CELEX: 62008CJ0076
Valsts pienākumu neizpilde
Pieņemamība
Savvaļas putnu aizsardzība
Direktīva 79/409/EEK
Pavasara medības
Aizliegums
Atkāpe no aizsardzības sistēmas
Nosacījums par cita pieņemama risinājuma neesamību
Tiesiskā paļāvība

Iesniedzot prasību, Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, kopš 2004. gada atļaujot sākt paipalu (
Coturnix coturnix
) un dūju (
Streptopelia turtur
) medības pavasara migrācijas periodā, neievērojot Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību (
OV L 103, 1. lpp.
), kurā attiecībā uz 2004.–2006. gadu grozījumi veikti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 807/2003 (
OV L 122, 36. lpp.
) un attiecībā uz 2007. gadu — ar Padomes 2006. gada 20. novembra Direktīvu 2006/105/EK (
OV L 363, 368. lpp.
; turpmāk tekstā abos gadījumos — “Direktīva”), 9. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus, Maltas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā noteiktos pienākumus.
Atbilstošās tiesību normas
Atbilstoši tās 1. pantam Direktīvas mērķis ir nodrošināt visu putnu sugu, kas savvaļā dzīvo to dalībvalstu Eiropas teritorijā, kurām ir piemērojams EK līgums, aizsardzību, pārzināšanu un uzraudzīšanu un noteikt to izmantošanu.
Direktīvas preambulas vienpadsmitajā apsvērumā ir norādīts, ka dažas sugas drīkst medīt un tas nepārsniedz pieļaujamos dabas izmantošanas apmērus, ņemot vērā to populāciju lielumu, ģeogrāfisko izplatību un vairošanās spēju Kopienā kopumā, ja vien ir noteikti un tiek ievēroti daži ierobežojumi un šādas medības netraucē uzturēt šo sugu populācijas pietiekamā skaitliskā līmenī.
Direktīvas 2. pantā ir noteikts, ka dalībvalstis veic visus nepieciešamos pasākumus, lai uzturētu vai tuvinātu šīs direktīvas 1. pantā visu minēto sugu populācijas tādā līmenī, kas atbilst ekoloģijas, zinātnes un kultūras prasībām, ņemot vērā saimnieciskās un rekreatīvās prasības.
Direktīvas 5. pantā dalībvalstīm ir noteikts arī pienākums izveidot vispārēju aizsardzības sistēmu, cita starpā aizliedzot nonāvēt, sagūstīt vai traucēt 1. pantā minētos putnus un iznīcināt to ligzdas. Šis pienākums tomēr ir piemērojams, neietekmējot Direktīvas 7. un 9. pantu.
Direktīvas 7. pantā ir noteikts:
“1.   Ņemot vērā to populāciju lielumu, ģeogrāfisko izplatību un vairošanās spēju visā Kopienā, II pielikumā minētās sugas drīkst medīt saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem. Dalībvalstis nodrošina, ka šo sugu medības neapdraud dabas aizsardzības pasākumus to izplatības teritorijā.
2.   Sugas, kuras minētas II/1. pielikumā, drīkst medīt ģeogrāfiskajā jūras un sauszemes teritorijā, uz ko attiecas šī direktīva.
3.   Sugas, kuras minētas II/2. pielikumā, drīkst medīt tikai attiecīgi norādītajās dalībvalstīs.
4.   Dalībvalstis apņemas nodrošināt, ka medību ierašas, ko veic saskaņā ar valstī spēkā esošajiem pasākumiem, arī medības ar piekūnu, ja tās praktizē, atbilst attiecīgo putnu sugu resursu racionālas izmantošanas un ekoloģiskā līdzsvara regulēšanas principiem un ka šīs ierašas, ņemot vērā šo sugu, jo īpaši migrējošo sugu, populācijas lielumu, ir samērojamas ar pasākumiem, kas izriet no 2. panta. Tās jo īpaši rūpējas par to, lai sugas, uz kurām attiecas medību likumi, netiktu medītas ligzdošanas laikā, kā arī atsevišķu vairošanās stadiju laikā. Attiecībā uz migrējošām sugām tās jo īpaši rūpējas par to, lai sugas, uz kurām attiecas medību noteikumi, netiktu medītas vairošanās laikā vai tad, kad tās atgriežas savās ligzdošanas vietās. Dalībvalstis nosūta Komisijai visu vajadzīgo informāciju par savu medību noteikumu praktisko piemērošanu.”
