CELEX: 62006CJ0399
Обща външна политика и политика на сигурност (ОВППС)
Ограничителни мерки, насочени срещу физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните
Регламент (ЕО) №º881/2002
Замразяване на средства и на икономически ресурси на лице вследствие на включването му в списък, изготвен от орган на Организацията на обединените нации
Комитет по санкциите
Последващо включване в приложение I към Регламент (EО) №º881/2002
Жалба за отмяна
Основни права
Право на зачитане на собствеността, право на лицето да бъде изслушано и право на ефективен съдебен контрол

Със своята жалба г-н Hassan (C-399/06 P) и г-н Ayadi (C-403/06 P) искат от Съда да отмени решенията на Първоинстанционния съд на Европейските общности [понастоящем Общ съд], постановени на 12 юли 2006 г., съответно по дело Hassan/Съвет и Комисия (T-49/04, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение по дело Hassan“), както и по дело Ayadi/Съвет (
T-253/02, Recueil, стр. II-2139
, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение по дело Ayadi“) (наричани по-нататък общо „обжалваните съдебни решения“).
С обжалваните съдебни решения Общият съд отхвърля жалбите, подадени от г-н Hassan и г-н Ayadi за отмяна на Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан (
ОВ L 139, стр. 9
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 89, наричан по-нататък „спорният регламент“), доколкото този акт засяга жалбоподателите. Г-н Hassan подава жалба за отмяна по-специално на спорния регламент, изменен с Регламент (ЕО) № 2049/2003 на Комисията от 20 ноември 2003 година (
OВ L 303, стр. 20
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 114). С обжалваното съдебно решение по дело Hassan Общият съд отхвърля и искането на г-н Hassan за обезщетение.
Обстоятелства, предхождащи споровете
Обстоятелствата, предхождащи споровете, са изложени в точки 6—34 от обжалваното съдебно решение по дело Hassan и в точки 11—49 от обжалваното съдебно решение по дело Ayadi.
Те могат да бъдат обобщени за нуждите на настоящото решение по следния начин.
На 19 октомври 2001 г. Комитетът, създаден с Резолюция 1267 (1999) на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации (наричан по-нататък „Комитетът по санкциите“), публикува допълнение към своя консолидиран списък от 8 март 2001 г. на лицата и образуванията, за които се прилага замразяването на средства по силата на Резолюции 1267 (1999) и 1333 (2000) на Съвета за сигурност на Организацията на обединените нации (вж. прессъобщение SC/7180), включващо по-специално името на г-н Ayadi, посочен като свързано с Осама бен Ладен лице.
Същия ден Комисията на Европейските общности приема Регламент (ЕО) № 2062/2001 от 19 октомври 2001 година за изменение за трети път на Регламент № 467/2001 (
ОВ L 277, стр. 25
). С Регламент № 2062/2001 името на г-н Ayadi е добавено заедно с други в списъка, който представлява приложение I към Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета от 6 март 2001 година (
ОВ L 67, стр. 1
).
На 16 януари 2002 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации (наричан по-нататък „Съветът за сигурност“) приема Резолюция 1390 (2002), определяща мерките, които трябва да бъдат наложени на Осама бен Ладен, на членовете на организацията Ал Кайда, както и на талибаните и на други лица, групи, предприятия и образувания, свързани с тях. В параграфи 1 и 2 от тази резолюция по същество се предвижда по-специално да бъдат запазени мерките за замразяване на средства, наложени с параграф 4, буква б) от Резолюция 1267 (1999) и с параграф 8, буква в) от Резолюция 1333 (2000).
Като счита, че за прилагането на Резолюция 1390 (2002) е необходимо действие на Общността, на 27 май 2002 г. Съветът на Европейския съюз приема Обща позиция 2002/402/ОВППС относно ограничителни мерки срещу Осама бен Ладен, членовете на организацията Ал Кайда и талибаните и други лица, групи, предприятия и образувания, свързани с тях, и за отмяна на Общи позиции 96/746/ОПВВС, 1999/727/ОПВВС, 2001/154/ОПВВС и 2001/771/ОВППС (
ОВ L 139, стр. 4
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 1, стр. 187). В член 3 от Обща позиция 2002/402 по-специално се предвижда да продължи замразяването на средства и други финансови активи или икономически ресурси на лицата, групите, предприятията и образуванията, посочени в списъка, изготвен от Комитета по санкциите въз основа на Резолюции 1267 (1999) и 1333 (2000).
На 27 май 2002 г. на основание членове 60 ЕО, 301 ЕО и 308 ЕО Съветът приема спорния регламент.
Съгласно съображение 4 от този регламент мерките, предвидени включително с Резолюция 1390 (2002), „попадат в обхвата на Договора [за ЕО] и по тази причина, и особено с цел да се избегне нарушаване на конкуренцията, е необходимо в законодателството на Общността да се въведат съответните решения на Съвета за сигурност, доколкото касаят територията на Общността“.
Член 1 от спорния регламент съдържа определения за „средства“ и „замразяване на средства“, които по същество са идентични с определенията, дадени в член 1 от Регламент № 467/2001. Освен това в него се съдържа определение какво е „икономически ресурси“.
Съгласно член 2 от спорния регламент:
„1.   Всички средства и икономически ресурси, принадлежащи или във владение, или държани от физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и включени в списъка от приложение I, се замразяват.
2.   Никакви средства не [трябва да] се предоставят, пряко или непряко, на или в полза на физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и изброени в списъка от приложение I.
3.   Никакви икономически ресурси не се предоставят на разположение, пряко или непряко, на или в полза на физическо или юридическо лице, група или образувание, посочени от Комитета по санкциите и изброени в списъка от приложение I, по такъв начин, че да позволят на това физическо или юридическо лице, група или образувание да придобие средства, стоки или услуги.“
Приложение I към спорния регламент съдържа списъка на лицата, образуванията и групите, за които се прилага замразяването на средства, наложено с член 2 от този регламент. Този списък включва по-конкретно името на г-н Ayadi.
