CELEX: 62002CJ0174
Valstybės pagalba
EB sutarties 93 straipsnio 3 dalis (dabar
EB sutarties 88 straipsnio 3 dalis)
Pagalbos projektas
Draudimas įgyvendinti suplanuotas priemones prieš galutinį Komisijos sprendimą
Draudimo, kai pagalbą sudaro atleidimas nuo mokesčio, taikymo sritis
Asmenų, galinčių remtis galimu pažeidimu nustatymas

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB sutarties 93 straipsnio 3 dalies (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis) išaiškinimu,
ypač siekiant patikslinti, pirma, kas gali remtis šios nuostatos paskutiniame sakinyje įtvirtintu draudimu įgyvendinti, ir,
antra, išaiškinti, kokiomis aplinkybėmis tarp pagalbos ir šią pagalbą finansuojančio mokesčio egzistuoja toks pakankamas ryšys,
kad minėtoje nuostatoje įtvirtintas draudimas būtų taikomas ir mokesčiui.
2       Šis prašymas pateiktas byloje tarp
Streekgewest Westelijk Noord-Brabant
(už buitinių atliekų surinkimą atsakinga savivaldybės įstaiga, toliau –
Streekgewest
) ir
Staatssecretaris van Financiën
(toliau –
Staatssecretaris
).
Streekgewest
prašo, kad pastarasis grąžintų pagal 1994 m. gruodžio 23 d.
Wet belastingen op milieugrondslag
18 straipsnį (Įstatymas, nustatantis mokesčius aplinkos apsaugai,
Staatsblad
1994, Nr. 923, Nr. 924 ir Nr. 925, toliau –
WBM
) sumokėtus mokesčius už atliekas dėl to, kad jie buvo surinkti pažeidžiant Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame
sakinyje numatytą draudimą įgyvendinti.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       Sutarties 93 straipsnio 3 dalis nurodo:
„Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad galėtų pateikti savo pastabas.
Jei Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal 92 straipsnį yra nesuderinami su bendrąja rinka, ji nedelsdama pradeda šio straipsnio
2 dalyje nustatytą procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina, kol nepriimamas galutinis sprendimas“.

Nacionalinės teisės aktai
4       Pagal Sutarties 93 straipsnio 3 dalį Nyderlandų vyriausybė 1992 m. rugpjūčio 7 d. laišku pranešė Komisijai apie
Wet op de verbruiksbelastingen op milieugrondslag
(Įstatymas, nustatantis vartojimo mokesčius aplinkos apsaugai) projektą, kuris buvo pakeistas ir galutinai priimtas kaip
WBM. 1992 m. gruodžio 3 d. laišku Komisija Nyderlandų vyriausybę informavo, kad ji 1992 m. lapkričio 25 d. priėmė sprendimą
nepareikšti prieštaravimų dėl į šį įstatymo projektą įtrauktų pagalbos priemonių. Šis sprendimas paskelbtas 1993 m. kovo 24 d.
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
(OL C 83, p. 3).
5       Svarstant teisės akto projektą parlamente, buvo nuspręsta padaryti keletą pakeitimų. Nyderlandų vyriausybė apie šiuos pakeitimus
informavo Komisiją 1993 m. gruodžio 6 d. laišku, o ši 1994 m. balandžio 13 d. laišku pranešė, kad 1994 m. kovo 29 d. priėmė
sprendimą nepareikšti prieštaravimų dėl planuojamų pakeitimų. Šis sprendimas paskelbtas 1994 m. birželio 4 d.
Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje
(OL C 153, p. 20).
6       1994 m. spalio 13 d. Nyderlandų Parlamentui buvo pateiktas įstatymo projektas dėl WBM pakeitimo, padarant vieną nuolatinio
ir du laikino pobūdžio pakeitimus. Šis įstatymo projektas numatė mokesčio už atliekas didinimą nuo 28,50 iki 29,20 NLG už
1000 kg atliekų ir galimybę grąžinti šį mokestį visiems dažų liekanas perdirbti pateikiantiems asmenims bei visiems asmenims,
plastiko atliekas pateikiantiems perdirbimo įmonei. Apie šias priemones, „patikslinimus“, Nyderlandų vyriausybė 1994 m. spalio
27 d. laišku pranešė Komisijai.
