CELEX: 62006CJ0001
Maatalous
Maataloustuotteiden vientitukia koskevat säännökset
Asetus (ETY) N:o 3665/87
Tuotteiden viennin osoittavien todisteiden esittäminen
Vastaavan todisteen esittäminen
Asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohta
Asiakirjojen, joiden osalta ei ole tehty nimenomaista vastaavuushakemusta, vastaavuuden tunnustaminen viran puolesta
Soveltumattomuus suoraan vientiin
Kansalliset menettelysäännöt
Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten velvollisuudet

Ennakkoratkaisupyyntö koskee maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista
säännöistä 27.11.1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 5.12.1994
annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2955/94 (EYVL L 312, s. 5; jäljempänä asetus N:o 3665/87), 47 artiklan 3 kohdan tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty Bonn Fleisch Ex- und Import GmbH:n (jäljempänä Bonn Fleisch) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonasin (Hamburg-Jonasin
päätullivirasto, jäljempänä Hauptzollamt) välisessä riita-asiassa, joka koskee viimeksi mainitun vaatimusta vientitukien palauttamisesta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Asetus (ETY) N:o 3566/92
Tavaroiden käytön ja/tai käyttötarkoituksen tarkastusta koskevien yhteisön toimenpiteiden soveltamiseksi käytettävistä asiakirjoista
8.12.1992 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3566/92 (EYVL L 362, s. 11) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kun tavaroiden tuontia tai vientiä taikka liikkuvuutta yhteisössä koskevan yhteisön toimenpiteen soveltamisedellytyksenä
on sen todistaminen, että kyseiset tavarat on käytetty ja/tai ovat saapuneet määräpaikkaan tässä toimenpiteessä tarkoitetulla
tai säädetyllä tavalla, todistaminen tapahtuu esittämällä T 5 -valvontakappale. – –”
Asetus N:o 3665/87
Asetuksen N:o 3665/87 49. perustelukappaleesta (saksankielisen version 50. perustelukappale) ilmenee seuraavaa:
”on mahdollista, että viejästä riippumattomista syistä valvontakappaletta ei voida laatia, vaikka tuote on viety yhteisön
tullialueelta tai saapunut tiettyyn määräpaikkaan; tällainen tilanne on omiaan häiritsemään kauppaa; tällöin vastaaviksi asiakirjoiksi
olisi tunnustettava muita asiakirjoja”.
Asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jotta tuotteet saisivat tukea, käytettävässä vientiasiakirjassa on oltava kaikki tuen laskemisessa tarvittavat tiedot ja
erityisesti:
a)      tukea myönnettäessä käytettävän nimikkeistön mukainen tuotteiden kuvaus;
b)      kyseisten tuotteiden nettopaino tai tarvittaessa määrä tuen laskemisessa huomioon otettavana mittayksikkönä ilmaistuna;
c)      siinä määrin kuin tämä on tarpeen tuen laskemisen kannalta, kyseisten tuotteiden koostumus tai viittaus kyseiseen koostumukseen.
Jos tässä kohdassa tarkoitettu asiakirja on vienti-ilmoitus, myös siinä on oltava kyseiset tiedot sekä merkintä ’tukikoodi’.”
Tämän asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuen maksaminen edellyttää todistetta siitä, että tuotteet, joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän
kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan yhteisön tullialueelta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 16 artiklan
säännösten soveltamista.”
Mainitun asetuksen 6 artiklassa säädetään, että jos tuote, jonka vienti-ilmoitus on hyväksytty ennen yhteisön tullialueelta
vientiä, kuljetetaan muiden yhteisön alueiden kautta kuin sen jäsenvaltion, jonka alueella vienti-ilmoitus on hyväksytty,
todiste kyseisen tuotteen viennistä yhteisön tullialueelta on annettava esittämällä asetuksen N:o 3566/92 2 artiklassa tarkoitetun
T 5 -valvontakappaleen asianmukaisesti merkitty alkuperäiskappale.
