CELEX: 62007FJ0134
Avalik teenistus
Direktiiv 1999/70

1.
Menetlus – Hagiavaldus – Vorminõuded – Vaidluseseme määratlemine – Ülevaade fakti‑ ja õigusväidetest
(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 21 esimene lõik ja I lisa, artikli 7 lõige 3; Avaliku Teenistuse Kohtu kodukord, artikli 35
lõike 1 punkt e)
2.
Institutsioonide aktid – Direktiivid – Ühenduse institutsioonidele kohustuste otsene kehtestamine nende suhetes oma töötajatega
– Väljaarvamine – Tuginemisvõimalus
(EÜ artiklid 10 ja 249)
3.
Sotsiaalpoliitika – Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega
Ettevõtete Keskuse (CEEP) raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Direktiiv 1999/70 – Töösuhte stabiilsus
(Põhiõiguste harta, artikkel 30; nõukogu direktiiv 1999/70)
4.
Ametnikud – Muude teenistujate teenistustingimused – Lepinguline abiteenistuja
(Muude teenistujate teenistustingimused, artikkel 88)
5.
Institutsioonide aktid – Põhjendused – Kohustus – Ulatus – Lepinguliste töötajate uue kategooria loomine
(EÜ artikkel 253; muude teenistujate teenistustingimused, artiklid 3a ja 3b; nõukogu määrus nr 723/2004)
1.
Vastavalt Avaliku Teenistuse Kohtu kodukorra artikli 35 lõike 1 punktile e tuleb hagiavalduses märkida väited ning faktilised
ja õiguslikud argumendid. Need peavad olema piisavalt selged ja täpsed, et kostja saaks ette valmistada kaitse ja Avaliku
Teenistuse Kohus lahendada hagi vajaduse korral ilma täiendava informatsioonita. Et tagada õiguskindlus ja korrakohane õigusemõistmine,
on hagiavalduse vastuvõetavuseks vaja, et peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele tuginetakse, tuleneksid järjekindlalt
ja arusaadavalt hagiavalduse tekstist. See on nii seda enam, et vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja I lisa artikli 7 lõikele 3
hõlmab menetluse kirjalik osa Avaliku Teenistuse Kohtus üldjuhul vaid ühte kirjalike seisukohtade esitamist, kui kohus ei
otsusta teisiti. Viimati nimetatud menetluse eripära Avaliku Teenistuse Kohtus tähendab seda, et erinevalt sellest, mis on
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 21 esimese lõigu kohaselt Esimese Astme Kohtus või Euroopa Kohtus ette nähtud, ei või väiteid
ja argumente hagiavalduses esitada lühikese ülevaatena.
(vt punkt 76)
Viited:
Esimese Astme Kohus: 28. aprill 1993, kohtuasi T‑85/92: De Hoe
vs
. komisjon (EKL 1993, lk II‑523, punkt 20)
Avaliku Teenistuse Kohus: 26. juuni 2008, kohtuasi F‑1/08: Nijs
vs
. kontrollikoda (EKL AT 2008, lk I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, punkti 24 ja 25, mille peale on esitatud apellatsioonkaebus Esimese
Astme Kohtule kohtuasjas T‑376/08 P)
2.
Direktiive, mis on adresseeritud liikmesriikidele, mitte aga ühenduse institutsioonidele, ei saa pidada sellisteks, mis kehtestavad
iseenesest institutsioonidele kohustusi nende suhetes oma töötajatega. Toodud kaalutlus ei saa siiski välistada igasugust
võimalust tugineda institutsioonide ja nende ametnike või teenistujate vahelistes suhetes mõnele direktiivile. Nimelt võivad
direktiivi sätted esiteks olla institutsiooni suhtes kaudselt kohaldatavad, kui need kujutavad endast mõne ühenduse õiguse
üldpõhimõtte väljendust, mida institutsioonil tuleb sellisena rakendada. Teiseks võib direktiiv olla institutsioonile siduv
ka juhul, kui see institutsioon kavatses oma korraldusliku autonoomia alusel ja personalieeskirjade piires täita konkreetset
kohustust, mis on ära toodud direktiivis, või samuti käesoleval juhul, kui üldkohaldatavas siseaktis endas on sõnaselgelt
viidatud meedetele, mida ühenduse seadusandja on lepingute kohaldamiseks võtnud. Kolmandaks peavad institutsioonid EÜ artikli 10
alusel neile pandud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt oma tegevuses tööandjana arvestama ühenduse tasandil kehtestatud õigusnorme.
(vt punktid 86 ja 90–93)
Viited:
Euroopa Kohus: 9. september 2003, kohtuasi C‑25/02: Rinke (EKL 2003, lk I‑8349, punktid 24 ja 25−28)
Esimese Astme Kohus: 21. mai 2008, kohtuasi T‑495/04: Belfass
vs
. nõukogu (EKL 2008, lk II‑781, punkt 43)
Avaliku Teenistuse Kohus: 30. aprill 2009, kohtuasi F‑65/07: Aayhan jt
vs
. parlament (EKL AT 2009, lk I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, punktid 116 ja 118)
3.
