CELEX: 62003CJ0235
Direktiv 2000/35/EF
begrebet inddrivelsesomkostninger
omkostninger til procesfuldmægtig eller advokat i forbindelse med en retslig procedure, når sådanne rettergangsfuldmægtiges medvirken ikke er påbudt
henregning til sagsomkostningerne ikke mulig på grundlag af national ret
direktivet kan ikke påberåbes over for private

Anmodningen om præjudiciel forelæggelse vedrører fortolkningen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29.
juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EFT L 200, s. 35).
Denne anmodning er blevet indgivet i forbindelse med en sag ved Juzgado de Primera Instancia N 35 de Barcelona (Førsteinstansret
nr. 35 i Barcelona), der vedrører en anmodning om betalingspåbud, indgivet af selskabet QDQ Media SA (herefter »QDQ Media«)
over for A. Omedas Lecha, der angiveligt ikke har betalt for visse reklameydelser, der er udført for hans erhvervsvirksomhed.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Direktiv 2000/35 har til formål at harmonisere medlemsstaternes lovgivning om bekæmpelse af forsinkede betalinger i handelstransaktioner
mellem virksomheder, eller mellem virksomheder og offentlige myndigheder, for levering af varer eller udførelse af tjenesteydelser
mod vederlag.
Artikel 3, stk. 1, i direktiv 2000/35 bestemmer:
»Medlemsstaterne sikrer følgende:
[…]
e)
Medmindre skyldneren ikke er ansvarlig for forsinkelsen, er kreditor berettiget til at kræve rimelig kompensation af skyldneren
for alle relevante omkostninger ved inddrivelse, der skyldes sidstnævntes forsinkede betaling. I forbindelse med omkostningerne
ved inddrivelse skal principperne om gennemsigtighed og proportionalitet i forhold til gælden overholdes. Medlemsstaterne
kan under overholdelse af de nævnte principper fastsætte et maksimalt beløb for omkostninger ved inddrivelse for forskellige
niveauer af gæld.«
De nationale bestemmelser
Artikel 32, stk. 5, i Ley de Enjuiciamento Civil 1/2000 (lov om rettens pleje) af 7. januar 2000 (herefter »LEC«) bestemmer
for så vidt angår sagsomkostninger i forbindelse med en indenretslig procedure:
»Når der ikke gælder et krav om, at der skal antages en advokat/procesfuldmægtig, kan omkostninger afholdt af den part, som
har gjort brug af sådanne rettergangsfuldmægtiges ydelser, til dækning af disses salærer og honorarer, ikke henregnes til
de sagsomkostninger, som modparten eventuelt tilpligtes at betale, dog med undtagelse af de tilfælde, hvor retten finder,
at den part, som tilpligtes at betale sagens omkostninger, har udvist ubesindig adfærd, eller hvor den biståede parts hjemsted
ligger uden for det sted, hvor sagen behandles. I det sidstnævnte tilfælde finder de begrænsninger, der er nævnt i denne lovs
artikel 394, stk. 3, anvendelse.«
LEC’s artikel 394, stk. 3, bestemmer:
»Når[…] den part, der har tabt sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger, kan denne for så vidt angår vederlag til advokater
eller andre rådgivere, der ikke er underlagt faste omkostnings- eller honorartakster, alene tilpligtes at betale et samlet
beløb, der ikke overstiger en tredjedel af det i sagen omtvistede beløb, til hver af de parter i sagen, hvis omkostninger
han er blevet tilpligtet at betale […]
Bestemmelserne i ovennævnte afsnit gælder ikke, når retten har fastslået, at den part, der tilpligtes at betale sagens omkostninger,
har udvist en ubesindig adfærd.«
LEC bestemmer, at betalingspåbudsproceduren kan følges, når der er tale om gæld under et vist beløb, og når visse betingelser
er opfyldt.
LEC’s artikel 814, stk. 2, præciserer:
»En advokats eller procesfuldmægtigs bistand er ikke påkrævet ved fremsættelsen af den indledende begæring om iværksættelse
af en betalingspåbudsprocedure.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
Selskabet QDQ Media benyttede sig af en procesfuldmægtig, da selskabet den 18. februar 2003 til den forelæggende ret indleverede
sin indledende begæring om udstedelse af et betalingspåbud over for A. Omedas Lecha for et beløb på 470,58 EUR.
Juzgado de Primera Instancia N 35 de Barcelona besluttede at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er det inden for rammerne af den beskyttelse, der tilkommer kreditor i medfør af direktiv 2000/35 […], muligt at anse udgifter
til advokat eller procesfuldmægtigs medvirken i forbindelse med en betalingspåbudsprocedure, der er indledt med henblik på
inddrivelse af en gæld, for inddrivelsesomkostninger?
