CELEX: 62009CJ0304
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Valtiontuet
Hiljattain pörssiin listautuneille yrityksille annettu tuki
Takaisin periminen

Euroopan komissio vaatii kanteellaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Italian tasavalta ei ole noudattanut EY:n perustamissopimuksen
ja tukiohjelmasta nro C 8/2004 (ex NN 164/2003), jonka Italia on pannut täytäntöön hiljattain pörssiin listautuneiden yritysten
hyväksi (tiedoksi annettu numerolla K(2005) 591), 16.3.2005 tehdyn komission päätöksen 2006/261/EY (EUVL 2006, L 94, s. 42)
2, 3 ja 4 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetetuissa määräajoissa toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä
poistaakseen tällä päätöksellä sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi julistetun tukijärjestelmän periäkseen
takaisin kyseisen järjestelmän perusteella myönnetyn tuen sen saajilta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
[EY 88] artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.1999 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 659/1999
(EYVL L 83, s. 1) 13 perustelukappaleen mukaan
”yhteismarkkinoille soveltumattoman sääntöjenvastaisen tuen tapauksessa olisi palautettava tehokkaan kilpailun tilanne; tämän
vuoksi on tarpeen, että tuki, korot mukaan lukien, peritään takaisin viipymättä; takaisinperiminen on toteutettava kansallisen
lainsäädännön menettelyjen mukaisesti; näiden menettelyjen soveltaminen ei saisi vaikeuttaa tehokkaan kilpailun tilanteen
palauttamista estämällä komission päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano; tämän tavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltioiden
olisi toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet komission päätöksen tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi”.
Asetuksen N:o 659/1999 14 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuen takaisin periminen”, säädetään seuraavaa:
”1.      Sääntöjenvastaista tukea koskevissa kielteisissä päätöksissä komissio päättää, että asianomaisen jäsenvaltion on toteutettava
kaikki tarpeelliset toimenpiteet tuen perimiseksi takaisin tuensaajalta, jäljempänä ’takaisin perimistä koskeva päätös’. Komissio
ei saa vaatia tuen takaisin perimistä, jos tämä olisi yhteisön lainsäädännön jonkin yleisen periaatteen vastaista.
2.      Takaisin perimistä koskevan päätöksen nojalla takaisin perittävään tukeen lisätään korko, jonka suuruuden komissio vahvistaa.
Korkoa maksetaan siitä päivästä alkaen, jolloin sääntöjenvastainen tuki on ollut tuensaajan käytössä, sen takaisinperimispäivään
asti.
3.      Takaisin periminen on toteutettava viipymättä ja asianomaisen jäsenvaltion kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti,
jos ne mahdollistavat komission päätöksen välittömän ja tehokkaan täytäntöönpanon, sanotun kuitenkaan rajoittamatta [unionin]
tuomioistuimen [EY 242] artiklan nojalla antamien määräysten soveltamista. Tämän toteuttamiseksi, ja jos asia on jonkin kansallisen
tuomioistuimen käsiteltävänä, asianomaisten jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki oikeudellisissa järjestelmissään käytettävissä
olevat tarpeelliset toimenpiteet, mukaan lukien tilapäiset toimet, sanotun kuitenkaan rajoittamatta yhteisön lainsäädännön
soveltamista.”
Saman asetuksen 23 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos asianomainen jäsenvaltio ei, erityisesti 14 artiklassa tarkoitetuissa tapauksissa, noudata ehdollisia tai kielteisiä
päätöksiä, komissio voi [EY 88 artiklan 2 kohdan] mukaisesti saattaa asian suoraan [unionin] tuomioistuimen käsiteltäväksi.”

Tosiseikat ja päätös 2006/261
Komissio totesi päätöksensä 2006/261 1 artiklassa, että Italian tasavallan toteuttama valtiontukijärjestelmä, jonka puitteissa
myönnetään verokannustimia säännellyille eurooppalaisille markkinoille listautuneille yrityksille, ei sovellu yhteismarkkinoille.
Kuten mainitusta päätöksestä ilmenee, kyseisellä tukijärjestelmällä myönnettiin kahdenlaista taloudellista etua. Ensinnäkin
toimenpiteen perusteella yhtiöiden alennettu tuloverokanta oli 20 prosenttia, jos ne oli otettu jonkin säännellyn arvopaperipörssin
listalle, ja näin sillä kasvatettiin näiden yhtiöiden kaikesta yritystoiminnasta saamia nettotuloja kolmen vuoden ajan. Toiseksi
järjestelmällä alennettiin verotettavaa tuloa siltä verovuodelta, jolloin yritys oli listautunut pörssiin. Tämän lisäksi vähennykset
alensivat vuoden 2004 tuloihin sovellettavaa efektiivistä verokantaa.