Kuigi töösuhte stabiilsust peetakse töötajate kaitse keskseks elemendiks, ei ole see siiski õiguse üldpõhimõte, mille alusel
võiks hinnata institutsiooni akti õiguspärasust. Iseäranis ei tulene direktiivist 1999/70, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute
Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud
raamkokkulepet tähtajalise töö kohta, ega raamkokkuleppest kuidagi, et töösuhte stabiilsus on kujunenud siduvaks õigusnormiks.
Pealegi on direktiivi põhjendustes 6 ja 7 ning raamkokkuleppe preambuli esimeses lõigus ja põhjenduses 5 rõhutatud vajadust
saavutada tasakaal paindlikkuse ja turvalisuse vahel. Seevastu ei ole raamkokkuleppega kehtestatud üldist kohustust näha ette,
et pärast tähtajalise lepingu teatava arvu kordi pikendamist või pärast teatava ajavahemiku jooksul töötamist muudetakse töösuhe
määramata tähtajaks sõlmitud lepinguks.
Seevastu on töösuhte stabiilsus üks eesmärke, mille on püstitanud pooled, kes on alla kirjutanud raamkokkuleppele, mille klausli 1
punktis b on sätestatud, et selle eesmärk on „luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste
tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest”.
Kuigi põhiõiguste harta artikkel 30 sätestab, et „[i]gal töötajal on õigus kaitsele põhjendamatu vallandamise eest liidu õiguse
ning siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt”, ei keelata selle artikliga tähtajaliste lepingute järjestikust sõlmimist.
Peale selle ei saa tähtajalise töölepingu lõppemist pidada pelgalt selle asjaolu tõttu, et lepingu tähtaeg on saabunud, otseses
tähenduses vallandamiseks, mida peab seoses võimete või käitumisega või institutsiooni tegevusest tulenevate vajadustega eraldi
põhjendama.
(vt punktid 99, 100 ja 104)
Viited:
Euroopa Kohus: 22. november 2005, kohtuasi C‑144/04: Mangold (EKL 2005, lk I‑9981, punkt 64); 4. juuli 2006, kohtuasi C‑212/04:
Adeneler jt (EKL 2006, lk I‑6057, punkt 91); 7. september 2006, kohtuasi C‑53/04: Marrosu ja Sardino (EKL 2006, lk I‑7213,
punkt 47); 15. aprill 2008, kohtuasi C‑268/06: Impact (EKL 2008, lk I‑2483, punkt 87)
Avaliku Teenistuse Kohus: eespool viidatud kohtuotsus Aayhan jt
vs
. parlament (punkt 115)
4.
Iga lepingulise abiteenistuja ametikoht peab vastama lühiajalistele ja vahelduvatele vajadustele. Suure töötajaskonnaga administratsiooni
puhul on paratamatu, et niisugused vajadused tekivad üha uuesti muu hulgas põhjusel, et ametnikel ei ole võimalik oma tööülesandeid
täita, et töökoormus on teatud asjaolude tõttu suurenenud või et igal peadirektoraadil on aeg‑ajalt vajadus kaasata isikuid,
kellel on erilised kutsealased oskused või teadmised. Kõik need asjaolud on objektiivsed alused, mis õigustavad nii lepinguliste
abiteenistujate lepingute tähtajalisust kui ka nende pikendamist vastavate vajaduste ilmnemisel.
(vt punkt 132)
Viited:
Euroopa Kohus: 23. september 2004, kohtuotsus C‑150/03 P: Hectors
vs
. parlament (EKL 2004, lk I‑8691), kohtujurist Ruiz‑Jarabo Colomeri ettepanek (EKL 2004, lk I‑8694, punkt 25)
5.
Võttes arvesse, et üldkohaldatava õigusakti põhjendustes võib piirduda ühest küljest viitega selle vastuvõtmist tinginud olukorrale
tervikuna ja teisest küljest õigusakti üldistele eesmärkidele ning et juhul, kui sellisest õigusaktist nähtub institutsiooni
taotletav põhieesmärk, oleks liigne nõuda, et iga tehtud tehniline valik oleks eraldi põhjendatud, on ametnike personalieeskirju
ja muude teenistujate teenistustingimusi muutva määruse nr 723/2004 põhjendused oma lühidusest hoolimata muude teenistujate
teenistustingimuste artiklites 3a ja 3b sätestatud lepinguliste töötajate uue kategooria loomisega seotud eesmärgi osas piisavad.
(vt punktid 139 ja 141)
Viited:
Avaliku Teenistuse Kohus: 23. jaanuar 2007, kohtuasi F‑43/05: Chassagne
vs
. komisjon (EKL AT 2007, lk I‑A‑1‑0000 ja II‑A‑1‑0000, punktid 105 ja 106 ning seal viidatud kohtupraktika)