CELEX: 62002CJ0400
Člen 39 ES
Kolektivna pogodba
Začasna premostitvena pomoč nekdanjim civilnim uslužbencem zavezniških sil v Nemčiji
Obmejni delavci
Določitev osnove za izračun zadevne pomoči
Fiktivno upoštevanje nemškega davka na plače

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 39 ES.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med G. Merido, francoskim državljanom, in Zvezno republiko Nemčijo glede izračuna
začasne premostitvene pomoči („Überbrückungsbeihilfe“, v nadaljevanju: premostitvena pomoč), ki jo je slednja zadevni osebi
izplačala na podlagi Tarifvertrag zur sozialen Sicherung der Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet der
Bundesrepublik Deutschland (kolektivna pogodba o socialni varnosti zaposlenih pri zavezniških silah, nameščenih na ozemlju
Zvezne republike Nemčije) z dne 31. avgusta 1971 (v nadaljevanju: TV SozSich).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
V smislu člena 7 Uredbe Sveta št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (UL L 257, str.
2):
„1.      Delavec, ki je državljan države članice, v drugi državi članici zaradi svojega državljanstva ne sme biti deležen drugačnega
obravnavanja kot domači delavci v zvezi z zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, predvsem glede plačila, odpustitve z dela in,
če bi postal brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve.
[…]
4.      Vsaka določba kolektivne ali individualne pogodbe ali druge kolektivne ureditve glede dostopa do zaposlitve, zaposlitve, plačila
in drugih delovnih pogojev ali odpustitve z dela, je nična, če določa ali dopušča diskriminacijske pogoje za delavce, ki so
državljani drugih držav članic.“

Nacionalna ureditev
TV SozSich v členu 4 v zvezi s premostitveno pomočjo določa:
„1. Premostitvena pomoč se plača:
[…]
(b)      kot dodatek k pomoči Bundesanstalt für Arbeit (Zvezni zavod za zaposlovanje) za primer brezposelnosti ali poklicnega izobraževanja
(nadomestilo za brezposelnost, socialna pomoč brezposelnim, preživnina),
[…]
3. (a) (1) Osnova za izračun premostitvene pomoči, ki se plača kot dodatek k plačilu za zaposlitev drugje (točka 1(a)), je osnovna plača,
ki jo določa člen 16(1) kolektivne pogodbe [Tarifvertrag für die Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet
der Bundesrepublik Deutschland (kolektivna pogodba za zaposlene pri zavezniških silah na ozemlju Zvezne republike Nemčije)
z dne 16. decembra 1966 (v nadaljevanju: TV AL II)], ki je ob odpustitvi z dela pripadala zaposlenemu za cel mesec na podlagi
njegovega rednega delovnega časa, določenega s pogodbo o zaposlitvi.
[…]
3. (b) Osnova za izračun premostitvene pomoči, ki se plača kot dodatek k pomoči Bundesanstalt für Arbeit (točka 1(b)) [...]
je osnova za izračun iz zgornje točke (a), zmanjšana za zakonsko določene odbitke od plače. Pri fiktivnem izračunu davka na
plače in prispevkov za socialno varnost je treba izhajati iz meril obdavčitve in zavarovanja, ki so odločilna za delavca v
času plačila premostitvene pomoči – vendar brez upoštevanja neobdavčenih zneskov, ki se vnesejo v evidenco davkov na plačo
(‚Lohnsteuerkarte‘).
4.      Premostitvena pomoč znaša:
–        v prvem letu po prenehanju delovnega razmerja l00 %,
–        od drugega leta dalje 90 %
–        razlike med osnovo za izračun (točka 3(a) ali (b)) in pomočmi, določenimi v točkah 1 in 2 zgoraj.
Če se premostitvena pomoč izplača kot dodatek k pomoči Bundesanstalt für Arbeit ali zakonitega zdravstvenega ali nezgodnega
zavarovanja, se poveča za znesek, ki je potreben za pokritje davka na plače.
[...]“
Skladno s točko 2 Erläuterungen und Verfahrensrichtlinien zum TV SozSich – Neufassung 1992 (pojasnila in postopkovne smernice
v zvezi s kolektivno pogodbo – nova različica 1992, v nadaljevanju: pojasnila in smernice):
„V zvezi s členom 4, točka 1:
[...]