Saman asetuksen 18 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kulutukseen saattamista koskevien tullimuodollisuuksien täyttyminen todistetaan esittämällä:
a)      tulliasiakirja, sen jäljennös tai valojäljennös; – –
tai
b)      purkamis- ja kulutukseensaattamistodistus, jonka antaa kansainvälinen tarkastukseen ja valvontaan erikoistunut laitos, joka
on jonkin jäsenvaltion hyväksymä. Kyseisessä todistuksessa on annettava kulutukseen saattamista koskevan tulliasiakirjan päiväys
ja numero;
tai
c)      mikä tahansa muu kyseisen kolmannen maan tulliviranomaisten hyväksymismerkinnällä varustama asiakirja, jossa tuotteet yksilöidään
ja jossa osoitetaan, että ne on saatettu kulutukseen kyseisessä kolmannessa maassa.”
Asetuksen N:o 3665/87 47 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tuki maksetaan ainoastaan viejän kirjallisesta hakemuksesta, ja sen maksaa jäsenvaltio, jonka alueella vienti-ilmoitus
on hyväksytty.
Tukihakemus on tehtävä:
a)      joko kirjallisena; jäsenvaltiot voivat määrätä erityislomakkeen tähän tarkoitukseen, tai
b)      käyttäen atk-järjestelmiä toimivaltaisten viranomaisten antamien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti komission antaman
hyväksynnän jälkeen.
– –
2. Lukuun ottamatta ylivoimaista estettä, tuen maksamiseen tai vakuuden vapauttamiseen liittyvät asiakirjat on annettava vienti-ilmoituksen
hyväksymistä seuraavien 12 kuukauden kuluessa.
3. Kun 6 artiklassa tarkoitettua T 5 -valvontakappaletta ei viejästä riippumattomista syistä ole palautettu lähtötullitoimipaikkaan
tai keskustoimielimelle kolmen kuukauden kuluessa sen antamisesta, viejä voi esittää toimivaltaiselle toimielimelle perustellun
vastaavuushakemuksen.
Esitettävien hakemusta puoltavien asiakirjojen on käsitettävä:
a)      kun on annettu valvontakappale todisteeksi siitä, että tuotteet on viety yhteisön tullialueelta:
–        kuljetusasiakirja
ja
–        asiakirja, jolla osoitetaan, että tuote on esitetty kolmannen maan tullitoimipaikalle tai vähintään yksi 18 artiklan 1, 2
ja 4 kohdassa tarkoitetuista asiakirjoista;
– –
Edellä 4 kohdan säännöksiä sovelletaan vastaavan todisteen esittämiseen.
4.      Kun 18 artiklan mukaisesti vaadittavia asiakirjoja ei ole voitu esittää 2 kohdassa vahvistetun määräajan kuluessa, vaikka
viejä on toiminut mahdollisimman nopeasti hankkiakseen ja toimittaakseen ne tämän määräajan kuluessa, viejälle voidaan myöntää
lisäaikaa kyseisten asiakirjojen esittämistä varten.
5. Edellä 3 kohdassa tarkoitettu vastaavuushakemus, johon on liitetty tai johon ei ole liitetty todistusasiakirjoja, sekä
4 kohdassa tarkoitettu lisäaikaa koskeva hakemus on jätettävä 2 kohdassa vahvistetun määräajan kuluessa.
– –”
Asetus (EY) N:o 800/1999
Asetus N:o 3665/87 on kumottu ja korvattu maataloustuotteiden vientitukijärjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista
säännöistä 15.4.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 800/1999 (EYVL L 102, s. 11). Tämä viimeksi mainittu asetus
tuli voimaan 24.4.1999 ja sitä sovelletaan 1.7.1999 alkaen. Asetuksen N:o 800/1999 54 artiklan 1 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan
mukaan asetusta N:o 3665/87 sovelletaan kuitenkin edelleen vientiin, jota koskeva vienti-ilmoitus on hyväksytty ennen 1.7.1999.

Kansallinen lainsäädäntö
Saksan oikeudessa vientitukea koskevat yhteisön säännökset toistetaan 24.5.1996 annetussa vientitukiasetuksessa (Ausfuhrerstattungsverordnung)
(BGBl. 1996 I, s. 766; jäljempänä AEVO).