Макар към днешна дата името на г-н Ayadi да остава вписано в споменатия списък, посочването му се изменя многократно с регламенти на Комисията, приети на основание член 7, параграф 1 от спорния регламент, който ѝ предоставя компетентност да изменя или допълва приложение I към този регламент.
На 20 декември 2002 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1452 (2002), предназначена да улесни спазването на задълженията в областта на борбата с тероризма. Параграф 1 от тази резолюция предвижда определен брой случаи на дерогиране и изключения от замразяването на средствата и икономическите ресурси, наложени с Резолюции 1267 (1999) и 1390 (2002), които могат да бъдат приложени от държавите по хуманитарни съображения, при условие че бъдат одобрени от Комитета по санкциите.
На 17 януари 2003 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1455 (2003), чиято цел е да се подобри прилагането на мерките, наложени с параграф 4, буква б) от Резолюция 1267 (1999), с параграф 8, буква в) от Резолюция 1333 (2000), както и с параграфи 1 и 2 от Резолюция 1390 (2002). Според параграф 2 от Резолюция 1455 (2003) тези мерки ще бъдат подобрени отново след изтичане на дванадесетмесечен срок или по-рано, ако се налага.
Като счита, че за прилагането на Резолюция 1452 (2002) е необходимо действие на Общността, на 27 февруари 2003 г. Съветът приема Обща позиция 2003/140/ОВППС относно изключения към ограничителните мерки, наложени с Обща позиция 2002/402/ОВППС (
ОВ L 53, стр. 62
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 20). Член 1 от Обща позиция 2003/140 предвижда, че при прилагане на мерките, определени в член 3 от Обща позиция 2002/402, Общността ще има предвид изключенията, разрешени с посочената резолюция.
На 27 март 2003 г. Съветът приема Регламент (ЕО) № 561/2003 за изменение на Регламент (ЕО) № 881/2002 за налагане на някои специфични ограничителни мерки по отношение на изключенията за замразяване на финансови средства и други финансови ресурси (
ОВ L 82, стр. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 2, стр. 29). В съображение 4 от Регламент № 561/2003 Съветът сочи, че с оглед на Резолюция 1452 (2000) е необходимо да се адаптират мерките, наложени от Общността.
На 12 ноември 2003 г. Комитетът по санкциите приема допълнение към своя консолидиран списък на лицата и образуванията, за които се прилага замразяването на средства по силата на Резолюции 1267 (1999), 1333 (2000) и 1390 (2002). Този списък включва по-конкретно името на г-н Hassan, посочен като свързано с организацията Ал Кайда лице.
На 20 ноември 2003 г. Комисията приема Регламент № 2049/2003 за изменение за двадесет и пети път на Регламент (ЕО) № 881/2002. С Регламент № 2049/2003 името на г-н Hassan е включено заедно с други в списъка, съставляващ приложение I към спорния регламент.
На 30 януари 2004 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1526 (2004), чиято цел, от една страна, е да се подобри прилагането на мерките, наложени с параграф 4, буква б) от Резолюция 1267 (1999), с параграф 8, буква в) от Резолюция 1333 (2000), както и с параграфи 1 и 2 от Резолюция 1390 (2002), и от друга страна, да засили мандата на Комитета по санкциите. В съответствие с параграф 3 от Резолюция 1526 (2004) тези мерки ще бъдат подобрени отново след изтичане на осемнадесетмесечен срок или преди това, ако е необходимо.
На 29 юли 2005 г. Съветът за сигурност приема Резолюция 1617 (2005). Тя предвижда по-конкретно запазването на мерките, наложени с параграф 4, буква б) от Резолюция 1267 (1999), с параграф 8, буква в) от Резолюция 1333 (2000) и с параграфи 1 и 2 от Резолюция 139 (2002). В съответствие с параграф 21 от Резолюция 1617 (2005) тези мерки ще бъдат преразгледани след изтичане на седемнадесетмесечен срок или преди това, ако се налага, с оглед на евентуалното им засилване.
Г-н Ayadi остава вписан в списъка, представляващ приложение I към спорния регламент. Посочването му е заменено с Регламент (ЕО) № 1210/2006 на Комисията от 9 август 2006 година за изменение за 67-ми път на Регламент (ЕО) № 881/2002 (
OВ L 219, стр. 14
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 18, том 5, стр. 204).
Също така, макар името на г-н Hassan да продължава да фигурира в споменатия списък, посочването му е заменено с Регламент (ЕО) № 46/2008 на Комисията от 18 януари 2008 година за изменение за деветдесети път на Регламент (ЕО) № 881/2002 (
OВ L 16, стр. 11
).
Жалбите пред Общия съд и обжалваните съдебни решения
С подадена в секретариата на Общия съд на 12 февруари 2004 г. жалба срещу Съвета и Комисията за отмяна на спорния регламент г-н Hassan иска от Общия съд:
—
главно, да отмени изцяло или отчасти спорния регламент, изменен с Регламент № 2049/2003, или само последния регламент,
—
при условията на евентуалност да обяви за неприложими спрямо него спорния регламент и Регламент № 2049/2003,
—
да разпореди всяка друга мярка, която счете за подходяща,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, и
—
да осъди Съвета да му изплати обезщетение за претърпени вреди и пропуснати ползи.
На съдебното заседание пред Общия съд г-н Hassan уточнява, че жалбата му е насочена срещу спорния регламент и Регламент № 2049/2003 само доколкото същите го засягат пряко и лично.
С подадена в секретариата на Общия съд на 26 август 2002 г. жалба срещу Съвета за отмяна на спорния регламент г-н Ayadi иска от Общия съд:
—
да отмени член 2 и член 4 от спорния регламент, доколкото последният е във връзка с член 2 от него,
—
при условията на евентуалност да отмени посочването на жалбоподателя в списъка, представляващ приложение I към спорния регламент, и
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
На съдебното заседание пред Общия съд г-н Ayadi уточнява, че жалбата му е насочена срещу спорния регламент само доколкото същият го засяга пряко и лично.
Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия и Комисията са допуснати да встъпят в подкрепа на исканията на Съвета пред Общия съд в производството по делото на г-н Ayadi.
В подкрепа на исканията си г-н Hassan се позовава на едно-единствено правно основание, изведено от нарушение на някои негови основни права и на общия принцип на пропорционалност. По-конкретно възраженията му се отнасят, от една страна, до твърдение за нарушение на правото на зачитане на собствеността, както и на правото за зачитане на личния и семейния живот, а от друга страна — до твърдение за нарушение на правото на изслушване и на правото на справедлив процес.
От своя страна г-н Ayadi основава своите искания на три правни основания, първото от които е изведено от липсата на компетентност на Съвета да приеме членове 2 и 4 от спорния регламент, както и от злоупотреба с власт, второто — от нарушение на основните принципи на субсидиарност, на пропорционалност и на зачитане на неговите основните права, и третото — от съществено процесуално нарушение.
При положение че с изключение на искането за обезщетение, съдържащо се в жалбата на г-н Hassan, настоящите жалби засягат само частта от обжалваните решения, която се отнася до правните основания, изведени от нарушението на основните права на жалбоподателите, по-долу се обобщава единствено тази част от споменатите съдебни решения.
Що се отнася до тези правни основания, в точка 91 от обжалваното съдебно решение по дело Hassan и в точка 115 от обжалваното съдебно решение по дело Ayadi Общият съд приема, че с изключение на един специфичен за всяко от тези дела правен въпрос всички повдигнати от жалбоподателите правни въпроси вече са били разрешени в Решение от 21 септември 2005 г. по дело Yusuf и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (
T-306/01, Recueil, стр. II-3533
, точки 226—346, наричано по-нататък „Решение на Общия съд по дело Yusuf“), както и в Решение от 21 септември 2005 г. по дело Kadi/Съвет и Комисия (
T-315/01, Recueil, стр. II-3649
, точки 176—291, наричано по-нататък „Решение на Общия съд по дело Kadi“) (наричани по-нататък общо „Решения на Общия съд по дело Yusuf и по дело Kadi“).
В точка 92 от обжалваното съдебно решение по дело Hassan, както и в точка 116 от обжалваното съдебно решение по дело Ayadi, чийто текст е аналогичен, се отбелязва, че в рамките на Решенията си по дело Yusuf и по дело Kadi Общият съд установява по-специално следното:
„[…]
—
от гледна точка на международното право задълженията на държавите членки на [Организацията на обединените нации (ООН)] по Устава на Организацията на обединените нации имат предимство пред всяко друго задължение по силата на вътрешното право или на международното договорно право, включително за тези от тях, които са членове на Съвета на Европа, пред задълженията им по [Европейската конвенция за защита правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКЗПЧ“)], а за тези от тях, които са и членове на Европейската общност — пред задълженията им по Договора за ЕО (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 231 и по дело Kadi, точка 181),
—
това предимство се разпростира и към съдържащите се в резолюции на Съвета за сигурност решения съгласно член 25 от Устава на Организацията на обединените нации (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 234 и по дело Kadi, точка 184),
—
макар да не е член на Организацията на обединените нации, по силата на самия договор за нейното учредяване Общността трябва да се счита за обвързана от задълженията, произтичащи от Устава на Организацията на обединените нации, както са обвързани нейните държави членки (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 243 и по дело Kadi, точка 193),
—
от една страна, Общността не може нито да нарушава задълженията на своите държави членки по силата на Устава на Организацията на обединените нации, нито да възпрепятства изпълнението им, а от друга страна, тя е длъжна по силата на самия договор за нейното учредяване да приема при упражняване на правомощията си всички необходими разпоредби, за да позволи на своите държави членки да изпълняват тези задължения (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 254 и по дело Kadi, точка 204),
—
следователно доводите, изложени срещу обжалваните регламенти и основани, от една страна, на автономията на общностния правен ред спрямо правния ред, създаден от Организацията на обединените нации, а от друга страна, на необходимостта от транспониране на резолюциите на Съвета за сигурност във вътрешното право на държавите членки в съответствие с конституционните разпоредби и с основните принципи на това право, трябва да се отхвърлят (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 258 и по дело Kadi, точка 208),
—
[спорният] регламент, приет с оглед на Обща позиция 2002/402, осигурява изпълнение на равнище Европейска общност на задължението на нейните държави членки като членове на ООН да привеждат в действие — при необходимост и посредством общностен акт — санкциите срещу Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда, както и талибаните и други лица, групи, предприятия и образувания, свързани с тях, които са приети и впоследствие засилени с много резолюции на Съвета за сигурност, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 264 и по дело Kadi, точка 213);
—
в този контекст общностните институции действат при условията на обвързана компетентност, което не им оставя никаква самостоятелна свобода на преценка (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 265 и по дело Kadi, точка 214),
—
предвид изложените по-горе съображения твърдението, че Общият съд е компетентен да упражнява инцидентен контрол за законосъобразност на решенията на Съвета за сигурност или на Комитета по санкциите с оглед на стандарта за защита на признатите от общностния правов ред основни права, не може да бъде обосновано нито въз основа на международното право, нито въз основа на общностното право (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 272 и по дело Kadi, точка 221),
—
следователно разглежданите резолюции на Съвета за сигурност по принцип не подлежат на съдебен контрол от страна на Общия съд и същият не е овластен дори инцидентно да поставя под въпрос тяхната законосъобразност с оглед на общностното право; напротив, Общият съд е длъжен, доколкото е възможно, да тълкува и прилага това право изцяло в съответствие със задълженията на държавите членки по Устава на Организацията на обединените нации (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 276 и по дело Kadi, точка 225),
—
въпреки това Общият съд е овластен да упражнява инцидентен контрол за законосъобразността на разглежданите резолюции на Съвета за сигурност с оглед на jus cogens, разглеждано като международен публичен ред, който е задължителен за всички субекти на международното право, включително за органите на ООН, и от който не е възможно отклоняване (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 277 и по дело Kadi, точка 226),