2.6.5 Pomoč, dodeljena za primer brezposelnosti, ki jo obmejni delavec kot državljan ene od držav Evropske unije lahko prejema
samo v državi stalnega bivališča, je načeloma enaka pomoči Bundesanstalt für Arbeit, če je lahko obmejni delavec iz takratnega
kraja stalnega bivališča opravljal poklicno dejavnost na nemškem trgu dela.
[...]
V zvezi s členom 4, točka 3:
[...]
2.8.5 Če je bil delavec na dan odpustitve z dela oproščen plačila davka na plače v skladu z uporabo konvencije o izogibanju
dvojnega obdavčevanja, se pri določitvi osnove za izračun iz točke 3(b) upoštevajo davčni odbitki, ki bi bili odtegnjeni primerljivemu
nemškemu delavcu s stalnim bivališčem v Nemčiji.
[...]
V zvezi s členom 4, točka 4:
[...].
2.9.4 Če delavec v skladu s točko 2.6.5 kot dodatek k pomoči tujega organa socialne varnosti prejema premostitveno pomoč,
se znesek premostitvene pomoči izračuna glede na pomoč Bundesanstalt für Arbeit, do katere bi bil prejemnik pomoči upravičen,
če bi imel stalno bivališče na ozemlju Zvezne republike Nemčije. Če je znesek pomoči, ki jo dejansko prejema, višji, se razlika
odbije v skladu s členom 5.“
Po členu 5 SozSich se pomoč, ki je različna od pomoči iz člena 4, točka 1, do katere je delavec upravičen, upošteva pri plačilu
premostitvene pomoči.
Konvencija med Francosko republiko in Zvezno republiko Nemčijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja in vzpostavitvi pravil vzajemne
pravne in upravne pomoči na področju davka na plačo in davka na premoženje ter na področju davkov od dohodkov iz dejavnosti
in zemljiških davkov, sklenjena 21. julija 1959, ki je bila naknadno spremenjena (v nadaljevanju: SDO), v členu 14(1) določa:
„Mezde, plače in podobna plačila ter pokojnine, ki jih za pretekle ali sedanje upravne ali vojaške storitve plača ena od držav
pogodbenic […] fizičnim osebam s stalnim bivališčem v drugi državi, se lahko obdavčijo samo v prvi državi. Vendar to ne velja,
če se prejemki plačajo osebam, ki so državljani druge države in hkrati niso državljani prve države; v takem primeru se lahko
prejemki obdavčijo samo v državi, v kateri imajo te osebe stalno bivališče.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
G. Merida je do 30. novembra 1999 opravljal civilno službo pri francoskih vojaških silah v kraju Baden-Baden (Nemčija), a
je v tem času stalno bival v Franciji. Za pogodbo o zaposlitvi zadevne osebe je veljala TV AL II in plačo so mu v imenu in
za račun njegovega delodajalca plačevali nemški organi.
Skladno s členom 14(1) SDO je bila bruto plača, ki jo je na podlagi poklicne dejavnosti prejemal G. Merida, po odbitku prispevkov
za socialno varnost, plačanih v Nemčiji, obdavčljiva v Franciji. Ker je bila francoska stopnja davka na plače nižja od veljavne
stopnje v Nemčiji, je G. Merida je prejemal višjo neto plačo kot delavec v primerljivem položaju, ki je stalno bival v Nemčiji.
Po prekinitvi pogodbe o zaposlitvi je G. Merida dobival premostitveno pomoč v skladu s členom 4 TV SozSich. Pri določitvi
osnove za izračun te pomoči so nemški organi s fiktivnim izračunom od osnovne plače po TV AL II, „ki je zadevni osebi pripadala
na dan odpustitve z dela za cel koledarski mesec“, odbili ne le znesek nemških prispevkov za socialno varnost, temveč tudi
nemški davek na plače. Poleg tega so nemški organi na podlagi določb člena 5 TV SozSich in točke 2.9.4 pojasnil in smernic
od premostitvene pomoči, izplačane G. Meridi, odšteli znesek nadomestila za primer brezposelnosti, ki ga je prejemal v Franciji
v času od 22. februarja do konca marca 2000.