Direktīvas 9. pants tomēr pieļauj vairākas atkāpes, ja ir šādi apstākļi:
“1.   Ja nevar rast citu pieņemamu risinājumu, dalībvalstis var atkāpties no 5., 6., 7. un 8. panta noteikumiem šādu iemeslu dēļ:
[..]
c)
lai stingri kontrolētos apstākļos un izlases veidā atļautu nelielā skaitā sagūstīt, turēt vai citādi saprātīgi izmantot dažus putnus.
2.   Izņēmuma gadījumos jānorāda:
—
sugas, uz kurām attiecas izņēmumi,
—
līdzekļi, pasākumi vai paņēmieni, ar kādiem atļauts sagūstīt vai nonāvēt putnus,
—
riska nosacījumi, kā arī citi apstākļi (laiks un vieta), kādos pieļaujami šādi izņēmumi,
—
iestāde, kas pilnvarota paziņot, ka pastāv nepieciešamie nosacījumi, un lemt par to, kādus līdzekļus, pasākumus vai paņēmienus, kam un ar kādiem ierobežojumiem atļauts izmantot,
—
kādi uzraudzības pasākumi tiks veikti.
3.   Dalībvalstis ik gadu nosūta Komisijai ziņojumu par šā panta izpildi.
4.   Pamatojoties uz tai pieejamo informāciju un pirmām kārtām uz informāciju, ko tā saņem saskaņā ar 3. punktu, Komisija pastāvīgi seko tam, lai šo atkāpju sekas nebūtu pretrunā šai direktīvai. Tālab tā atbilstīgi rīkojas.”
Direktīvas II pielikuma 2. daļā, kurā ir uzskaitītas sugas, kuras var tikt medītas noteiktās dalībvalstīs, to sugu vidū, kuras var tikt medītas Maltā, ir minētas paipalas (
Coturnix coturnix
) un dūjas (
Streptopelia turtur
).
Pirmstiesas procedūra
Uzskatot, ka, atļaujot paipalu un dūju medības to pavasara migrācijas laikā 2004. gadā, Maltas Republika nav ievērojusi Direktīvā paredzētos pienākumus, Komisija nolēma uzsākt EKL 226. pantā paredzēto procedūru. Ar 2006. gada 4. jūlija brīdinājuma vēstuli Komisija lūdza Maltas Republiku iesniegt savus apsvērumus šajā sakarā un ar papildu brīdinājuma vēstulēm Komisija paplašināja tiesvedības apmēru uz iepriekšējiem gadiem, kuru laikā, kā tā uzskata, medības tika atļautas tādos pašos apstākļos.
2007. gada 23. marta un vēstulēs Maltas valsts iestādes apgalvoja, ka Direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērošanas nosacījumi esot ievēroti. Tās īpaši norādīja, ka neesot “cita pieņemama risinājuma” šīs tiesību normas izpratnē, kā vien atklāt attiecīgo sugu medības pavasara laikā, jo rudens medību periodā Maltas Republikā varot tikt medīts tikai ļoti niecīgs skaits šo sugu pārstāvju.
Maltas iestādes arī norādīja, ka Komisijai neesot tiesību paplašināt pārkāpuma saistībā ar atļaujas sniegšanu medību atklāšanai 2005., 2006. un 2007. gada pavasara periodā priekšmetu, neiepazīstoties ar gada ziņojumiem par Direktīvas 9. panta piemērošanu, kuri šīm valsts iestādēm bija jāiesniedz Komisijā. 2007. gada 28. jūnijā valsts iestādes nosūtīja Komisijai papildu informāciju par putnu migrāciju Vidusjūras reģionā un īpaši Maltā.
Tā kā Komisiju šī atbilde neapmierināja, tā 2007. gada 23. oktobrī pieņēma argumentētu atzinumu, kurā tika atkārtoti abās brīdinājuma vēstulēs norādītie iebildumi, un lūdza attiecīgo dalībvalsti veikt nepieciešamos pasākumus, lai panāktu atbilstību šim argumentētajam atzinumam divu mēnešu laikā no tā saņemšanas brīža.
Maltas valsts iestādes uz minēto argumentēto atzinumu atbildēja ar 2007. gada 31. decembra vēstuli, norādot, ka tās atstāj spēkā savu nostāju.
Šādos apstākļos Komisija iesniedza šo prasību.
Tiesvedība Tiesā
Ar prasības pieteikumu, kurš Tiesas kancelejā tika reģistrēts 2008. gada 21. februārī, Komisija saskaņā ar EKL 243. pantu lūdza Tiesas priekšsēdētājam izdod rīkojumu Maltas Republikai neuzsākt paipalu un dūju medības 2008. gada pavasarī.