Komission aloitettua muodollisen tutkintamenettelyn Italian viranomaiset varoittivat julkisesti järjestelmän potentiaalisia
tuensaajia mahdollisista seurauksista, jos komissio katsoisi, että kyseinen tukijärjestelmä on yhteismarkkinoille soveltumatonta
tukea. Komissio katsoi, että tuensaajien käyttöön mahdollisesti saatetut tuet oli tarpeen periä takaisin.
Päätöksen 2006/261 2–4 artiklassa määrätään tarkemmin ottaen seuraavaa:
” 2 artikla
Italian on kumottava – – tukijärjestelmä siitä verovuodesta alkaen, jonka kuluessa tämä päätös annetaan tiedoksi.
3 artikla
1.      Italian on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet – – tuensaajille sääntöjenvastaisesti maksetun tuen perimiseksi takaisin.
2.      Tuki on perittävä takaisin viipymättä kansallisen lainsäädännön menettelyjen mukaisesti, jos siinä mahdollistetaan päätöksen
välitön ja tehokas täytäntöönpano.
3.      Takaisinperintä on suoritettava mahdollisimman nopeasti. Erityisesti silloin, kun tuki on jo otettu käyttöön alentamalla kuluvana
vuonna maksettavia veroja, Italian on perittävä koko vero vuodeksi 2004 suunnitellun viimeisen maksun yhteydessä. Muissa tapauksissa
Italian on perittävä vero viimeistään sen verovuoden loppuun mennessä, jonka kuluessa tämä päätös annetaan tiedoksi.
4.      Takaisin perittävään tukeen sisällytetään korko alkaen siitä, kun tuki asetettiin tuensaajien käyttöön, tuen takaisinperintään
saakka.
5.      Korko lasketaan asetuksen (EY) N:o 794/2004 V luvun mukaisesti.
6.      Italian on kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksi antamisesta kehotettava kaikkia 1 artiklassa tarkoitettuja tuensaajia
maksamaan takaisin sääntöjenvastaiset tuet korkoineen.
4 artikla
Italian on ilmoitettava komissiolle kahden kuukauden kuluessa tämän päätöksen tiedoksiantamisesta sen noudattamiseksi toteuttamansa
toimenpiteet. Nämä tiedot on annettava tämän päätöksen liitteessä 1 olevalla lomakkeella. Italian on samassa määräajassa toimitettava
kaikki asiakirjat, jotka vahvistavat, että menettely sääntöjenvastaisen tuen perimiseksi takaisin tuensaajilta on aloitettu.”

Päätöksestä 2006/261 nostettu kanne
Italian tasavalta nosti 26.5.2005 Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa kanteen, jossa se vaati, että
päätös 2006/261 kumotaan. Italian tasavalta ei vaatinut välitoimien määräämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi edellä tarkoitetun kanteen asiassa T-211/05, Italia vastaan komissio, 4.9.2009
antamallaan tuomiolla (Kok., s. II‑2777). Italian tasavalta valitti 20.11.2009 tästä tuomiosta. Kyseinen valitusasia on parhaillaan
vireillä unionin tuomioistuimessa asianumerolla C-458/09 P.

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Päätös 2006/261 annettiin 17.3.2005 tiedoksi Italian tasavallalle.
Italian viranomaiset toteuttivat tiettyjä toimenpiteitä kyseisen päätöksen täytäntöön panemiseksi ja ilmoittivat niistä komissiolle.
Täytäntöönpanomenettelyyn kuuluvat seuraavat toimenpiteet:
–        päätöksen 2006/261 täytäntöön panemiseksi oli valmisteltu lakiesitys
–        lain antamiseen tähtäävässä lainsäädäntömenettelyssä oli ilmennyt ongelmia, joten Italian viranomaiset olivat sen sijaan heinäkuussa
2006 päättäneet periä sääntöjenvastaisen tuen takaisin hallinnollista tietä
–        Agenzia delle Entrate (jäljempänä Agenzia) osoitti asianomaisille verovelvollisille alustavasti tiedonannon, jossa määrättiin,
että kyseiset määrät oli maksettava 60 päivän kuluessa; se vahvisti asianmukaiset koodit, jotta tuensaajien olisi ollut mahdollista
oma-aloitteisesti palauttaa saatu tuki korkoineen; tarkastus- ja takaisinperintämenettelyistä vastaaville viranomaisille oli
osoitettu erityisiä hallinnollisia ohjeita ennen 30.9.2006
–        kaksi yhtiötä oli nostanut kanteen Italian verotuomioistuimissa, tuen takaisinperintätoimenpiteistä; toinen yhtiö hävisi asian
ensimmäisessä oikeusasteessa, ja se maksoi kyseiset määrät kokonaisuudessaan 1.4.2009; toisen yhtiön, joka oli tuen pääasiallinen
saaja, tapauksessa Commissione tributaria provinciale di Modena lykkäsi maksumääräyksen täytäntöönpanoa, ja ratkaisevana syynä
tälle lykkäämiselle oli se, että kyseisellä maksumääräyksellä ei ollut oikeudellista perustaa; Commissione tributaria regionale
di Bologna, joka ratkaisi kyseisen maksumääräyksen kumonneesta ensimmäisen oikeusasteen päätöksestä tehdyn valituksen, määräsi
oikeudenkäynnin lykättäväksi todeten muun muassa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oli vireillä päätöksen
2006/261 kumoamista koskeva kanne (em. asia T-211/05)
–        Italian hallitus yritti ratkaista kansallisten tuomioistuinten antamien takaisinperintämääräysten täytäntöönpanon lykkäämiseen
liittyneen menettelyllisen ongelman käyttämällä lainsäädäntötietä, ja se antoi 8.4.2008 asetuksen (decreto-legge) nro 59 (GURI
nro 84, 9.4.2008, s. 3; jäljempänä asetus nro 59/2008), joka muunnettiin laiksi 6.6.2008 annetulla lailla nro 101 (GURI nro 132,
7.6.2008, s. 4).