7       1994 m. lapkričio 25 d. Komisija atkreipė Nyderlandų vyriausybės dėmesį į tai, kad pranešimas nėra išsamus, ir pateikė keletą
klausimų. Ši vyriausybė į tuos klausimus atsakė 1994 m. gruodžio 20 d. laišku, kuriame pranešė, kad įstatymo projektas susijęs
su dviem naujomis pagalbos priemonėmis. Viena šių priemonių – laikinas iškasto dumblo, kurį galima išvalyti, neapmokestinimas
mokesčiu už atliekas.
8       1994 m. gruodžio 21 d.
Staten-Generaal
pirmoji kolegija priėmė WBM, šio projekto  įgyvendinimo įstatymą bei įstatymą dėl jo pakeitimo. 1994 m. gruodžio 23 d. Karaliaus
įsakymu pakeisto WBM įsigaliojimo data buvo nustatyta 1995 m. sausio 1 diena.
9       Įvertinusi tai, kad iš dalies pakeistas WBM įsigaliojo 1995 m. sausio 1 d., 1995 m. sausio 25 d. Komisija laišku Nyderlandų
vyriausybę informavo, kad, jos manymu, nagrinėjamos pagalbos priemonės yra pagalba, apie kurią jai nebuvo pranešta, nes jos
buvo priimtos iki Komisijai pateikiant savo nuomonę, ir nurodė vyriausybei kartu su kitais dokumentais pateikti suvestinį
WBM tekstą. Komisija išsakė požiūrį tik dėl ginčijamo apmokestinimo laikotarpio. 1995 m. gegužės 23 d. faksu, kurį papildė
1995 m. liepos 3 d. laiškas, ji pabrėžė, kad, jos manymu, nėra įrodymų, jog pagalba su bendrąja rinka būtų nesuderinama.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10
Streekgewest
yra juridinio asmens teises turinti įstaiga, kurią iš pradžių sudarė ir kontroliavo 18 Nyderlandų
Westelijk Noord-Brabant
regiono savivaldybių. Nuo 1997 m. sausio 1 d. liko 7 šią įstaigą sudarančios savivaldybės.
Streekgewest
atsakinga už buitinių atliekų surinkimą ir jų pervežimą į perdirbimo įmonę, už kurią ji taip pat atsako. Kiekvieną kartą,
kai atliekos perduodamos perdirbimo įmonei, renkamas mokestis pagal WBM 18 straipsnį.
11     Už laikotarpį nuo 1995 m. sausio 1 d. iki sausio 31 d.
Streekgewest
sumokėjo 499 914,00 NLG mokesčių už atliekas. Tačiau dėl šios pervestos sumos ji pateikė skundą ir prašė ją grąžinti. Mokesčių
inspektoriaus sprendimu skundas buvo atmestas.
Streekgewest
dėl šio sprendimo pareiškė ieškinį
Gerechtshof te’s-Gravenhage
(Nyderlandai), kuris priteisė grąžinti 80 796,40 NLG.
12
Staatssecretaris
dėl minėto teismo sprendimo pateikė
Hoge Raad der Nederlanden
apeliacinį skundą.
Streekgewest
taip pat šiam teismui apskundė
Gerechtshof
atsisakymą grąžinti jai visą sumą.
13     Atsižvelgdamas į tai, kad pagrindinės bylos sprendimas priklauso nuo EB sutarties 93 straipsnio 3 dalies aiškinimo,
Hoge Raad der Nederlanden
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar <...> Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio nuostatomis gali remtis tik asmuo, kurį paveikė dėl suteiktos
pagalbos priemonės iškreipta konkurencija tarp valstybių ?
2.      Tuo atveju, kai <...> Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje numatytą pagalbos priemonę sudaro atleidimas
nuo mokesčio (įskaitant ir mokesčio sumažinimą arba mokesčio lengvatą), kurio pajamos skirtos valstybės biudžetui, nors nėra
numatyta, kad atleidimas sustabdomas pranešimo procedūros metu, ar šis mokestis turi būti laikomas šios pagalbos sudėtine
dalimi vien dėl to, kad mokesčių surinkimas iš asmenų, nesinaudojančių atleidimu nuo mokesčio, yra priemonė, kuria pasiekiamas
palankus rezultatas, taip, kad šioje nuostatoje numatytas draudimas taip pat taikomas šiam mokesčiui (surinkimui), kol šios
pagalbos priemonės įgyvendinimas nėra leidžiamas remiantis minėta nuostata?