—
предвиденото от [спорния] регламент замразяване на средства не нарушава нито основното право на заинтересованите да се разпореждат с имуществото си, нито общия принцип на пропорционалност съобразно стандарта за всеобща защита на основните права на човешката личност, който е част от jus cogens (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точки 288 и 289 и по дело Kadi, точки 237 и 238),
—
щом като разглежданите резолюции на Съвета за сигурност не предвиждат право заинтересованите да бъдат изслушани от Комитета по санкциите преди включването им в спорния списък и щом изглежда няма императивна норма от международен публичен ред, която да изисква такова изслушване при конкретните обстоятелства, доводите, изведени от твърдение за нарушение на подобно право, трябва да се отхвърлят (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точки 306, 307 и 321 и по дело Kadi, точки 261 и 268),
—
по-специално при тези обстоятелства, в които става въпрос за обезпечителна мярка, ограничаваща възможността на заинтересованите да се разпореждат със своето имущество, зачитането на основните им права не налага те да бъдат уведомявани за фактите и доказателствата, приети срещу тях, след като Съветът за сигурност или неговият Комитет по санкциите считат, че съображения в интерес на сигурността на международната общност не допускат това (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 320 и по дело Kadi, точка 274),
—
освен това общностните институции не са били длъжни да изслушат заинтересованите лица преди приемането на [спорния] регламент (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 329) или в контекста на неговото приемане и изпълнение (Решение [на Общия съд] по дело Kadi, точка 259),
—
в рамките на жалба за отмяна като тази в настоящото производство Общият съд упражнява цялостен контрол за законосъобразността на обжалваните регламенти, що се отнася до спазването от общностните институции на задължителните в дейността им правила във връзка с компетентността, за формална законосъобразност, както и съществени процесуални изисквания; Общият съд упражнява и контрол за законосъобразността на обжалваните регламенти с оглед на резолюциите на Съвета за сигурност, които тези регламенти следва да приложат, по-специално от гледна точка на материалното и формалното съответствие, вътрешната съгласуваност и пропорционалността им спрямо резолюциите; Общият съд освен това упражнява контрол за законосъобразността на обжалваните регламенти и косвено — за законосъобразността на разглежданите резолюции на Съвета за сигурност, с оглед на нормите на международното право от по-висок ранг, спадащи към jus cogens, и по-специално на императивните норми, които имат за цел всеобщата защита на правата на човешката личност (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точки 334, 335 и 337 и по дело Kadi, точки 279, 280 и 282),
—
от друга страна, Общият съд не следва да упражнява косвен контрол за това дали самите разглеждани резолюции на Съвета за сигурност са съобразени с основните права, защитавани от общностния правен ред; не е също в правомощията на Общия съд да проверява дали не е допусната грешка при преценката на фактите и доказателствата, на които Съветът [за сигурност] е основал приетите от него мерки, нито — с тясното изключение, посочено в предходното тире — да упражнява косвен контрол доколко тези мерки са уместни и пропорционални (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точки 338 и 339 и по дело Kadi, точки 283 и 284),
—
при това положение заинтересованите не разполагат с какъвто и да е способ за съдебна защита, тъй като Съветът за сигурност не е счел за уместно да създаде независима международна юрисдикция, която да се произнася по жалби срещу индивидуалните решения на Комитета по санкциите, като проверява как той е установил фактите и е приложил правото (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 340 и по дело Kadi, точка 285),
—
така установената в предходното тире празнота в съдебната защита на жалбоподателите сама по себе си не противоречи на jus cogens при положение, че: i) правото на достъп до съдилища не е абсолютно; ii) в конкретния случай ограничаването на правото на заинтересованите на достъп до съд, произтичащо от съдебния имунитет, с който резолюциите на Съвета за сигурност, приети на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации, по принцип се ползват във вътрешния правен ред на държавите членки на Организацията на обединените нации, трябва да се счита за присъщо на това право; iii) такова ограничаване е обосновано както от естеството на решенията, които Съветът за сигурност трябва да приема на основание посочената глава VII, така и от преследваната законна цел, и iv) при липса на международна юрисдикция, компетентна да упражнява контрол за законосъобразността на актовете на Съвета за сигурност, създаването на орган като Комитета по санкциите и предвидената от разпоредбите възможност за сезиране на този комитет по всяко време с цел преразглеждане на всеки индивидуален случай чрез прилаган в определена форма механизъм, който предполага участието на съответните правителства, представляват друг разумен способ за надлежна защита на основните права на заинтересованите лица, признати от jus cogens (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точки 341—345 и по дело Kadi, точки 286—290),
—
поради това изтъкнатите срещу обжалваните регламенти доводи, изведени от нарушение на правото на ефективно средство за съдебна защита, трябва да се отхвърлят (Решения [на Общия съд] по дело Yusuf, точка 346 и по дело Kadi, точка 291).“
В точки 95—124 от обжалваното съдебно решение по дело Hassan Общият съд добавя няколко съображения в отговор на доводите, развити по-специално от г-н Hassan в съдебното заседание, относно, от една страна, твърдяната прекомерна строгост на мярката за замразяване на всичките му средства и икономически ресурси, както и от друга страна, относно твърдяната невалидност в конкретния случай на заключенията, до които Общият съд достига в Решенията си по дело Yusuf и по дело Kadi по отношение на съвместимостта с jus cogens на празнотата в съдебната защита на заинтересованите лица, установена от него в тези съдебни решения.
Също така в точки 117—154 от обжалваното съдебно решение по дело Ayadi Общият съд добавя още няколко към изложените в точка 34 съображения в отговор по-специално на развитите от г-н Ayadi доводи относно, от една страна, твърдяната неефективност на освобождаванията и дерогациите от замразяването на средства, предвидени в Регламент № 561/2003, по-специално що се отнася до упражняването на професионална дейност, и от друга страна, относно твърдяната невалидност в конкретния случай на заключенията, до които Общият съд достига в Решенията си по дело Yusuf и по дело Kadi по отношение на съвместимостта с jus cogens на празнотата в съдебната защита на заинтересованите, установена от него в тези съдебни решения.
