carinskimi predpisi zastopan neposredno, kadar zastopnik deluje v njegovem imenu in za njegov račun, ali posredno, kadar zastopnik deluje v svojem imenu, vendar za tuj račun (zgoraj navedena sodba Common Market Fertilizers proti Komisiji, točka 184).
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je gospodarski subjekt, ki se je obrnil na carinskega zastopnika, v okviru neposrednega ali posrednega zastopanja, v vsakem primeru dolžnik carinskega dolga nasproti carinskim organom in da se ne more razbremeniti svoje odgovornosti, s tem da bi se skliceval na napake, ki jih je zagrešil ta zastopnik (glej zgoraj navedeno sodbo Common Market Fertilizers proti Komisiji, točki 186 in 187).
Podobno se gospodarski subjekt, ki se je zatekel k storitvam carinskega zastopnika, ne more izogniti
a posteriori
izterjavi carinskih dajatev, tako da se sklicuje na svojo neizkušenost na področju carinskih formalnosti. Gospodarski subjekti bi se eventualno namreč lahko izognili pogoju v zvezi s poklicnimi izkušnjami, tako da bi sistematično uporabljali storitve strokovnjakov na carinskem področju, ter bi tako, v nasprotju s tem, kar trdi družba H & S, gospodarski subjekti, ki bi sami opravljali carinske posle, bili tisti, ki bi bili v slabšem položaju glede na postopek iz člena 239 carinskega zakonika. Poleg tega – in tako kot pritožnica sama priznava v točki 71 svoje pritožbe – ima zastopani gospodarski subjekt nesporno korist od strokovnih izkušenj svojega carinskega zastopnika.
Iz tega sledi, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava, ko je v točki 70 izpodbijane sodbe razsodilo, da če je zastopnik deloval v imenu in za račun uvoznika, bi bilo treba dejavnike, ki se nanašajo na morebitno malomarnost tega zastopnika, vključno z ravnijo njegovih strokovnih izkušenj, upoštevati pri presoji malomarnosti tega uvoznika.
Glede argumentacije pritožnice, s katero je ta skušala izpodbiti presojo Sodišča prve stopnje iz točke 63 izpodbijane sodbe, v skladu s katero je sama imela določene izkušnje na področju uvoza, je treba opozoriti, da presoja dejstev ne pomeni pravnega vprašanja, ki je lahko predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe, razen v primeru izkrivljanja predloženih dokazov (glej zgoraj navedeno sodbo Biegi Nahrungsmittel in Commonfood in proti Komisiji, točka 40).
Zato je treba navedeno argumentacijo zavreči kot nedopustno.
Poleg tega je ob upoštevanju zgoraj navedenega treba zavrniti drugi del.
Tretji del: skrbnost uvoznika
Trditve strank
Družba H & S trdi, da je Sodišče prve stopnje kršilo člen 239 carinskega zakonika, ker je od uvoznika zahtevalo, da bi moral biti tako skrben, da bi izpodbijal tarifno uvrstitev, kakor jo je izvedel carinski organ. V tej zadevi pa ta družba ni videla razlogov za tako postopanje, ker, prvič, se ji je zdelo, da je uvrstitev „nekuhanih“ proizvodov pod tarifno podštevilko 19019099 v skladu s KN, in drugič, ker se uredba o uvrstitvi lahko nanaša le na „kuhane“ proizvode. Poleg tega pritožnica meni, da od gospodarskih subjektov ni mogoče zahtevati, da bi poznali različne v Uradnem listu objavljene jezikovne različice določb, ki jih je treba uporabiti. Ker je svoje carinske deklaracije še naprej vlagala pod tarifno podštevilko 19019099 KN, pri čemer je carinski organ te deklaracije sprejel, naj bi torej ravnala z dolžno skrbnostjo. Poleg tega, tudi če bi lahko šlo za malomarnost, se ji le-te naj ne bi moglo pripisati, saj naj bi šlo za malomarnost njenega carinskega zastopnika. Končno družba H & S meni, da čeprav bi se ji lahko dokazalo malomarnost, bi bila ta minimalna glede na malomarnost navedenega organa.
Komisija trdi, da Sodišče prve stopnje ni napačno uporabilo prava pri uporabi pogoja v zvezi s skrbnostjo gospodarskega subjekta. Opozarja, da se mora v skladu s sodno prakso gospodarski subjekt, kadar dvomi o pravilni uporabi določb, zaradi nespoštovanja katerih lahko nastane carinski dolg, pozanimati in poiskati vsa mogoča pojasnila, da ne bi kršil navedenih določb. Ugotovljeno pa je, da družba H & S in njen carinski zastopnik nista vedela za uredbo o uvrstitvi, objavljeno v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