AEVOn 3 §:ssä säädetään, että asetuksen N:o 3665/87 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitettuna asiakirjana on käytettävä liittovaltion
talousministeriön laatimaa yhtenäistä hallinnollista asiakirjaa, joka on julkaistu liittovaltion talousministeriön (Bundesfinanzverwaltung)
virallisessa lehdessä nimellä ”vienti-ilmoitus (lisälehti) EY:n vientitukia varten” (tukiasioissa käytettävä vienti-ilmoitus).
AEVOn 4 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1. – – vientitullitoimipaikka todistaa tämän asetuksen soveltamisalalla tavaralähetyksen viennin yhteisön tullialueelta (vientitodistus)
tukiasioissa käytettävässä vienti-ilmoituksessa.
2. Sellaisten tavaralähetysten osalta, joita koskeva vienti-ilmoitus on hyväksytty toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa,
toimivaltainen lähtötullitoimipaikka antaa tämän asetuksen soveltamisalalla vientitodistuksen T 5 -valvontakappaleessa.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Bonn Fleisch vei vuonna 1998 suoraan Saksasta Venäjälle naudanlihaa sen jälkeen, kun se oli ensin asettanut lihan tullivarastointimenettelyyn,
ja sai hakemuksensa mukaisesti vientituen ennakkoa.
Sen jälkeen kun Bonn Fleisch oli jättänyt vienti-ilmoituksen Bremenin Hauptzollamtille 8.4.1998, se toimitti Hauptzollamtille
13.7.1998 kuljetusasiakirjan, joka sisälsi lähtörautatieaseman 9.4.1998 päivätyn vahvistuksen tulliselvityksestä, ja venäläisen
tuontiasiakirjan, jonka mukaan tuotteet luovutettiin vapaaseen liikkeeseen 20.5.1998. Bonn Fleisch pyysi samanaikaisesti vakuuksien
vapauttamista.
Sen jälkeen kun Hauptzollamt oli ilmoittanut Bonn Fleischille puhelimitse 21.7.1999 ja 18.11.1999, että se ei ollut saanut
vienti-ilmoitusta, johon olisi merkitty lähtötullitoimipaikan vahvistus viennistä, se vaati 23.6.2000 tehdyillä neljällä päätöksellä
takaisin pääasian kantajalle maksettua vientituen ennakkoa 20 prosentilla korotettuna ja ilmoitti, että pääasian kantaja ei
ole esittänyt todistetta tuotteiden viennistä yhteisön tullialueelta asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohdassa säädetyssä
60 päivän määräajassa, koska se ei ole toimittanut vienti-ilmoitusta, johon on merkitty vientitodistus.
Bonn Fleisch väitti näiden päätösten kumoamista koskevassa oikaisumenettelyssä muun muassa, että vienti-ilmoitus siirretään
tullihallinnon sisällä automaattisesti Hauptzollamtille. Asetuksessa N:o 3665/87 ei säädetä viejälle kuuluvasta velvollisuudesta
toimittaa vienti-ilmoitus tälle viimeksi mainitulle viranomaiselle. Bonn Fleisch viittasi muun muassa Hauptzollamt Stralsundin
2.11.2000 päivättyyn kirjeeseen, jonka mukaan Mukranin tullitoimipaikka oli lähettänyt postitse Hauptzollamtille osoitetun
jäljennöksen vienti-ilmoituksesta.
Yhteisöjen tuomioistuimelle suullisessa käsittelyssä annettujen tietojen mukaan tämä vienti-ilmoituksen jäljennös lähetettiin
Hauptzollamtille asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 2 kohdassa säädetyssä kahdentoista kuukauden määräajassa. Sitä ei kuitenkaan
löydy mainitun viranomaisen hallinnollisista asiakirjoista joko siksi, että viranomainen ei ole saanut sitä, tai siksi, että
se on kadottanut sen.
Bonn Fleisch ilmoitti kirjeellä 2.11.2000, että se oli 13.7.1998 päivätyllä kirjeellään ja siten asetuksen N:o 3665/87 47
artiklan 2 kohdassa säädetyssä 12 kuukauden määräajassa esittänyt kuljetusasiakirjat ja venäläisen tuontiasiakirjan. Se väittää,
että näiden asiakirjojen esittäminen sisälsi samalla konkludenttisen hakemuksen siitä, että nämä asiakirjat tunnustettaisiin
todisteeksi tavaroiden viennistä yhteisön tullialueelta, jollei vienti-ilmoitusta ole Hauptzollamtin hallussa olevissa asiakirjoissa.