Ar 2008. gada 24. aprīļa rīkojumu lietā C-76/08 R Komisija/Malta Tiesas priekšsēdētājs izdeva rīkojumu Maltas Republikai atturēties no atļauju izsniegšanas saskaņā ar Direktīvas 79/409 9. pantu abu attiecīgo sugu medībām 2008. gada pavasara migrācijas laikā.
Par prasību
Par pieņemamību
Lietas dalībnieku argumenti
Maltas Republika norāda, ka Komisijas prasība kopumā ir nepieņemama, jo Komisija patiesībā lūdz Tiesai vispārēji konstatēt, ka pavasara medību uzsākšana kopš 2004. gada ir pretrunā Direktīvas 9. pantam. Šī dalībvalsts norāda, ka Komisijas prasība, ar kuru nosaka galīgu abu attiecīgo putnu sugu pavasara medību aizliegumu Maltas teritorijā, atņemtu Direktīvas 9. pantam tā lietderīgo iedarbību. Šajā sakarā tā norāda, ka jautājums, vai šī panta piemērošanas nosacījumi ir ievēroti, ir atkarīgs no izvērtējuma katrā konkrētā gadījumā un Komisijai attiecībā uz attiecīgo gadu it īpaši ir jāpamatojas uz attiecīgo gada ziņojumu par šī 9. panta piemērošanu, kurš attiecīgajai dalībvalstij ir tai jāiesniedz, piemērojot šī panta 3. punktu.
Maltas Republika uzskata, ka Komisijas prasība katrā ziņā ir jāuzskata par nepieņemamu tiktāl, ciktāl tās mērķis ir konstatēt Kopienu tiesību pārkāpumu dēļ pavasara medību atklāšanas 2007. gadā, jo Malta šai iestādei vēl nav iesniegusi ziņojumu par minēto gadu. Tas pats
a fortiori
attiecoties uz nākamajiem gadiem.
Komisija turpretī uzskata, ka tās prasība ir pieņemama. Tā norāda, ka prasība tieši attiecas uz pavasara medību atklāšanu 2004.–2007. gadā, turpretī tā neattiecas uz 2008. gadu, jo pēc tam, kad tika izdots minētais rīkojums lietā Komisija/Malta, Maltas Republika neizsniedza atļaujas abu minēto putnu sugu pavasara medībām minētajā gadā.
Komisija atzīst, ka uz jautājumu, vai Direktīvas 9. pants ir ievērots, var atbildēt tikai tad, kad attiecīgā dalībvalsts šo pantu ir ieviesusi. Turpretī tā uzskata, ka tās prasības pieņemamība nav atkarīga no gada ziņojumu, kuri dalībvalstīm Komisijai ir jāiesniedz saskaņā ar minētā 9. panta 3. punktu, iepriekšējas izvērtēšanas. Komisija norāda, ka, ņemot vērā tās Līguma sargātājas lomu, vienīgi tā ir atbildīga par lēmumu, vai ir jāuzsāk process par valsts pienākumu neizpildi.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz pirmo Maltas Republikas norādīto iebildumu par nepieņemamību saistībā ar to, ka Komisija nevar lūgt Tiesu konstatēt vispārēju un turpinātu Direktīvas 9. pantā noteikto pienākumu neizpildi, jo tādējādi tiktu apdraudēta šī panta lietderīgā iedarbība, jākonstatē, kā tas izriet gan no argumentētā atzinuma, gan no Komisijas prasības pieteikuma un replikas raksta, ka Komisija Tiesai lūdz nevis vispārējā veidā aizliegt Maltas Republikai atļaut veikt paipalu un dūju pavasara medības un tādējādi vispārēji aizliegt īstenot Direktīvas 9. pantā paredzēto atkāpi, bet gan konstatēt, ka, atļaujot šādas medības vienādos apstākļos katru gadu laikā no 2004. līdz 2007. gadam, šī dalībvalsts nav izpildījusi tai Direktīvā noteiktos pienākumus.