Komissio painotti koko oikeudenkäyntiä edeltäneen menettelyn ajan, että päätös 2006/261 oli pantava täytäntöön välittömästi
ja tehokkaasti. Komissio pyysi lisäksi useaan otteeseen lisätietoja ja -selvennyksiä tuensaajista ja takaisinperintää koskevien
lain säännösten antamistavoista. Komissio esitti pyyntönsä joko siitä syystä, että sen mielestä Italian viranomaisten antamat
tiedot eivät riittäneet, tai siitä syystä, että tuen takaisinperinnän edistymistä koskevia tietoja oli ajantasaistettava.
Italian viranomaiset ilmoittivat komissiolle useilla peräkkäisillä kirjeillä päätöksen 2006/261 täytäntöönpanon vaiheesta
ja sen täytäntöönpanotavoista.
Komissio kiinnitti Italian tasavallan huomiota siihen, että sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintämenettely oli riittämätön,
sillä perusteettomasti saadun ja vielä palauttamattoman tuen määrä oli lokakuussa 2008 yhteensä 4 365 265,04 euroa (tuki korkoineen).
Näin ollen komission mukaan tuen takaisinperinnässä ei ollut edistytty lainsäädäntötoimenpiteistä huolimatta. Komissio päätti
näin ollen nostaa nyt esillä olevan kanteen.

Kanne

Asianosaisten lausumat
Komissio väittää kannekirjelmässään, että jäsenvaltion, jolle päätös, jossa se velvoitetaan perimään sääntöjenvastaiset tuet
takaisin, on osoitettu, on EY 249 artiklan mukaisesti toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet kyseisen päätöksen täytäntöönpanon
varmistamiseksi.
Komission mukaan takaisinperintävelvollisuus on todellinen tulosta koskeva velvollisuus. Lisäksi takaisinperinnän ei ole oltava
ainoastaan tehokasta vaan sen on myös tapahduttava välittömästi.
Siitä alkuperäisestä lakiehdotuksesta, jonka nojalla Italian tasavalta aikoi antaa lain pannakseen päätöksen 2006/261 täytäntöön,
komissio oli useaan otteeseen todennut, ettei lainsäädäntötoimi ollut asianmukaisin keino taata kyseisen päätöksen välitön
ja tehokas täytäntöönpano.
Kansallisen lainsäädännön menettelyjen soveltaminen ei saisi vaikeuttaa tehokkaan kilpailun tilanteen palauttamista. Nämä
menettelyt on sitä vastoin toteutettava siten, että niillä varmistetaan päätöksen 2006/261 tehokkuus.
Sitten komissio huomauttaa, että ainoa peruste, johon Italian tasavalta voi puolustuksekseen vedota tässä asiassa, on täydellinen
mahdottomuus panna päätös 2006/261 asianmukaisesti täytäntöön. Italian viranomaiset eivät ole koskaan vedonneet minkäänlaiseen
täydelliseen mahdottomuuteen.
Täytäntöönpanon täydellistä mahdottomuutta koskeva edellytys ei komission mukaan täyty silloin, jos vastaajana oleva jäsenvaltio
– kuten tässä asiassa – vain ilmoittaa komissiolle, että päätöksen 2006/261 toimeenpanossa on oikeudellisia, poliittisia tai
käytännön vaikeuksia, jos se ei ryhdy todellisiin toimenpiteisiin kyseisiä yrityksiä vastaan periäkseen tuen takaisin ja jos
se ei ehdota komissiolle sellaisia vaihtoehtoisia päätöksen täytäntöönpanotapoja, joiden avulla nämä vaikeudet voitaisiin
voittaa.
