CELEX: 62003TJ0391
Galimybė susipažinti su dokumentais
Reglamentas (EB) Nr. 1049/2001
Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) tyrimai
Eurostatas
Atsisakymas leisti susipažinti su dokumentais
Inspekcijos ir tyrimai
Teismo procesas
Gynybos teisės

Teisės aktai
1       Pagal EB 255 straipsnį:
„1.      Visi Sąjungos piliečiai ir visi fiziniai ar juridiniai asmenys, gyvenantys ar turintys registruotą buveinę valstybėje narėje,
turi teisę, laikydamiesi pagal 2 ir 3 dalis nustatytinų principų bei sąlygų, susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir
Komisijos dokumentais.
2.      Bendruosius principus ir visuomenės arba asmens interesais grindžiamus apribojimus, reglamentuojančius šią teisę susipažinti
su dokumentais, per dvejus metus nuo Amsterdamo sutarties įsigaliojimo 251 straipsnyje nurodyta tvarka nustato Taryba.
<...>“
2       2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su
Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, p. 43) nustato EB 255 straipsnyje numatytos teisės susipažinti
su šių institucijų dokumentais principus, sąlygas bei apribojimus. Šis reglamentas taikomas nuo 2001 m. gruodžio 3 dienos.
3       Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 1 ir 3 dalyse įtvirtinta:
„1.      Bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje
narėje, turi teisę, laikydamasis šiame reglamente nustatytų principų, sąlygų ir apribojimų, susipažinti su institucijų dokumentais.
<...>
3.      Šis reglamentas taikomas visiems institucijos turimiems dokumentams, tai yra jos parengtiems arba gautiems ir esantiems jos
žinioje, susijusiems su visomis Europos Sąjungos veiklos sritimis.“
4       Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnį dėl minėtos teisės susipažinti su dokumentais išimčių:
„<...>
2.      Institucijos nesuteikia galimybės susipažinti su dokumentais, dėl kurių atskleidimo nukentėtų apsauga:
<...>
–      teismo proceso ir teisinės pagalbos,
–      inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų,
nebent atskleidimo reikalautų viršesnis viešasis interesas.
<...>
6.      Jei kuri nors iš išimčių yra taikoma tiktai kai kurioms dokumento dalims, likusios dokumento dalys yra išduodamos.
<...>“
5       Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 1 dalis numato, kad „<...> pareiškėjas nebūtinai turi nurodyti paraiškos pateikimo priežastį“.
6       Pagal Reglamento Nr. 1049/2001 8 straipsnio 1 dalį:
„Kartotinė paraiška yra vykdoma nedelsiant. Per 15 darbo dienų nuo tokios paraiškos užregistravimo institucija arba duoda
leidimą susipažinti su dokumentu ir per tą laikotarpį suteikia tokią galimybę pagal 10 straipsnį, arba prašytojui raštu nurodo
visiško arba dalinio atsisakymo priežastį. Visiško arba dalinio atsisakymo atveju institucija informuoja prašytoją apie tai,
kokiomis priemonėmis jis gali ginti savo teises, tai yra pradėti teisminį procesą prieš instituciją ir (arba) paduoti skundą
ombudsmenui atitinkamai EB sutarties 230 ir 195 straipsniuose numatytomis sąlygomis.“
7       2001 m. gruodžio 5 d. Komisijos sprendimas 2001/937/EB, EAPB, Euratomas, iš dalies keičiantis Komisijos darbo tvarkos taisykles
(OL L 345, p. 94), panaikino 1994 m. vasario 8 d. Sprendimą 94/90/EAPB, EB, Euratomas dėl galimybės visuomenei susipažinti
su Komisijos dokumentais (OL L 46, p. 58), užtikrinusį galimybės visuomenei susipažinti su Tarybos ir Komisijos dokumentais
elgesio kodekso (OL L 340, 1993, p. 41, toliau – elgesio kodeksas), patvirtinto Tarybos ir Komisijos 1993 m. gruodžio 6 d.,
įgyvendinimą, kiek tai susiję su Komisija.
8       Sprendimo 2001/937 priedo 3 straipsnyje numatyta:
„Pirminių paraiškų tvarkymas
<...>
Atsaką į jo paraišką pareiškėjui pateikia generalinis direktorius arba atitinkamo departamento vadovas, arba tam tikslui Generaliniame
sekretoriate paskirtas direktorius, arba OLAF (Kovos su sukčiavimu tarnybos) paskirtas direktorius, jei dokumentas susijęs
su OLAF veikla, nurodyta OLAF įsteigiančiame Komisijos sprendime 1999/352/EB, EAPB, Euratomas, arba jų tam tikslui paskirtas
personalo narys.
Kiekviename atsakyme, kuris yra nors iš dalies neigiamas, pareiškėjas informuojamas apie jo teisę, gavus atsakymą, per penkiolika
darbo dienų pateikti kartotinę paraišką Komisijos generaliniam sekretoriui arba OLAF direktoriui, kai kartotinė paraiška susijusi
su OLAF veikla, nurodyta Sprendimo 1999/352/EB, EAPB, Euratomas 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse.“
9       Be to, dėl kartotinių paraiškų tvarkymo Sprendimo 2001/937 priedo 4 straipsnyje įtvirtinta:
„Pagal Komisijos darbo tvarkos taisyklių 14 straipsnį generalinis sekretorius yra įgaliotas priimti sprendimus dėl kartotinių
paraiškų. Tačiau jei kartotine paraiška kreipiamasi dėl dokumentų, susijusių su OLAF veikla, nurodyta Sprendimo 1999/352/EB,
EAPB, Euratomas 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse, ši sprendimo teisė deleguojama OLAF direktoriui.
Generaliniam sekretoriatui sprendimą parengti padeda Generalinis direktoratas arba departamentas.
Sprendimą priima generalinis sekretorius arba OLAF direktorius, Teisės tarnybai pritarus.
Pareiškėjui apie sprendimą pranešama raštu, jei galima, elektroninėmis priemonėmis, informuojant apie jo teisę kreiptis su
ieškiniu į Pirmosios instancijos teismą arba pateikti skundą Europos ombudsmenui.“
10     Pagal 1999 m. gegužės 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1073/1999 dėl Europos kovos su sukčiavimu tarnybos
(OLAF) atliekamų tyrimų (OL L 136, p. 1) 8 straipsnio 2 dalį:
„Konfidencialumas ir duomenų apsauga
<...>
2.      Vidaus tyrimų metu siunčiamai ar gautai bet kurios formos informacijai taikomi profesinės paslapties reikalavimai ir ji saugoma
atitinkamomis nuostatomis, kurios taikomos Europos Bendrijų institucijoms.
Tokia informacija gali būti perduota tik tiems asmenims, kurie dirba Europos Bendrijų institucijose arba valstybėse narėse
ir kurie pagal savo pareigas turi būti susipažinę su ja, ir ši informacija negali būti naudojama kitais nei kova su sukčiavimu,
korupcija ar kita neteisėta veika tikslais.“
11     Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnyje nustatyta:
„Tyrimo ataskaita ir veiksmai po tyrimų
1.      Baigusi tyrimą, (OLAF) direktoriui vadovaujant parengia ataskaitą, nurodydama nustatytus faktus, finansinius nuostolius, jeigu
jie buvo padaryti, ir tyrimo išvadas, įskaitant (OLAF) direktoriaus rekomendacijas dėl veiksmų, kurių turėtų būti imtasi.
2.      Rengiant tokias ataskaitas, atsižvelgiama į atitinkamos valstybės narės nacionalinės teisės aktuose nustatytus procedūrinius
reikalavimus. Šiuo pagrindu parengtos ataskaitos laikomos priimtinais įrodymais administracine ir teismine tvarka nagrinėjant
bylas valstybėje narėje, kai nustatoma, kad tai yra būtina, pateikiamais tuo pačiu būdu ir tomis pačiomis sąlygomis kaip ir
nacionalinės administracijos inspektorių parengtos administracinės ataskaitos. Joms taikomos tos pačios vertinimo taisyklės
kaip ir nacionalinės administracijos inspektorių parengtoms administracinėms ataskaitoms ir jos yra lygiavertės šioms ataskaitoms.
3.      Po išorės tyrimo parengtos ataskaitos ir visi vertingi su šiuo tyrimu susiję dokumentai siunčiami atitinkamų valstybių narių
kompetentingoms institucijoms laikantis išorės tyrimus reglamentuojančių taisyklių.
4.      Po vidaus tyrimo parengtos ataskaitos ir visi vertingi su šiuo tyrimu susiję dokumentai siunčiami atitinkamai institucijai,
įstaigai, tarnybai ir organizacijai. Dėl vidaus tyrimo institucija, įstaiga, tarnyba ir organizacija imasi tokių veiksmų,
būtent drausminių ar teisinių, kokių reikalauja tokių tyrimų rezultatai, ir apie tai praneša Tarnybos direktoriui, laikydamasi
jo ataskaitos išvadose nustatyto galutinio termino.“
12     Pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnį:
„(OLAF) siunčiama informacija
1.      Nepažeisdama šio reglamento 8, 9 ir 11 straipsnių bei Reglamento (Euratomas, EB) Nr. 2185/96 nuostatų, Tarnyba gali bet kada
siųsti atitinkamų valstybių narių kompetentingoms institucijoms išorės tyrimų metu gautą informaciją.
2.      Nepažeisdamas šio reglamento 8, 9 ir 11 straipsnių, (OLAF) direktorius atitinkamos valstybės narės teisminėms institucijoms
siunčia vidaus tyrimų, susijusių su veikomis, galinčiomis užtraukti baudžiamąją atsakomybę, metu (OLAF) gautą informaciją.
