CELEX: 62008CJ0170
Kopējā lauksaimniecības politika
Liellopu gaļa
Regula (EK) Nr. 795/2004
3.a pants
Noteiktu atbalsta shēmu integrētā pārvaldes un kontroles sistēma
Vienreizējs maksājums
Pamatsummas noteikšana
Samazinājumi un izslēgšanas

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem (
OV L 141, 1. lpp.
), kas ir grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1974/2004 (
OV L 345, 85. lpp.
; turpmāk tekstā — “Regula Nr. 795/2004”), 3.a panta interpretāciju.
Šis lūgums ir izteikts prāvā starp Naiemeislandu [
Nijemeisland
] un
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
(lauksaimniecības, dabas un pārtikas kvalitātes ministrs; turpmāk tekstā — “ministrs”) par vienreizējā maksājuma noteikšanu, pamatojoties uz Padomes 2003. gada 29. septembra Regulu (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, un groza Regulas (EEK) Nr. 2019/93, (EK) Nr. 1452/2001, (EK) Nr. 1453/2001, (EK) Nr. 1454/2001, (EK) Nr. 1868/94, (EK) Nr. 1251/1999, (EK) Nr. 1254/1999, (EK) Nr. 1673/2000, (EEK) Nr. 2358/71 un (EK) Nr. 2529/2001 (
OV L 270, 1. lpp.
).
Atbilstošās tiesību normas
Kopienu tiesiskais regulējums
Regula Nr. 1782/2003
Ar Regulu Nr. 1782/2003 ir izveidota ieņēmumu atbalsta lauksaimniekiem shēma. Šī shēma šīs regulas 1. panta otrajā ievilkumā ir apzīmēta kā “vienreizējo maksājumu shēma”. Šī shēma ir izklāstīta minētās regulas III sadaļā.
Regulas Nr. 1782/2003 33. panta 1. punktā ir uzskaitītas situācijas, kurās lauksaimniekiem ir pieejama vienreizējo maksājumu shēma.
Šā 33. panta 1. punkta a) apakšpunkts ir izteikts šādi:
“Tiesības uz maksājumu
1.   Lauksaimniekiem ir pieeja vienreizējo maksājumu shēmai, ja:
a)
viņiem ir piešķirts maksājums 38. pantā minētajā pārskata periodā saskaņā vismaz ar vienu no VI pielikumā minētajām atbalsta shēmām; [..].”
Vienreizējā maksājuma summa, kas tiek dēvēta par “pamatsummu”, tiek aprēķināta atbilstoši minētās regulas 37. pantā paredzētajai metodei.
Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā ir noteikts:
“Pamatsumma ir lauksaimniekam saskaņā ar VI pielikumā minētajām atbalsta shēmām katrā 38. pantā minētā pārskata perioda kalendārajā gadā piešķirto maksājumu kopējo summu vidējais rādītājs trijos gados, kas aprēķināts un koriģēts saskaņā ar VII pielikumu.”
Regulas Nr. 1782/2003 33. panta 1. punktā un 37. panta 1. punktā minētais pārskata periods ir definēts šīs regulas 38. pantā. Šajā pantā ir noteikts:
“Pārskata periods
Pārskata periods ietver 2000., 2001. un 2002. kalendāro gadu.”
Šīs pašas regulas 39. pantā ir noteikts:
“Ja pārskata periodā piemēro Regulas (EK) Nr. 1259/1999 3. un 4. pantu, VII pielikumā minētās summas ir tādas, kādas būtu piešķirtas pirms minēto pantu piemērošanas.”
Regula Nr. 795/2004
Regulā Nr. 795/2004 ir ietvertas tiesību normas, ar kurām tiek īstenota vienreizēja maksājuma shēma, kas paredzēta Regulā Nr. 1782/2003. Šīs regulas 3.a pantā Regulas Nr. 1782/2003 37. pantā noteiktais aprēķināšanas veids ir precizēts šādi:
“Noteiktie [apstiprinātie] hektāri un dzīvnieki
Neierobežojot Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VII pielikuma piemērošanu, hektāru vai dzīvnieku skaits, par kuriem pārskata periodā ir piešķirts vai kuriem jāpiešķir tiešs maksājums, kas jāņem vērā, lai izveidotu pamatsummu, kas noteikta šīs regulas 37. panta 1. punktā, ir hektāru vai dzīvnieku skaits, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 2419/2001 2. panta r) un s) punkta nozīmē katram tiešajam maksājumam, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VI pielikumā.”