След като разглежда тези доводи, Общият съд достига до заключението, че те не могат да поставят под съмнение съображенията, които е изложил по правните въпроси, засегнати в Решенията му по дело Yusuf и по дело Kadi.
Освен това в точки 126—128 от обжалваното съдебно решение по дело Hassan Общият съд отново разглежда твърденията на г-н Hassan за нарушение на правото му на личен и семеен живот, както и за засягане на доброто му име и ги отхвърля главно на основание, че с оглед на jus cogens следва да се приеме, че жалбоподателят не е претърпял произволна намеса в упражняването на съответните права.
Също така в точка 156 от обжалваното съдебно решение по дело Ayadi Общият съд отхвърля довода, който все още не е разгледан в Решенията му по дело Yusuf и по дело Kadi, че държавите — членки на Организацията на обединените нации, не са длъжни да прилагат така, както са приети, мерките, които Съветът за сигурност ги „приканва“ да вземат.
Следователно Общият съд отхвърля исканията на жалбоподателите за отмяна като неоснователни.
На последно място, Общият съд обявява за недопустимо поради непрецизност искането за обезщетение, направено от г-н Hassan, като добавя, че предвид останалите представени от последния доказателства то при всички положения е неоснователно.
Поради това Общият съд отхвърля двете жалби в тяхната цялост.
Производството пред Съда
С определение на председателя на Съда от 5 ноември 2008 г. Френската репу-блика и Обединеното кралство са допуснати да встъпят в подкрепа на исканията на Съвета и Комисията в по дело C-399/06 P. С определение на председателя на Съда от 30 март 2009 г. Френската репу-блика е допусната да встъпи в подкрепа на исканията на Съвета по дело C-403/06 P.
На 7 януари 2009 г. г-н Ayadi подава молба за безплатна правна помощ съгласно член 76 от Процедурния правилник на Съда.
С определение от 2 септември 2009 г. Съдът уважава молбата му.
След изслушване на страните и на генералния адвокат по този въпрос поради връзка помежду им в съответствие с член 43 от Процедурния правилник на Съда настоящите дела следва да бъдат съединени за целите на съдебното решение.
Исканията на страните в производството по обжалване
С жалбата си г-н Hassan иска от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение по дело Hassan,
—
да отмени спорния регламент и/или Регламент № 2049/2003 изцяло или в частта им относно приетите спрямо него мерки,
—
при условията на евентуалност — да обяви посочените регламенти за неприложими спрямо него,
—
да разпореди всяка мярка, която счита за подходяща,
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски, и
—
да осъди Съвета да му изплати обезщетение за претърпени вреди и пропуснати ползи.
С жалбата си г-н Ayadi иска от Съда:
—
да отмени обжалваното съдебно решение по дело Ayadi,
—
да обяви за нищожни членове 2 и 4, както и приложение I към спорния регламент, доколкото го засягат пряко и лично, и
—
да осъди Съвета да заплати съдебните разноски в производствата пред Съда и пред Общия съд.
И по двете дела Съветът и Комисията искат жалбите да се отхвърлят с изключение на правните основания, аналогични на правните основания, вече приети за основателни от Съда в Решението му от 3 септември 2008 г. по дело Kadi и Al Barakaat International Foundation/Съвет и Комисия (C-402/05 P и C-415/05 P, Сборник, стр. I-6351, наричано по-нататък „Решение на Съда по дело Kadi“), както и жалбоподателите да бъдат осъдени да заплатят съдебните разноски, доколкото Съдът счете за уместно.
Правните основания, представени в подкрепа на жалбите
С първото си правно основание г-н Hassan твърди, че при разглеждането на представените от него правни основания Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, що се отнася до нарушение на някои от основните му права, като не преценява пряко дали Съветът за сигурност предоставя защита на правата на човека, равностойна на защитата, произтичаща от ЕКЗПЧ, и по-специално от членове 6, 8 и 13 от нея и от член 1 от протокол № 1 към ЕКЗПЧ, а разглежда действията на Съвета за сигурност единствено косвено по силата на принципа за jus cogens.
С второто си правно основание г-н Hassan твърди, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че ограничението в ползването на имущество не е релевантно с оглед на самата същност на правото на собственост.
От писмената реплика на г-н Ayadi е видно, че предвид Решение на Съда по дело Kadi той вече възнамерява да представи само две правни основания, изведени — първото от това, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като приема, че общностните юрисдикции могат да преценяват законосъобразността на общностен акт за привеждане в изпълнение на решение на Съвета за сигурност единствено с оглед на jus cogens, и като не приема, че може да отмени подобен акт, за да осигури защитата на основните права, признати от правния ред на Организацията на обединените нации, и второто — от това, че Общият съд допуска грешка при прилагане на правото, като не приема, че обжалваните части от спорния регламент нарушават основните права на г-н Ayadi.
По жалбите
По последиците от Регламент (ЕО) № 954/2009 относно липсата на основание за постановяване на съдебно решение по същество
Следва да се констатира, че с Регламент (ЕО) № 954/2009 на Комисията от 13 октомври 2009 година за изменение за сто и четиринадесети път на Регламент (ЕО) № 881/2002 (
ОВ L 269, стр. 20
) решенията за вписване на г-н Hassan и г-н Ayadi в списъка, представляващ приложение I към спорния регламент, са заменени с нови решения, потвърждаващи и изменящи това вписване.
В съответствие с преамбюла на Регламент № 954/2009 Комисията приема този регламент с оглед практиката на Съда, и особено на Решение на Съда по дело Kadi, след като уведомява г-н Hassan и г-н Ayadi за представените от Комитета по санкции основания за вписването им в посочения списък и след като разглежда становищата, изложени от тях във връзка с тези основания.