Laikydamasis tyrimo reikalavimų, jis tuo pačiu metu informuoja atitinkamą valstybę narę.
3.      Nepažeisdama šio reglamento 8 ir 9 straipsnių, (OLAF) gali bet kada siųsti atitinkamai institucijai, įstaigai, tarnybai ir
organizacijai vidaus tyrimų metu gautą informaciją.“

Faktinės bylos aplinkybės
13     Ieškovai, Yves Franchet ir Daniel Byk, atitinkamai yra Eurostato (Europos Bendrijų statistikos biuro) buvęs generalinis direktorius
ir buvęs direktorius.
14     Keli Eurostato vidaus auditai sukėlė įtarimų, kad padaryta finansų valdymo pažeidimų. Todėl OLAF pradėjo kelis tyrimus, o
būtent dėl Eurostato sutarčių, sudarytų su
Eurocost, Eurogramme ir Datashop – Planistat
bendrovėmis, ir joms suteiktų subsidijų.
15     2002 m. liepos 4 d. OLAF Liuksemburgo teisminėms institucijoms pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnį perdavė bylos medžiagą,
susijusią su vidaus tyrimu dėl
Eurocost
, kurioje buvo pareikšti įtarimai Yves Franchet, bei kitą bylos medžiagą, susijusią su išorės tyrimu dėl
Eurogramme
. 2003 m. kovo 19 d. OLAF taip pat perdavė Prancūzijos teisminėms institucijoms su byla
Datashop – Planistat
susijusią bylos medžiagą, kurioje buvo pareikšti įtarimai abiems ieškovams.
16     2003 m. gegužės 21 d. ieškovai jų pačių prašymu buvo perkelti į kitas pareigas.
17     2003 m. birželio 11 d. Komisija įgaliojo vidaus audito tarnybą (SAI) ištirti Eurostato sudarytas sutartis ir suteiktas subsidijas,
atsižvelgiant biudžeto įvykdymo patvirtinimo procedūros tolesnius veiksmus. SAI parengė tris ataskaitas: pirmą – 2003 m. liepos
7 d., antrą – 2003 m. rugsėjo 24 d. ir trečią (toliau – galutinė SAI ataskaita) – 2003 m. spalio 22 dieną.
18     2003 m. liepos 9 d. Komisija nusprendė ieškovų atžvilgiu pradėti drausminę procedūrą. Kadangi vis dar vyko OLAF tyrimas, netrukus
ši procedūra buvo sustabdyta. Komisija taip pat įsteigė specialios paskirties tarpšakinę grupę.
19     2003 m. liepos 25 d. paraiška ieškovai, remdamiesi bendruoju skaidrumo principu, 2000 m. gruodžio 7 d. Nicoje paskelbtos Europos
Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (OL C 364, 2000, p. 1) 42 straipsnyje įtvirtinta pagrindine teise susipažinti su dokumentais
bei Reglamento Nr. 1049/2001 ir Sprendimo 2001/937 nuostatomis, paprašė leisti susipažinti su šiais dokumentais:
„–      OLAF Liuksemburgo teisminėms institucijoms išsiųstu (-ais) laišku (-ais), susijusiu (-iais) su
Eurocost
ir
Eurogramme
bylų medžiaga, kartu su jų priedais ir šių priedų sąrašu,
–       OLAF Prancūzijos teisminėms institucijoms išsiųstais laiškais, susijusiais su bylos
Datashop-Planistat
medžiaga, kartu su jų priedais ir šių priedų sąrašu, o ypač laišku, kuris galėjo būti datuotas 2003 m. kovo 19 d. (Nr. 003441),
su <...> nuoroda CMS Nr. IO/2002/510 – Eurostat/Datashop/Planistat,
–       OLAF pranešimu Komisijai, nurodytu 2003 m. gegužės 19 d. pranešime spaudai (IP/03/(709)),
–       visais kitais OLAF pranešimais Komisijai.“
20     2003 m. rugpjūčio 18 d. laišku OLAF atsisakė leisti susipažinti su šiais dokumentais (toliau – 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimas).
Šiame laiške nurodyta:
„<...>
Jūsų pirmoje ir antroje paraiškose nurodytiems dokumentams yra taikomos su teismo proceso bei inspekcijų, tyrimų ir audito
tikslų apsauga susijusios išimtys. Abiem paraiškomis pageidauti laiškai sudaro esminę OLAF valstybių narių teisminėms institucijoms
išsiųstos bylos medžiagos dalį ir yra susiję su aplinkybėmis, dėl kurių dar vyksta tyrimas. Taigi jie yra apsaugoti minėtomis
išimtimis.
Trečia paraiška prašyta leisti susipažinti su pranešimu, kurį OLAF pateikė Komisijai pagal 1999 m. gegužės 25 d. Reglamento
(Nr. ) 1073/1999 10 straipsnio 3 (dalį), leidžiančią OLAF informuoti instituciją apie savo vykdomą tyrimą. Kadangi tai dokumentas,
kurį atlikdama savo tyrimą išsiuntė OLAF, jam taikoma išimtis, skirta inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugai.
Ketvirta paraiška yra nepakankamai tiksli. Deja, nepavyko nustatyti, su kuriuo (-ais) dokumentu (-ais) jūs pageidaujate susipažinti.
Todėl prašyčiau pateikti papildomos informacijos, kuri patikslintų jūsų pirminę paraišką.
<...>“
21     2001 m. rugsėjo 8 d. ieškovai pateikė kartotinę paraišką.
22     2003 m. spalio 1 d. laišku (toliau – pirmasis ginčijamas sprendimas) OLAF atmetė kartotinę ieškovų paraišką. Jame buvo nurodyta:
„<...>
Išsamiai išnagrinėjęs jūsų paraišką ir pirminį OLAF jums pateiktą atsakymą, patvirtinu, kad šioje stadijoje OLAF negali jums
perduoti prašomų dokumentų.
1.      Jūs teigiate, kad pirmoje ir antroje paraiškose nurodyti dokumentai buvo neteisėtai pateikti į viešumą. Iš tiesų šie dokumentai
niekada nebuvo teisėtai paviešinti.
Jūs teigiate, kad „Yves Franchet ir Daniel Byk yra tiesiogiai įtariami šiose bylose, ir todėl pirmiausia yra suinteresuoti
galimybe susipažinti su šiais dokumentais“. Reikia skirti visuomenės teisę susipažinti su dokumentais pagal Reglamentą (Nr.) 1049/2001
ir atitinkamo asmens teisę susipažinti su bylos medžiaga. Pirmoji – kiekvienam fiziniam ir juridiniam asmeniui užtikrinta
teisė, taikoma visiems institucijos turimiems dokumentams. Šis teisės aktas nereikalauja, jog pareiškėjas įrodytų savo suinteresuotumą,
kad jam būtų leista susipažinti su dokumentais. Turi būti leista susipažinti su dokumentais, išskyrus tuos atvejus, kai jiems
taikoma viena iš reglamento 4 (straipsnyje) išvardytų išimčių. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių šiuo atveju, OLAF nuomone,
nė vienas dokumentas, dėl kurio buvo pateikta paraiška susipažinti, negali būti atskleistas pagal Reglamentą (Nr.) 1049/2001.
Tačiau asmuo, su kuriuo susijusios nacionalinės teisminės ir (arba) Bendrijos drausminės procedūros, turi teisę susipažinti
su bylos medžiaga, kuri yra jam svarbi pagal atitinkamus teisės aktus.
Kadangi teismo tyrimai vyksta Prancūzijoje ir Liuksemburge, galimybę susipažinti su bylos medžiaga reglamentuoja šiose dviejose
šalyse taikomos proceso normos. Jūs galite kreiptis į kompetentingas Prancūzijos ir (arba) Liuksemburgo valdžios institucijas,
prašydami leisti susipažinti su joms perduota bylos medžiaga. Šiuo klausimu jos turėtų priimti sprendimą ir OLAF negalėtų
jo ginčyti.
Jūs teigiate, kad yra viršesnis viešasis interesas pateikti Daniel Byk ir Yves Franchet su pirma bei antra paraiškomis susijusius
dokumentus. Tačiau mes manome, kad Yves Franchet ir Daniel Byk teisė į gynybą labiau laikytina privačiais, o ne viršesniais
viešaisiais interesais. Kaip pirmiau nurodyta, nustatytu laiku jie turės teisę susipažinti su visa bylos medžiaga, kiek tai
susiję su galimomis teisminėmis ar drausminėmis procedūromis.
2.      Jūs nurodote, kad neteisinga teigti, jog visiems per tyrimą OLAF išsiųstiems dokumentams
ipso facto
gali būti taikoma inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtis, numatyta reglamento 4 (straipsnyje). Bet OLAF to
netvirtino.
Tačiau mes nurodėme šią išimtį dėl jūsų prašytų konkrečių dokumentų, t. y. Prancūzijos ir Liuksemburgo valdžios institucijoms
bei Komisijai adresuotų laiškų. Šiuose nacionalinėms teisminėms institucijoms siųstuose laiškuose yra pateikta OLAF tyrimų
santrauka. Jei OLAF pateiktų šiuos laiškus, būtų pakenkta nacionalinėms teisminėms procedūroms, nes jie yra sudedamoji teisminės
bylos medžiagos dalis, ir todėl negali būti perduoti anksčiau, nei tai numato nacionalinės procedūros.