Komissio korostaa, että tehokkuusperiaatetta on sovellettava myös kansallisiin tuomioistuimiin, kun ne tekevät päätöksiä,
joilla määrätään lykkäävistä toimenpiteistä. Tuensaajan mahdollisesti hakiessa takaisinperintämääräyksen täytäntöönpanon lykkäämistä
kansallisella tuomioistuimella on velvollisuus soveltaa oikeuskäytännöstä ilmeneviä edellytyksiä välttääkseen sen, että takaisinperinnästä
tehty päätös menettäisi tehokkaan vaikutuksensa. Nyt esillä olevassa asiassa kansallisten tuomioistuinten soveltamat lykkäävät
toimenpiteet eivät komission mukaan ole kyseisessä oikeuskäytännössä asetettujen edellytysten mukaisia.
Vaikka kansallisen tuomioistuimen pitää edellä tämän tuomion 12 kohdassa mainitun asetuksen nro 59/2008 perusteella lähtökohtaisesti
määrätä, että unionin tuomioistuimelle on välittömästi esitettävä ennakkoratkaisupyyntö, jos lykkääminen perustuu syihin,
jotka koskevat takaisinperintäpäätöksen lainvastaisuutta, komissio on sitä mieltä, ettei tällä kansallisella lainsäädännöllä
ole ollut huomattavaa vaikutusta kansallisten tuomioistuinten prosessuaaliseen käytäntöön. Komissio korostaa nimittäin sitä,
että yli neljän vuoden kuluttua päätöksen 2006/261 tekemisestä Italian viranomaiset ovat perineet takaisin vain 25,91 prosenttia
siitä tuesta, josta maksumääräys lähetettiin.
Komissio toteaa unionin yleisessä tuomioistuimessa vireillä olevasta, päätöksen 2006/261 kumoamista koskevasta kanteesta,
että Italian tasavalta on riitauttanut tuon päätöksen hakematta kuitenkaan täytäntöönpanon lykkäämistä. Commissione tributaria
provinciale di Modenan määräyksessä ei silti millään tavoin viitata unionin yleisessä tuomioistuimessa käsiteltävänä olevaan
asiaan eikä komission päätöksen mahdollisiin virheisiin, vaan se perustuu yksinomaan siihen, ettei Italian viranomaisten takaisinperintämääräyksellä
ole oikeudellista perustaa.
Komissio toteaa lopuksi kahdesta tuensaajayrityksestä, ettei sille 31.10.2008 jälkeen ole enää ilmoitettu ylemmässä oikeusasteessa
vireillä olevan oikeudenkäynnin vaiheista eikä takaisinperinnän tilasta. Tällä loukataan Italian viranomaisilla päätöksen
2006/261 4 artiklan ja EY 10 artiklan perusteella olevaa tiedonantovelvollisuutta.
Italian tasavalta väittää, ettei unionin oikeudessa aseteta velvollisuutta noudattaa jotain tiettyä menettelyä, kun valtiontukea
peritään takaisin, vaan siinä vaaditaan vain, että kansallisten menettelyjen soveltamiselle on asetettu edellytys, jonka mukaan
sen on mahdollistettava komission päätöksen välitön ja tehokas täytäntöönpano.
Italian perustuslain mukaan vain lainsäädäntötoimi on luonteeltaan sellainen, että sillä voidaan säännellä takaisinperintään
liittyvää hallinnollista toimintaa ja tässä yhteydessä takaisin perittäviä summia. Tämän tuomion 17 kohdassa tarkoitetulla
lakiesityksellä pyritään edistämään tuen oma-aloitteista palauttamista juuri takaisinperintävaiheen nopeuttamiseksi.
Italian tasavalta toteaa myös, että se, että adressaattina oleva jäsenvaltio voi vedota ainoastaan täytäntöönpanon täydelliseen
mahdottomuuteen, ei estä sitä, etteikö jäsenvaltio, joka komission päätöstä täytäntöön pannessaan kohtaa yllättäviä ja ennalta-arvaamattomia
vaikeuksia tai jonka tietoon tulee sellaisia seurauksia, joita komissio ei ollut ottanut huomioon, voisi saattaa näitä ongelmia
viimeksi mainitun harkittaviksi ehdottamalla asianmukaisia muutoksia kyseiseen päätökseen.
Komission ja Italian viranomaisten välillä käydyssä laajassa kirjeenvaihdossa viimeksi mainitut olivat kuvanneet sekä niitä
syitä, joiden vuoksi ne olivat katsoneet, että niiden piti edetä asiassa antamalla erityissääntö, että niitä ennalta-arvaamattomia
seikkoja, jotka myöhemmin johtivat alun perin suunnitellusta poikkeavan takaisinperintämenettelyn käyttämiseen eli takaisinperintään
hallinnollista tietä.