Attiecībā uz otru iebildumu par nepieņemamību, kuru Maltas Republika izvirzīja saistībā ar to, ka Komisija nevarot lūgt Tiesu konstatēt pienākumu neizpildi, kas radusies, atklājot pavasara medības 2007. un nākamajos gados, neizpētot gada ziņojumus par šiem gadiem, pietiek, ja tiek konstatēts, ka nedz Direktīvas 9. panta 3. punkta sekas, nedz arī tā priekšmets juridiski nevar noteikt, ka iespēja Komisijai iesniegt prasību par pienākumu neizpildi ir atkarīga no nosacījuma, ka attiecīgā dalībvalsts iesniedz šajā pantā paredzēto gada ziņojumu. Gluži pretēji, Direktīvas 9. panta 4. punkts nosaka pienākumu Komisijai pastāvīgi sekot tam, lai dalībvalsts piemēroto Direktīvas 9. panta 1. punktā atļauto atkāpju sekas nebūtu pretrunā šai direktīvai, pamatojoties uz Komisijai pieejamo informāciju un “pirmām kārtām” uz 9. panta 3. punktā paredzētajiem gada ziņojumiem.
Turklāt, ja procedūras uzsākšana, kuras laikā Komisija konstatē pienākumu neizpildi, tiktu pakļauta iepriekšējai attiecīgās dalībvalsts gada ziņojuma nosūtīšanai, tas katrā ziņā varētu apdraudēt Komisijas Līguma sargātājas lomu, saskaņā ar kuru vienīgi tā var pieņemt lēmumu, vai ir jāuzsāk šis process, kā arī noteikt iemeslus tā uzsākšanai (šajā sakarā skat. it īpaši 2003. gada 10. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās
C-20/01 un C-28/01 Komisija/Vācija,
Recueil
, I-3609. lpp.
, 30. punkts).
Līdz ar to abi Maltas Republikas izvirzītie iebildumi par nepieņemamību ir jānoraida.
Par lietas būtību
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija norāda, ka paipalas un dūjas ir sugas, kuras ir iekļautas Direktīvas II pielikumā, un ka dalībvalstīm tādējādi attiecībā uz tām ir jāievēro šīs direktīvas 7. panta 4. punktā paredzētās prasības. Komisija norāda, ka tas it īpaši nozīmē, ka medībām ir jāatbilst Direktīvas 2. pantam un ka tās nevarot notikt periodā, kurā tām varētu būt negatīvas sekas uz attiecīgo putnu populācijas uzturēšanu, īpaši laikā, kad tās atgriežas savā ligzdošanas vietā.
Komisija norāda, ka paipalu un dūju pavasara medību atklāšana Maltā šos nosacījumus neievēro. Pirmkārt, šo abu sugu medības laikā, kad tās atgriežas savā ligzdošanas vietā, esot aizliegtas saskaņā ar Direktīvas 7. panta 4. punktu un, otrkārt, šīs direktīvas 9. pantā paredzētie nosacījumi, lai piemērotu atkāpi no šī aizlieguma, neesot izpildīti.
Komisija piebilst, ka dalībvalstij, kura vēlas īstenot Direktīvas 9. panta 1. punktu, ir jāpierāda, ka ir izpildīti šīs tiesību normas piemērošanas nosacījumi (šajā sakarā skat. 2007. gada 12. jūlija spriedumu lietā
C-507/04 Komisija/Austrija, Krājums, I-5939. lpp.
, 198. punkts).
Atgādinājusi, ka Direktīvas 9. panta 1. punkts ļauj atkāpties no tās 7. pantā noteiktā aizlieguma medīt migrējošo putnu sugas laikā, kad tās atgriežas savā ligzdošanas vietā, vienīgi tad, ja “nevar rast citu pieņemamu risinājumu”, Komisija norāda, ka tā tas nav šajā gadījumā.
Komisija atgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru medību periods atkāpes ietvaros nevar bez vajadzības sakrist ar periodiem, kuros Direktīva paredz ieviest īpašu aizsardzību, un šāda vajadzība it īpaši nepastāv, ja šī pasākuma vienīgais mērķis ir pagarināt sugu medību periodus teritorijās, kurās tie ir izplatīti jau atļautu medību perioda laikā (šajā sakarā skat. 2005. gada 15. decembra spriedumu lietā
C-344/03 Komisija/Somija, Krājums, I-11033. lpp.
, 33. punkts).
Turklāt, ja medītie putni, pat mazākā skaitā, ir sastopami tajā gada periodā, kad Direktīva atļauj medības, nosacījums, ka nav cita pieņemama risinājuma, nav izpildīts (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Somija, 35., 38. un 42. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Austrija, 203. un 204. punkts).
Komisija uzskata, ka Maltas Republikas iesniegtie gada ziņojumi par 2004. un 2005. gadu atklāj, ka gan dūjas, gan paipalas Maltā bija sastopamas minēto gadu rudens medību periodā. Pamatojoties uz šo informāciju, Komisija norāda, ka tāpat tas bija attiecībā uz 2006. un 2007. gadu.
