CELEX: 62007CJ0164
Articolul 12 CE
Discriminare pe motiv de cetățenie sau naționalitate
Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions
Excludere

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 12 primul paragraf CE. Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între domnul Wood, resortisant al Regatului Unit, pe de o parte, și Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions (denumit în continuare „Fonds de garantie”), pe de altă parte, cu privire la refuzul acestuia din urmă de a-i acorda, din cauza cetățeniei sale, o despăgubire destinată să repare prejudiciul cauzat printr-o infracțiune comisă în afara teritoriului francez.
Cadrul juridic național
Articolul 706-3 din Codul de procedură penală prevede:
„Orice persoană care a suferit un prejudiciu rezultat din fapte intenționate sau neintenționate care prezintă caracterul material al unei infracțiuni poate obține repararea integrală a prejudiciilor rezultate în urma atingerilor aduse persoanei, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:
1.
Aceste atingeri nu intră în domeniul de aplicare al articolului 53 din Legea de finanțare a securității sociale pentru 2001 (Loi de financement de la sécurité sociale pour 2001) (nr. 2000-1257 din 23 decembrie 2000), nici al articolului L. 126-1 din Codul asigurărilor (code des assurances), nici al capitolului 1 din Legea nr. 85-677 din 5 iulie 1985 privind ameliorarea situației victimelor accidentelor de circulație și accelerarea procedurilor de despăgubire (loi n
o
85-677 du 5 juillet 1985 tendant à l’amélioration de la situation des victimes d’accidents de la circulation et à l’accélération des procédures d’indemnisation) și nu au drept cauză un act de vânătoare sau un act de distrugere a dăunătorilor;
2.
Aceste fapte:
—
au determinat moartea, o incapacitate permanentă sau o incapacitate totală de muncă pentru o perioadă egală sau mai mare de o lună sau
—
sunt prevăzute și pedepsite la articolele 222-22 până la 222-30, 225-4-1 până la 225-4-5 și 227-25 până la 227-27 din Codul penal;
3.
Persoana vătămată are cetățenia franceză. În caz contrar, faptele au fost comise pe teritoriul național, iar persoana vătămată este:
—
resortisant al unui stat membru al Comunității Economice Europene sau
—
sub rezerva tratatelor și a acordurilor internaționale, în situație de ședere legală, în ziua faptelor sau a cererii.
Despăgubirea poate fi refuzată sau cuantumul acesteia poate fi redus ca urmare a culpei victimei.”
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
Helena Wood, studentă la Londra, a decedat într-un accident de circulație survenit la 9 iunie 2004, în timpul unui stagiu în Australia.
Părinții săi, James Wood și Evelyne Arraitz, au sesizat la 3 iulie 2006 commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes (Comisia pentru despăgubirea victimelor infracțiunilor de pe lângă Tribunalul de Mare Instanță din Nantes) pentru a solicita, pe lângă daunele materiale evaluate la 398 de euro, repararea prejudiciilor lor morale evaluate la 10000 de euro pentru fiecare dintre ei și la 7500 de euro pentru fiecare dintre cei doi copii mai mici ai acestora, Julia și Hugo Wood.
La 24 noiembrie 2006, președintele din cadrul tribunal de grande instance din Nantes a omologat un acord încheiat cu Fonds de garantie cu privire la cuantumul despăgubirilor solicitate în favoarea urmașilor defunctei Helena Wood, însă cu excepția tatălui acesteia, pentru motivul cetățeniei sale britanice.
La 11 ianuarie 2007, domnul Wood a depus concluzii în fața instanței de trimitere, invocând, ca principal temei al cererii sale, articolul 12 primul paragraf CE, care interzice orice discriminare pe motiv de cetățenie.
Potrivit domnului Wood, care declară că are reședința, muncește și își plătește impozitele în Franța, unde trăiește de mai mult de 20 de ani cu partenera sa, care este cetățean francez, această inegalitate de tratament care constă în a i se refuza o despăgubire care, pe de altă parte, este acordată celorlalți membri ai familiei sale, este contrară principiului nediscriminării proclamat la articolul 12 primul paragraf CE.