Italian tasavalta väittää sen tuomioistuimien lykkäävistä toimenpiteistä, että Commissione tributaria provinciale di Modenan
päätös lykätä maksumääräyksen täytäntöönpanoa oli tehty siitä huolimatta, että Agenzia oli painottanut takaisinperinnän laillisuutta
ja päätöksen 2006/261 välitöntä sovellettavuutta Italian oikeusjärjestyksessä. Commissione tributaria regionale di Bolognassa
käydystä oikeudenkäynnistä se toteaa, että Agenzia oli jättänyt tuohon tuomioistuimeen hakemuksen, jossa se vaati mainitun
tuomioistuimen antaman lykkäyspäätöksen kumoamista. Sen jälkeen kun edellä mainitussa asiassa T-211/05, Italia vastaan komissio,
oli annettu tuomio, jolla päätöksestä 2006/261 nostettu kanne hylättiin, Agenzia oli uudelleen vaatinut kyseisen määräyksen
peruuttamista.
Italian tasavalta on vastineessaan esittänyt tiedonantovelvollisuuden loukkaamiseen liittyvää komission perustetta koskevan
lisäkatsauksen takaisinsaatujen summien tilasta ja alalla vireillä olevista riita-asioista.

Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jäsenvaltion, jolle päätös, jossa se velvoitetaan perimään sääntöjenvastaiset
tuet takaisin, on osoitettu, on EY 249 artiklan mukaisesti toteutettava kaikki asianmukaiset toimenpiteet kyseisen päätöksen
täytäntöönpanon varmistamiseksi (ks. asia C-232/05, komissio v. Ranska, tuomio 5.10.2006, Kok., s. I-10071, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Jäsenvaltion on saatava erääntyneet summat perityiksi tehokkaasti takaisin (ks. em. asia komissio v. Ranska, tuomion 42 kohta).
Asetettujen määräaikojen jälkeen tapahtunut takaisinperintä ei voi täyttää perustamissopimuksessa asetettuja edellytyksiä
(ks. vastaavasti asia C-419/06, komissio v. Kreikka, tuomio 14.2.2008, 38 ja 61 kohta).
Italian tasavallan oli päätöksen 2006/261 3 artiklan 3 kohdan mukaan poistettava kyseinen tukijärjestelmä mahdollisimman nopeasti.
Erityisesti silloin, kun tuki oli jo otettu käyttöön alentamalla kuluvana vuonna maksettavia veroja, Italian oli perittävä
koko vero korkoineen vuodeksi 2004 suunnitellun viimeisen maksun yhteydessä. Muissa tapauksissa vero korkoineen oli perittävä
viimeistään sen verovuoden loppuun mennessä, jonka kuluessa kyseinen päätös annettiin tiedoksi (17.3.2005).
Nyt esillä olevassa asiassa ei ole kiistetty, ettei Italian tasavalta vielä useiden vuosien kuluttua päätöksen 2006/261 tiedoksi
antamisesta sille eikä kaikkien mainitussa päätöksessä sille asetettujen määräaikojen jälkeenkään ole perinyt takaisin huomattavaa
osaa sääntöjenvastaisesta tuesta. Tällaista tilannetta ei selvästikään voida sovittaa yhteen tälle jäsenvaltiolle asetetun
velvollisuuden kanssa, jonka mukaan sen on saatava erääntyneet summat perityiksi tehokkaasti takaisin, ja sillä rikotaan velvollisuutta
panna päätös 2006/261 välittömästi ja tehokkaasti täytäntöön.
Italian tasavallan puolustuksekseen esittämistä väitteistä on todettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ainoa peruste,
johon jäsenvaltio voi puolustuksekseen vedota komission EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla nostamaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta
jättämistä koskevaa kannetta vastaan, on täydellinen mahdottomuus panna päätös asianmukaisesti täytäntöön (ks. mm. asia C-177/06,
komissio v. Espanja, tuomio 20.9.2007, Kok., s. I-7689, 46 kohta ja asia C-214/07, komissio v. Ranska, tuomio 13.11.2008,
Kok., s. I-8357, 44 kohta).
Täytäntöönpanon täydellistä mahdottomuutta koskeva edellytys ei täyty silloin, jos vastaajana oleva jäsenvaltio vain ilmoittaa
komissiolle, että päätöksen toimeenpanossa on oikeudellisia, poliittisia tai käytännön vaikeuksia, ja jos se ei ryhdy todellisiin
toimenpiteisiin kyseisiä yrityksiä vastaan periäkseen tuen takaisin ja jos se ei ehdota komissiolle sellaisia vaihtoehtoisia
päätöksen täytäntöönpanotapoja, joiden avulla nämä vaikeudet voitaisiin voittaa (ks. mm. yhdistetyt asiat C-485/03–C-490/03,
komissio v. Espanja, tuomio 14.12.2006, Kok., s. I-11887, 74 kohta ja em. asia komissio v. Ranska, tuomio 13.11.2008, 46 kohta).