Po mnenju G. Meride je fiktivni odbitek nemškega davka na plače od osnovne plače z namenom določitve osnove za izračun premostitvene
pomoči protipraven. V skladu s SDO naj bi bila ta pomoč obdavčljiva samo v Franciji in bi bila v tem primeru predmet protipravne
dvojne obdavčitve. Fiktivni izračun neto plače na podlagi nemškega davčnega prava z namenom določitve zneska navedene pomoči
naj bi bil v nasprotju z namenom te pomoči, ki je nadomestitev izgube dohodka kot posledice odpustitve, in v nasprotju s pravom
Skupnosti.
Sodišče na prvi stopnji in prizivno sodišče sta zavrnili pritožbo G. Meride, ki je na predložitveno sodišče vložil zahtevek
za revizijo.
Po mnenju zadnjenavedenega sodišča je prizivno sodišče ob uporabi nacionalnega prava dokončno in upravičeno zavrnilo nanj
naslovljeno pritožbo. S tem je sledilo sodni praksi Bundesarbeitsgericht, po kateri je treba fiktivno neto plačo kot osnovo
za izračun premostitvene pomoči določiti v skladu s členom 4, točka 3(b), TV SozSich. V tem pogledu je Bundesrepublik Deutschland
morala fiktivno upoštevati nemški davek na plače tudi pri G. Meridi, čeprav je ta stalno bival in bil davčni zavezanec v Franciji.
Kljub temu ni izključeno, da so socialni partnerji kršili člen 39 ES s tem, da so pri določitvi osnove za izračun premostitvene
pomoči fiktivno upoštevali nemški davek na plače tudi za delavce s stalnim bivališčem v drugi državi članici.
V tem pogledu predložitveno sodišče poudarja, da G. Merida meni, da je žrtev diskriminacije, ker je, kakor takrat, ko je bil
zaposlen pri zavezniških silah v Nemčiji, dolžan plačevati davek na dohodke na podlagi francoskega davčnega prava, ker prejema
pomoč za primer brezposelnosti v Franciji in navedeno premostitveno pomoč v Nemčiji, hkrati pa mora sprejeti, da se za osnovo
za izračun zneska te pomoči vzame fiktivna neto plača, določena na podlagi odbitkov v skladu z nemškim davčnim pravom. Sočasno
naj bi bil torej podvržen davčnemu pravu dveh držav članic, kar je v nasprotju s členom 39 ES.
Predložitveno sodišče navaja, da je obdavčitev dohodkov, ki jih Bundesrepublik Deutschland plača G. Meridi po odpovedi pogodbe
o zaposlitvi, urejena kot dotlej z določili SDO. Zadevna oseba naj bi neupravičeno nasprotovala dejstvu, da osnova za izračun
bruto zneska premostitvene pomoči v njenem primeru ni ugodnejša kot pri delavcu, ki ni obmejni.
Bundesarbeitsgericht je kljub temu odločilo, da prekine odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži vprašanje:
„Ali je se s tem, da je treba pri določanju osnove za izračun premostitvene pomoči v primeru iz člena 4, točka 1(b), TV SozSich
(člen 4, točka 3(b), drugi stavek, TV SozSich) upoštevati nemški davek na plače, kršen člen 39 ES, če nekdanji delavec stalno
biva v tujini, kjer je tudi davčni zavezanec?“

Vprašanje za predhodno odločanje
Člen 39 ES prepoveduje vsakršno diskriminacijo na podlagi državljanstva med delavci držav članic glede zaposlitve, plačila
ter drugih delovnih in zaposlitvenih pogojev.
Člen 7(4) Uredbe št. 1612/68, ki jasno navaja in izvaja nekatere pravice, ki jih imajo delavci migranti na podlagi člena 39
ES (sodba z dne 15. januarja 1998 v zadevi Schöning-Kougebetopoulou, C-15/96, Recueil, str. I-47, točka 12), določa, da je
nična vsaka določba kolektivne pogodbe glede plačila in drugih delovnih pogojev ter odpustitve z dela, če določa diskriminacijske
pogoje za delavce, ki so državljani drugih držav članic.
Ni sporno, da plačilo, kot je premostitvena pomoč, ki je del ugodnosti, ki se dodelijo delavcem v primeru odpustitve z dela,
sodi v področje stvarne veljavnosti določb, navedenih v zgornji točki, in da se obmejni delavec, ki se znajde v položaju,
v kakršnem je G. Merida, lahko sklicuje na korist iz teh določb glede na tako pomoč (v tem smislu glej zlasti sodbo z dne
24. septembra 1998 v zadevi Komisija proti Franciji, C-35/97, Recueil, str. I‑5325, točke 36, 40 in 41).
