CELEX: 62006FJ0057
Avalik teenistus
Ametnikud
Edutamine

1.
Ametnikud – Edutamine – Edutamata jäetud kandidaadi kaebus
(Personalieeskirjad, artikli 25 teine lõik, artikkel 45 ning artikli 90 lõige 2)
2.
Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artikkel 45)
3.
Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artikkel 45; nõukogu määrus nr 723/2004)
4.
Ametnikud – Edutamine – Teenete võrdlev hindamine
(Personalieeskirjad, artikkel 45)
1.
Ehkki ametisse nimetav asutus ei pea põhjendama edutamata jäetud ametnikke puudutavaid otsuseid, peab ta põhjendama otsust,
millega jäetakse rahuldamata edutamata jäetud ametniku kaebus, kuna selle otsuse põhjendust peetakse kokkulangevaks otsuse
põhjendusega, mille peale kaebus esitati.
Kuna personalieeskirjade artikli 45 sõnastuse kohaselt toimub edutamine valikuliselt, piisab kui kaebuse rahuldamata jättev
otsus sisaldab viidet õiguslikele tingimustele, mis peavad personalieeskirjade kohaselt edutamiseks täidetud olema.
Lisaks vastab otsus, millega jäetakse rahuldamata edutamata jätmise otsuse peale esitatud kaebus, põhjendamisnõuetele, kui
see võimaldab puudutatud isikul hinnata otsuse jätta ta edutamata põhjendatust ja kui see annab talle võimaluse esitada ühenduste
kohtusse hagi, ning annab kohtule võimaluse kontrollida edutamist puudutava otsuse õiguspärasust.
Täpsemalt on ühest institutsioonist teise liikunud ametniku puhul – isegi siis kui institutsioonis, kust ta lahkus, koostatud
viimase eriti positiivse hindamisaruande alusel võiks olla soovitav täielikum ja üksikasjalikum põhjendus − ametisse nimetav
asutus täitnud põhjendamiskohustuse juhul, kui ta täpsustab, et teenete võrdleva hindamise käigus on võetud arvesse kõik ametniku
kohta koostatud aruanded, ning seda, et analüütilised ja üldised hinnangud on erinevate hindajate lähenemiste kriitiliseks
hindamiseks kaalutletud, ja selgitab millisel viisil on ametniku teenistusstaaži arvesse võetud.
Kui ametisse nimetav asutus on esitanud esialgsed põhjendused, võib igal juhul anda kohtumenetluse käigus täiendavaid selgitusi.
(vt punktid 25–27, 31 ja 32)
Viited:
Euroopa Kohus: 7. veebruar 1990, kohtuasi C‑343/87: Culin
vs
. komisjon (EKL 1990, lk I‑225, punkt 13); 9. detsember 1993, kohtuasi C‑115/92 P: parlament
vs
. Volger (EKL 1993, lk I‑6549, punktid 22 ja 23)
Esimese Astme Kohus: 29. mai 1997, kohtuasi T‑6/96: Contargyris
vs
. nõukogu (EKL AT 1997, lk I‑A‑119 ja II‑357, punkt 147); 18. detsember 1997, kohtuasi T‑142/95: Delvaux
vs
. komisjon (EKL AT 1997, lk I‑A‑477 ja II‑1247, punkt 84); 27. aprill 1999, kohtuasi T‑283/97: Thinus
vs
. komisjon (EKL AT 1999, lk I‑A‑69 ja II‑353, punktid 74–76); 21. september 1999, kohtuasi T‑157/98: Oliveira
vs
. parlament (EKL AT 1999, lk I‑A‑163 ja II‑851, punkt 50); 10. juuni 2004, kohtuasi T‑330/03: Liakoura
vs
. nõukogu (EKL AT 2004, lk I‑A‑191 ja II‑859, punkt 42); 3. veebruar 2005, kohtuasi T‑172/03: Heurtaux
vs
. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑15 ja II‑63, punkt 44); 3. oktoober 2006, kohtuasi T‑171/05: Nijs
vs
. kontrollikoda (EKL AT 2006, lk II‑A‑2‑999, punkt 42)
2.