, kar naj bi že samo po sebi pomenilo malomarnost.
A fortiori
nista mogla opozoriti carinskega organa glede tarifne številke, ki bi jo bilo treba uporabiti za pravilno uporabo KN.
Presoja Sodišča
Najprej je treba opozoriti, da je povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, ki se ga lahko odobri le pod določenimi pogoji in v posebej predvidenih primerih, izjema od normalne ureditve uvoza in izvoza in da je posledično določbe o takem povračilu ali odpustu treba razlagati ozko. Ker je neobstoj „očitne malomarnosti“ pogoj
sine qua non
, da bi se lahko uveljavljalo povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev, iz tega sledi, da je treba ta pojem razlagati tako, da ostane število primerov povračila ali odpusta omejeno (zgoraj navedena sodba Söhl in Söhlke, točka 52).
Določbe Skupnosti, ki veljajo na področju carinske tarife, morajo biti obvezno objavljene v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
. So edino pozitivno pravo na navedenem področju in domneva se, da ga vsi poznajo (glej sodbo z dne 12. julija 1989 v zadevi Binder, 161/88, Recueil, str. 2415, točka 19).
Kot je bilo ugotovljeno v točki 42 te sodbe, uredba o uvrstitvi, ki je bila pravilno objavljena v navedenem uradnem listu, vključno z nizozemsko različico, in ki je bila zato neposredno uporabljiva in v celoti zavezujoča, izrecno in nedvoumno opisuje blago, ki ga je treba uvrstiti pod tarifno podštevilko 19059020 KN in ki se ujema z blagom, ki ga je uvozila družba H & S.
Iz tega sledi, da pritožnica ne more trditi, da je lahko v dobri veri menila, da se ta uredba ne nanaša na proizvode, ki jih je uvozila, v tej zadevi na nekuhane proizvode.
Glede napak carinskega organa, ki naj bi pritožnico utrdile v izbiri tarifne podštevilke 19019099 KN za njen uvoz, je treba ugotoviti, da se skrbni gospodarski subjekt, ki je vedel za uredbo o uvrstitvi, objavljeno v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
, kot je ta v tej zadevi, ne more omejiti na to, da še naprej svoje blago uvaža pod številko KN, zgolj iz razloga, da je to uvrstitev sprejel ta organ. Če bi se namreč sprejelo tako malomarnost, bi to lahko spodbudilo gospodarske subjekte, da bi izkoriščali napake svojih carinskih organov.
Poleg tega, kot je pravilno ugotovilo Sodišče prve stopnje v točki 103 izpodbijane sodbe, napaka carinskega organa, ki je že bila upoštevana v zadevi pri preučitvi obstoja posebnega primera, načeloma ne more imeti za posledico, da gospodarski subjekt ne bi nosil posledic lastne malomarnosti.
V vsakem primeru je treba poudariti, da v primeru, kot je primer pritožnice, gospodarski subjekt ohrani možnost, da izpodbija obstoj carinskega dolga, tako da se eventualno sklicuje na nezakonitost uredbe o uvrstitvi, to, kar je družba H & S sicer storila pred nacionalnim sodiščem, ki je Sodišču posredovalo predlog za sprejetje predhodne odločbe, zadeva, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, C-375/07.
Argumentacije družbe H & S, s katero je ta skušala izpodbiti možnost, da se ji pripiše malomarnost njenega carinskega zastopnika, ob upoštevanju tega, na kar je bilo opozorjeno v točki 52 te sodbe, ni mogoče sprejeti.
Iz tega sledi, da je treba tretji del prav tako zavrniti.
Ker ni bil sprejet nobeden od treh delov edinega tožbenega razloga, ki ga je navedla družba H & S v podporo svoji pritožbi, je treba tožbeni razlog zavrniti.
Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Komisija je predlagala, naj se družbi H & S naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.

Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:

1.
Pritožba se zavrne.

2.
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV se naloži plačilo stroškov.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nizozemščina.