Bonn Fleisch myös pyysi tässä 2.11.2000 päivätyssä kirjeessään nimenomaisesti, että kuljetusasiakirja ja venäläinen tuontiasiakirja,
jotka se oli toimittanut Hauptzollamtille kirjeellä 13.7.1998, tunnustettaisiin asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohdan
mukaisesti vastaaviksi asiakirjoiksi.
Hauptzollamt hylkäsi hakemuksen myöhästyneenä 13.12.2001 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 5 kohdan
nojalla. Se ilmoitti muun muassa, että Bonn Fleischin 13.7.1998 päivättyä kirjettä ei voida pitää hakemuksena toimitettujen
asiakirjojen tunnustamisesta vastaaviksi asiakirjoiksi, koska tätä koskevan hakemuksen on oltava nimenomainen ja koska Hauptzollamtilla
ei ole oikeutta tunnustaa asiakirjojen vastaavuutta omasta aloitteestaan.
Bonn Fleisch valitti 20.3.2003 Finanzgericht Hamburgiin (Hampurin veroasioita käsittelevä tuomioistuin) Hauptzollamtin päätöksistä,
joilla sen oikaisuvaatimukset oli hylätty.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin toteaa, että kun tuote, jonka vienti-ilmoitus on hyväksytty, kulkee muiden yhteisön
alueiden kautta kuin sen jäsenvaltion kautta, jonka alueella tämä ilmoitus hyväksyttiin, ennen kuin se poistuu yhteisön tullialueelta,
asetuksen N:o 3665/87 6 artiklassa säädetään, että todiste tämän tuotteen viennistä yhteisön tullialueelta on annettava esittämällä
T 5 -valvontakappaleen asianmukaisesti merkitty alkuperäiskappale. Kansallinen tuomioistuin huomauttaa sitä vastoin, että
lainsäätäjä ei ole suoran viennin osalta, josta on kyse pääasiassa, säännellyt sitä tapaa, jolla todiste tavaroiden viennistä
yhteisön tullialueelta on esitettävä, jotta kyseessä olevaa kansallista lainsäädäntöä, käsiteltävänä olevassa asiassa AEVOn
4 §:n 1 momenttia, sovelletaan.
Kansallinen tuomioistuin toteaa tässä suhteessa, että asetuksen N:o 800/1999, joka on korvannut asetuksen N:o 3665/87, 49
artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan silloin, kun T 5 -valvontakappaletta tai tarvittaessa viennin yhteisön tullialueelta
todistavaa kansallista asiakirjaa ei viejästä riippumattomista syistä ole palautettu lähtötullitoimipaikkaan tai keskusviranomaiselle
kolmen kuukauden kuluessa sen antamisesta, viejä voi esittää toimivaltaiselle toimielimelle perustellun vastaavuushakemuksen.
Kun otetaan huomioon se, että asetuksessa N:o 800/1999 ainoastaan muotoillaan selvyyssyistä uudelleen asetuksen N:o 3665/87
47 artiklan 3 kohta, kansallisen tuomioistuimen mukaan ei ole syytä antaa merkitystä sille seikalle, että tässä viimeksi mainitussa
säännöksessä mainitaan vain T 5 -valvontakappale eikä kansallista asiakirjaa, jolla todistetaan, että tuotteet on viety yhteisön
tullialueelta.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että käsiteltävänä olevalle riita-asialle on tunnusomaista se, että vaikka asetuksen N:o
3665/87 4 artiklassa tarkoitettua vienti-ilmoitusta ei palautettu Hauptzollamtille tämän asetuksen 47 artiklan 2 kohdassa
säädetyssä 12 kuukauden määräajassa, Bonn Fleisch kuitenkin toimitti Haupzollamtille mainitussa määräajassa kuljetusasiakirjan
ja venäläisen tuontiasiakirjan. Nämä asiakirjat ovat asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja vastaavia
todisteita. Kansallinen tuomioistuin katsoo, että tietyissä erikseen täsmennettävissä erityisissä olosuhteissa toimivaltainen
viranomainen voi viran puolesta tunnustaa asiakirjojen vastaavuuden. Se seikka, että asetuksen N:o 3665/87 perustelukappaleiden
mukaan sen 47 artiklan 3 kohta on lisätty asetukseen viejien etujen vuoksi, tukee tätä tulkintaa. Ei olisi kovin yhteensopivaa
yhteisen markkinajärjestelyn tavoitteiden kanssa kieltäytyä tukien maksamisesta tai vakuuksien vapauttamisesta sillä perusteella,
että ei ole täytetty yksinkertaista muodollisuutta, eli muodollista vastaavuushakemusta.