Komisija norāda, ka nav nozīmes faktam, ka rudenī putni pārlido vienīgi daļu Maltas teritorijas, proti,
Western Cliffs
, jo šī teritorijas daļa medniekiem ir pieejama. Komisija piebilst, ka šajā gadījumā pārlidotie reģioni ir tuvi tiem reģioniem, kur putni ir izplatīti pavasarī, medības var tikt veiktas laikā, kamēr putni veic lidojumu migrācijas laikā, un medību iespējas rudenī varot tikt uzlabotas, piemērojot dzīvotņu uzturēšanas pasākumus.
Komisija turklāt uzskata, ka dūju un paipalu aizsardzības apstākļi nav labvēlīgi un ka pavasara medību atklāšana šo situāciju pasliktinātu.
Šī iestāde arī norāda, ka Maltas Republika nav pierādījusi, ka ir izpildīti citi Direktīvas 9. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi, kuri ir minēti minētā 9. panta 1. punkta a)–c) apakšpunktā, un īpaši apstāklis, ka attiecīgās sugas tika medītas vienīgi “nelielā skaitā”. Attiecībā uz šo pēdējo nosacījumu Komisija norāda, ka nogalināto putnu skaits ir jāsalīdzina ar kopējo ikgadējo mirstības līmeni.
Komisija atspēko Maltas Republikas atbildes rakstā izvirzīto argumentu, ka Komisija neesot ievērojusi tiesisko paļāvību, kas Maltai sarunu laikā par šīs dalībvalsts pievienošanos ir radusies attiecībā uz tās iespēju atļaut paipalu un dūju medības pavasara periodā, piemērojot Direktīvas 9. pantu. Tā norāda, ka Komisija šajā sakarā pret šo dalībvalsti nav uzņēmusies nekādas saistības.
Maltas Republika norāda, ka Direktīvas mērķis nav absolūta sugu aizsardzība un pilnīgs jebkādas izmantošanas aizliegums, bet gan tās mērķis ir apmierinošā līmenī saglabāt mājputnu populāciju. Šī dalībvalsts atsaucas uz Direktīvas 2. un 7. pantu, kā arī 9. panta 1. punkta c) apakšpunktu, uz Konvenciju par Eiropas dzīvās dabas un dabisko dzīvotņu saglabāšanu, kas parakstīta Bernē 1979. gada 19. septembrī un Kopienas vārdā ratificēta ar Padomes Lēmumu 82/72/EEK (OV 1982, L 38, 1. lpp.), kā arī uz Konvenciju par migrējošo savvaļas dzīvnieku aizsardzību, kas parakstīta Bonnā un Kopienas vārdā ratificēta ar Padomes Lēmumu 82/461/EEK (
OV L 210, 10. lpp.
).
Maltas Republika uzskata, ka paipalu un dūju pavasara medību atklāšana tās teritorijā atbilst Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
Šī dalībvalsts atgādina, ka 2003. gada 16. oktobra spriedumā lietā
C-182/02
Ligue pour la protection des oiseaux
u.c. (
Recueil
, I-12105. lpp.
, 9. punkts) Tiesa nosprieda, ka Direktīvas 9. panta 1. punkts ļauj veikt medības periodos, kuros principā tas ir aizliegts. Dalībvalsts norāda, ka šajā gadījumā nav “cita pieņemama risinājuma” šīs tiesību normas izpratnē. Pirmkārt, pavasara periods pēc definīcijas nevar tikt uzskatīts par periodu, ar kuru tiek pagarināts rudens periods. Otrkārt, cita pieņemama risinājuma neesamība attiecoties nevis uz jebkāda aizvietošanas risinājuma trūkumu, bet gan uz pieņemama un pienācīgi atbilstoša risinājuma trūkumu saistībā ar attiecīgo mērķi, proti, šajā gadījumā, ļaut nelielā skaitā sagūstīt un saprātīgi izmantot putnus, atstājot spēkā ieviesušos tradīciju.
Minētā dalībvalsts norāda, ka abu attiecīgo sugu medību atklāšana rudenī nav apmierinošs risinājums, ņemot vērā putnu skaitu, kuri uzturas šajā gadalaikā un to pārlidojuma apstākļus attiecīgajās salās, kas ļauj sagūstīt vien niecīgu skaitu putnu. Malta šajā gadījumā atsaucas uz iepriekš minēto Tiesas spriedumu lietā Komisija/Somija (35. un 41. punkts).