În ceea ce îl privește, Fonds de garantie s-a opus cererii domnului Wood, invocând lipsa îndeplinirii criteriilor prevăzute la articolul 706-3 din Codul de procedură penală și s-a prevalat de jurisprudența tradițională a Curții de Casație, favorabilă opiniei sale.
În acest context, commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance din Nantes a decis să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Având în vedere principiul general al nediscriminării pe motive de cetățenie sau naționalitate prevăzut la articolul [12 CE], prevederile articolului 706-3 din Codul de procedură penală francez sunt sau nu sunt compatibile cu dreptul comunitar în măsura în care un resortisant al Comunității Europene, care are reședința în Franța și care este tatăl unui copil de cetățenie franceză decedat în afara teritoriului național, nu ar avea dreptul la primirea unei despăgubiri acordate de Fonds de garantie exclusiv din cauza cetățeniei sale?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin întrebarea adresată, instanța de trimitere solicită, în esență, să se stabilească dacă dreptul comunitar se opune legislației unui stat membru care neagă resortisanților celorlalte state membre, care au reședința și care lucrează pe teritoriul său, posibilitatea de a obține o despăgubire destinată să repare prejudiciile rezultate din atingerile aduse persoanei, cauzate printr-o infracțiune care nu a fost comisă pe teritoriul acestui stat, exclusiv din cauza cetățeniei lor.
În acțiunea principală, astfel cum rezultă din decizia de trimitere, domnul Wood, resortisant britanic, a făcut uz de dreptul său la libera circulație a lucrătorilor în sensul articolului 39 CE sau la libertatea de stabilire în sensul articolului 43 CE prin faptul că a venit să lucreze și să locuiască în Franța de mai mult de 20 de ani.
Prin urmare, situația domnului Wood intră în domeniul de aplicare al Tratatului CE și acesta poate invoca, așadar, dreptul său de a nu fi discriminat din cauza cetățeniei sale.
În această privință, jurisprudența este constantă în sensul că principiul nediscriminării impune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod. Un astfel de tratament nu ar putea fi justificat decât dacă s-ar întemeia pe considerații obiective independente de cetățenia persoanelor vizate și proporționale cu obiectivul legitim urmărit (a se vedea Hotărârea din 2 octombrie 2003, Garcia Avello,
C-148/02, Rec., p. I-11613
, punctul 31 și jurisprudența citată).
În acțiunea principală, domnul Wood, resortisant britanic, trăiește de mai mult de 20 de ani în Franța și și-a pierdut fiica într-un accident survenit în afara teritoriului Comunității. Având în vedere dispariția fiicei sale și prejudiciul care rezultă din acest fapt, domnul Wood se află într-o situație comparabilă cu cea a unei persoane cum este partenera sa, doamna Arraitz. Or, în temeiul dispoziției naționale în cauză în acțiunea principală, singurul element care diferențiază situația acestora, în ceea ce privește dreptul de a fi despăgubit, este cetățenia lor. Într-adevăr, numai doamna Arraitz, datorită cetățeniei sale franceze, obține o despăgubire ca urmare a acestui prejudiciu.
Astfel, acest tratament diferit, întemeiat în mod explicit și exclusiv pe cetățenia domnului Wood, reprezintă o discriminare directă. În rest, guvernul francez admite el însuși că, într-un caz precum este cel în cauză în acțiunea principală, nu există motive susceptibile să justifice o astfel de diferență de tratament.
Având în vedere cele de mai sus, trebuie să se răspundă la întrebarea formulată că dreptul comunitar se opune legislației unui stat membru care neagă resortisanților celorlalte state membre, care au reședința și care lucrează pe teritoriul său, posibilitatea de a obține o despăgubire destinată să repare prejudiciile rezultate din atingerile aduse persoanei, cauzate printr-o infracțiune care nu a fost comisă pe teritoriul acestui stat, exclusiv din cauza cetățeniei lor.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a doua) declară:

Dreptul comunitar se opune legislației unui stat membru care neagă resortisanților celorlalte state membre, care au reședința și care lucrează pe teritoriul său, posibilitatea de a obține o despăgubire destinată să repare prejudiciile rezultate din atingerile aduse persoanei, cauzate printr-o infracțiune care nu a fost comisă pe teritoriul acestui stat, exclusiv din cauza cetățeniei lor.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.