Sen kysymyksen osalta, voidaanko vastaavuushakemus tehdä konkludenttisesti tai varotoimenpiteenä, kansallinen tuomioistuin
myöntää, että toimivaltaisen viranomaisen on helpompaa tarkastaa määräajan noudattaminen silloin, kun on esitettävä nimenomainen
hakemus. Olisi kuitenkin joka tapauksessa mahdollista tarkastaa, onko vastaavuushakemus esitetty määräajassa, vaikka tämä
hakemus olisikin esitetty konkludenttisesti tai muussa yhteydessä, koska viejän on täytynyt jossakin muodossa pyytää toimivaltaiselta
viranomaiselta vastaavuutta. Vain sillä on merkitystä, käykö eri tapauksissa vallitsevista olosuhteista selvästi ilmi viejän
tahto osoittaa se, että tuotteet on sääntöjen mukaisesti viety yhteisön tullialueelta.
Katsottuaan, että sen käsiteltävänä olevassa asiassa on ratkaistava yhteisön oikeuden tulkintakysymyksiä, Finanzgericht Hamburg
päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat kaksi ennakkoratkaisukysymystä:
”1)      Onko toimivaltaisella toimielimellä oikeus ja velvollisuus tunnustaa myös viran puolesta muiden asiakirjojen vastaavuus asetuksen
N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohdan mukaisesti?
2)      Voidaanko asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohdan mukainen perusteltu vastaavuushakemus tehdä myös konkludenttisesti varotoimenpiteenä?”

Ennakkoratkaisukysymykset
Kansallinen tuomioistuin kysyy näillä kysymyksillä, joita on tarkasteltava yhdessä, voiko vientitukiasioissa toimivaltainen
kansallinen viranomainen tutkia tai täytyykö sen tutkia asiakirjojen vastaavuus viran puolesta asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan
3 kohdan mukaisesti ja voidaanko tätä säännöstä soveltaen esitetty vastaavuushakemus tehdä konkludenttisesti.
Asetus N:o 3665/87, jonka yhtenä tavoitteena on torjua vientitukien alalla havaittuja sääntöjenvastaisuuksia ja petoksia,
sisältää vientitukien saamiseen liittyviä aineellisia ja menettelyllisiä sääntöjä (ks. asia C-210/00, Käserei Champignon Hofmeister,
tuomio 11.7.2002, Kok. 2002, s. I-6453, 60 kohta ja asia C-385/03, Käserei Champignon Hofmeister, tuomio 14.4.2005, Kok. 2005,
s. I-2997, 26 kohta).
Asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohdan aineellisessa säännössä säädetään, että tuen maksaminen edellyttää todistetta siitä,
että tuotteet, joiden vienti-ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan
yhteisön tullialueelta. Jos tällaista todistetta ei esitetä, tukea ei makseta.
Asetuksen N:o 3665/87 47 artiklassa, joka sisältyy 4 osastoon ”Tuen maksamismenettely”, esitetään menettelysäännöt, joita
viejän on noudatettava, jotta tuki maksetaan.
Tämän säännöksen 3 kohdassa säädetään, että kun 6 artiklassa tarkoitettua T 5 -valvontakappaletta ei viejästä riippumattomista
syistä ole palautettu lähtötullitoimipaikkaan tai keskustoimielimelle kolmen kuukauden kuluessa sen antamisesta, viejä voi
esittää toimivaltaiselle toimielimelle perustellun vastaavuushakemuksen. Tässä hakemuksessa viejä esittää vastaavia todisteita
osoittaakseen, että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta asetuksen N:o 3665/87 4 artiklassa edellytetyllä
tavalla.