Oikeuskäytännössä on katsottu myös, että jäsenvaltion, joka valtiontukea koskevaa komission päätöstä täytäntöön pannessaan
kohtaa yllättäviä ja ennalta-arvaamattomia vaikeuksia tai jonka tietoon tulee sellaisia seurauksia, joita komissio ei ollut
ottanut huomioon, on saatettava nämä ongelmat viimeksi mainitun harkittaviksi ehdottamalla asianmukaisia muutoksia kyseiseen
päätökseen. Muun muassa EY 10 artiklasta ilmenevän, jäsenvaltioiden ja unionin toimielinten keskinäistä velvollisuutta vilpittömään
yhteistyöhön koskevan säännön mukaan komission ja jäsenvaltion on tällaisessa tilanteessa toimittava vilpittömässä mielessä
yhteistyössä vaikeuksien voittamiseksi perustamissopimuksen määräyksiä ja erityisesti tukisääntöjä noudattaen (ks. mm. asia
C-348/93, komissio v. Italia, tuomio 4.4.1995, Kok., s. I‑673, 17 kohta; asia C-99/02, komissio v. Italia, tuomio 1.4.2004,
Kok., s. I‑3353, 17 kohta; asia C-207/05, komissio v. Italia, tuomio 1.6.2006, 47 kohta ja asia C-280/05, komissio v. Italia,
tuomio 6.12.2007, 20 kohta).
On syytä korostaa, että Italian tasavalta ei ole yhteydenpidossaan komission kanssa eikä unionin tuomioistuimessa käydyssä
oikeudenkäynnissä vedonnut päätöksen 2006/261 täytäntöönpanon täydelliseen mahdottomuuteen, joka tämän tuomion 35 kohdassa
mainitun oikeuskäytännön mukaan on ainoa peruste, johon se voisi puolustuksekseen vedota.
Italian hallitus on todellisuudessa vain ilmoittanut komissiolle, että päätöksen 2006/261 toimeenpanossa on oikeudellisia,
poliittisia tai käytännön vaikeuksia.
On totta, että Italian lainsäätäjä on takaisinperintämenettelyn aikana ryhtynyt vakavasti otettaviin toimenpiteisiin taatakseen
kyseisen takaisinperinnän tehokkuuden, kun se on antanut asetuksen nro 59/2008. Asiakirja-aineistosta ilmenee muun muassa,
että kyseisellä asetuksella, jolla haluttiin ratkaista kansallisten tuomioistuinten antamien takaisinperintämääräysten täytäntöönpanon
lykkäämiseen liittynyt prosessuaalinen ongelma, pyrittiin nopeuttamaan jo vireillä olevien oikeusriitojen ratkaisemista.
Asetuksella 59/2008 ei silti ole korjattu päätöksessä 2006/261 tarkoitetun tuen takaisinperinnän viivästymistä. Kyseinen asetus
on nimittäin annettu vasta 8.4.2008 eli sen jälkeen, kun Commissione tributaria provinciale di Modena oli 7.2.2007 tehnyt
päätöksen, jolla sääntöjenvastaisen tuen pääasialliselle saajalle osoitetun maksumääräyksen täytäntöönpanoa lykättiin. Asetuksen
voimaantulosta huolimatta valitusta käsittelevä tuomioistuin lisäksi lykkäsi tämän jälkeen edellä mainittua pääasiallista
tuensaajaa koskevan asian käsittelyä.
On syytä huomauttaa, että lainsäädäntötoimet, joilla pyritään takaamaan se, että kansalliset tuomioistuimet panisivat täytäntöön
komission päätöksen, jolla jäsenvaltio on velvoitettu perimään takaisin sääntöjenvastainen tuki, ja jotka on toteutettu liian
myöhään tai jotka osoittautuvat tehottomiksi, eivät ole tämän tuomion 31 ja 32 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä asetettujen
edellytysten mukaisia.
Tähän on syytä lisätä, että joka tapauksessa Italian viranomaiset eivät ole vaatineet, että Commissione tributaria provinciale
di Modenan 7.2. 2007 tekemää päätöstä, jolla maksumääräyksen täytäntöönpano määrättiin lykättäväksi, muutettaisiin tai että
se peruutettaisiin, vaikka – kuten Italian tasavalta on suullisessa käsittelyssä myöntänyt – tällainen vaatimus voidaan esittää
tämän tyyppisessä oikeudenkäynnissä. Italian hallitus ei tässä asiassa pidettyyn istuntopäivään mennessä ollut vielä ryhtynyt
toimenpiteisiin saadakseen Commissione tributaria regionale di Bolognan 21.1.2010 määräämän valitusasian käsittelyn lykkäämisen
peruutetuksi.