В споменатия преамбюл освен това се посочва, че след като разглежда внимателно тези становища, Комисията счита, че предвид превантивния характер на замразяването на средствата и икономическите ресурси вписването на споменатите лица във въпросния списък е оправдано поради връзките им с мрежата на Ал Кайда.
В съответствие с член 2 от Регламент № 954/2009 същият влиза в сила на следващия ден след публикуването му в
Официален вестник на Европейския съюз
, т.е. на 15 октомври 2009 г., и по отношение на г-н Ayadi се прилага от 30 май 2002 г., а по отношение на г-н Hassan от 21 ноември 2003 г.
Следователно възниква въпросът дали предвид оттеглянето на спорния регламент и замяната му с обратно действие, считано от посочените дати по отношение на жалбоподателите, с Регламент № 954/2009, в настоящите производства все още има основание за постановяване на съдебно решение по същество.
В това отношение следва да се напомни, че Съдът може да установи служебно, че страната няма правен интерес да подаде или да поддържа жалба поради последващо решението на Общия съд обстоятелство, което може да премахне неговия вредоносен характер за жалбоподателя в производството по обжалване пред Съда, и на това основание да обяви жалбата за недопустима или за такава без предмет (вж. по-специално Решение от 3 септември 2009 г. по дело Moser Baer India/Съвет,
C-535/06 P, Сборник, стр. I-7051
, точка 24 и цитираната съдебна практика).
В конкретния случай член 2 от Регламент № 954/2009 предвижда, че Регламентът се прилага от първоначалното вписване на г-н Ayadi и на г-н Hassan в списъка, представляващ приложение I към спорния регламент, а именно съответно от 30 май 2002 г. и от 21 ноември 2003 г.
Г-н Ayadi и г-н Hassan фигурират в този списък съответно седем и шест години и поради тази причина са подложени на ограничителните мерки, предвидени от спорния регламент, за които Съдът е постановил, че имат важни последици за правата и свободите на визираните лица (вж. Решение на Съда по дело Kadi, точка 375), докато те поддържат първо пред Общия съд, а впоследствие и пред Съда в производства, обхващащи почти целия посочен период, че вписването на имената им в споменатия списък е незаконосъобразно, при положение че това вписване е извършено без зачитане на основните им права, което понастоящем предвид Решение на Съда по дело Kadi нито Съветът, нито Комисията оспорват.
Регламент № 954/2009 запазва с обратна сила имената на г-н Hassan и на г-н Ayadi в същия списък, поради което произтичащите от това ограничителни мерки продължават да се прилагат спрямо тях през периода, в който е приложим спорният регламент, доколкото последният се визира от жалбите им, а посочените жалби имат за цел заличаване на имената им от този списък.
Следователно приемането на Регламент № 954/2009 не може да се счете за последващо обжалваните съдебни решения обстоятелство, което да превръща жалбите в безпредметни.
Освен това следва да се констатира, че Регламент № 954/2009 все още не е окончателен, доколкото срещу него може да се подаде жалба за отмяна. Следователно не може да се изключи, че ако този акт се отмени в рамките на такова производство, спорният регламент отново влиза в сила, доколкото се отнася до жалбоподателите.
Тези обстоятелства потвърждават, че приемането на Регламент № 954/2009 не може да се счита за равностойно на самата отмяна на спорния регламент в частта, отнасяща се до жалбоподателите — отмяна, осигуряваща единствения резултат, към който са насочени жалбите им, като при това положение вече нямало основание за постановяване на решение на Съда по същество. В това отношение посоченият регламент се различава от разглеждания акт в Определение от 8 март 1993 г. по дело Lezzi/Комисия (
C-123/92, Recueil, стр. I-809
).
При тези особени обстоятелства жалбите не са изгубили предмета си и Съдът следва да ги разгледа.
По същество
Предварително следва да се отбележи, на първо място, че в заседанието пред Съда г-н Hassan изрично оттегля правното си основание, свързано с искането му за обезщетение. Ето защо това правно основание не следва да се разглежда в рамките на настоящото производство по обжалване.
На второ място, що се отнася до предмета на правните основания за отмяна, трябва да се отбележи, че той трябва да се разбира в смисъл, че се отнася — доколкото засяга съответно всеки от жалбоподателите — до спорния регламент, изменен, що се отнася до жалбата на г-н Ayadi, с Регламент № 1210/2006, а що се отнася до жалбата на г-н Hassan — с Регламент № 46/2008.
По правните основания на жалбоподателите, свързани с нарушението на основните им права от спорния регламент
Следва да се разгледат правните основания, представени от жалбоподателите в подкрепа на жалбите им, с които те възразяват, че Общият съд отхвърля правните им основания, изведени от това, че спорният регламент нарушава основните им права.
В обжалваните решения, позовавайки се на Решенията си по дело Yusuf и по дело Kadi, Общият съд по същество приема, че от принципите, на които е подчинено съотношението между създадения от Организацията на обединените нации международен правен ред и общностния правен ред, следва, че тъй като целта на спорния регламент е да бъде приложена резолюция, приета от Съвета за сигурност на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации, която не дава никаква възможност за отклонение в това отношение, вътрешната му законосъобразност не може да бъде обект на съдебен контрол, освен що се отнася до неговото съответствие с нормите на jus cogens, и следователно в тази степен той се ползва от съдебен имунитет (обжалвани съдебни решения по дело Hassan, точка 92 и по дело Ayadi, точка 116).
Следователно, отново позовавайки се на Решенията си по дело Yusuf и по дело Kadi, Общият съд приема, че законосъобразността на спорния регламент може да се преценява само с оглед на jus cogens, разглеждано като международен публичен ред, който е задължителен за всички субекти на международното право, включително за органите на ООН, и от който не е възможно отклоняване, включително що се отнася до правните основания, изведени от жалбоподателите от нарушение на основните им права (обжалвани съдебни решения по дело Hassan, точка 92 и по дело Ayadi, точка 116).