Regulas Nr. 1974/2004 preambulas piektais apsvērums ir izteikts šādi:
“Regulas (EK) Nr. 1782/200[3] 32. panta e) apakšpunkts paredz, ka maksājumi pārskata periodā ir tie, kas piešķirti vai kas jāpiešķir par attiecīgo(-ajiem) periodu(-iem). VII pielikums papildina, ka būtu jāņem vērā samazinājumi, kas radušies pamatplatību, griestu vai citu kvantitatīvu ierobežojumu piemērošanas rezultātā. Tādēļ skaidrības labad būtu jānoteic, ka samazinājumi un atbrīvojumi, kas tiek piemēroti Komisijas Regulā (EK) Nr. 2419/2001, netiek ņemti vērā visiem tiešajiem maksājumiem, kas noteikti Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VI pielikumā, lai nenostiprinātu samazinājumus un atbrīvojumus [izslēgšanu], kas piemēroti attiecīgajā periodā. Tādēļ jāņem vērā dzīvnieku un hektāru skaits, kas tika noteikts tiesību uz maksājumiem izveides brīdī, neierobežojot tālāku kontroli un Padomes Regulas Nr. 2988/95 (EK, Euratom) 3. panta 1. punkta piemērošanu.”
Regula Nr. 2419/2001
Jēdzieni “apstiprināta platība” un “apstiprināts dzīvnieks”, kas noteikti Regulā Nr. 795/2004, ir definēti Komisijas 2001. gada 11. decembra Regulas (EK) Nr. 2419/2001, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus integrētās administrācijas un kontroles sistēmas piemērošanai konkrētām Kopienas atbalsta shēmām, kas izveidotas ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 3508/92 (
OV L 327, 11. lpp.
), 2. panta r) un s) punktā. Attiecīgās definīcijas ir izteiktas šādi:
“r)
“apstiprināta platība”: platība, attiecībā uz kuru ir izpildīti visi nosacījumi, kas ietverti noteikumos par atbalsta piešķiršanu;
s)
“apstiprināts dzīvnieks”: dzīvnieks, attiecībā uz kuru ir izpildīti visi nosacījumi, kas ietverti noteikumos par atbalsta piešķiršanu.”
Regula (EK) Nr. 1254/1999
Padomes 1999. gada 17. maija Regulas (EK) Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju (
OV L 160, 21. lpp.
) 23. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ja tādu vielu atliekas, kas ir aizliegtas saskaņā ar Padomes Direktīvu 96/22/EK [
OV L 125, 3. lpp.
], vai tādu vielu atliekas, kas ir atļautas saskaņā ar iepriekš minēto tiesību aktu, bet tiek izmantotas nelegāli, tiek atklātas, atbilstoši Direktīvas 96/23/EK [
OV L 125, 10. lpp.
] attiecīgajiem noteikumiem, dzīvniekā, kas pieder ražotāja liellopu ganāmpulkam, vai ja neatļauta viela vai produkts vai viela vai produkts, kas ir atļauta saskaņā ar Padomes Direktīvu 96/22/EK, bet tiek turēta nelikumīgi, jebkurā veidā tiek atrasta ražotāja saimniecībā, tad ražotāju šajā atklāšanas kalendārajā gadā izslēdz no to summu saņemšanas, kas paredzētas saskaņā ar šo iedaļu.
Ja notiek atkārtots pārkāpums, tad izslēgšanas perioda ilgumu atkarībā no pārkāpuma smaguma var pagarināt līdz pieciem gadiem no tā gada, kad tika atklāts atkārtotais pārkāpums.”
Valsts tiesiskais regulējums
Noteikumos par Kopienu lauksaimniecības politiku — atbalsts 2006 (
Regeling GLB-inkomenssteun 2006
) ietverti tostarp noteikumi par Regulas Nr. 1782/2003 īstenošanu.
Pamata lieta un prejudiciālais jautājums
2000. gadā
Algemene Inspectiedienst
(Lauksaimniecības ministrijas vispārējās inspekcijas dienests) veica kontroli Naiemeislanda saimniecībā. Šīs kontroles rezultātā prasītāja zemnieku saimniecībā tika konstatēta klenbuterola klātbūtne trīs liellopu urīnā.
Klenbuterols ir viela, kas aizliegta ar Padomes 1996. gada 29. aprīļa Direktīvu 96/23/EK, ar ko paredz pasākumus, lai kontrolētu noteiktas vielas un to atliekas dzīvos dzīvniekos un dzīvnieku izcelsmes produktos, un ar ko atceļ Direktīvu 85/358/EEK un Direktīvu 86/469/EEK, kā arī Lēmumu 89/187/EEK un Lēmumu 91/664/EEK (
OV L 125, 10. lpp.
