CELEX: 62008FJ0074
Virkamiehet
Henkilöstö

1.
Kumoamiskanne – Yhteisöjen tuomioistuinten toimivalta – Yksittäistapausta koskevan epäedullisen toimen kumoamisvaatimus –
Yhteisöjen tuomioistuimilla ei ole toimivaltaa todeta yleisesti sovellettavan säännöksen tai määräyksen lainvastaisuutta tuomioidensa
tuomiolauselmissa
(EY 230 artikla)
2.
Virkamiehet – Eläkkeet – Jälkeen jääneen eläke
(Henkilöstösääntöjen 79 artikla ja niiden liitteessä VIII oleva 17 artikla sekä neuvoston asetuksen N:o 260/68 2 artikla,
3 artiklan 1 kohta, 4 artikla ja 8 artikla)
3.
Virkamiehet – Palkasta perittävä vero – Eri verokantojen soveltaminen eri tuloluokkiin
(Neuvoston asetuksen N:o 260/68 4 artikla)
4.
Virkamiehet – Eläkkeet – Jälkeen jääneen eläke
(Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 13 artikla ja neuvoston asetuksen N:o 260/68 3 ja 4
artikla)
1.
Vaikka yhteisöjen tuomioistuimilla on toimivalta yksittäistapausta koskevan epäedullisen toimen kumoamisvaatimuksen yhteydessä
todeta liitännäisesti sellaisen yleisesti sovellettavan säännöksen tai määräyksen lainvastaisuus, johon riidanalainen toimi
perustuu, virkamiestuomioistuimella ei sitä vastoin ole toimivaltaa esittää tällaisia toteamuksia tuomioidensa tuomiolauselmissa.
(ks. 37 kohta)
2.
Yhteisöjen verojärjestelmässä säädetään progressiivisesta verotuksesta, jossa veron perusteena olevaa määrää laskettaessa
otetaan huomioon kaikki kunkin tulonsaajan saamat palkkiot. Euroopan yhteisöille suoritettavaan veroon sovellettavien edellytysten
ja menettelyn vahvistamisesta annetun asetuksen N:o 260/68 4 artiklassa säädetään siis, että vero lasketaan 3 artiklaa soveltaen
saadusta verotettavasta määrästä. Kyseisen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”[v]ero maksetaan joka kuukausi yhteisöjen
kullekin verovelvolliselle maksamista palkoista ja kaikenlaisista palkkioista”. Yhteisöjen verotuksessa verotettava määrä
muodostuu siis kullekin verovelvolliselle maksetuista palkoista ja muista palkkioista, jotka ovat peräisin yhteisöiltä.
Henkilöstösääntöjen 79 artiklassa ja niiden liitteessä VIII olevassa 17 artiklassa, jotka koskevat jälkeen jääneen eläkettä,
ei ole mitään poikkeusta yleisestä säännöstä, jonka mukaan palkkiot lasketaan yhteen yhteisön veroa laskettaessa. Vaikka kyseisissä
säännöksissä vahvistetaan jälkeen jääneen eläkkeen määrä ennen veroa ensiksi kuolleen puolison uran perusteella, kyseinen
eläke edustaa jälkeen jääneelle puolisolle korvaavaa tuloa, jonka tarkoitus on korvata hänen kuolleen puolisonsa tulojen menetys.
Se on myös asetuksen N:o 260/68 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu yhteisöjen maksama palkkio, jonka suorana saajana on kyseisen
asetuksen 2 artiklan mukaan jälkeen jäänyt puoliso. Jos mainittu puoliso on myös virkamies, hän on velvollinen maksamaan yhteisön
veroa myös palkastaan samojen säännösten mukaan. Näin ollen viimeksi mainitun maksettavaksi tuleva vero on asetuksen N:o 260/68
3 artiklan 1 kohdan ja 4 artiklan mukaan laskettu vero, ja verotettava määrä on mainitun kuukausittain maksetun palkan ja
palkkion yhteenlaskettu määrä.
Koska jälkeen jääneen eläkkeestä ei ole nimenomaista poikkeussäännöstä, yhteenlaskusääntöä on sovellettava palkan ja mainitun
eläkkeen samanaikaiseen maksamiseen. Tätä päätelmää ei voi horjuttaa se, että mainitun virkamiehen palkan maksu kunkin kuun
15. päivä ja hänelle maksettavan jälkeen jääneen eläkkeen maksu sen eräpäivänä, eivät tapahdu samaan aikaan, koska asetuksessa
N:o 260/68 yhteenlaskusäännön soveltamisedellytyksenä ei ole se, että kaikki palkkiot maksettaisiin yhdellä ainoalla kertaa.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään erityisesti, että ”[v]ero maksetaan joka kuukausi – – palkoista ja kaikenlaisista
palkkioista”, joten vero lasketaan kaikkien kyseisellä ajanjaksolla maksettujen määrien perusteella. Asetuksen N:o 260/68
8 artiklassa, jonka mukaan ”[v]ero kannetaan ennakonpidätyksenä”, vahvistetaan vain veronkantotapa.
(ks. 48, 49 ja 52–56 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑502/93, Coen-Porisini v. komissio, 1.12.1994 (Kok. H., s. I‑A‑303 ja II‑949,
22, 28 ja 29 kohta)
3.
Se, että Euroopan yhteisöille suoritettavaan veroon sovellettavien edellytysten ja menettelyn vahvistamisesta annetun asetuksen
N:o 260/68 4 artiklassa säädetään eri verokantojen soveltamisesta eri tuloluokkiin, ei estä yhden ainoan verosuorituksen perimistä
erotuksetta kaikista tuloista, koska mainitun suorituksen prosenttiosuus kasvaa, kun verovelvollisen tulojen yhteismäärä saavuttaa
korkeamman tuloluokan.
(ks. 64 kohta)
4.
Kun Euroopan yhteisöjen erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan 13 artiklassa annetaan neuvoston tehtäväksi vahvistaa
muun muassa ne edellytykset, joilla Euroopan yhteisöjen virkamiesten on maksettava veroa yhteisöille yhteisöjen maksamista
palkoista ja palkkioista ja vapautetaan vastaavasti kyseiset palkat ja palkkiot kaikista kansallisista veroista, sillä perustetaan
verojärjestelmä, joka koskee erityisesti yhteisöjen toimihenkilöitä. Tämän järjestelmän tarkoituksena on kansallisiin verolainsäädäntöihin
nähden yhtenäisenä ja itsenäisenä järjestelmänä taata yhteisöjen virkamiesten yhdenvertainen kohtelu. Euroopan yhteisöjen
virkamiehen asema on siis merkityksellinen kriteeri, jonka perusteella mainitunlaisen virkamiehen verotuksellinen tilanne
voidaan erottaa niiden henkilöiden tilanteesta, jotka eivät saa palkkaa tai palkkiota yhteisöiltä.
(ks. 73 ja 74 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 6/60, Humblet v. État belge, 16.12.1960 (Kok., s. 1125); asia 7/74, Brouerius van Nidek, 3.7.1974
(Kok., s. 757, 11 kohta); asia 85/86, komissio v. EIP, 3.3.1988 (Kok., s. 1281, 23 kohta) ja asia C‑437/04, komissio v. Belgia,
22.3.2007 (Kok., s. I‑2513, 61 kohta)