От точки 326 и 327 от Решение на Съда по дело Kadi обаче е видно, че тази теза представлява грешка при прилагане на правото. Всъщност общностните юрисдикции в съответствие с предоставените им от Договора правомощия са длъжни да осигурят контрол, който по принцип трябва да е пълен, за законосъобразността на всички общностни актове с оглед на основните права, които са неделима част от общите принципи на общностното право, включително по отношение на общностни актове като спорния регламент, чиято цел е да бъдат приложени резолюции, приети от Съвета за сигурност на основание глава VII от Устава на Организацията на обединените нации.
В точка 328 от Решение по дело Kadi Съдът заключава, че правните основания на заинтересованите лица по този въпрос са основателни, поради което в това отношение обжалваните Решения на Общия съд по дело Yusuf и по дело Kadi трябва да бъдат отменени.
Освен това в точка 330 от Решението си по дело Kadi Съдът приема, че след като в следващата част на Решенията на Общия съд по дело Yusuf и по дело Kadi, отнасяща се до специфичните основни права, на които се позовават жалбоподателите, Общият съд се е ограничил до разглеждане на законосъобразността на спорния регламент само с оглед на правилата на jus cogens, при положение че е бил длъжен да извърши по принцип цялостна преценка с оглед на основните права, спадащи към общите принципи на общностното право, трябва да бъде отменена и тази следваща част на посочените Решения по дело Yusuf и по дело Kadi.
От това следва, че тъй като обжалваните съдебни решения изхождат, както бе напомнено в точки 69 и 70 от настоящото решение, от същите правни основания като решенията на Общия съд по дело Yusuf и по дело Kadi, обжалваните съдебни решения са опорочени от същата грешка при прилагане на правото и трябва следователно да бъдат отменени поради същите съображения, доколкото съдържат отговора на Общия съд на правните основания, изведени жалбоподателите от нарушението на някои от основните им права.
Това заключение не се поставя под въпрос от добавянето в точки 95—125 на обжалваното съдебно решение по дело Hassan и в точки 117—155 на обжалваното съдебно решение по дело Ayadi на някои съображения в отговор на развитите специално от жалбоподателите доводи, след като Общият съд заключава, че тези съображения доказват точността на правните основания на Решенията му по дело Yusuf и по дело Kadi, а следователно и на обжалваните съдебни решения.
На последно място следва да се отбележи, че в заседанието пред Съда г-н Hassan се съгласява, че твърдението — изтъкнато пред Общия съд и отхвърлено от него — за нарушение на правото му на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано от член 8 от ЕКЗПЧ, не се възпроизвежда в жалбата му. При тези обстоятелства то не следва да се разглежда.
Следователно правните основания на жалбоподателите са основателни, поради което обжалваните съдебни решения трябва да се отменят.
По жалбите пред Общия съд
Съгласно член 61, първа алинея, второ изречение от Статута на Съда при отмяна на решението на Общия съд Съдът може сам да постанови окончателно решение по делото, когато фазата на производството позволява това.
В настоящия случай Съдът счита, че фазата на производството позволява постановяване на окончателно решение по подадените от жалбоподателите жалби за отмяна на спорния регламент и че такова решение трябва да бъде постановено.
На първо място, следва да се прецени основателността на твърденията на жалбоподателите за нарушение на правото на защита, в частност на правото на изслушване и на правото на ефективен съдебен контрол, свързани с мерките по замразяване на средства, наложени им със спорния регламент.
В това отношение следва да се констатира липсата на спор относно идентичността на конкретните обстоятелства около включването на имената на жалбоподателите в съдържащия се в приложение I към спорния регламент списък на лицата и образуванията, срещу които са насочени ограничителните мерки, и обстоятелствата, при които имената на заинтересованите лица в производствата, по които е постановено Решение на Съда по дело Kadi, са били вписани в споменатия списък.
С оглед на тези обстоятелства в точка 334 от посоченото Решение по дело Kadi Съдът постановява, че тяхното право на защита, в частност правото им на изслушване, както и правото им на ефективен съдебен контрол, очевидно не са били спазени.
В точка 348 от същото решение Съдът постановява също, че след като Съветът не е уведомил заинтересованите лица за фактите и доказателствата срещу тях, въз основа на които са им наложени ограничителни мерки, нито им е предоставил правото да се запознаят с тях в разумен срок след предписването на тези мерки, заинтересованите не са били в състояние да изложат надлежно своята гледна точка в това отношение. От това в посочената точка Съдът извежда заключението, че не е било спазено правото им на защита, и в частност правото им да бъдат изслушани.
По същите съображения това заключение се налага и в настоящите дела, поради което трябва да се констатира, че правото на защита на жалбоподателите не е било спазено.
Освен това в точка 349 от Решението си по дело Kadi Съдът постановява, че тъй като не са били информирани за приетите срещу тях факти и доказателства и като се има предвид вече посоченото в точки 336 и 337 от споменатото съдебно решение съотношение между правото на защита и правото на ефективна съдебна защита, заинтересованите лица не са могли също да защитят при задоволителни условия своите права пред общностния съд с оглед на посочените факти и доказателства, поради което трябва да се установи и нарушение на посоченото право на ефективна съдебна защита.
Това заключение се налага и по настоящите дела, що се отнася до правото на ефективна съдебна защита на жалбоподателите, поради което трябва да се констатира, че в конкретния случай това основно право на г-н Hassan и на г-н Ayadi не е спазено.
Следва също да се установи, че това нарушение не е отстранено в настоящите производства по обжалване. Всъщност, при положение че според възприетата от Съвета принципна позиция нито един такъв факт или доказателство не може да бъде проверяван от общностния съд, Съветът не е посочил такива с оглед на подобна проверка (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 350). Освен това трябва да се констатира, че макар да отчита изводите, които могат да се направят въз основа на Решение на Съда по дело Kadi, Съветът не дава никакво указание за приетите срещу жалбоподателите факти и доказателства.