).
Ar 2001. gada 6. jūlija lēmumu ministrs saskaņā ar Noteikumiem par EK maksājumiem par liellopiem (
Regeling dierlijke EG-premies
) izslēdza Naiemeislandu no valsts atbalsta saņēmējiem 2000. gadā, jo viņam par attiecīgo gadu nebija “apstiprinātu dzīvnieku”. Šīs apstiprināto dzīvnieku neesamības rezultātā Naiemeislands tika izslēgts no maksājumu par liellopiem saņemšanas saskaņā ar Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punktu. Tātad apstiprināto liellopu skaits 2000. gadam tika noteikts nulle.
Naiemeislands iesniedza sūdzību par 2001. gada 6. jūlija lēmumu. Šī sūdzība ar lēmumu, par ko Naiemeislands nav cēlis prasību, tika atzīta par nepamatotu.
Ar 2006. gada 29. augusta lēmumu ministrs saskaņā ar Regulu Nr. 1782/2003 noteica vienreizējā maksājuma summu, kas jāmaksā Naiemeislandam. Tādējādi ministrs, veicot šīs regulas 37. panta 1. punktā paredzēto aprēķinu, balstījās uz apstiprināto liellopu skaitu, kas 2000. gadā bija nulle.
2006. gada 26. septembrī Naiemeislands iesniedza sūdzību par lēmumu. Viens no pamatiem, ar kuriem tika pamatota sūdzība, bija tāds, ka ministrija ir kļūdaini uzskatījusi, ka 2000. gadā Naiemeislandam nebija neviena apstiprināta liellopa. Naiemeislands arī atsaucās uz
force majeure
Regulas Nr. 1782/2003 40. panta izpratnē.
Ar 2006. gada 21. novembra lēmumu ministrs atzina Naiemeislanda sūdzību par nepamatotu. Tad Naiemeislands iesniedzējtiesā cēla prasību pret lēmumu. Tā konstatēja, ka lēmums ir kļuvis galīgs. Tā arī konstatēja, ka pamats, kas balstīts uz nepārvaramu varu, nevar tikt pieņemts, jo nav ievērots termiņš.
Šādos apstākļos
College van Beroep voor het bedrijfsleven
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai Regulas (EK) Nr. 795/2004 3.a pants, lasot to apvienojumā ar Regulas (EK) Nr. 2419/2001 2. panta r) un s) punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka šī 3.a panta mērķis ir vienīgi novērst, ka samazinājumam vai izslēgšanai, kas noteikti saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 2419/2001, ir pastāvīgs raksturs, vai arī šo noteikumu var piemērot arī tad, ja runa ir par samazinājumu vai izslēgšanu, kas noteikti saskaņā ar citām regulām?”
Par prejudiciālo jautājumu
Ar uzdoto jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai Regulas Nr. 795/2004 3.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinājumi un izslēgšana, pamatojoties uz Regulu Nr. 1254/1999, nav jāņem vērā, izdarot Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā paredzētos aprēķinus.
Tiesai iesniegtie apsvērumi
Nīderlandes valdība izvirza pietiekamu pierādījumu, kas ļautu pamatot plašāku Regulas Nr. 795/2004 3.a panta interpretāciju, trūkumu. Tādējādi atbildei uz uzdoto jautājumu esot jābūt, ka šis pants ir jāinterpretē tādējādi, ka samazināšana vai izslēgšana, kas notikusi, pamatojoties uz Regulas Nr. 2419/2001 normām, nav jāņem vērā, veicot Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā paredzētos aprēķinus.
Šādā nolūkā Nīderlandes valdība balstās uz šauru Regulas Nr. 795/2004 3.a panta, kā arī Regulas Nr. 1974/2004 piektā apsvēruma, kurā ietverta skaidra atsauce uz Regulu Nr. 2419/2001, interpretāciju.
Eiropas Kopienu Komisija uzskata, ka Regulas Nr. 795/2004 3.a pants esot jāinterpretē tādējādi, ka, aprēķinot pamatsummu, nav jāņem vērā ražotāja izslēgšana, kas notikusi atbilstoši Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punktam.
Tādējādi Komisija uzskata, ka, lai noteiktu apstiprināto dzīvnieku skaitu, Regulas Nr. 795/2004 3.a pantā esot prasīts tikai, lai maksājums faktiski būtu noticis, un ka Regulas Nr. 1974/2004 piektais apsvērums esot jāsaprot kā tāds, kurš nav vērsts uz pastāvīgu visu samazinājumu un izslēgšanu, kas piemērotas pārskata periodā, saglabāšanu.