Ametisse nimetaval asutusel on edutatavate ametnike teenete võrdleval hindamisel ulatuslik kaalutlusõigus ja nimetatud võrdlev
hindamine, mis põhineb eelkõige hindamisaruannetel, peab teenistuse huvides ja lähtudes võrdse kohtlemise põhimõttest olema
koostatud hoolikalt ja erapooletult ja lähtudes võrreldavatest teabeallikatest. Selleks on nimetatud asutusel personalieeskirjadest
tulenev õigus viia läbi edutatavate ametnike teenete võrdlev hindamine sellises korras ja viisil, mida ta peab kõige sobivamaks.
Seega peab ühenduse kohtu kontroll piirduma uurimisega, kas kõnealune asutus on jäänud hinnangu andmist mõjutada võinud menetluse
ja väidete osas lubatud piiridesse ega ole oma pädevust ilmselgelt ekslikult kasutanud. Seetõttu ei saa kohus ametisse nimetava
asutuse asemel hinnata kandidaatide kvalifikatsiooni ja teeneid.
(vt punktid 43 ja 44)
Viited:
Euroopa Kohus: 1. juuli 1976, kohtuasi 62/75: de Wind
vs
. komisjon (EKL 1976, lk 1167, punkt 17); 17. detsember 1992, kohtuasi C‑68/91 P: Moritz
vs
. komisjon (EKL 1992, lk I‑6849, punkt 16)
Esimese Astme Kohus: 3. oktoober 2000, kohtuasi T‑187/98: Cubero Vermurie
vs
. komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑95 ja II‑885, punkt 59); 15. september 2005, kohtuasi T‑132/03: Casini
vs
. komisjon (EKL AT 2005, lk I‑A‑253 ja II‑1169, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika ning punktid 53 ja 54)
3.
Ametniku edutamise seisukohast on hindamisaruanded nii personalieeskirjade artikli 45, mis kehtis enne määrusega nr 723/2004,
millega muudetakse ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi, 1. mail 2004 jõustunud redaktsiooni
kui ka pärast nimetatud kuupäeva kehtiva personalieeskirjade artikli 45 kohaselt ametisse nimetava asutuse jaoks äärmiselt
oluline hindamise element. Enne 1. maid 2004 kehtinud personalieeskirjade artikli 45 redaktsiooni kohaselt tuli edutamise
puhul võrdleva hindamise korral lähtuda hindamisaruannete kõrval ka teisest elemendist, st „teenetest”, jättes selle mõiste
täpse sisu siiski avamata; seda mõistet on täpsustatud kohtupraktikas, mille kohaselt viidatakse kõnealuse mõistega muudele
andmetele, mis puudutavad ametnike halduslikku ja isiklikku olukorda ning mis võimaldavalt kriitiliselt hinnata vaid hindamisaruannete
alusel läbi viidud hindamist.
Personalieeskirjade artiklist 45 ilmnevad nüüd edutamise puhul arvessevõetavad elemendid selgemini, kuna see artikkel viitab
lisaks hindamisaruannetele ka muude keelte kui selle keele kasutamisele, mille põhjalikku valdamist asjaomased ametnikud on
tõendanud, ja vajaduse korral nende poolt täidetavate ülesannete tasemele; üldreeglina viib ametisse nimetav asutus ametnike
teenete võrdleva hindamise nüüdsest läbi nende kolme elemendi alusel, seega on personalieeskirjade artiklis 45 kasutatud mõistel
„teened” teistsugune ning sisu poolest laiem ulatus kui enne 1. maid 2004 kehtinud personalieeskirjade redaktsioonis kasutatud
identsel mõistel.
Lisaks tunnustati kohtupraktikas, mis on välja kujunenud enne määruse nr 723/2004 jõustumist, et ametnike teenete hindamisel
võib ametisse nimetav asutus võtta täiendavalt arvesse muid elemente, nagu kandidaatide vanus ning palgaastmel või teenistuses
omandatud staaž; need täiendavad elemendid võivad osutuda vajalikuks ka praegusel ajal, juhul kui pärast personalieeskirjade
artiklis 45 otsesõnu ettenähtud kolme elemendi arvesse võtmist on edutatavate ametnike teened võrdsed ja need elemendid võivad
tõesti kujutada endast otsustavat tegurit ametisse nimetava asutuse poolt valiku tegemisel.