Pranešime Komisijai taip pat yra tyrimo rezultatų, kurie, OLAF nuomone, buvo svarbūs Komisijai, kad ši galėtų imtis visų būtinų
priemonių savo interesams apsaugoti, santrauka. Todėl priežastys, dėl kurių OLAF atsisakė atskleisti dokumentus, yra konkrečiai
susijusios su prašomais dokumentais ir nėra, kaip jūs teigiate, bendro pobūdžio motyvavimas.
3.      Dėl ketvirto prašymo mes nustatėme, kad nuo 1999 m. rugsėjo 23 d. iki 2003 m. spalio 25 d. OLAF Komisijos generaliniam sekretoriui
išsiuntė 35 pranešimus apie tyrimus, susijusius su Eurostatu. Visuose šiuose pranešimuose buvo tyrimo rezultatai, kurių atskleidimas
galėtų pakenkti Prancūzijoje ir Liuksemburge vykstančioms teisminėms procedūroms. Todėl jos patenka į inspekcijų, tyrimų ir
audito tikslų apsaugos bei teismo proceso išimtis.
<...>“
23     2002 m. liepos mėn. buvo parengta galutinė ataskaita dėl
Eurogramme
.
24     2003 m. rugsėjo 25 d. OLAF parengė galutines tyrimų ataskaitas bylose
Eurocost ir Datashop – Planistat
Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio prasme. 2003 m. spalio 10 d. ieškovai gavo šių ataskaitų kopijas. Be to, tą pačią dieną
jie gavo 2003 m. liepos 7 d. tarpinės SAI ataskaitos, tačiau be jos priedų, kopiją.
25     2003 m. spalio 21 d. laišku ieškovai pateikė naują paraišką susipažinti su įvairiais dokumentais, o ypač su galutine SAI ataskaita.
2003 m. spalio 29 d. jie pateikė papildomą paraišką dėl 2003 m. liepos 7 d. SAI ataskaitos, kuri jiems buvo perduota 2003 m.
spalio 21 d. laišku, priedų.
26     Kadangi į šias paraiškas nebuvo atsakyta, ieškovai 2003 m. gruodžio 2 d. pateikė kartotinę paraišką.
27     Ši kartotinė paraiška buvo atmesta 2003 m. gruodžio 19 d. Komisijos sprendimu (toliau – antrasis ginčijamas sprendimas). Atsisakymas
buvo pagrįstas taip:
„<...>
Apgailestauju turėdamas patvirtinti, jog šie dokumentai negali būti jums perduoti. Jų atskleidimas galėtų pakenkti šio tyrimo
tikslui, nes trukdytų įgyvendinti veiksmus, būtinus šio tyrimo tinkamai eigai. Todėl, remiantis Reglamento <...> Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka, reikia atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais. Atsižvelgiant į nagrinėjamos srities
slaptą pobūdį ir dokumentų struktūrą, minėto reglamento 4 straipsnio 6 dalyje numatytas susipažinimas su kai kuriomis dokumentų
dalimis yra neįmanomas. Be to, nematau jokios aplinkybės, leidžiančios padaryti išvadą, kad šiuo konkrečiu atveju viešasis
interesas atskleisti prašomuose dokumentuose esančią informaciją būtų svarbesnis už būtinybę apsaugoti tyrimo tikslus.
<...>“

Procesas
28     Byla T‑391/03 buvo pradėta 2003 m. lapkričio 27 d. ieškovų Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu dėl
2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo bei dėl pirmojo ginčijamo sprendimo.
29     Tą pačią dieną pateiktu atskiru dokumentu ieškovai paprašė, kad ieškinys būtų nagrinėjamas pagreitinta tvarka pagal Pirmosios
instancijos teismo procedūros reglamento 76a straipsnį.
30     2003 m. gruodžio 17 d. Sprendimu Pirmosios instancijos teismo ketvirtoji kolegija, kuriai buvo paskirta byla, atmetė prašymą
bylą nagrinėti taikant pagreitintą tvarką ir apie tai pranešė ieškovams 2003 m. gruodžio 22 dieną.
31     2004 m. vasario 19 d. ieškovų Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai pateiktu ieškiniu dėl implicitinio Komisijos sprendimo,
atmetančio jų 2003 m. spalio 21 d. ir 29 d. pateiktas paraiškas susipažinti su įvairiais dokumentais, bei dėl antrojo ginčijamo
sprendimo buvo pradėta byla T‑70/04.
32     Pasikeitus Pirmosios instancijos teismo kolegijų sudėčiai prasidėjus naujiems teismo darbo metams, teisėjas pranešėjas buvo
paskirtas į trečiąją kolegiją, kuriai dėl to buvo paskirta ši byla.
33     Pirmosios instancijos teismo trečiosios kolegijos pirmininko 2005 m. liepos 13 d. nutartimi bylos T‑391/03 ir T ‑70/04 buvo
sujungtos pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 50 straipsnį, kad būtų bendrai vykdoma žodinė proceso dalis
ir priimamas galutinis sprendimas.
34     Remdamasis teisėjo pranešėjo pranešimu, Pirmosios instancijos teismas (trečioji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso
dalį ir kaip Procedūros reglamento 64 straipsnyje numatytą proceso organizavimo priemonę pasiūlė ieškovams ir Komisijai atsakyti
į raštu pateiktus klausimus. Šalys šį prašymą įvykdė per joms nustatytus terminus.
35     2005 m. rugsėjo 15 d. posėdyje buvo išklausyti šalių žodiniai pasisakymai ir atsakymai į Pirmosios instancijos teismo žodžiu
pateiktus klausimus.
36     2005 m. rugsėjo 26 d. nutartimi, remdamasis Procedūros reglamento 65 straipsnio b punktu, 66 straipsnio 1 dalimi ir 67 straipsnio
3 dalies trečiąja pastraipa, Pirmosios instancijos teismas pareikalavo, kad atsakovė pateiktų ginčijamus dokumentus, nurodydamas,
jog šiame procese šie dokumentai nebus pateikti ieškovams. Šis prašymas buvo patenkintas.
37     2005 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo trečiosios kolegijos pirmininko sprendimu buvo baigta žodinė proceso dalis.

Šalių reikalavimai
38     Byloje T‑391/03 ieškovai Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       panaikinti 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimą bei pirmąjį ginčijamą sprendimą,
–       priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
39     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       pripažinti ieškovų reikalavimus nepriimtinus tiek, kiek jie susiję su 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo panaikinimu,
–       atmesti reikalavimus panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą kaip nepagrįstus,
–       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.
40     Byloje T‑70/04 ieškovai Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       atmesti implicitinį Komisijos sprendimą, atmetantį jų 2003 m. spalio 21 d. ir 29 d. pateiktas paraiškas susipažinti su įvairiais
dokumentais, bei antrąjį ginčijamą sprendimą,
–       priteisti iš Komisijos visas bylinėjimosi išlaidas.
41     Komisija Pirmosios instancijos teismo prašo:
–       pripažinti ieškinio reikalavimus nepriimtinus tiek, kiek jais siekiama panaikinti implicitinį sprendimą atmesti paraiškas,
–       atmesti reikalavimus panaikinti antrąjį ginčijamą sprendimą kaip nepagrįstus,
–       priteisti iš ieškovų bylinėjimosi išlaidas.

Dėl teisės

Dėl priimtinumo
Šalių argumentai
42     Dėl ieškinio byloje T‑391/03 Komisija mano, kad 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimas nėra galutinis aktas, todėl dėl jo negali
būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo.
43     Dėl ieškinio byloje T‑70/04 Komisija pažymi, kad ieškinys dėl implicitinio Komisijos sprendimo, atmetančio jų 2003 m. spalio
21 d. ir 29 d. pateiktas paraiškas, yra nepriimtinas, nes šis sprendimas nėra galutinis aktas.
44     Ieškovai mano, kad, kaip ir viešosios tarnybos ikiteisminės procedūros metu, galėtų būti laikoma, kad pirmojo ginčijamo sprendimo
motyvavimas papildo 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo pagrindimą ir kad pastarasis yra ginčytinas aktas. Tas pats pasakytina
ir apie implicitinį sprendimą, atmetantį 2003 m. spalio 21 d. ir 29 d. pateiktas paraiškas.
45     Vis dėlto per posėdį Pirmosios instancijos teismui paprašius pareikšti nuomonę šiuo klausimu, ieškovai nurodė, kad palieka
šį klausimą spręsti pačiam Pirmosios instancijos teismui.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
46     Pagal nusistovėjusią teismų praktiką tik priemonės, sukeliančios tokių privalomų teisinių pasekmių, kurios daro poveikį ieškovo
interesams konkrečiu būdu keisdamos jo teisinę padėtį, yra aktai, dėl kurių gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo
pagal EB 230 straipsnį. Kalbant apie aktus ar sprendimus, kurių rengimas apima keletą stadijų, ypač turint omenyje vidaus
procedūrą, tik priemonės, išreiškiančios galutinę institucijos poziciją šios procedūros pabaigoje, išskyrus tarpines priemones,
kurių reikia galutiniam sprendimui priimti, iš esmės laikytinos aktais, dėl kurių galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
(1981 m. lapkričio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimas
IBM prieš Komisiją
, 60/81, Rink. p. 2639, 10 punktas ir 1996 m. gegužės 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
AITEC prieš Komisiją
, T‑277/94, Rink. p. II‑351, 51 punktas).
47     Iš kartu taikomų Sprendimo 2001/937 priedo 3 ir 4 straipsnių bei Reglamento Nr. 1049/2004 8 straipsnio aiškiai matyti, kad
atsakymas į pirminę paraišką reiškia tik pirmąją poziciją šiuo klausimu, suinteresuotiesiems asmenims suteikiant galimybę
Komisijos generalinio sekretoriaus arba OLAF direktoriaus paprašyti peržiūrėti minėtą poziciją.