Niistä komission väitteistä, jotka liittyvät kansallisille tuomioistuimille annettuun mahdollisuuteen antaa lykkääviä määräyksiä
tuen takaisinperintää koskevassa oikeudenkäynnissä, on syytä muistuttaa, että kyseisillä tuomioistuimilla on asetuksen N:o
659/1999 14 artiklan 3 kohdan nojalla velvollisuus taata sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintäpäätöksen täysi tehokkuus
ja velvollisuus päätyä tällä päätöksellä tavoitellun päämäärän mukaiseen ratkaisuun (ks. asia C-210/09, Scott ja Kimberly
Clark, tuomio 20.5.2010, 29 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Italian tuomioistuinten antamista lykkäävistä väliaikaismääräyksistä on syytä muistuttaa, että vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaan (ks. mm. yhdistetyt asiat C-143/88 ja C-92/89, Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, tuomio 21.2.1991,
Kok., s. I‑415 ja asia C-465/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym. (I), tuomio 9.11.1995, Kok., s. I‑3761), tällaisista
toimenpiteistä voidaan määrätä tiettyjen edellytysten täyttyessä eli
–        jos kansallinen tuomioistuin epäilee vakavasti unionin toimen pätevyyttä ja jos kansallinen tuomioistuin esittää tämän toimen
pätevyyttä koskevan ennakkoratkaisukysymyksen unionin tuomioistuimelle, mikäli asia ei jo ole sen käsiteltävänä
–        jos asia on kiireellinen siksi, että väliaikaismääräykset ovat tarpeen, jottei niitä hakevalle asianosaiselle aiheudu vakavaa
ja korjaamatonta vahinkoa
–        jos kansallinen tuomioistuin ottaa asianmukaisesti huomioon unionin edun ja
–        jos kansallinen tuomioistuin kaikkia näitä edellytyksiä harkitessaan noudattaa ratkaisuja, jotka unionin tuomioistuin tai
unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt unionin toimen lainmukaisuudesta, tai määräystä, jolla on annettu vastaava väliaikaismääräys
Euroopan unionin tasolla.
Samoin on syytä korostaa, että kansallinen tuomioistuin ei voi tyytyä pelkästään siihen, että se esittää unionin tuomioistuimelle
pätevyyden arviointia koskevan ennakkoratkaisupyynnön, vaan sen on väliaikaismääräystä antaessaan myös selostettava ne syyt,
joiden perusteella se katsoo, että unionin tuomioistuin todennäköisesti toteaa unionin toimen pätemättömäksi (em. asia Atlanta
Fruchthandelsgesellschaft ym. (I), tuomion 36 kohta).
Kahdessa edeltävässä kohdassa mainittuja edellytyksiä sovelletaan myös lykättäessä valitusmenettelyä, jossa on riitautettu
se, että sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintätoimi on kumottu ensimmäisessä oikeusasteessa.
On tutkittava, täyttävätkö Italian tuomioistuinten päätökset tässä asiassa nämä edellytykset.
Italian tuomioistuimet ovat antaneet sääntöjenvastaisen tuen pääasiallista tuensaajaa koskevassa takaisinperintämenettelyssä
lykkääviä määräyksiä kahdesta syystä. Commissione tributaria provinciale di Modena on 7.2.2007 ensinnäkin lykännyt tuen takaisinperintämääräyksen
täytäntöönpanoa, ja tämän lykkäämisen ratkaisevana syynä on ollut se, että kyseinen määräys oli annettu ilman oikeudellista
perustaa. Toiseksi Commissione tributaria regionale di Bologna on 26.5.2009 ja 21.1.2010 tekemillään päätöksillä lykännyt
sen valitusasian käsittelyä, jossa oli riitautettu kyseisen määräyksen kumoaminen ensimmäisessä oikeusasteessa, siitä syystä,
että päätöksen 2006/261 kumoamista koskeva kanne oli vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (em. asia T-211/05).
Tästä on huomautettava, ettei sääntöjenvastaisen tuen takaisinperintämääräyksen täytäntöönpanon lykkäämistä voida edellä mainituista
yhdistetyistä asioista Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest sekä edellä mainitusta asiasta Atlanta Fruchthandelsgesellschaft
ym. (I) ilmenevän oikeuskäytännön valossa perustella edellä mainitulla ensimmäisellä syyllä.
Toisesta syystä on todettava, että kansallisen tuomioistuimen, joka aikoo lykätä oikeudenkäyntiä, joka tarvitaan komission
sellaisen päätöksen tehokkaan täytäntöönpanon varmistamiseksi, jolla jäsenvaltio on velvoitettu perimään tuki kokonaisuudessaan
takaisin, ja perustaa lykkäämiseen siihen, että kyseisen päätöksen laillisuus on riitautettu unionin yleisessä tuomioistuimessa,
on perusteltava tämä lykkääminen tämän tuomion 46 kohdassa lausutun mukaisesti esittämällä perustelut sille, miksi kyseinen
päätös pitäisi todeta pätemättömäksi.