Maltas Republika piebilst, ka šī situācija arī atšķiras no iepriekš minētajā spriedumā lietā Komisija/Austrija aprakstītās situācijas, kurā nozīme bija klimatiskajiem apstākļiem, un norāda, ka, ņemot vērā tās īpašo ģeogrāfisko situāciju, lielumu, ievērojamo iedzīvotāju blīvumu un lauku rajonu fiziskos raksturlielumus, migrējošo putnu sugas, kuras var tikt medītas tās teritorijā, principā tajā nevairojas. Šī dalībvalsts norāda, ka tās teritorija atrodas vismaz 300 kilometru attālumā no putnu ceļa, kuri pārvietojas, šķērsojot Vidusjūru, un ka paipalu un dūju migrācijas plūsma ir atkarīga no gada laika. Šīs abas sugas parasti nemigrē, šķērsojot Maltas augšdaļu rudenī, un, ja tās tomēr to šķērso, tās pārlido vienīgi daļu teritorijas īsā laikposmā no augusta beigām līdz septembra beigām, dažkārt pat tur nenolaižoties. Turpretī pavasara laikā šo abu putnu sugu migrācija esot daudz nopietnāka un tā notiek visā Maltas salu teritorijā.
Maltas Republika piebilst, ka vairāk nekā 80% Maltas mednieku medī vienīgi savā teritorijā un pilnīgs attiecīgo putnu sugu pavasara medību aizliegums praktiski nozīmētu, ka tiem pilnībā tiek aizliegts medīt šīs abas sugas.
Šī dalībvalsts norāda, ka apstāklis, ja, kā to iesaka Komisija, tiktu noteikts vairāk dabisko patvērumu, situāciju nemainītu, un norāda, ka jau radītie patvērumi klāj 4,5% salu sauszemes daļu, proti, 1434,2 hektārus.
Maltas Republika arī uzskata, ka paipalu un dūju aizsardzības stāvoklis neatrodas nelabvēlīgā līmenī. Tā norāda, ka Starptautiskā Dabas aizsardzības organizācija (SDAO) šīs sugas 2007. gadā klasificēja kategorijā “nelielas problēmas”. Maltas Republika uzskata, ka pavasara medību atklāšana tās teritorijā nevar atstāt nekādu ietekmi uz aizsardzības stāvokli, jo tiek nomedīti ļoti nelieli apmēri, ko Komisija savā replikas rakstā neesot apstrīdējusi. Šī dalībvalsts piebilst, ka nav zinātnisku pierādījumu, ka Eiropā pašreizējā medību prakse nelabvēlīgi ietekmētu mājputnu populāciju, un ka šīs populācijas iespējamā samazināšanās esot jāsaista ar citiem iemesliem, piemēram, lauksaimniecības platības palielināšanos.
Maltas Republika norāda, ka Direktīvas 9. pantā paredzētie nosacījumi ir jāizvērtē attiecībā uz katru dalībvalsti.
Šī dalībvalsts norāda, ka Komisija nav ievērojusi tiesisko paļāvību, kura tai ir radusies pievienošanās sarunu laikā, par iespēju šai dalībvalstij atļaut paipalu un dūju medības pavasara periodā, piemērojot minēto 9. pantu.
Tiesas vērtējums
Saskaņā ar Direktīvas 7. panta 1. punktu Direktīvas II pielikumā minētās sugas drīkst medīt saskaņā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem. Tomēr šis 7. panta 4. punkts paredz, ka attiecībā uz migrējošām sugām dalībvalstis it īpaši rūpējas par to, lai tās netiktu medītas laikā, kad tās atgriežas savās ligzdošanas vietās.
Šajā gadījumā paipalas un dūjas ietilpst Direktīvas 7. panta 1. un 4. punktā un līdz ar to šīs abas sugas nedrīkst tikt medītas laikā, kad tās atgriežas savās ligzdošanas vietās.
Tomēr, ievērojot Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus, dalībvalstis var atkāpties no tiem saskaņā ar šīs direktīvas 7. pantā noteiktajiem pienākumiem. Runa ir par atkāpju sistēmu, kura līdz ar to ir jāinterpretē šauri, un, lai to piemērotu, dalībvalstīm ir jāpierāda, ka ir izpildīti tās piemērošanas nosacījumi (šajā sakarā skat. 2006. gada 8. jūnija spriedumu lietā
C-60/05
WWF Italia
u.c., Krājums, I-5083. lpp.
, 34. punkts).
To nosacījumu vidū, kuri ir jāizpilda, lai dalībvalstis varētu izmantot minēto atkāpju sistēmu, Direktīvas 9. panta 1. punktā ir minēts cita pieņemama risinājuma neesamība.