Joka tapauksessa asetuksen N:o 3665/87 6 artiklasta, johon tämän asetuksen 47 artiklan 3 kohdassa viitataan, ilmenee, että
ainoastaan sellaisen tuotteen, joka ennen yhteisön tullialueelta vientiä kuljetetaan muiden yhteisön alueiden kautta kuin
sen jäsenvaltion, jonka alueella vienti-ilmoitus on hyväksytty, osalta todiste kyseisen tuotteen viennistä yhteisön tullialueelta
on annettava esittämällä T 5 -valvontakappale.
Kuten komissio on perustellusti esittänyt, asetuksen 47 artiklan 3 kohtaa ei näin ollen sovelleta sellaiseen tuotteiden suoraan
vientiin, joka on kyseessä pääasiassa. Tämä säännös ei koske siinä tilanteessa tehtyjä vastaavuushakemuksia, kun suoran viennin
kyseessä ollessa kansallinen asiakirja, joka sisältää merkinnän kyseessä olevien tavaroiden viennistä yhteisön tullialueelta,
on kadonnut.
Tätä asetuksen N:o 3665/87 säännöstä sovelletaan ainoastaan tämän asetuksen 6 artiklassa tarkoitettuun välilliseen vientiin.
Asetuksessa N:o 800/1999 säädetään nimenomaisesti, että vastaavuushakemus voidaan esittää, kun välillisessä viennissä käytettyä
T 5 -valvontakappaletta tai mahdollisesti suorassa viennissä käytettyä kansallista asiakirjaa, jolla todistetaan tavaroiden
vienti yhteisön tullialueelta, ei ole palautettu lähtötullitoimipaikkaan tai keskusviranomaiselle kolmen kuukauden kuluessa
sen antamisesta.
Tätä asetusta sovelletaan kuitenkin vasta 1.7.1999 alkaen, joten asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohta soveltuu edelleen
sellaiseen myös pääasiassa kyseessä olevaan vientiin, jota koskeva vienti-ilmoitus on hyväksytty ennen tätä päivämäärää.
Kun ei ole olemassa sellaista yhteisön säännöstä, jossa täsmennettäisiin suoran viennin osalta asiakirja, joka viejän on esitettävä
todistaakseen tuotteiden, joille vienti-ilmoitus on hyväksytty, viennin yhteisön tullialueelta, jäsenvaltioiden on määriteltävä,
mikä asiakirja viejän on esitettävä tuen maksamista koskevan hakemuksen puoltamiseksi.
Yhteisöjen tuomioistuimelle toimitetuista oikeudenkäyntiasiakirjoista ilmenee, että Saksan oikeudessa lähtötullitoimipaikka
todistaa AEVOn 4 §:n 1 momentin mukaan tämän asetuksen soveltamisalalla tavaralähetyksen viennin yhteisön tullialueelta tukiasioissa
käytettävässä vienti-ilmoituksessa.
Yhteisöjen tuomioistuimella olevien tietojen mukaan tässä asetuksessa ei ainakaan nimenomaisesti säädetä viejän mahdollisuudesta
esittää vastaavia todisteita, jotta tuki maksettaisiin.
Jäsenvaltiot eivät saa kuitenkaan yhteisön tukien maksamisjärjestelmän asianmukaista toimintaa koskevan vaatimuksen nojalla
haitata asetuksen N:o 3665/87 tavoitteiden toteutumista tai loukata yhteisön oikeuden periaatteita, erityisesti suhteellisuusperiaatetta.
Vaikka suoran viennin kyseessä ollessa, kun asiaa koskevia yhteisön säännöksiä ei ole annettu, menettelysäännöt, joilla pyritään
turvaamaan yhteisön oikeuteen perustuvat yksityisten oikeudet, annetaan jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa koskevan
periaatteen nojalla kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä, ne eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin
ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäisiä tilanteita (vastaavuusperiaate), eivätkä ne saa olla sellaisia, että
yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa (tehokkuusperiaate)
(ks. mm. yhdistetyt asiat C-430/93 ja C-431/93, Van Schijndel ja van Veen, tuomio 14.12.1995, Kok. 1995, s. I-4705, 17 kohta
ja asia C-53/04, Marrosu ja Sardino, tuomio 7.9.2006, Kok. 2006, s. I-7213, 52 kohta).