48     Todėl tik Komisijos generalinio sekretoriaus arba OLAF direktoriaus priimta priemonė, kuri laikoma sprendimu ir visiškai pakeičia
ankstesnę poziciją atitinkamu klausimu, gali sukelti teisinių pasekmių, kurios daro poveikį ieškovo interesams, ir todėl dėl
jos gali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo pagal EB 230 straipsnį (2003 m. spalio 16 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimas
Co-Frutta prieš Komisiją
, T‑47/01, Rink. p. II‑4441, 31 punktas).
49     Todėl ieškinys byloje T‑391/03 tiek, kiek jis susijęs su 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimu, ir ieškinys byloje T‑70/04 tiek,
kiek jis susijęs su implicitiniu sprendimu atmesti 2003 m. spalio 21 d. ir 29 d. ieškovų pateiktas paraiškas, yra nepriimtini.

Dėl esmės
Šalių argumentai
50     Savo ieškiniui pagrįsti ieškovai nurodo vienintelį ieškinio pagrindą, susijusį su reglamento 2 ir 4 straipsnių pažeidimu,
„pagrindinės teisės susipažinti su dokumentais“ pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida, proporcingumo principo pažeidimu
bei ginčijamų sprendimų motyvavimo prieštaringumu ir klaidingumu.
51     Ieškovai tvirtina, kad OLAF plačiai aiškino teisės susipažinti su dokumentais išimtis, susijusias su teismo proceso bei inspekcijų,
tyrimų ir audito tikslų apsauga. Jie primena, kad teisės susipažinti su dokumentais išimtys turi būti aiškinamos siaurai bei
taip, kad netrukdytų taikyti bendrojo principo, pagal kurį visuomenei suteikiama kuo daugiau galimybių susipažinti su dokumentais.
52     Ieškovai mano, kad pagal Komisijos aiškinimą teisė susipažinti su dokumentais neapima su OLAF veikla susijusių dokumentų vien
dėl jų pobūdžio. Tačiau toks požiūris pažeidžia nuostatą, kad išimtis reikia aiškinti siaurai, ypač kalbant apie pagrindinės
teisės išimtis.
53     Šiuo atžvilgiu ieškovai teigia, kad Komisija suklydo manydama, jog OLAF galėjo būti taikoma speciali tvarka, t. y. nukrypstanti
nuo normų, reglamentuojančių galimybę susipažinti su dokumentais. Nei Reglamentas Nr. 1049/2001, nei OLAF steigiamieji teisės
aktai nepagrindžia tokios leidžiančios nukrypti nuostatos. Ieškovų nuomone, nei tyrimų konfidencialumo reikalavimas, nei OLAF
nepriklausomumas nereiškia, kad turi būti atmestos visos paraiškos susipažinti su dokumentais.
54     Dėl teismo proceso apsaugos išimties ieškovai, remdamiesi 1999 m. gruodžio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu
Interporc prieš Komisiją
(T‑92/98, Rink. p. II‑3521, toliau – sprendimas
Interporc II
), mano, kad ši išimtis yra netaikoma šioje byloje. Iš tiesų ši išimtis susijusi tik su dokumentais, parengtais per šios
bylos nagrinėjimą teisme. Tačiau OLAF pranešimais siekta tik informuoti institucijas ir teismines institucijas apie faktines
aplinkybes, dėl kurių gali būti pradėtas baudžiamasis arba drausminis persekiojimas. Todėl jų pateikimas nesusijęs su vykstančiomis
teisminėmis procedūromis. Šiuo atžvilgiu ieškovai primena, kad OLAF yra Komisijos administracinė tarnyba, kuri parengia administracines
bylas ir teikia administracines atskaitas. Būtent institucijos ir nacionalinės valdžios institucijos, remdamosi jų rezultatais,
imasi tolesnių priemonių, ypač drausminių arba teisminių.
55     Ieškovai tvirtina, kad OLAF taip pat negali išvengti įsipareigojimų, kylančių iš teisės aktų, susijusių su visuomenės teise
susipažinti su dokumentais, manydami, kad galimybė susipažinti su dokumentais turi būti vertinama pagal nacionalines arba
su drausmine procedūra susijusias normas.
56     Dėl OLAF Prancūzijos ir Liuksemburgo valdžios institucijoms perduotų dokumentų ieškovai taip pat mano, kad OLAF padarė akivaizdžią
vertinimo klaidą, pažeisdama savo pareigą kreiptis į nacionalines valdžios institucijas, siekiant sužinoti, ar jos prieštarautų
nagrinėjamų dokumentų atskleidimui. Remdamiesi sprendimu
Interporc II
ir 2000 m. sausio 11 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Nyderlandai ir van der Wal prieš Komisiją
(C‑174/98 P ir C‑189/98 P, Rink. p. I‑1, toliau – sprendimas
van der Wal
), jie teigia, jog Komisija turėjo pasiteirauti nacionalinių valdžios institucijų, į kurias ji kreipėsi, ne tik ar toks atskleidimas
būtų žalingas, bet ir ar jis būtų laikomas nacionalinės teisės pažeidimu.
57     Dėl OLAF Komisijai perduotų dokumentų ieškovai mano, kad atsisakymas leisti susipažinti su šiais dokumentais buvo nepagrįstas.
Jie pažymi, kad OLAF turi ne vertinti Komisijos interesus ir jų galimos apsaugos lygį, o tik šiuo klausimu kreiptis į Komisiją,
kaip tai buvo nurodyta sprendime
van der Wal.
58     Kalbant apie inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtį ieškovai nesutinka, kad šiuo atveju ši išimtis buvo taikytina,
nes Komisija šiuo atžvilgiu nepateikė jokio argumento, pagrindžiančio atsisakymą atskleisti.
59     Ieškovai tvirtina, kad OLAF turėjo nurodyti konkrečias priežastis, dėl kurių šiuo atveju turėjo būti taikomos išimtys, ir
išnagrinėti kiekvieną prašytą dokumentą, kad nuspręstų, ar jo turinys neleidžia jo atskleisti. Ieškovai pažymi, kad pagal
teismų praktiką išimtis yra netaikytina, nors dokumente ir yra su tyrimu susijusių duomenų, jei šis atskleidimas nekelia grėsmės,
kad bus pakenkta tyrimui. Tačiau OLAF kiekvieno prašomo dokumento atveju neišnagrinėjo, ar jo turinys neleidžia jo atskleisti,
bet bendrais argumentais pagrindė atsisakymą leisti susipažinti su dokumentais. Be to, neaišku, ar tyrimai vis dar vyksta.
60     Ieškovai teigia, kad priešingai, nei reikalauja proporcingumo principas, OLAF nepatikrino, ar buvo galima atskleisti dalį
dokumentų. Jie remiasi 2004 m. sausio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Mattila prieš Tarybą ir Komisiją
(C‑353/01 P, Rink. p. I‑1073) ir tvirtina, kad sprendimas atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais turi būti panaikintas,
jei Komisija neišnagrinėjo galimybės leisti iš dalies susipažinti su dokumentais.
61     Ieškovai taip pat tvirtina, kad 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo ir pirmojo ginčijamo sprendimo motyvai yra prieštaringi.
Atsisakymą leisti susipažinti su OLAF Liuksemburgo ir Prancūzijos teisminėms institucijoms perduotais dokumentais OLAF pagrindė
tuo, kad prašomuose dokumentuose yra OLAF atliktų tyrimų rezultatų santrauka. Tačiau 2003 m. balandžio 3 d., t. y. po to,
kai dokumentai buvo perduoti nacionalinėms valdžios institucijoms, OLAF generalinį sekretorių informavo, kad tyrimai dar vyksta.
Šiuo atžvilgiu ieškovai pabrėžia, kad tik 2003 m. rugsėjo 25 d. OLAF pateikė savo galutines ataskaitas.
62     Be to, ieškovai mano, kad šiuo atveju Komisijos nuoroda į 2003 m. gruodžio 18 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį
Gómez-Reino prieš Komisiją
(T‑215/02, Rink. VT p. I-A-345 ir II-1685) yra netinkama. Jie tvirtina, kad dėl šio nutartyje nurodyto problemos sprendimo
pagrindinė teisė, kad būtų gerbiama teisė į gynybą tampa neveiksminga. Iš tiesų, pasak ieškovų, iš šios nutarties matyti,
kad OLAF vykdant savo veiklą priimti aktai yra tik parengiamieji, taigi jų negalima apskųsti, ir tik galutinis sprendimas,
kurį galbūt priima institucija, turi akto, kurį galima apskųsti, požymių. Tai reikštų, kad teismų kontrolė neapima jokios
OLAF veiklos.
63     Dėl galutinės SAI ataskaitos bei 2003 m. liepos 7 d. SAI ataskaitos priedų ieškovai priduria, kad antrojo ginčijamo sprendimo
motyvavimas yra pernelyg bendras, nes jame nėra jokių būtent su nagrinėjamu atveju susijusių duomenų ir nepaaiškinta, dėl
kokių priežasčių prašomų dokumentų atskleidimas tik ieškovams galėtų pakenkti. Taip pat yra nepakankamai motyvuotas klausimas
dėl galimybės susipažinti su dokumentais iš dalies. Be to, motyvai nepriimtini, nes trys SAI ataskaitos buvo plačiai skelbtos.
Ieškovai pabrėžia, kad Komisija jiems leido susipažinti su pirmosiomis dviem SAI ataskaitomis, nepaaiškindama, kodėl reikėjo
skirtingai traktuoti galimybę susipažinti su galutine SAI ataskaita ir 2003 m. liepos 7 d. SAI ataskaitos priedais.