Komisija atsaucas arī uz samērīguma un tiesiskās drošības principiem.
Tiesas atbilde
Protams, Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punkta teksts, kurā norādīts uz “piešķirto maksājumu kopējo summu vidējo rādītāju trijos gados”, var likt domāt, ka tikai tie dzīvnieki, par kuriem ir faktiski izdarīti maksājumi, var tikt ņemti vērā, aprēķinot lauksaimnieka pamatsummu vienreizējā maksājuma noteikšanai.
Turklāt tas izriet arī no Regulas Nr. 1782/2003 VII pielikuma C punkta pirmās daļas nosacījumiem, uz kuriem atsauce veikta 37. panta 1. punktā; šajās tiesību normās ir precizēts, ka summa ir jāaprēķina, “pareizinot noteikto [apstiprināto] dzīvnieku skaitu, par ko tāds maksājums piešķirts attiecīgi katrā pārskata perioda gadā, ar to summu par katru dzīvnieku, kura noteikta 2002. kalendārajam gadam”.
Pamata lietā, izslēdzot prasītāju no atbalsta saņemšanas 2000. gadā, valsts iestādes attiecīgo tiesisko regulējumu interpretēja tādējādi, ka prasītājam tika samazināta pamatsumma un līdz ar to pastāvīgi tika samazināts ieņēmumu atbalsts, uz kura piešķiršanu viņš var pretendēt.
Šāda interpretācija tomēr ir pretrunā Regulas Nr. 795/2004 3.a panta tekstam, kurā ir specifiski noteikti vienreizējā maksājuma shēmas piemērošanas noteikumi.
Šajā tiesību normā tiešām skaidri paredzēts, ka attiecībā uz pamatsummu ir jāņem vērā dzīvnieku skaits, par kuriem “ir piešķirts vai [par] kuriem ir jāpiešķir” tiešs maksājums.
No minētā izriet, ka, lai aprēķinātu Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā minēto pamatsummu, nav nepieciešams, lai aplūkojamais tiešais maksājums faktiski būtu samaksāts lauksaimniekam.
Tātad no Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punkta teksta izriet, ka soda, kāds ir piemērots pamata lietā, piemērošanas sekas ir ražotāja izslēgšana — neatkarīgi no skarto dzīvnieku skaita — no to summu saņemšanas, kas tiek piešķirtas, pamatojoties uz šo regulu. Tātad šāds sods nevar ietekmēt dzīvnieku skaitu, kas ir jāņem vērā, lai noteiktu minēto pamatsummu.
Turklāt šī interpretācija saskan ar Kopienas likumdevēja gribu lauksaimniekiem uzliktos sodus pēc sākotnējā soda nesaglabāt pastāvīgi.
Šis nodoms skaidri izriet it īpaši no Regulas Nr. 1974/2004 piektā apsvēruma, kurā ir paredzēts, ka “samazinājumi un atbrīvojumi [izslēgšana], kas tiek piemēroti Komisijas Regulā (EK) Nr. 2419/2001, netiek ņemti vērā visiem tiešajiem maksājumiem, kas noteikti Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VI pielikumā, lai nenostiprinātu samazinājumus un atbrīvojumus [izslēgšanu], kas piemēroti attiecīgajā periodā”.
Ir jāatgādina arī, ka Regulas Nr. 1782/2003 39. pantā ir precizēts, ka atbilstoši šīs regulas VII pielikumam ir jāņem vērā summas, kas ir piešķirtas pirms Regulas Nr. 1259/1999 3. un 4. panta piemērošanas, kuri attiecas uz sodiem vai samazinājumiem par vides pasākumu neievērošanu, kas dēvētas par modulācijām atbilstoši izmantošanas īpatnībām. Šajā gadījumā likumdevējs tātad arī ir noliedzis, ka šie sodi un šie samazinājumi ietekmē vienreizēja maksājuma aprēķināšanas pamatsummu.
Mērķis nepiešķirt pastāvīgu raksturu sodiem, kas uzlikti lauksaimniekiem pārskata periodā, var tikt sasniegts tikai tad, ja tas attiecas uz visiem samazinājumiem un izslēgšanām, kam būtībā ir precīzs raksturs un kas ir ierobežoti laikā, nevis tikai uz tiem, kas ir tieši minēti iepriekš minētajās regulās.