Tämän vaatimuksen vahvistaa se, ettei unionin yleisessä tuomioistuimessa nostetulla kumoamiskanteella, joka koskee sellaista
päätöstä, jolla tuki on määrätty perittäväksi takaisin, ole lykkäävää vaikutusta tämä päätöksen täytäntöönpanovelvollisuuteen
nähden (em. asia komissio v. Italia, tuomio 6.12.2007, 21 kohta). Samoin on silloin, kun kyseisessä asiassa annettuun unionin
yleisen tuomioistuimen tuomioon haetaan muutosta unionin tuomioistuimessa. Tähän on lisättävä, ettei Italian tasavalta ole
edellä mainitun kumoamiskanteen yhteydessä vaatinut, että välitoimista määrättäisiin.
Italialaiset tuomioistuimet eivät ilmoita päätöksissään niitä syitä, joiden vuoksi unionin tuomioistuimet todennäköisesti
toteavat, että päätös 2006/261 on pätemätön. Asian käsittelyä on lisäksi lykätty 21.1.2010 tehdyllä päätöksellä unionin yleisessä
tuomioistuimessa käsiteltävänä olevan asian vuoksi siitä huolimatta, että jälkimmäinen tuomioistuin on hylännyt päätöksen
2006/261 kumoamista koskeneen kanteen 4.9.2009 antamallaan tuomiolla.
Muista edellytyksistä, joiden on tämän tuomion 45 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella täytyttävä, on riittävää todeta,
että kyseisissä kansallisissa päätöksissä ei viitata unionin intressiin ja että Commissione tributaria regionale di Bologna
ei ole 26.5.2009 ja 21.1.2010 antamissaan päätöksissä käsitellyt määrättyjen toimenpiteiden kiireellisyyttä koskevaa kysymystä.
Näin ollen on syytä todeta, että Italian tuomioistuinten tekemät lykkäävät päätökset on selvästikin tehty ottamatta huomioon
valtiontuen takaisinperintää koskevassa unionin oikeudessa asetettuja edellytyksiä.
Edellä lausutusta seuraa, että kanne on perusteltu siltä osin kuin komissio moittii Italian tasavaltaa siitä, ettei se ei
ole asetetuissa määräajoissa toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä poistaakseen päätöksellä 2006/261 sääntöjenvastaiseksi
ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi julistetun tukijärjestelmän periäkseen kyseisen järjestelmän perusteella myönnetyn
tuen takaisin sen saajilta.
Komission vaatimusta, jonka mukaan Italian tasavallan on todettava jättäneen edellisessä kohdassa mainitut toimenpiteet ilmoittamatta
komissiolle, ei tarvitse edellisessä kohdassa tehdyn päätelmän vuoksi tutkia, koska kyseinen jäsenvaltio ei ole pannut päätöstä
2006/261 täytäntöön asetetuissa määräajoissa (ks. em. asia komissio v. Italia, tuomio 4.4.1995, 31 kohta; em. yhdistetyt asiat
komissio v. Espanja, tuomio 14.12.2006, 82 kohta; em. asia komissio v. Espanja, tuomio 20.9.2007, 54 kohta; em. asia komissio
v. Espanja, tuomio 6.12.2007, 30 kohta ja em. asia komissio v. Ranska, tuomio 13.11.2008, 67 kohta).
On siis todettava, että Italian tasavalta ei ole noudattanut päätöksen 2006/261 2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska
se ei ole asetetuissa määräajoissa toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä poistaakseen tällä päätöksellä sääntöjenvastaiseksi
ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi julistetun tukijärjestelmän ja periäkseen takaisin kyseisen järjestelmän perusteella
myönnetyn tuen sen saajilta.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut oikeudenkäyntikulujen korvaamista ja koska
Italian tasavalta on hävinnyt asian, jälkimmäinen on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Italian tasavalta ei ole noudattanut tukiohjelmasta nro C 8/2004 (ex NN 164/2003), jonka Italia on pannut täytäntöön hiljattain
listautuneiden yritysten hyväksi (tiedoksi annettu numerolla K(2005) 591), 16.3.2005 tehdyn komission päätöksen 2006/261/EY
2 ja 3 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetetuissa määräajoissa  toteuttanut kaikkia tarvittavia toimenpiteitä
poistaakseen tällä päätöksellä sääntöjenvastaiseksi ja yhteismarkkinoille soveltumattomaksi julistetun tukijärjestelmän ja
periäkseen takaisin kyseisen järjestelmän perusteella myönnetyn tuen sen saajilta.
2)
Italian tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.