3.      Jeigu atsakymas į ankstesnį klausimą yra neigiamas, ar tuo atveju, kai tarp nustatyto mokesčio, iš kurio pajamos yra skirtos
valstybės biudžetui, didinimo ir tarp pasiūlytų priemonių Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinio sakinio prasme <...>
turi būti nustatytas ryšys (tai, kad nedidelė dalis nagrinėjamo mokesčio (0.70 NLG už atliekų toną) yra skirta padengti šio
sprendimo 6 dalyje numatytos grąžinimo sistemos sukeltus padarinius), ar šį mokesčio padidinimą šios nuostatos prasme reikia
laikyti minėtos pagalbos priemonės įgyvendinimu (jo pradžia)? Jeigu atsakymas į šį klausimą priklauso nuo šio ryšio stiprumo,
kokios aplinkybės yra svarbios šiuo atžvilgiu?
4.      Jeigu draudimas įgyvendinti šią pagalbos priemonę taip pat apima mokestį, ar galutinis Komisijos sprendimas, skelbiantis šią
priemonę suderinama su bendrąja rinka, nesukelia tokių pasekmių, jog mokesčio neteisėtumas taisomas
a posteriori
?
5.      Jeigu draudimas įgyvendinti pagalbos priemonę taip pat taikomas ir mokesčiui, ar remdamasis Sutarties <...> 93 straipsnio
3 dalies tiesioginiu veikimu apmokestintas asmuo gali teisinėmis priemonėmis užginčyti visą šio mokesčio sumą, ar tik dėl
jos dalį?
6.      Ar šiuo atveju Bendrijos teisėje yra nurodyti specialūs reikalavimai, kaip turi būti nustatyta mokesčio dalis, patenkanti
į Sutarties <...> 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtinto draudimo taikymo sritį?“

Dėl pirmo klausimo
14     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo pirmu klausimu iš esmės klausia, ar gali Sutarties 93 straipsnio
3 dalies paskutinio sakinio nuostatomis remtis asmuo, jeigu jo nėra paveikusi dėl suteiktos pagalbos iškreipta konkurencija
tarp valstybių.
15     Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniam sakiniui pripažintas tiesioginis
veikimas reiškia, kad šiame straipsnyje numatytas draudimas įgyvendinti nedelsiant taikomas bet kokiai apie tai nepranešus
pradėtai įgyvendinti pagalbai (žr. 1991 m. lapkričio 21 d. Sprendimo
Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ir Syndicat national des négociants alimentaires ir Syndicat
national des négociants et transformateurs de saumon
, C‑354/90, Rink. p. I‑5505, 11 punktą, toliau –
FNCE
).
16     Be to, buvo nuspręsta, kad pagalbos finansavimo būdo, kai mokestis yra pagalbos priemonės sudedamoji dalis, atveju dėl nacionalinės
valdžios institucijų Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtinto draudimo įgyvendinti pažeidimo kylančios
pasekmės taip pat taikomos ir šiam pagalbos priemonės aspektui (2003 m. spalio 21 d. Sprendimo
Van Calster ir kt
, C‑261/01 ir 262/01, Rink. p. I‑0000, 52 punktas). Tokiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad nacionalinės valdžios institucijos
iš esmės privalo grąžinti mokesčius, surinktus pažeidžiant Bendrijos teisę (žr. 1997 m. sausio 14 d. Sprendimo
Comateb ir kt
., C‑192/95–C‑218/95, Rink. p. I‑165, 20 punktą ir minėto sprendimo
Van Calster ir kt.
53 punktą).
17     Nacionaliniai teismai turi užtikrinti asmenų teises nuo galimo nacionalinės valdžios institucijų draudimo įgyvendinti pagalbą
pažeidimo. Toks pažeidimas, kuriuo remiasi asmenys, galintys juo naudotis ir kurį pripažįsta nacionaliniai teismai, reiškia,
kad pastarieji privalo imtis visų tolesnių priemonių pagal nacionalinę teisę (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
FNCE
12 punktą ir 1992 m. gruodžio 16 d. Sprendimo
Lornoy ir kt
., C‑17/91, Rink. p. I‑6523, 30 punktą).