Näin ollen vientitukiasioissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen, joka käsittelee pääasiassa kyseessä olevan asian kaltaista
asiaa, jossa kansallista asiakirjaa, jolla todistetaan kyseessä olevien tuotteiden vienti yhteisön tullialueelta, ei voida
esittää viejästä riippumattomista syistä, on kuitenkin viran puolesta arvioitava viejän toimittamien tietojen tai asiakirjojen
riittävyyttä, kun otetaan huomioon asetuksen N:o 3665/87 systematiikka sekä sen tarkoitus ja päämäärä.
Mainitun asetuksen päämäärän osalta on todettava, että kuten sen 49. perustelukappaleesta (50. perustelukappale saksankielisessä
versiossa) ja sen 47 artiklan 3 kohdasta ilmenee, on ilmeistä, että yhteisön lainsäätäjä on halunnut tiettyjen tilanteiden
varalta antaa viejälle mahdollisuuden todistaa tuotteiden viennin yhteisöjen tullialueelta vastaavilla todisteilla.
Kun asetuksessa N:o 3665/87 säädetään todisteita, jotka viejän on esitettävä saadakseen vientitukimaksun, koskevien menettelysääntöjen
tietystä joustavuudesta, siinä otetaan huomioon se seikka, että viejät voivat joutua kohtaamaan vaikeuksia hankkiessaan tulliasiakirjoja
toimivaltaisilta viranomaisilta, joihin nähden niillä ei ole minkäänlaista painostuskeinoa (ks. vastaavasti asia C-467/01,
Eribrand, tuomio 19.6.2003, Kok. 2003, s. I-6471, 41 kohta), sekä se seikka, että näiden tässä asetuksessa tuen saamiseksi
vaadittujen asiakirjojen katoaminen tai häviäminen voi joskus olla mainittujen viranomaisten syytä.
Kuten tämän tuomion 18 kohdasta ilmenee, on selvää, että saksalaisessa asetuksessa vaaditun vienti-ilmoituksen, jolla todistetaan,
että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta, katoaminen tai häviäminen on tapahtunut Bonn Fleischista riippumattomista
syistä.
Asetuksen N:o 3665/87 systematiikasta ja tarkoituksesta ja erityisesti sen 47 artiklan säännöksistä ilmenee myös, että siinä
ei pyritä epäämään huolellisesti ja nopeasti toimineelta viejältä yhteisön lainsäädännössä säädettyjä tukia automaattisesti
siinä tapauksessa, kun viejä ei voi kaikista sellaisista pyrkimyksistään huolimatta, joita siltä voidaan edellyttää, esittää
tuen maksamiseksi vaadittavia asiakirjoja, koska nämä asiakirjat ovat kadonneet siitä riippumattomien seikkojen vuoksi (ks.
vastaavasti asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 4 kohdan osalta asia C-54/95, Saksa v. komissio, tuomio 21.1.1999, Kok. 1999,
s. I-35, 148 kohta).
Näin ollen kun on tehty asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 1 kohdan mukaisesti hakemus vientituen maksamisesta ja kun kansallista
vientiasiakirjaa, jolla todistetaan, että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta, ei voida viejästä riippumattomista
syistä esittää, vientitukiasioissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on asetuksen N:o 3665/87 tavoitteiden mukaisesti
otettava viran puolesta huomioon vastaavat todisteet sekä konkludenttisesti esitetyt vastaavuushakemukset.