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča pravilo enakega obravnavanja v členu 39 ES in v členu 7 Uredbe št. 1612/68 prepoveduje
ne le očitno diskriminacijo na podlagi državljanstva, temveč tudi vse prikrite oblike diskriminacije, ki ob uporabi drugih
meril razlikovanja dejansko privedejo do enake posledice (glej zlasti sodbo z dne 23. maja 1996 v zadevi O’Flynn, C‑237/94,
Recueil, str. I-2617, točka 17).
Načelo prepovedi diskriminacije ne zahteva le, naj se primerljivi položaji ne obravnavajo različno, ampak tudi, naj se različni
položaji ne obravnavajo enako (glej zlasti sodbo z dne 17. julija 1997 v zadevi National Farmers’ Union in drugi, C-354/95,
Recueil, str. I-4559, točka 61).
Določbo nacionalnega prava je treba obravnavati kot posredno diskriminatorno, razen če je objektivno upravičena in sorazmerna
z zasledovanim ciljem, če lahko že sama po sebi bolj prizadene delavce migrante kot domače delavce in če so posledično lahko
delavci migranti še posebej oškodovani (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo O’Flynn, točka 20).
Vendar ima v tem primeru fiktivno upoštevanje nemškega davka na plače škodljiv vpliv na položaj obmejnih delavcev. Fiktivni
odbitek tega davka pri določitvi osnove za izračun premostitvene pomoči dejansko prikrajša osebe, ki kot G. Merida stalno
bivajo in plačujejo davke v drugi državi članici kot Zvezni republiki Nemčiji, v primerjavi z delavci, ki imajo stalno bivališče
in plačujejo davke v zadnjenavedeni državi.
V njihovem primeru se osnova za izračun za določitev zneska premostitvene pomoči določi tako, da je navedena osnova enaka
neto plači, ki bi bila, če ne bi prišlo do odpustitve z dela, izplačana zadevni osebi ob plačilu te pomoči. Ta rezultat se
doseže tako, da se s fiktivnim izračunom poleg prispevkov za socialno varnost odbije znesek davkov, ki se dolgujejo na podlagi
nemškega davčnega prava, ki je urejalo položaj zadevne osebe med njenim delovnim razmerjem.
V prvem letu po prenehanju delovnega razmerja je začasna premostitvena pomoč znašala l00 % razlike med osnovo za izračun in
zneskom pomoči za primer brezposelnosti (predpostavka iz člena 4, točka 3(b), TV SozSich). Člen 4, točka 4, drugi stavek,
TV SozSich zagotavlja nepristranskost vsake morebitne obdavčitve premostitvene pomoči, zlasti zaradi okoliščine, ker je bila
najvišja vsota, ki je oproščena obdavčitve, v Nemčiji presežena.
Posledično je v prvem letu po prenehanju delovnega razmerja dohodek nekdanjih delavcev s stalnim bivališčem v Nemčiji enak
dohodku, ki bi jim bil izplačan kot aktivnim delavcem.
Nasprotno pa v primeru obmejnih delavcev, ki so v položaju G. Meride, fiktivni odbitek nemškega davka na plače pri določanju
osnove za izračun premostitvene pomoči ne doseže enakega rezultata z izplačilom navedene pomoči, ki je, kot plača, ki jo je
G. Merida prejemal v Franciji, obdavčljiva v skladu s členom 14(1) SDO.
Da bi upravičili uporabo tega načina izračuna za obmejne delavce, se nemški organi sklicujejo na upravne težave, ki naj bi
jih povzročila uporaba različnih načinov izračuna glede na stalno bivališče zadevne osebe, in posledice, ki bi jih neupoštevanje
nemškega davka na plače imelo na proračun.
Vendar je treba te ugovore povečanja finančnih stroškov in morebitnih upravnih težav zavrniti. S takimi razlogi nikakor ni
mogoče utemeljiti nespoštovanja obveznosti Zvezne republike Nemčije, ki izhajajo iz Pogodbe ES (glej zlasti sodbo z dne 15.
januarja 2002 v zadevi Gottardo, C-55/00, Recueil, str. I-413, točka 38).