18     Dėl nacionalinės teisės nuostatų, susijusių su asmens teise ir suinteresuotumu pareikšti ieškinį, Teisingumo Teismas nusprendė,
kad Bendrijos teisė reikalauja, jog tokiomis taisyklėmis nebūtų susilpninta teisė į veiksmingą asmenų teisinę apsaugą, jiems
naudojantis Bendrijos teisės aktais suteiktomis teisėmis (1991 m. liepos 11 d. Sprendimo
Verholen ir kt
., C‑87/90–C‑89/90, Rink. p. I‑3757, 24 punktas ir 2003 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Safalero
, C‑13/01, Rink. p. I‑8679, 50 punktas).
19     Asmuo gali būti suinteresuotas nacionaliniuose teismuose remtis Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje (dabar –
EB 88 straipsnio 3 dalies paskutinis sakinys) įtvirtinto draudimo įgyvendinti tiesioginiu veikimu ne tik siekdamas panaikinti
neigiamas pasekmes, atsiradusias dėl suteikus neteisėtą pagalbą iškreiptos konkurencijos, bet taip pat siekdamas susigrąžinti
pažeidžiant šią nuostatą surinktus mokesčius. Pastaruoju atveju tai, ar asmenį paveikė dėl suteiktos pagalbos iškreipta konkurencija,
nėra svarbu vertinant jo suinteresuotumą pareikšti ieškinį. Vienintelė aplinkybė, į kurią reikia atsižvelgti, yra ta, kad
asmeniui taikomas mokestis, esantis sudėtine pagalbos priemonės, įgyvendinamos pažeidžiant šioje nuostatoje įtvirtintą draudimą,
dalimi.
20     Be to, šią išvadą patvirtina Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtinto draudimo įgyvendinti tikslas
– užtikrinti veiksmingumą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
FNCE
16 punktą).
21     Todėl į pirmą klausimą reikia atsakyti taip: Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinis sakinys turi būti aiškinamas taip,
kad asmuo, apmokestintas mokesčiu, esančiu pagalbos sudedamąja dalimi bei surinktu pažeidžiant šioje nuostatoje įtvirtintą
draudimą įgyvendinti, gali juo remtis neatsižvelgdamas į tai, ar jį paveikė dėl suteiktos pagalbos iškreipta konkurencija
tarp valstybių.

Dėl antro ir trečio klausimų
22     Antras ir trečias klausimai susiję su aplinkybėmis, kurioms esant egzistuoja toks pakankamas ryšys tarp mokesčio ir pagalbos
priemonės, kurią sudaro atleidimas nuo šio mokesčio, kad Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame sakinyje įtvirtintas
draudimas įgyvendinti taikomas ne tik pagalbos priemonei, bet ir mokesčiui. Šiuos du klausimus reikia nagrinėti kartu.
23     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo antru klausimu klausia, ar Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutiniame
sakinyje įtvirtintas draudimas įgyvendinti taikomas mokesčiui, kai pagalbos priemonę sudaro atleidimas nuo šio mokesčio. Savo
trečiu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, kokiomis aplinkybėmis pajamų, prarastų
atleidus nuo padidinto mokesčio, padengimas sukuria tokį pakankamą ryšį tarp pagalbos ir mokesčio, kad šioje nuostatoje įtvirtintas
draudimas įgyvendinti taikomas ir mokesčiui.
24     Pirmiausia primintina, kad, kaip savo išvados 28 ir 29 punktuose nurodė generalinis advokatas, Sutartis aiškiai atskiria sistemas,
susijusias su, pirma, valstybės pagalba EB sutarties 92 straipsnyje (po pakeitimo – EB 87 straipsnis), EB sutarties 93 ir
94 straipsniuose (dabar – EB 89 straipsnis), ir, antra, EB sutarties 101 straipsnyje (po pakeitimo – EB 96 straipsnis) bei
EB sutarties 102 straipsnyje (dabar – EB 97 straipsnis) nurodytais iškraipymais, atsirandančiais dėl valstybių narių įstatymų
ir kitų teisės aktų, ypač jų finansinių nuostatų, skirtumo.
25     Mokesčiai nepatenka į Sutarties nuostatų, susijusių su valstybės pagalba, taikymo sritį, nebent jie yra toks suteikiamos pagalbos
finansavimo būdas, jog laikomi sudėtine šios priemonės dalimi.