Näiden todistuskeinojen, jotka voivat asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohdassa säädetyllä tavalla sisältää sekä kuljetusasiakirjan
että kolmannen valtion tuontiasiakirjan, joihin Bonn Fleisch on vedonnut pääasiassa, täytyy kuitenkin mahdollistaa yhtä hyvin
kansallisessa oikeudessa vahvistettujen menettelytapojen mukaisesti toteutettu valvonta, kunhan näillä menettelytavoilla ei
rajoiteta yhteisön oikeuden soveltamisalaa tai tehokkuutta (ks. vastaavasti tiettyjen perustamissopimuksen liitteeseen II
kuulumattomina tavaroina vietävien maataloustuotteiden vientituen myöntämisjärjestelmän soveltamista koskevista yksityiskohtaisista
säännöistä ja tuen määrän vahvistamisperusteista 30.5.1994 annetun komission asetuksen (EY) N:o 1222/94 (EYVL L 136, s. 5),
sellaisena kuin se on muutettuna 7.2.1996 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 229/96 (EYVL L 30, s. 24), osalta asia
C-120/05, Heinrich Schulze, tuomio 9.11.2006, Kok. 2006, s. I-10717, 26 kohta).
On myös muistutettava, että asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 2 kohdan mukaisesti nämä vastaavat todisteet, kuten myös kaikki
muut tuen maksamiseen tai vakuuden vapauttamiseen liittyvät asiakirjat, on pääsääntöisesti annettava vienti-ilmoituksen hyväksymistä
seuraavien 12 kuukauden kuluessa, lukuun ottamatta ylivoimaista estettä.
Kuitenkin kun vastaavien todistuskeinojen esittämiselle asetetun määräajan päättyminen johtuu toimivaltaisista kansallisista
viranomaisista ja kun kansallinen asiakirja, jolla todistetaan tuotteiden vienti yhteisön tullialueelta, on kadonnut tai hävinnyt
näiden viranomaisten syystä, ne eivät voi vedota huolellisesti ja nopeasti toimineeseen viejään nähden tähän 12 kuukauden
määräaikaan.
Näin ollen ennakkoratkaisukysymyksiin on vastattava, että asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 3 kohtaa ei sovelleta tuotteiden
suoraan vientiin.
Kuitenkin kun kansallista vientiasiakirjaa, jolla todistetaan, että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta,
ei voida viejästä riippumattomista syistä esittää, vientitukiasioissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on asetuksen
N:o 3665/87 tavoitteiden mukaisesti otettava viran puolesta huomioon vastaavat todisteet sekä konkludenttisesti esitetyt vastaavuushakemukset.
Näiden todistuskeinojen on kuitenkin mahdollistettava yhtä hyvin kansallisessa oikeudessa vahvistettujen menettelytapojen
mukaisesti toteutettu valvonta, kunhan näillä menettelytavoilla ei rajoiteta yhteisön oikeuden soveltamisalaa tai tehokkuutta.
Kun vastaavien todistuskeinojen esittämiselle asetetun määräajan päättyminen johtuu toimivaltaisista kansallisista viranomaisista,
ne eivät voi vedota huolellisesti ja nopeasti toimineeseen viejään nähden asetuksen N:o 3665/87 47 artiklan 2 kohdassa säädettyyn
12 kuukauden määräaikaan.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27.11.1987
annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna 5.12.1994 annetulla komission asetuksella
(EY) N:o 2955/94, 47 artiklan 3 kohtaa ei sovelleta tuotteiden suoraan vientiin.
Kuitenkin kun kansallista vientiasiakirjaa, jolla todistetaan, että kyseessä olevat tuotteet on viety yhteisön tullialueelta,
ei voida viejästä riippumattomista syistä esittää, vientitukiasioissa toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on asetuksen
N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2955/94, tavoitteiden mukaisesti otettava viran puolesta huomioon
vastaavat todisteet sekä konkludenttisesti esitetyt vastaavuushakemukset. Näiden todistuskeinojen on kuitenkin mahdollistettava
yhtä hyvin kansallisessa oikeudessa vahvistettujen menettelytapojen mukaisesti toteutettu valvonta, kunhan näillä menettelytavoilla
ei rajoiteta yhteisön oikeuden soveltamisalaa tai tehokkuutta.
Kun vastaavien todistuskeinojen esittämiselle asetetun määräajan päättyminen johtuu toimivaltaisista kansallisista viranomaisista,
ne eivät voi vedota huolellisesti ja nopeasti toimineeseen viejään nähden asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna
asetuksella N:o 2955/94, 47 artiklan 2 kohdassa säädettyyn 12 kuukauden määräaikaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.