64     Taip pat jie ginčija inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimties taikymą galutinei SAI ataskaitai tvirtindami, kad
antrojo ginčijamo sprendimo priėmimo metu SAI atliekamas auditas buvo baigtas. Todėl Komisija, nespręsdama, kokių veiksmų
reikia imtis atsižvelgiant į tyrimą, galėjo neribotą laiką nesutikti patenkinti paraiškos susipažinti su dokumentais.
65     Galiausiai ieškovai teigia, kad teisė į gynybą yra Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalyje numatytas viršesnis viešasis
interesas, ir tvirtina, kad net jei teisė į gynybą pirmiausia gina privatų interesą, šiuo atveju kalbama apie svarbiausią
teisę, sudarančią teisinės valstybės ir demokratijos pagrindą. Gali kilti pavojus būtent galimybei kreiptis į teismą ir veiksmingai
teisminei apsaugai. Jie priduria, kad Komisija nederino nagrinėjamų interesų.
66     Komisija pažymi, kad ieškiniu siekiama panaikinti sprendimą neleisti susipažinti su dokumentais, kurių buvo prašoma tik remiantis
teisės aktais dėl teisės visuomenei susipažinti su dokumentais. Todėl ieškovų paraiška turėtų būti nagrinėjama kaip bet kurio
visuomenės atstovo pateikta paraiška susipažinti su dokumentais.
67     Komisija pabrėžia, kad nagrinėjant paraišką susipažinti su nagrinėjamais dokumentais reikia atsižvelgti į OLAF veiklos ypatumus,
primindama, jog pačiai OLAF nėra taikoma ypatinga ar nuo galimybės susipažinti su dokumentais taisyklių nukrypstanti tvarka.
Ji mano, kad iš visų Reglamento Nr. 1073/1999 nuostatų matyti, jog OLAF veikla apima ne tik administracinės tarnybos, rengiančios
bylas arba tokius administracinius dokumentus, kokie buvo nurodyti sprendime
Interporc II
arba parengti bet kurio kito generalinio direktorato vykdant įprastą Komisijos veiklą, funkcijas. Ji tvirtina, kad dėl OLAF
vykdomų tyrimų gali kilti drausminės ar baudžiamosios pasekmės. Todėl jie turi būti labai konfidencialūs, kaip tai matyti
iš Reglamento Nr. 1073/1999 8 straipsnio 2 dalies ir 12 straipsnio 3 dalies, ir pagal savo pobūdį patenka į tyrimų apsaugos
išimties taikymo sritį. Komisijos nuomone, kadangi atliekami ar netgi baigti tyrimai gali būti susiję su teisminėmis procedūromis,
kurios jau yra pradėtos arba dar turės būti pradėtos, teismo proceso apsaugos išimtis neišvengiamai susijusi su tyrimų veiklos
išimtimi.
68     Komisija primena, kad šiuo atveju dėl Liuksemburgo valdžios institucijoms pateiktos bylos medžiagos yra pradėtas parengtinis
tyrimas, o dėl tos, kuri buvo pateikta Prancūzijos valdžios institucijoms, buvo pradėtas procesas teisme.
69     Ji mano, kad abi nagrinėjamos išimtys būtinai apima ne tik OLAF bylos medžiagą sudarančius dokumentus ar teisminėms institucijoms
perduotus dokumentus, bet ir su tuo susijusius pranešimus, kuriais pasikeitė OLAF ir institucijos.
70     Komisija teigia, kad konfidencialumo reikalavimas draudžia numatyti galimybę visuomenei susipažinti su bet kuriuo dokumentu,
kuriame yra esminė OLAF tyrimo dalis, netgi jei jis yra baigtas, bent jau iki to momento, kol bus priimtas galutinis teisminių
institucijų, į kurias buvo kreiptasi, arba Paskyrimų tarnybos sprendimas. Pagal analogiją ji remiasi 2001 m. gruodžio 11 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Petrie ir kt. prieš Komisiją
(T‑191/99, Rink. p. II‑3677) aiškinimu. Ji mano, kad konfidencialumo reikalavimas yra tuo labiau pagrįstas, nes atlikus OLAF
tyrimus asmenys gali būti patraukti baudžiamojon ar drausminėn atsakomybėn, ir kad tuo atveju, jei yra pradėta teisminė ar
drausminė procedūra, šie asmenys turi teisę į nekaltumo prezumpciją.
71     Komisija tvirtina, kad šiuo atveju priežastis, dėl kurios buvo atsisakyta leisti susipažinti su prašomais dokumentais, yra
ta, kad šie sudarė esminę OLAF tyrimų dalį ir kad jų pagrindu nei teisminės valdžios institucijos, nei Paskyrimų tarnyba dar
nebuvo priėmusios jokio galutinio sprendimo. Jei toks sprendimas būtų priimtas, Komisija būtų maniusi kitaip. Iš tiesų nagrinėjami
dokumentai galėjo būti perduoti pagal Reglamentą Nr. 1049/2001, prireikus nepaviešinant minėtų fizinių ar juridinių asmenų
pavardžių ar pavadinimų.
72     Komisija priduria, kad minėtoje nutartyje
Gómez-Reino prieš Komisiją
Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad OLAF neprivalėjo tariamai su vidaus tyrimu susijusiam Bendrijos pareigūnui leisti
susipažinti su dokumentais, dėl kurių vyko tyrimas ar kuriuos parengė OLAF, kol Paskyrimų tarnyba nepriims galutinio sprendimo,
kuriuo jam pateikiami kaltinimai. Komisijos nuomone, jei galima atsisakyti leisti susipažinti su dokumentais suinteresuotam
pareigūnui, turi būti galima nepatenkinti pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 pateiktos paraiškos susipažinti su tyrimo dokumentais.
73     Komisija mano, jog sprendimų motyvavimas nėra nenuoseklus ar prieštaringas ir kad ieškovai painioja OLAF vykdomus išorės ir
vidaus tyrimus. Taigi ginčijami sprendimai suformuluoti skirtingai, nes 2002 m. liepos mėn. ir 2003 m. kovo mėn. buvo atkreiptas
nacionalinių teisminių institucijų dėmesys į išorės tyrimų rezultatus, kurie nėra susiję su OLAF atliekamais vidaus tyrimais.
Be to, 2003 m. rugpjūčio 18 d. OLAF dar atliko vidaus tyrimus. Tačiau 2003 m. spalio 1 d. šie tyrimai buvo baigti, būtent
tai ir paaiškina pirmojo ginčijamo sprendimo formuluotę.
74     Dėl motyvacijos pakankamo pagrįstumo Komisija teigia, kad reikia atsižvelgti tiek į 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimo, tiek
į pirmojo ginčijamo sprendimo motyvus bei į kitą ieškovų turėtą informaciją. Ji primena, kad pagal 1997 m. kovo 5 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimą
WWF UK prieš Komisiją
(T‑105/95, Rink. p. II‑313) Komisija ne visada gali nurodyti dokumento konfidencialumą pagrindžiančias priežastis neatskleisdama
dokumento turinio ir taip nepanaikindama pagrindinio išimties tikslo.
75     Komisija pažymi, kad proporcingumo principas taip pat nebuvo pažeistas. Ji mano, kad, siekiant užtikrinti tyrimų ir apklausos
bei teisminių procedūrų apsaugą, netgi galimybė visuomenei iš dalies susipažinti su įvairiais prašomais dokumentais negalėtų
būti suteikta nepanaikinant numatytų išimčių veiksmingumo.
76     Kalbant apie dokumentus, dėl kurių buvo pareikštas ieškinys byloje T‑70/04, Komisija tvirtina, kad ji tinkamai taikė Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje numatytą išimtį, nes net jei SAI atliekamas auditas buvo baigtas, Komisijos
tyrimai bei analizė dar buvo atliekami, ir OLAF, vykdydama savo pačios tyrimus, vis dar galėjo pasinaudoti šiomis ataskaitomis.
77     Komisija primena, jog dokumentai, kuriuos ieškovams savo 2003 m. spalio 10 d. atsakymo priede pateikė Komisijos generalinis
sekretorius laiške, buvo perduoti tik siekiant bendrai informuoti apie jų atžvilgiu pradėtą ir netrukus sustabdytą drausminę
procedūrą, o ne atsakant, kad jų paraiška susipažinti pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 buvo nepatenkinta.
78     Komisija pabrėžia, kad Europos Parlamentui priėmus dvi rezoliucijas, Komisija 2003 m. birželio 11 d. Sprendimu įpareigojo
SAI ištirti Eurostato arba Eurostato prašymu kito generalinio direktorato sudarytų sutarčių ir suteiktų subsidijų teisėtumą
ir tikslingumą tam, kad įvykdytų Parlamento prašymą, bei siekdama atskleisti galimus pažeidimus ar nesklandumus ir dėl to
padaryti išvadas. Todėl SAI šiuo atžvilgiu parengtos ataskaitos dėl savo tikslo ir turinio yra slapto pobūdžio dokumentai.
Komisija ginčija, kad šie dokumentai buvo plačiai paviešinti. Priešingai, jų viešinimas buvo ypač ribojamas. Visuomenė niekada
neturėjo galimybės susipažinti su šiais dokumentais.