26     Kad mokestį arba jo dalį būtų galima laikyti sudėtine pagalbos priemonės dalimi, pagal susijusius nacionalinės teisės aktus
turi egzistuoti privalomas paskirties ryšys tarp mokesčio ir pagalbos ta prasme, kad iš mokesčio pajamų būtų privalomai finansuojama
pagalba. Jeigu toks ryšys egzistuoja, pajamos iš mokesčio tiesiogiai daro poveikį pagalbos dydžiui, ir, kaip pasekmė, šios
priemonės atitikties bendrajai rinkai įvertinimui (šiuo klausimu žr. 1970 m. birželio 25 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisija
, 47/69, Rink. p. 487, 17, 20 ir 21 punktus). Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad tuo atveju, kai tarp pagalbos priemonės
ir šios priemonės finansavimo yra toks ryšys, Sutartyje numatytas pranešimas apie pagalbos priemonę turi būti taip pat taikomas
ir pagalbos priemonės finansavimui, kad Komisija galėtų pradėti nagrinėjimą, remdamasi išsamia informacija. Priešingu atveju
neatmetama galimybė, kad būtų paskelbta suderinama pagalbos priemonė, kuri, jeigu Komisija būtų žinojusi apie jos finansavimo
šaltinius, negalėtų tokia būti (minėto sprendimo
Van Calster ir kt.
49 ir 50 punktai, taip pat 2004 m. liepos 15 d. Sprendimo
Pearle ir kt.
, C‑345/02, Rink. p. I‑0000, 30 punktas).
27     Pagrindinėje byloje pagalbos priemonė yra atleidimas nuo mokesčių už atliekas. Nors svarstomos valstybės narės biudžeto sumetimais
mokestinė lengvata buvo kompensuota padidinus mokestį už 1000 kg atliekų nuo 28,50 iki 29,20 NLG, šios vienintelės aplinkybės
nepakanka įrodyti egzistuojantį privalomą ryšį tarp mokesčio ir mokestinės lengvatos.
28     Iš tikrųjų, viena vertus, iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo išplaukia, kad WBM tekstas
nenustatė jokio privalomojo paskirties ryšio tarp mokesčio už atliekas ir atleidimo nuo mokesčio finansavimo. Kita vertus,
pajamos iš šio mokesčio visiškai nedarė įtakos pagalbos dydžiui. Iš tikrųjų atleidimo nuo mokesčio taikymas ir jo apimtis
nepriklauso nuo pajamų iš minėto mokesčio.
29     Todėl į antrą ir trečią klausimus reikia atsakyti taip: Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinis sakinys turi būti aiškinamas
taip, kad jame įtvirtintas draudimas taikomas mokesčiui, tik jeigu yra privalomosios paskirties ryšys tarp pajamų iš šio mokesčio
ir ginčijamos pagalbos priemonės. Vien aplinkybės, kad pagalba buvo suteikta atleidimo nuo mokesčio forma arba kad dėl šio
atleidimo prarastos pajamos nagrinėjamos valstybės narės biudžeto sumetimais padengiamos padidinus mokestį, nepakanka pagrįsti
minėtą ryšį.
30     Atsižvelgiant į antro bei trečio klausimų atsakymus, į ketvirtą, penktą ir šeštą klausimus atsakyti nėra reikalo.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
31     Nyderlandų vyriausybės bei Komisijos, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, bylinėjimosi išlaidos nėra atlygintinos.
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą
turi spręsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Sutarties 93 straipsnio 3 dalies (dabar – EB 88 straipsnio 3 dalis) paskutinis sakinys turi būti aiškinamas taip, kad asmuo,
apmokestintas mokesčiu, esančiu pagalbos sudedamąja dalimi ir surinktu pažeidžiant šioje nuostatoje įtvirtintą draudimą įgyvendinti,
gali juo remtis neatsižvelgdamas į tai, ar jį paveikė dėl suteiktos pagalbos iškreipta konkurencija tarp valstybių.
2.
Sutarties 93 straipsnio 3 dalies paskutinis sakinys turi būti aiškinamas taip, kad jame įtvirtintas draudimas yra taikomas
mokesčiui, tik jeigu yra privalomosios paskirties ryšys tarp pajamų iš šio mokesčio ir ginčijamos pagalbos priemonės. Vien
aplinkybės, kad pagalba buvo suteikta atleidimo nuo mokesčio forma arba kad dėl šio atleidimo prarastos pajamos nagrinėjamos
valstybės narės biudžeto sumetimais padengiamos padidinus mokestį, nepakanka pagrįsti minėtą ryšį.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.