Šajā sakarā Tiesa ir pastāvīgi spriedusi, ka šis nosacījums nav izpildīts, ja medību periods, kas pieļaujams atbilstoši atkāpei, bez vajadzības sakrīt ar periodu, kurā Direktīva paredz ieviest īpašu aizsardzību. Šāda vajadzība nepastāv, it īpaši ja pasākuma, kas atkāpes veidā atļauj medības, vienīgais mērķis ir pagarināt noteiktu putnu sugu medību periodus teritorijās, kurās tie sastopami medību laikā, kas noteikts atbilstoši Direktīvas 7. pantam (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Ligue pour la protection des oiseaux
u.c., 16. punkts, un 2005. gada 9. jūnija spriedumu lietā
C-135/04 Komisija/Spānija, Krājums, I-5261. lpp.
, 19. punkts).
No judikatūras izriet, ka šāda nepieciešamība nepastāv arī tad, ja attiecīgās sugas, kaut arī ievērojami mazākā daudzumā nekā pavasarī, tomēr ir sastopamas teritorijās, kurās var veikt pavasara medības, arī rudenī, ja vien šis daudzums nav niecīgs (šajā sakarā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Somija, 35. un 43. punkts).
Šajā gadījumā no lietas materiāliem un īpaši no gada ziņojumiem, kurus Maltas Republika iesniedza Komisijai saskaņā ar Direktīvas 9. panta 3. punktu, izriet, ka dūjas un paipalas ir sastopamas noteiktās šīs dalībvalsts teritorijas zonās rudens medību laikā.
Turklāt, pat ja, kā to apgalvo minētā dalībvalsts, zonas, kurās abas attiecīgās sugas ir izplatītas rudens medību laikā, ir ierobežotākas par zonām, kurās šīs abas sugas ir izplatītas pavasara migrācijas laikā, tās neatrodas tālu no pēdējām minētajām zonām un it īpaši no lietas materiāliem neizriet, ka zonas, kurās minētās sugas ir izplatītas rudens medību laikā, medniekiem šajā periodā nebūtu viegli pieejamas.
Tādejādi abas attiecīgās sugas patiesībā teritorijās, kurās var veikt pavasara medības, ir sastopamas rudenī.
Tomēr ar šo konstatējumu nepietiek, lai tiktu uzskatīts, ka pastāv “cits pieņemams risinājums” Direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē.
Kopienu likumdevējs, izmantojot frāzi “cits pieņemams risinājums”, nav vēlējies izslēgt Direktīvas 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā paredzētās atkāpes piemērošanu, ja pastāv jebkāda iespēja medīt periodos, kuros tas ir atļauts saskaņā ar Direktīvas 7. pantu, bet gan ir vēlējies, lai atkāpe no šīs tiesību normas tiktu piemērota vienīgi tad, ja tā ir nepieciešama, jo šajos periodos, šajā gadījumā — rudenī, piedāvātās medību iespējas ir tik ierobežotas, ka ir izjaukts Direktīvā paredzētais līdzsvars starp sugu aizsardzību un konkrētām brīvā laika pavadīšanas nodarbēm.
Tomēr no Direktīvas 9. panta noteikumiem, kuros ir atsauce uz stingru minētās atkāpes kontroli un sagūstīšanu izlases veidā, kā arī no vispārējā samērīguma principa izriet, ka atkāpei, kuru dalībvalsts vēlas izmantot, ir jābūt samērīgai ar prasībām, kas to pamato.
No tā izriet, ka secinājums, ka nepastāv cits pieņemams risinājums, proti, kā šajā gadījumā, ka nav pietiekamas iespējas medībām rudenī, ne tikai nedod iespēju neierobežoti atļaut medības pavasarī, bet atļauj šo medību uzsākšanu vienīgi tiktāl, ciktāl tas ir nepieciešams, un tad, ja netiek apdraudēti citi Direktīvas mērķi.
Tiesa ir arī noteikusi, ka atkāpes saskaņā ar Direktīvas 9. pantu var īstenot tikai tad, ja ir nodrošināta attiecīgo sugu populācijas uzturēšana pietiekamā skaitliskā līmenī, un pretējā gadījumā putnu izmantošana nekādi nevar tikt uzskatīta par saprātīgu un līdz ar to par pieļaujamo izmantošanu Direktīvas preambulas vienpadsmitā apsvēruma izpratnē (iepriekš minētais spriedums lietā
WWF Italia
u.c., 32. punkts).