79     Komisija pažymi, kad jei ieškovai būtų teisūs, dokumentai taptų prieinami visiems.
80     Galiausiai Komisija mano, kad atsižvelgiant į šios bylos ypatumus joks viršesnis viešasis interesas negalėtų pateisinti su
OLAF tyrimais susijusių dokumentų atskleidimo visuomenei. Kaip ji pabrėžia, Reglamentu Nr. 1049/2001 nesiekiama reglamentuoti
galimybės susipažinti su bylos medžiaga asmenims, kurie galbūt yra susiję su OLAF tyrimu, tam, kad jie galėtų užtikrinti savo
gynybą.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
–       Pirminės pastabos
81     Pirmiausia pažymėtina, kad šias bylas reikia nagrinėti Reglamento Nr. 1049/2001 atžvilgiu. Iš tiesų akivaizdu, kad ginčijami
sprendimai buvo priimti remiantis šiuo reglamentu.
82     Būtina priminti, jog pagal Reglamento Nr. 1049/2001 6 straipsnio 1 dalį pareiškėjas nebūtinai turi pagrįsti savo paraišką,
t. y. įrodyti kokį nors interesą, kad jam būtų leista susipažinti su prašomais dokumentais (dėl Sprendimo 94/90 taikymo žr.
1998 m. vasario 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimų
Interporc prieš Komisiją
, T‑124/96, Rink. p. II‑231, 48 punktą ir
Interporc II
44 punktą). Todėl ieškovų paraiška turi būti nagrinėjama taip pat kaip ir bet kurio kito asmens pateikta paraiška.
83     Primintina, kad galimybė visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais yra principas, o sprendimas dėl atsisakymo galioja
tik tuo atveju, jei jis paremtas Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje numatytomis išimtimis.
84     Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką šios išimtys turi būti aiškinamos ir taikomos siaurai, kad nebūtų pažeistas
bendrasis šiuo reglamentu įtvirtintas principas (žr. sprendimo
van der Wal
27 punktą ir 2002 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kuijer prieš Tarybą,
T‑211/00, Rink. p. II‑485, 55 punktą bei nurodytą Bendrijos teismų praktiką).
85     Dėl ieškinio byloje T‑391/03 Komisija mano, kad ginčijami dokumentai neturi būti atskleisti dėl dviejų priežasčių, nes kalbama,
pirma, apie dokumentus, susijusius su tyrimų, inspekcijų ir audito veikla, ir, antra, kartu apie dokumentus, sudarytus teismo
proceso tikslais. Todėl Komisija, atsisakydama ieškovams leisti susipažinti su pageidaujamais dokumentais, pirmajame ginčijame
sprendime nurodo Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje ir trečioje įtraukose numatytas išimtis.
86     Byloje T‑70/04 ieškovai prašo leisti susipažinti su galutine SAI ataskaita ir 2003 m. liepos 7 d. SAI tarpinės ataskaitos
priedais. Komisija šiuo atžvilgiu nurodo tik tyrimų, inspekcijų ir audito veiklos tikslų apsaugos išimtį, numatytą Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje.
87     Nagrinėti, kaip Komisija taikė Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies antroje ir trečioje įtraukose numatytas išimtis,
reikia atsižvelgiant būtent į šio sprendimo 84 punkte nurodytą Bendrijos teismų praktiką.
–       Dėl teismo proceso apsaugos išimties
88     Sprendimo 94/90 taikymo atžvilgiu sąvoką „teismo procesas“ Pirmosios instancijos teismas jau yra išaiškinęs taip: viešojo
intereso apsauga neleidžia atskleisti tik konkretaus teismo proceso parengtų dokumentų turinio (sprendimo
Interporc II
40 punktas).
89     Kadangi „teismo proceso“ sąvoka jau buvo aiškinta ir galimybės visuomenei susipažinti su institucijų dokumentais kontekste,
laikytina, kad šis apibrėžimas tinkamas ir kalbant apie Reglamentą Nr. 1049/2001.
90     Be to, Pirmosios instancijos teismas jau nusprendė, kad posakį „konkretaus teismo proceso tikslais parengti dokumentai“ reikia
suprasti kaip pateiktus pareiškimus ar aktus, vidaus dokumentus, susijusius su nagrinėjamos bylos parengtiniu tyrimu, ir su
byla susijusius pranešimus, kuriais pasikeičia atitinkamas generalinis direktoratas ir teisės tarnyba ar advokatų kabinetas.
Šio išimties taikymo srities apibrėžimo tikslas yra užtikrinti, pirma, Komisijos vidaus darbo apsaugą, ir, antra, advokatų
profesinės paslapties principo apsaugą bei konfidencialumą (sprendimo
Interporc II
41 punktas).
91     Tačiau Pirmosios instancijos teismas nusprendė, kad elgesio kodekse esanti viešojo intereso (teismo proceso) apsaugos išimtis
neleidžia Komisijai išvengti pareigos perduoti išimtinai administracinio pobūdžio dokumentus. Šio principo turi būti laikomasi,
netgi jei šių dokumentų atskleidimas vykstant procesui Bendrijos teisme gali būti priskirtas Komisijai. Šiuo atžvilgiu nesvarbu,
kad ieškinys dėl panaikinimo pareikštas dėl administracinės procedūros metu priimto sprendimo (sprendimo
Interporc II
42 punktas).
92     Šios Bendrijos teismų praktikos kontekste reikia išnagrinėti, ar OLAF Liuksemburgo ir Prancūzijos valdžios institucijoms perduoti
dokumentai bei OLAF Komisijai perduoti dokumentai yra laikytini konkretaus teismo proceso tikslais parengtais dokumentais.
93     Iš Reglamento Nr. 1073/1999 pirmos konstatuojamosios dalies aišku, kad OLAF tyrimų tikslas yra Bendrijų finansinių interesų
apsauga ir kova su Bendrijų finansiniams interesams kenkiančiu sukčiavimu bei kita neteisėta veikla. Pagal šio reglamento
penktą konstatuojamąją dalį OLAF atsakomybė apima ne tik finansinių interesų apsaugą, bet ir visas veiklos rūšis, susijusias
su Bendrijos interesų saugojimu nuo neteisėtos veikos, galinčios užtraukti administracinę ar baudžiamąją atsakomybę. Todėl
būtent šiam tikslui pasiekti remdamasi Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsniu OLAF atlieka vidaus ir išorės tyrimus, kurių
rezultatai yra pateikiami tyrimo ataskaitoje, ir pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnį OLAF perduoda informaciją institucijoms
bei nacionalinėms valdžios institucijoms.
94     Remiantis Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 2 dalimi, OLAF parengtos ataskaitos laikomos priimtinais įrodymais administracine
ar teismine tvarka nagrinėjant bylas valstybėje narėje, kai nustatoma, kad tai yra būtina, pateikiamais tuo pačiu būdu ir
tomis pačiomis sąlygomis kaip ir nacionalinės administracijos inspektorių parengtos administracinės ataskaitos.
95     Tačiau tik institucijos ar kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos, kurioms OLAF perdavė ataskaitas ir informaciją,
yra visiškai atsakingos už tolesnius veiksmus, kurių minėtu pagrindu jos gali imtis (2005 m. balandžio 19 d. Teisingumo teismo
pirmininko nutartis
Tillack prieš Komisiją
, C‑521/04 P(R), Rink. p. I‑3103, 32 punktas).
96     Gali būti, kad OLAF pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnio 1 ir 2 dalis informavus nacionalines valdžios institucijas
arba pagal to paties reglamento 10 straipsnio 3 dalį – institucijas, nebus pradėti teisminis bylos nagrinėjimas nacionaliniu
lygiu arba drausminė ar administracinė procedūra Bendrijos lygiu.
97     Šiomis aplinkybėmis tvirtinimas, kad įvairūs OLAF perduoti dokumentai buvo parengti vien tik teismo proceso tikslais, yra
nesuderinamas su šios išimties aiškinimu Bendrijos teismų praktikoje ir neatitinka pareigos aiškinti bei taikyti išimtis siaurai
(žr. šio sprendimo 84 punktą).
98     Be to, nacionalinių proceso normų laikymasis yra pakankamai užtikrintas, jei institucija įsitikina, kad dokumentų atskleidimas
nėra nacionalinės teisės pažeidimas. Todėl, kilus abejonių, OLAF turėjo kreiptis į nacionalinį teismą ir neleisti susipažinti
su dokumentais tik tuo atveju, jei nacionalinis teismas būtų uždraudęs atskleisti minėtus dokumentus (Sprendimo
van der Wal
28 punktas).
99     Tačiau iš bylos medžiagos aiškiai matyti, kad į nacionalinį teismą nebuvo kreiptasi; tai taip pat pripažino ir Komisija, per
posėdį atsakydama į Pirmosios instancijos teismo užduotą klausimą.
100   Iš tiesų šiuo atžvilgiu pirmajame ginčijamame sprendime tik nurodyta:
„Kadangi Prancūzijoje ir Liuksemburge vyksta teismo tyrimai, galimybę susipažinti su bylos medžiaga reglamentuoja šiose dviejose
šalyse taikomos proceso normos. Jūs galite kreiptis į kompetentingas Prancūzijos ir (arba) Liuksemburgo valdžios institucijas
su prašymu leisti susipažinti su joms perduota bylos medžiaga. Šiuo klausimu jos turėtų priimti sprendimą ir OLAF negalėtų
jo ginčyti.“
101   Tokia pozicija neatitinka to, ką nusprendė Teisingumo Teismas sprendime
van der Wal
(29 punktas). Pasak Teisingumo Teismo, kadangi numatyta procedūra, kurios metu institucija, kilus abejonių, kreipiasi į nacionalinį
teismą, ieškovui nebereikia pirmiausia kreiptis į kompetentingą nacionalinį teismą, o vėliau į Komisiją, jei šis teismas mano,
kad pagal nacionalinę teisę nedraudžiama atskleisti pageidaujamų dokumentų, bet taikant Bendrijos normas gali būti priimtas
kitoks sprendimas. Taigi ši procedūra taip pat atitinka gero administravimo reikalavimus.