Na obravnavi je nemška vlada izjavila, da je treba člen 4, točka 4, drugi stavek, TV SozSich razlagati v tem smislu, da lahko
oseba, ki je v položaju G. Meride, dobi v Nemčiji povračilo zneska plačanih davkov, v tem primeru na podlagi premostitvene
pomoči v državi stalnega bivališča. Namen navedene določbe naj bi bil, da omogoči nepristranskost vsakega davka, ki je morebiti
dolgovan zaradi prejemanja navedene pomoči, ne glede na državo, v kateri je bil plačan.
Vendar okoliščina – če jo predpostavimo – da je znesek davkov, plačanih v državi članici stalnega bivališča, naknadno povrnjen
v državi članici zaposlitve, ne spremeni ugotovitve, da fiktivno upoštevanje nemškega davka na plače pomeni diskriminacijo
v škodo delavcev, ki so v položaju G. Meride.
Fiktivni odbitek nemškega davka na plače pri določitvi osnove za izračun premostitvene premoči dejansko ni v nobeni zvezi
z davkom na dohodek, ki ga v Franciji plačuje delavec med delovnim razmerjem, tako da se, tudi če je znesek, ki je enak davku,
ki ga prejemnik te pomoči plača v Franciji, naknadno povrnjen v Nemčiji, na koncu lahko izkaže, da je znesek take pomoči nižji
od tistega, ki je enak razliki med plačilom, izplačanim v dejavnem obdobju, in pomočjo za primer brezposelnosti, ki jo dobiva
zadevna oseba.
Sicer ni sporno, da gre za tak primer v zadevi v glavni stvari, v kateri uporaba fiktivnega odbitka nemškega davka na plače
za obmejne delavce, ki so v položaju, v kakršnem je G. Merida, dejansko privede do tega, da so ti delavci prikrajšani za del
neto dohodka, ki so ga prejemali v času, ko so delali pri zavezniških silah, nameščenih v Nemčiji, pri čemer navedeni del
ustreza razliki med zneskom davka na dohodek, ki je bil plačan v Franciji, in višjim zneskom nemškega davka na plače, ki se
je fiktivno odbil pri izračunu premostitvene pomoči.
Tako v primeru obmejnih delavcev, ki so v položaju G. Meride, fiktivna uporaba nemškega davka na plače prepreči, da bi plačilo
premostitvene pomoči v prvem letu po prenehanju delovnega razmerja nadomestilo posledično izgubo plače, kar ne velja za delavce
s stalnim bivališčem v Nemčiji.
Nasprotno bi lahko bilo tako nadomestilo doseženo, če bi nemški organi osnovo za izračun premostitvene pomoči, ki je v Franciji
obdavčljiva v skladu s členom 14(1) SDO, določili brez fiktivnega odbitka nemškega davka na plače, ki se ni dolgoval na plače,
izplačane v dejavnem obdobju zadevne osebe, in ne bi vračali davka na dohodek, ki se je plačal v Franciji.
V teh okoliščinah je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da člena 39 ES in 7(4) Uredbe št. 1612/68 nasprotujeta nacionalnim
predpisom, določenim s kolektivno pogodbo, na podlagi katere se znesek socialne pomoči, kot je začasna premostitvena pomoč
(„Überbrückungsbeihilfe“), ki jo plača država članica zaposlitve, izračuna tako, da se pri določitvi osnove za izračun navedene
pomoči fiktivno odbije davek na plače, ki se dolguje v tej državi, čeprav se lahko mezde, plače in podobna plačila, nakazana
delavcem, ki nimajo stalnega bivališča v državi članici zaposlitve, v skladu s konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja
obdavčijo samo v državi članici njihovega stalnega bivališča.

Stroški
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 39 ES in člen 7(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 1612/68 z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti nasprotujeta
nacionalnim predpisom, določenim s kolektivno pogodbo, na podlagi katere se znesek socialne pomoči, kot je začasna premostitvena
pomoč („Überbrückungsbeihilfe“), ki jo plača država članica zaposlitve, izračuna tako, da se pri določitvi osnove za izračun
navedene pomoči fiktivno odbije davek na plače, ki se dolguje v tej državi, čeprav se lahko mezde, plače in podobna plačila,
nakazana delavcem, ki nimajo stalnega bivališča v državi članici zaposlitve, v skladu s konvencijo o izogibanju dvojnega obdavčevanja
obdavčijo samo v državi članici njihovega stalnega bivališča.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.