(vt punktid 45 ja 46)
Viited:
Esimese Astme Kohus: 25. november 1993, liidetud kohtuasjad T‑89/91, T‑21/92 ja T‑89/92: X
vs
. komisjon (EKL 1993, lk II‑1235, punktid 49 ja 50); 29. veebruar 1996, kohtuasi T‑280/94: Lopez
vs
. Euroopa Kohus (EKL AT 1996, lk I‑A‑77 ja II‑239, punkt 138); 21. oktoober 1997, kohtuasi T‑168/96: Patronis
vs
. nõukogu (EKL AT 1997, lk I‑A‑299 ja II‑833, punkt 35); 5. märts 1998, kohtuasi T‑221/96: Manzo-Tafaro
vs
. komisjon (EKL AT 1998, lk I‑A‑115 ja II‑307, punktid 17 ja 18); 24. veebruar 2000, kohtuasi T‑82/98: Jacobs
vs
. komisjon (EKL AT 2000, lk I‑A‑39 ja II‑169, punktid 36–39); 11. juuli 2002, kohtuasi T‑163/01: Perez Escanilla
vs
. komisjon (EKL AT 2002, lk I‑A‑131 ja II‑717, punkt 29); 9. aprill 2003, kohtuasi T‑134/02: Tejada Fernández
vs
. komisjon (EKL AT 2003, lk I‑A‑125 ja II‑609, punkt 42)
4.
Kuigi ühenduse institutsioonid peavad esiteks tagama, et mobiilsus ei takistaks selles osalevate ametnike karjääri kulgu,
ja teiseks hindama ühelt ametikohalt teisele liikunud ametniku olukorda, et kontrollida, ega üleviidud ametnikke ei ole nende
edutamise raames karistatud, ei tulene personalieeskirjade artiklist 45 institutsiooni kohustust kehtestada ühelt ametikohalt
teisele liikunud ametnikke puudutavad täpsed eeskirjad.
Ametisse nimetaval asutusel on personalieeskirjade alusel tegelikult õigus otsustada, millist edutamiste läbiviimise korda
ja viisi ta peab kõige sobivamaks. Sellest tulenevalt ja silmas pidades personalieeskirjade artiklist 45 tulenevaid õiguslikke
aluseid ja neist institutsioonidele tulenevat kohustust, st kohustust viia teenete võrdlev hindamine kõigil juhtudel läbi
eelkõige hindamisaruannete alusel, ei saa ametnik nõuda, et institutsioon kehtestaks spetsiaalsed eeskirjad, mis reguleerivad,
millises korras ja viisil tuleb võrrelda ametnikke, keda ta ise hindab, ja neid ametnikke, kes on selle institutsiooni teenistusse
liikunud pärast seda, kui neid on hinnanud teine institutsioon. Ametnik ei saa selles osas enam asjaomasele institutsioonile
ette heita, et see kasutas oma kaalutlusõigust ilmselgelt valesti, jättes kõnealuse reguleeriva raamistiku kehtestamata, ilma
et ta tõendaks, et ametnike teenete võrdleva hindamise puhul esines tegelik omavoli risk, sest ei olnud võetud asjakohaseid
meetmeid. Erinevalt personalieeskirjade artiklis 43 hindamisaruannete kohta sätestatule, ei tulene lisaks personalieeskirjade
artiklist 45 mingisugust kohustust kehtestada edutamise läbiviimiste korda puudutav reguleeriv raamistik, olgugi et teatud
institutsioonid on seda oma sisemiste otsustega reguleerinud.
(vt punktid 55, 59 ja 60)
Viited:
Esimese Astme Kohus: eespool viidatud kohtuasi Cubero Vermurie
vs
. komisjon (punktid 68 ja 69); 28. september 2004, kohtuasi T‑216/03: Tenreiro
vs
. komisjon (EKL AT 2004, lk I‑A‑245 ja II‑1087, punktid 92 ja 95)