Следователно за Съда не остава друга възможност, освен да установи, че не е в състояние да упражни контрол за законосъобразността на спорния регламент в частта, която се отнася до жалбоподателите, поради което трябва да се заключи, че и по тази причина в конкретния случай не е спазено съществуващото в тяхна полза основно право на ефективна съдебна защита (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 351).
Следователно трябва да се приеме, че в частта, която се отнася до жалбоподателите, спорният регламент е приет, без да бъде предоставена каквато и да е гаранция, че те ще бъдат уведомени за приетите срещу тях факти и доказателства или изслушани във връзка с тях, поради което трябва да се заключи, че този регламент е приет в съответствие с производство, в хода на което не е било спазено правото на защита на жалбоподателите, което също е довело до нарушаване на принципа на ефективна съдебна защита (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 352).
От всички изложени по-горе съображения следва, че изтъкнатите от г-н Hassan и от г-н Ayadi в подкрепа на техните жалби за отмяна на спорния регламент правни основания, изведени от нарушение на тяхното право на защита, и в частност — на правото им да бъдат изслушани, както и на принципа на ефективна съдебна защита, са основателни (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 353).
Що се отнася на второ място до твърденията за нарушение на правото на зачитане на собствеността чрез мерките за замразяване, които са им били наложени по силата на спорния регламент, в точка 366 от Решението си по дело Kadi Съдът постановява, че наложените с този регламент ограничителни мерки представляват ограничения на правото на собственост, които по принцип биха могли да бъдат обосновани.
Няма съмнение обаче, че спорният регламент в частта, в която засяга г-н Hassan и г-н Ayadi, е приет, без на последните да бъде предоставена никаква гаранция, позволяваща им да изложат своята позиция пред компетентните органи, и то при положение че ограничението на тяхното право на собственост трябва да се определи като съществено с оглед на общия характер и продължителността на наложените им мерки за замразяване (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 369).
Следователно трябва да се заключи, че при обстоятелствата по настоящите дела налагането по отношение на г-н Hassan и на г-н Ayadi на съдържащите се в спорния регламент ограничителни мерки поради включването им в списъка по приложение I към този регламент представлява необосновано ограничение на тяхното право на собственост (вж. по аналогия Решение на Съда по дело Kadi, точка 370).
Следователно твърденията на жалбоподателите за нарушение на основното право на зачитане на собствеността са основателни.
При тези обстоятелства не се налага да се разглеждат и твърденията на г-н Hassan за евентуално нарушение на правото му на зачитане на личния и семейния живот, гарантирано от член 8 от ЕКЗПЧ.
От всичко изложено дотук следва, че в частта относно жалбоподателите спорният регламент трябва да бъде отменен, като се имат предвид поясненията в точка 67 от настоящото решение във връзка със съответната му редакция от значение за всяка от подадените от жалбоподателите жалби.
По съдебните разноски
По силата на член 122, първа алинея от Процедурния правилник, когато жалбата е основателна и окончателното решение по правния спор се взема от Съда, той се произнася по съдебните разноски. Член 69, параграф 2 от същия правилник, който съгласно член 118 от него е приложим относно производството по обжалване, предвижда, че загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Член 69, параграф 4, първа алинея предвижда, че държавите членки, които са встъпили в делото, понасят направените от тях съдебни разноски.
Тъй като жалбите на г-н Hassan и на г-н Ayadi трябва да се уважат и спорният регламент да се отмени в частта, която се отнася до тях, и в границите, очертани в точка 67 от настоящото решение, в съответствие с исканията на жалбоподателите Съветът следва да бъде осъден да понесе направените от него съдебни разноски и съдебните разноски на г-н Hassan и на г-н Ayadi, направени както в първоинстанционното производство, така и в рамките на настоящото производство по обжалване.
Обединеното кралство понася съдебните разноски, направени от него, както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване.
Френската репу-блика понася съдебните разноски, направени от нея в производството по обжалване.
Комисията понася съдебните разноски, направени от нея както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване по делото относно г-н Hassan. Освен това Комисията понася съдебните разноски, направени от нея по делото относно г-н Ayadi във връзка с встъпването ѝ пред Общия съд и в производството пред Съда.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Отменя Решение на Общия съд на Европейските общности от 12 юли 2006 г. по дело Hassan/Съвет и Комисия (T-49/04), както и Решение на Общия съд на Европейските общности от 12 юли 2006 г. по дело Ayadi/Съвет (T-253/02).

2)
Отменя Регламент (ЕО) № 881/2002 на Съвета от 27 май 2002 година за налагане на някои специфични ограничителни мерки, насочени срещу определени физически лица и образувания, свързани с Осама бен Ладен, мрежата на Ал Кайда и талибаните, и за отмяна на Регламент (ЕО) № 467/2001 на Съвета за забрана на износа на някои стоки и услуги за Афганистан, за засилване на забраната на полети и удължаване на замразяването на средства и други финансови ресурси по отношение на талибаните в Афганистан, изменен с Регламент № 46/2008 на Комисията от 18 януари 2008 година, в частта, която се отнася до г-н Hassan.

3)
Отменя Регламент (ЕО) № 881/2002, изменен с Регламент (ЕО) № 1210/2006 на Комисията от 9 август 2006 година, в частта, която се отнася до г-н Ayadi.

4)
Осъжда Съвета на Европейския съюз да понесе направените от него съдебни разноски и съдебните разноски на г-н Hassan и на г-н Ayadi, направени както в първоинстанционното производство, така и в настоящото производство по обжалване.

5)
Обединено кралство Великобритания и Северна Ирландия понася съдебните разноски, направени от него, както в първоинстанционното производство по делото относно г-н Ayadi, така и в настоящото производство по обжалване.

6)
Френската репу-блика понася направените от нея съдебни разноски.

7)
Комисията понася съдебните разноски, направени от нея, както в първоинстанционното производство, така и в производството по обжалване по делото относно г-н Hassan. Освен това Комисията понася съдебните разноски, направени от нея, по делото относно г-н Ayadi във връзка с встъпването ѝ както пред Общия съд, така и в производството пред Съда на Европейския съюз.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: английски.