Visbeidzot, šāda interpretācija atbilst samērīguma un tiesiskās drošības principiem.
Pirmkārt, samērīguma princips ir vispārīgs Kopienu tiesību princips, kurš, it īpaši kopējās lauksaimniecības politikas jomā, ir jāievēro gan Kopienas likumdevējam, gan valsts likumdevējiem un tiesām, kuras piemēro Kopienu tiesības. Šis princips paredz, ka Kopienu iestāžu pieņemtie tiesību akti nepārsniedz to, kas ir atbilstošs un nepieciešams attiecīgajā tiesiskajā regulējumā leģitīmi paredzēto mērķu īstenošanai, ņemot vērā, ka gadījumā, ja iespējams izvēlēties starp vairākiem atbilstošiem pasākumiem, ir jāizvēlas mazāk ierobežojošais un ka radītās neērtības nav nesamērīgas salīdzinājumā ar sasniedzamajiem mērķiem (skat. 2008. gada 5. jūnija spriedumu lietā
C-534/06
Industria Lavorazione Carni Ovine
, Krājums, I-4129. lpp.
, 25. punkts).
Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punktā it īpaši ir paredzēts, ka, ja notiek atkārtots pārkāpums, tad izslēgšanas perioda ilgumu atkarībā no pārkāpuma smaguma var pagarināt līdz pieciem gadiem. No tā izriet, ka pēc pirmā pārkāpuma šīs izslēgšanas sekām ir jābūt ierobežotām laika ziņā.
Šādi apsvērumi ir ņemami vērā
a fortiori
, ja sākotnēja izslēgšana pirmajā kalendārajā gadā, pamatojoties uz sodu, kas uzlikts, piemērojot Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punktu, var radīt pastāvīgu pamatsummas samazinājumu un tātad vienreizējā maksājuma samazinājumu, kā rezultātā lauksaimnieks par to pašu pārkāpumu var tikt sodīts vairākas reizes un tātad viņam var tikt uzliktas pārmērīgas finanšu sekas attiecībā pret sākotnēji uzliktā soda mērķiem.
Otrkārt, tiesiskās drošības princips, kas ir Kopienu tiesību vispārējs princips, prasa, lai Kopienu tiesiskais regulējums, kas ir saistošs tiesīgajai personai, būtu skaidrs un precīzs, lai tā varētu nepārprotami zināt savas tiesības un pienākumus un varētu arī atbilstoši rīkoties (skat. it īpaši 1981. gada 9. jūlija spriedumu lietā
C-169/80
Gondrand
un
Garancini
,
Recueil
, 1931. lpp.
, 17. punkts).
Pamata lietā Naiemeislands, savu vainu ne apstrīdot, ne arī atzīstot, piekrita sodam, kas atbilstoši tajā laikā spēkā esošajam tiesiskajam regulējumam attiecās uz maksājuma zaudēšanu kalendārajā gadā. Tajā laikā viņam nebija iespējams paredzēt, ka viņa lēmums varētu ietekmēt nākotnes tiešos maksājumus atbilstoši 2003. gadā pieņemtai regulai. Pirms Regulas Nr. 1782/2003 stāšanās spēkā prasītājs nevarēja paredzēt, ka viņa izslēgšana no maksājuma saņemšanas ietekmēs vienreizējā maksājuma summu un tātad varēs radīt finanšu sekas, kas tam būs nelabvēlīgas vairākus gadus.
No visas šīs analīzes izriet, ka Regulas Nr. 795/2004 3.a pants neļauj no vienreizējā maksājuma aprēķina izslēgt dzīvniekus, kas apstiprināti pārskata gadam, ja attiecīgais ražotājs nav saņēmis maksājumu par šo gadu, tāpēc ka atbilstoši Regulas Nr. 1254/1999 23. panta 1. punktam ticis piemērots sods.
Šādos apstākļos uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 795/2004 3.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinājumi un izslēgšana, pamatojoties uz Regulu Nr. 1254/1999, nav jāņem vērā aprēķinos, kas paredzēti Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:

Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulas (EK) Nr. 795/2004, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus par to, kā īstenot vienreizējo maksājumu shēmu, kura paredzēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003, ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas ir grozīta ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 1974/2004, 3.a pants ir jāinterpretē tādējādi, ka samazinājumi un izslēgšana, pamatojoties uz Padomes Regulu Nr. 1254/1999 par liellopu un teļa gaļas tirgus kopīgo organizāciju, nav jāņem vērā aprēķinos, kas paredzēti Regulas Nr. 1782/2003 37. panta 1. punktā.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — holandiešu.