Šajā gadījumā no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem un īpaši no gada ziņojumiem, kurus Maltas Republika ir iesniegusi Komisijai, kā arī debatēm tiesas sēdē izriet, ka attiecīgo gadu laikā mednieki rudens medību laikā drīkstēja sagūstīt vienīgi niecīgu skaitu putnu.
Turklāt Komisija neapstrīd, ka šajā periodā abas attiecīgo putnu sugas bija izplatītas vienīgi ierobežotā šīs dalībvalsts teritorijā un to migrācija galvenokārt notika augusta beigās un septembrī.
Visbeidzot, no lietas materiāliem neizriet, ka šo abu medīto putnu sugu populācija ir mazāka par pietiekamu līmeni. No SDAO izveidotā Apdraudēto sugu sarkanā saraksta izriet, ka attiecīgās sugas ir minētas kategorijā “nelielas problēmas”.
Ņemot vērā šos īpašos apstākļus, paipalu un dūju medības rudens medību laikā nevar tikt uzskatītas par tādām, kas Maltā rada citu pieņemamu risinājumu, lai gan principā ir jāuzskata, ka Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētais nosacījums šāda risinājuma neesamībai ir izpildīts.
Tomēr ir jāuzdod jautājums, vai apstākļi, kādos Maltas Republika ir atļāvusi abu attiecīgo sugu medības pavasarī, atbilst šī sprieduma 58. punktā atgādinātajai samērīguma prasībai, kā arī citiem Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētajiem nosacījumiem.
Šo abu migrējošo sugu medību perioda pagarināšana, atļaujot medības aptuveni divus pavasara mēnešus, kuru laikā abas medītās sugas atgriežas savās ligzdošanas vietās, kas izpaužas kā trīs reizes augstāks paipalu mirstības līmenis ar aptuveni 15000 nogalinātiem putniem un astoņas reizes augstāks dūju mirstības līmenis ar aptuveni 32000 nogalinātiem putniem, salīdzinot ar līmeni, kas izriet no medībām rudens periodā, nav adekvāts risinājums, kurš būtu stingri samērīgs ar Direktīvā paredzēto sugu aizsardzības mērķi.
Šādos apstākļos, kad, lai gan abas attiecīgās sugas rudenī ir sastopamas niecīgā apmērā un ļoti ierobežotu laiku, tomēr medības nav neiespējamas rudenī, atļaujot atklāt paipalu un dūju pavasara medības vairākas nedēļas katru gadu laikā no 2004. līdz 2007. gadam, Maltas Republika nav ievērojusi Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētās atkāpes nosacījumus, interpretējot tās saskaņā ar samērīguma principu, un tādējādi nav izpildījusi šajā tiesību normā paredzētos pienākumus.
Visbeidzot, Maltas Republika izvirza tiesiskās paļāvības aizsardzības principu, pamatojoties uz to, ka sarunu laikā pirms Maltas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai tai esot dots solījums, ka tā varēšot turpināt atļaut dūju un paipalu medības ar tādiem pašiem nosacījumiem kā pirms tam. Tomēr papildus tam, ka šis apstāklis neizriet no lietas materiāliem, tam katrā ziņā nav saistības ar izvērtējumu, vai ir ievērots nosacījums par jebkāda cita pieņemama risinājuma trūkumu Direktīvas 9. panta 1. punkta izpratnē, un līdz ar to tas nevar ietekmēt šī sprieduma iepriekšējā punktā minēto šī nosacījuma pārkāpumu.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, jākonstatē, ka, atļaujot paipalu (
Coturnix coturnix
) un dūju (
Streptopelia turtur
) medības pavasara periodā laikā no 2004. līdz 2007. gadam, neievērojot Direktīvas 9. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus, Maltas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā noteiktos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 69. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kam spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, jāpiespriež Maltas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:

1)
atļaujot paipalu (
Coturnix coturnix
) un dūju (
Streptopelia turtur
) medības pavasara periodā laikā no 2004. līdz 2007. gadam, neievērojot Padomes 1979. gada 2. aprīļa Direktīvas 79/409/EEK par savvaļas putnu aizsardzību, kurā attiecībā uz 2004.–2006. gadu grozījumi veikti ar Padomes Regulu (EK) Nr. 807/2003 un attiecībā uz 2007. gadu — ar Padomes Direktīvu 2006/105/EK, 9. panta 1. punktā paredzētos nosacījumus, Maltas Republika nav izpildījusi šajā direktīvā noteiktos pienākumus;

2)
Maltas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.

[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — angļu.