Om det præjudicielle spørgsmål
Efter at have fastslået, at QDQ Media har sit hjemsted i Madrid, og at selskabet har anlagt sag ved Juzgado de la Primera
Instancia N 35 de Barcelona, har Domstolen anmodet denne ret om i overensstemmelse med procesreglementets artikel 104, stk. 5,
at uddybe sin forelæggelse, navnlig med henblik på at få oplyst, hvorfor LEC’s artikel 32, stk. 5, ikke giver retten grundlag
for at imødekomme QDQ Medias påstand om, at omkostninger, der er afholdt som følge af selskabets procesfuldmægtigs medvirken,
henregnes til de sagsomkostninger, A. Omeda Lecha kan tilpligtes at betale.
Den forelæggende ret har hertil svaret:
»LEC’s artikel 32 giver mulighed for, at parter i kontradiktoriske sager, hvori der fastslås en ret, kan tilpligtes at betale
sagens omkostninger. Betalingspåbudsproceduren er ikke en sag, hvori der fastslås en ret, i hvert fald ikke for så vidt angår
den del af sagen, der vedrører betalingspåbuddet. LEC anvender således ordene »indledende begæring« (LEC’s artikel 814) og
ikke »anmodning om betalingspåbud«, samt »kreditor og skyldner« og ikke »parter i sagen«. LEC’s artikel 32, stk. 5, kan anvendes
under den kontradiktoriske del af proceduren – hvorved menes domsforhandlingen eller den ordinære procedure – hvorimod det
præjudicielle spørgsmål vedrører muligheden for at henregne de omkostninger, der er afholdt fra og med indleveringen af den
indledende begæring, til sagens omkostninger. Med andre ord ønskes det med spørgsmålet oplyst, om det i overensstemmelse med
det i sagen omhandlede direktiv er muligt at tilpligte en skyldner, som ikke har modsat sig betalingen, eller som har fremsat
en betalingsindsigelse, der er blevet afvist, at betale disse omkostninger, uden at det er nødvendigt at vurdere, om der foreligger
ond tro, eller i givet fald tage hensyn til kreditors hjemsted. I øvrigt anføres det, at selv om kreditor har sit hjemsted
i Madrid, ligger det fast, at denne type virksomheder råder over filialer eller handelskontorer i hele Spanien. Derfor ønskes
det med spørgsmålet oplyst, om man i lyset af bestemmelserne i det omhandlede direktiv kan overvælte omkostningerne i alle
betalingspåbudsprocedurer.«
Med henblik på at besvare den forelæggende rets spørgsmål bemærkes, at den nationale domstol ifølge fast retspraksis ved anvendelsen
af national ret, hvad enten der er tale om bestemmelser, der er ældre eller yngre end et direktiv, er forpligtet til i videst
muligt omfang at fortolke denne ret i lyset af direktivets ordlyd og formål og at fremkalde det med direktivet tilsigtede
resultat og således handle i overensstemmelse med artikel 249, stk. 3, EF (jf. bl.a. dom af 14.9.2000, sag C-343/98, Collino
og Chiappero, Sml. I, s. 6659, præmis 21).
Det fremgår af den forelæggende rets redegørelse for og fortolkning af national ret, at det i henhold til denne ikke er tilladt
at lade skyldneren bære omkostningerne forbundet med en procesfuldmægtigs arbejde med indgivelse af en indledende begæring
om betalingspåbud, når proceduren ikke indgår i en kontradiktorisk del af sagen, eller når en af kreditors filialer eller
handelskontorer ligger inden for den pådømmende retsinstans’ retskreds, og det er præcist disse situationer, den forelæggende
rets spørgsmål sigter mod.
Ifølge den forelæggende ret kan det resultat, QDQ Media søger at opnå, i disse situationer således ikke nås ved anvendelse
af national ret, selv om denne i videst muligt omfang fortolkes i lyset af direktiv 2003/35.
I et sådant tilfælde, hvor der som i hovedsagen er tale om en tvist mellem private, kan et direktiv ikke i sig selv skabe
forpligtelser for private, og kan ikke som sådan påberåbes over for sådanne personer (jf. bl.a. dom af 26.2.1986, sag 152/84,
Marshall, Sml. s. 723, præmis 48, og af 5.10.2004, forenede sager C-397/01 – C-403/01, Pfeiffer m.fl., endnu ikke trykt i
Samling af Afgørelser, præmis 108).
Herefter skal det spørgsmål, der er forelagt af den nationale domstol, besvares på følgende måde: Når det ikke med hjemmel
i national ret er muligt at henregne kreditors omkostninger til en advokats eller procesfuldmægtigs medvirken i forbindelse
med en retslig procedure, der vedrører inddrivelse af en gæld i et erhvervsforhold, til de sagsomkostninger, en borger kan
tilpligtes at betale, kan direktiv 2000/35/EF ikke i sig selv udgøre et retsgrundlag herfor.
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer
det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen,
kan ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Sjette Afdeling) for ret:
Når det ikke med hjemmel i national ret er muligt at henregne kreditors omkostninger til en advokats eller procesfuldmægtigs
medvirken i forbindelse med en retslig procedure, der vedrører inddrivelse af en gæld i et erhvervsforhold, til de sagsomkostninger,
en borger kan tilpligtes at betale, kan Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af
forsinket betaling i handelstransaktioner ikke i sig selv udgøre et retsgrundlag herfor.
Underskrifter
–
Processprog: spansk.