102   Todėl reikia pripažinti, jog pirmajame ginčijamame sprendime yra padaryta klaida, nes jame konstatuota, kad prašomiems dokumentams,
nagrinėjamiems byloje T‑391/03, taikoma teismo proceso apsaugos išimtis Reglamento Nr. 1049/2001 prasme.
103   Vis dėlto, kadangi atsisakydama leisti susipažinti su šiais dokumentais OLAF taip pat nurodė kitą išimtį, reikia išnagrinėti,
ar galimybė susipažinti galėjo būti nesuteikta remiantis Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka.
–        Dėl inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimties
104   Pirmiausia konstatuotina, jog šalys neginčijo, kad dokumentai, su kuriais buvo prašoma leisti susipažinti, iš tikrųjų buvo
susiję su tokia veikla.
105   Tačiau vien to, kad dokumentas yra susijęs su inspekcijomis ar tyrimais, nepakanka siekiant pateisinti nurodytos išimties
taikymą. Pagal teismo praktiką visos teisės susipažinti su Komisijos dokumentais išimtys turi būti aiškinamos ir taikomos
siaurai (2000 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Denkavit Nederland prieš Komisiją
, T‑20/99, Rink. p. II‑3011, 45 punktas).
106   Šiuo atžvilgiu dėl dokumentų, nurodytų ieškinyje byloje T‑391/03, primintina, kad 2003 m. spalio 1 d. priimant pirmąjį ginčijamą
sprendimą, OLAF tyrimai jau buvo baigti. Iš tiesų tyrimo byloje
Eurogramme
galutinė ataskaita buvo parengta 2002 m. liepos mėnesį. Be to, 2003 m. rugsėjo 25 d. OLAF parengė galutines tyrimų ataskaitas
bylose
Eurocost ir Datashop – Planistat
Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio prasme. 2003 m. spalio 10 d. laišku ieškovai kaip asmenys, dėl kurių šiose ataskaitose
pateikti įtarimai, gavo jų kopiją.
107   Be to, dėl ieškinio byloje T‑70/04 SAI tyrimas buvo baigtas 2003 m spalio 22 d. galutine ataskaita.
108   Todėl šiuo atveju reikia patikrinti, ar su inspekcijomis, tyrimais ir auditu susijusiems dokumentams gali būti taikoma Reglamento
Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka, nes konkretūs inspekcijos, tyrimai ir auditas buvo baigti parengus galutines
ataskaitas, bet dėl tolesnių veiksmų šių ataskaitų pagrindu dar nebuvo nuspręsta.
109   Pirmosios instancijos teismo nuomone, Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio 2 dalies trečią įtrauką reikia aiškinti taip:
ši nuostata, kuria siekiama, jog nenukentėtų „inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų“ apsauga, yra taikoma tik tada, jei dėl
nagrinėjamų dokumentų atskleidimo gali kilti pavojus, kad nebus užbaigti inspekcijos, tyrimai ar auditas.
110   Žinoma, iš Bendrijos teismų praktikos išplaukia, kad įvairiems tyrimo ar inspekcijos aktams ir toliau gali būti taikoma inspekcijų,
tyrimų ir audito tikslų apsaugos išimtis tol, kol yra vykdoma minėta veikla, netgi jei jau baigėsi konkretus tyrimas ar inspekcija,
dėl kurių buvo parengta ataskaita, su kuria buvo prašyta leisti susipažinti (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Denkavit Nederland prieš Komisiją
48 punktą).
111   Vis dėlto manyti, kad įvairiems su inspekcijomis, tyrimais ar auditu susijusiems dokumentams Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnio
2 dalies trečioje įtraukoje numatyta išimtis gali būti taikoma tol, kol nėra nuspręsta dėl tolesnių veiksmų šiose procedūrose,
reikštų, kad galimybę susipažinti su minėtais dokumentais lemia atsitiktinis, būsimas ir galbūt dar tolimas įvykis, priklausantis
nuo įvairių valdžios institucijų veiklos spartumo ir kruopštumo.
112   Tokia pozicija neatitiktų tikslo užtikrinti galimybę visuomenei susipažinti su dokumentais, susijusiais su galimais finansinių
interesų valdymo pažeidimais, kad piliečiai galėtų veiksmingiau kontroliuoti viešosios valdžios vykdymo teisėtumą (šiuo klausimu
žr. 2000 m. spalio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
JT’s Corporation prieš Komisiją
, T‑123/99, Rink. p. II‑3269, 50 punktą).
113   Taigi reikia patikrinti, ar priimant ginčijamus sprendimus dar buvo vykdomos inspekcijos ir tyrimai, kuriems atskleidus prašomus
dokumentus būtų kilęs pavojus, ir ar ši veikla buvo vykdoma per pagrįstą terminą.
114   Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką skundžiamo individualaus akto teisėtumas turi
būti vertinamas atsižvelgiant į teisines ir faktines aplinkybes, buvusias akto priėmimo metu (1979 m. vasario 7 d. Teisingumo
Teismo sprendimas
Prancūzija prieš Komisiją,
15/76 ir 16/76, Rink. p. 321, 7 punktas ir 2001 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimas
IECC prieš Komisiją
, C‑449/98 P, Rink. p. I‑3875, 87 punktas).
115   Be to, pagal nusistovėjusią teismų praktiką tokios paraiškos susipažinti su dokumentais nagrinėjimas turi būti konkretus.
Iš tikrųjų, viena vertus, vien aplinkybės, kad dokumentas yra susijęs su išimties saugomu interesu, nepakanka tokios išimties
taikymui pateisinti (šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo
Denkavit Nederland prieš Komisiją
45 punktą). Kita vertus, rizika pakenkti saugomam interesui turi būti pagrįstai nuspėjama, o ne tik hipotetiška. Todėl norėdama
taikyti išimtį institucija privalo atlikti konkretų tyrimą, kuris turi atsispindėti sprendimo motyvuose (2000 m. balandžio
6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Kuijer prieš Tarybą
, T‑188/98, Rink. p. II‑1595, 38 punktas ir 2005 m. balandžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas
Verein für Konsumenteninformation prieš Komisiją
, T‑2/03, Rink. p. II‑0000, toliau – sprendimas
VKI
, 69 ir 72 punktai).
116   Be to, šis konkretus tyrimas turi būti atliktas kiekvieno iš prašomų dokumentų atžvilgiu. Iš tiesų iš Reglamento Nr. 1049/2001
matyti, kad visos jo 4 straipsnio 1–3 dalyse išvardytos išimtys yra suformuluotos taip, lyg jos turėtų būti taikomos „dokumentui“
(sprendimo
VKI
70 punktas).
117   Kiekvieno dokumento konkretus ir individualus tyrimas taip pat yra būtinas ir tuo atveju, kai nors yra aišku, kad paraiškoje
leisti susipažinti nurodyti dokumentai patenka į išimtį, tik toks tyrimas leidžia institucijai, vadovaujantis Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 6 dalimi, įvertinti galimybę leisti pareiškėjui susipažinti su dokumentais iš dalies. Taikydamas elgesio kodeksą,
Pirmosios instancijos teismas jau atmetė kaip nepakankamą įvertinimą, atliktą labiau dokumentų kategorijos nei juose esančios
informacijos atžvilgiu, nes iš institucijos reikalaujamas atlikti tyrimas turi jai leisti konkrečiai įvertinti, ar nurodyta
išimtis realiai taikytina visos šiuose dokumentuose esančios informacijos atžvilgiu (minėtų sprendimų
JT's Corporation prieš Komisiją
46 punktas ir
VKI
73 punktas).
118   Todėl būtent institucija turi išnagrinėti, pirma, ar prašomas dokumentas patenka į vienos iš Reglamento Nr. 1049/2001 4 straipsnyje
numatytos išimties taikymo sritį, ir jei taip, antra, ar su atitinkama išimtimi susijusios apsaugos poreikis yra realus, ir,
trečia, ar tai taikoma visam dokumentui.
119   Taigi Pirmosios instancijos teismas turi išnagrinėti, ar ginčijami sprendimai buvo priimti laikantis pirmiau išdėstytų taisyklių.
120   Dėl Prancūzijos ir Liuksemburgo valdžios institucijoms perduotų dokumentų primintina, kad OLAF vykdomas tyrimas buvo baigtas
ir kad neginčijama, jog priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą nei Liuksemburgo, nei Prancūzijos valdžios institucijos nebuvo
nusprendusios dėl tolesnių veiksmų pagal Reglamento Nr. 1073/1999 10 straipsnį OLAF perduotos informacijos atžvilgiu.
121   Nacionalinėms valdžios institucijoms perduota informacija buvo siekiama pastarosioms pateikti duomenis, kuriuos OLAF laikė
įrodančiais įvairius pažeidimus ir kurie pagal Reglamento Nr. 1073/1999 9 straipsnio 2 dalį galėjo būti priimtini įrodymai
šiose institucijose.
122   Netgi leidimas susipažinti su šiais dokumentais iš dalies galėjo sukliudyti nacionalinėms valdžios institucijoms veiksmingai
pasinaudoti šiais duomenimis, nes su įtariamais pažeidimais susiję asmenys būtų galėję sutrukdyti tinkamą įvairių procedūrų
ar tyrimų, kuriuos šios valdžios institucijos galėjo nuspręsti pradėti, eigą. Iš tiesų perduotuose dokumentuose buvo įmonių
audito ataskaitos, Eurostato pareigūnų apklausų protokolai, išlaidų patikrinimo ataskaitos bei inspekcijų ataskaitos, kurių
atskleidimas galėjo atitinkamiems asmenims leisti sužinoti apie veiksmus, kurių imsis nacionalinės valdžios institucijos.
123   Be to, priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą, t. y. 2003 m. spalio 1 d., dar nebuvo pasibaigęs pagrįstas terminas nuspręsti
dėl tolesnių veiksmų, kurių turėtų būti imtasi remiantis OLAF perduota informacija, nes Liuksemburgo valdžios institucijoms
dokumentai buvo perduoti tik 2002 m. liepos 4 d., o Prancūzijos valdžios institucijoms – 2003 m. kovo 19 dieną.
124   Iš to darytina išvada, kad pirmojo ginčijamo sprendimo priėmimo momentu Komisija, nuspręsdama, jog reikėjo atsisakyti leisti
susipažinti su Prancūzijos ir Liuksemburgo valdžios institucijoms perduotais dokumentais dėl to, kad atskleidus šiuos dokumentus
būtų kilęs pavojus inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugai, nepadarė nei teisės, nei vertinimo klaidų.
125   Tas pats pasakytina ir apie galutinę SAI ataskaitą. Antrojo ginčijamo sprendimo priėmimo momentu, t. y. 2003 m. gruodžio 19 d.,
tyrimas dėl Eurostato vis dar nebuvo baigtas ir Komisija dar nebuvo nusprendusi, kokias išvadas padaryti dėl galutinės SAI
ataskaitos. Todėl atskleidus netgi anonimišką minėtos ataskaitos versiją, atitinkamiems asmenims galėjo būti suteikta galimybė
bandyti paveikti paskesnių tyrimų, inspekcijų ar audito rezultatus.
126   Kalbant apie 2003 m. gegužės 19 d. pranešime spaudai nurodytą OLAF pranešimą Komisijai, Pirmosios instancijos teismas konstatavo,
kad jame taip pat yra konkrečių duomenų apie įvairių su Eurostatu susijusių tyrimų eigą, taigi atsisakymas atskleisti ši pranešimą
dėl to, kad būtų kilęs pavojus inspekcijų, tyrimų ir audito tikslų apsaugai dėl tokių pačių, kaip ir pirmiau išdėstytos, priežasčių,
priimant pirmąjį ginčijamą sprendimą buvo pagrįstas.
127   Dėl kitų OLAF pranešimų Komisijai pirmajame ginčijamame sprendime pažymėta, kad „visuose šiuose pranešimuose buvo pateikti
tyrimo rezultatai, kurių atskleidimas galėtų pakenkti Prancūzijoje ir Liuksemburge vykstančioms teisminėms procedūroms“.
128   Iš šių neapibrėžtų ir bendro pobūdžio argumentų matyti, kad OLAF abstrakčiai nusprendė dėl pavojaus, kurį atitinkamų dokumentų
atskleidimas galėtų kelti priemonėms, Komisijos manymu, būtinoms jos interesams apsaugoti, arba Prancūzijoje ir Liuksemburge
vykstančioms teisminėms procedūroms, teisės požiūriu nepakankamai įrodydama, kad atskleidus šiuos dokumentus iš tikrųjų kiltų
pavojus inspekcijų, tyrimų bei audito tikslų apsaugai ir kad nurodytą išimtį reikėjo taikyti visai minėtuose dokumentuose
esančiai informacijai.
129   Todėl pažymėtina, jog šiuo atveju nebuvo įrodyta, kad, atskleidus kitus – išskyrus tą, kuris buvo paminėtas 2003 m. gegužės
19 d. pranešime, – OLAF pranešimus Komisijai, tyrimams ar inspekcijoms iš tikrųjų būtų kilęs pavojus.
130   Be to, pirmajame ginčijamame sprendime OLAF nenurodė, ar aprašytas pavojus tikrai buvo susijęs su visa minėtuose dokumentuose
esančia informacija. Iš pirmojo ginčijamo sprendimo matyti, kad OLAF savo vertinimą grindė labiau dokumentų pobūdžiu, o ne
nagrinėjamuose dokumentuose esančiais duomenimis. Taigi buvo padaryta teisės klaida, dėl kurios ginčijamą sprendimą reikia
panaikinti (2001 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Taryba prieš Hautala
, C‑353/99 P, Rink. p. I‑9565, 31 punktas).
131   Todėl teisės požiūriu buvo nepakankamai įrodyta, jog inspekcijų ir tyrimų tikslų apsaugos išimtis, manant, kad šiuo atveju
ja galima remtis, buvo taikoma visiems OLAF pranešimams Komisijai, išskyrus tą, kuris buvo paminėtas 2003 m. gegužės 19 d.
pranešime spaudai.
132   Pirmosios instancijos teismas konstatavo, jog atrodo, kad bent daliai šių dokumentų negali būti taikoma Reglamento Nr. 1049/2001
4 straipsnio 2 dalies trečia įtrauka.
133   Tačiau Pirmosios instancijos teismas neturi vietoj Komisijos nurodyti dokumentų, su kuriais turėjo būti leista susipažinti
arba susipažinti tik iš dalies, nes vykdydama šį sprendimą institucija turi atsižvelgti į šiuo klausimu sprendime išdėstytus
argumentus.
134   Tas pats pasakytina ir apie 2003 m. liepos 7 d. SAI ataskaitos priedus, su kuriais Komisija atsisakė leisti susipažinti dėl
vienintelės priežasties, t. y. kad tyrimas ir jo vertinimas siekiant padaryti išvadas dar vyko ir kad OLAF, vykdydama savo
pačios tyrimus, vis dar galėjo pasinaudoti šiomis ataskaitomis.
–       Dėl viršesnio viešojo intereso buvimo
135   Dar reikia išnagrinėti, ar yra viršesnis viešasis interesas, kuris turėjo pagrįsti Prancūzijos ir Liuksemburgo valdžios institucijoms
perduotų dokumentų, 2003 m. gegužės 19 d. pranešime spaudai paminėto OLAF pranešimo Komisijai bei galutinės SAI ataskaitos
atskleidimą.
136   Šiuo atžvilgiu primintina, kad pagal Reglamento Nr. 1049/2001 2 straipsnio 1 dalį teisę susipažinti su institucijų dokumentais
turi „bet kuris Sąjungos pilietis ir bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, gyvenantis ar turintis registruotą buveinę valstybėje
narėje“. Iš to išplaukia, kad šio reglamento tikslas yra visiems užtikrinti galimybę susipažinti su dokumentais, o ne leisti
tik pareiškėjui susipažinti su dokumentais, kurie yra asmeniškai su juo susiję.
137   Todėl negalima atsižvelgti į individualų interesą, kurį gali nurodyti pareiškėjas, prašantis leisti susipažinti su dokumentu,
susijusiu su juo asmeniškai.
138   Bendrąjį interesą, kurį nurodo ieškovai, sudaro teisė į gynybą. Žinoma, teisė į gynybą savaime yra bendrasis interesas. Vis
dėlto tai, jog šiuo atveju ši teisė išreiškia ieškovų subjektyvų interesą gintis, reiškia, kad ieškovų nurodomas interesas
yra ne bendrasis, bet privatus.
139   Todėl Komisija nepadarė teisės klaidos, nuspręsdama, kad teisė į gynybą, kurią ieškovai nurodo kaip viršesnį interesą, nėra
viršesnis viešasis interesas, pateisinantis prašomų dokumentų atskleidimą.
140   Iš viso to, kas pirmiau pasakyta, matyti, kad reikia panaikinti pirmąjį ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo atsisakoma suteikti
galimybę susipažinti su visais – išskyrus tą, kuris buvo paminėtas 2003 m. gegužės 19 d. pranešime spaudai, – OLAF pranešimais
Komisijai, bei antrąjį ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo atsisakoma suteikti galimybę susipažinti su 2003 m. liepos 7 d.
SAI ataskaitos priedais.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
141   Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 3 dalį, jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama,
Pirmosios instancijos teismas gali paskirstyti bylinėjimosi išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Šiuo atveju reikia nuspręsti, kad Komisija padengia trečdalį ieškovų patirtų bylinėjimosi išlaidų. Šalys padengia likusią
savo bylinėjimosi išlaidų dalį.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1.
Atmesti kaip nepriimtinus prašymus panaikinti 2003 m. rugpjūčio 18 d. Sprendimą bei implicitinį Komisijos sprendimą, atmetantį
ieškovų 2003 m. spalio 21 d. ir 29 d. pateiktas paraiškas.
2.
Panaikinti 2003 m. spalio 1 d. Europos kovos su sukčiavimu tarnybos (OLAF) sprendimą tiek, kiek juo atsisakoma suteikti galimybę
susipažinti su visais – išskyrus tą, kuris buvo paminėtas 2003 m. gegužės 19 d. pranešime spaudai, – OLAF pranešimais Komisijai,
bei 2003 m. gruodžio 19 d. Komisijos sprendimą tiek, kiek juo atsisakoma suteikti galimybę susipažinti su 2003 m. liepos 7 d.
vidaus audito tarnybos ataskaitos priedais.
3.
Kitas ieškinių dalis atmesti kaip nepagrįstas.
4.
Priteisti iš Komisijos trečdalį ieškovų patirtų bylinėjimosi išlaidų. Šalys padengia likusią savo bylinėjimosi išlaidų dalį.
Jaeger
Tiili
Czúcz
Paskelbta 2006 m. liepos 6 d. viešajame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

M. Jaeger
*
Proceso kalba: prancūzų.