CELEX: 62005FJ0044
Javni uslužbenci
Uradniki
Zaposlovanje
Obvestilo o prostem delovnem mestu
Zavrnitev prijave
Dopustnost

1.
Uradniki – Tožba – Pravni interes
(Kadrovski predpisi za uradnike, členi 53, 78 in 90; Priloga VIII, člen 14)
2.
Uradniki – Pravice in obveznosti – Obveznosti neodvisnosti in integritete
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 11a)
3.
Uradniki – Prosto delovno mesto – Primerjalna ocena uspešnosti kandidatov
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 29)
4.
Uradniki – Posamična odločba – Prepozno obvestilo – Učinki
(Kadrovski predpisi za uradnike, člen 25, drugi odstavek)
1.
Tožeča stranka mora dokazati obstoječ in dejanski interes za razglasitev ničnosti akta, ki ga izpodbija, in če se interes,
na katerega se sklicuje, nanaša na prihodnji pravni položaj, mora dokazati, da je poseganje v ta položaj že zdaj gotovo. Kar
zadeva uradnika, upokojenega zaradi trajne invalidnosti, ki se šteje za popolno, pred vložitvijo tožbe za razglasitev ničnosti
imenovanja drugega uradnika na delovno mesto, za katero se je prijavila tožeča stranka, je možnost morebitne vrnitve na delovno
mesto na podlagi člena 14 Priloge VIII h Kadrovskim predpisom le morebitni dogodek, katerega prihodnja uresničitev je negotova
in ustvarja samo hipotetični interes, ki torej ne zadostuje za dokaz, da bi neobstoj razglasitve ničnosti izpodbijane odločbe
vplival na pravni položaj tožeče stranke. Posledično mora tožeča stranka dokazati obstoj posebne okoliščine, ki upravičuje
ohranitev osebnega in dejanskega pravnega interesa za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.
Nasprotno pa je predlog za razglasitev ničnosti odločbe o zavrnitvi prijave tožeče stranke na sporno delovno mesto dopusten,
ker ima tožeča stranka interes, da zahteva ugotovitev nezakonitosti odločbe o zavrnitvi njene prijave, da bi pridobila odškodnino
za škodo, ki ji je bila lahko povzročena s to odločbo.
(Glej točke 70, 72, 74, 76 in 79.)
Napotitev na:
Sodišče: 21. januar 1987, Stroghili proti Računskemu sodišču, 204/85, Recueil, str. 389, točka 11;
Sodišče prve stopnje: 9. februar 1994, Latham proti Komisiji, T‑82/91, RecFP, str. I‑A‑15 in II‑61, točka 25; 30. november
1998, N proti Komisiji, T‑97/94, RecFP, str. I‑A‑621 in II‑1879, točki 26 in 27; 7. februar 2007, Gordon proti Komisiji, T‑175/04,
še neobjavljena v ZOdl. JU, točki 33 in 35.
2.
Člen 11a Kadrovskih predpisov sledi ciljem neodvisnosti, integritete in nepristranskosti, ki so temeljni. V odstavku 2 tega
člena je določena obveznost, da zadevni uradnik preventivno obvesti organ, pristojen za imenovanja, da lahko ta sprejme ustrezne
ukrepe glede na okoliščine zadeve, ne pa da se takoj odpove obravnavanju ali rešitvi te zadeve ali da za tako obravnavanje
ali rešitev izloči elemente, ki bi lahko škodili njegovemu osebnemu interesu. Posledično je področje uporabe člena 11a Kadrovskih
predpisov široko in zajema vsako okoliščino, za katero mora uradnik glede na funkcijo, ki jo opravlja, in okoliščine zadeve
razumeti, da se lahko tretjim osebam zdi mogoč vzrok za spremembo njegove neodvisnosti.
(Glej točko 132.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: 9. julij 2002, Zavvos proti Komisiji, T‑21/01, RecFP, str. I‑A‑101 in II‑483, točka 39; 11. september
2002, Willeme proti Komisiji, T‑89/01, RecFP, str. I‑A‑153 in II‑803, točka 47; 12. julij 2005, De Bry proti Komisiji, T‑157/04,
ZOdl. JU, str. I‑A‑199 in II‑901, točka 33.
3.
Izvajanje diskrecijske pravice, ki jo ima uprava na področju imenovanja ali napredovanja, predpostavlja, da uprava skrbno
in nepristransko preuči vse upoštevne elemente vsake prijave in vestno upošteva zahteve, objavljene v razpisu prostega delovnega
mesta, tako da mora zavrniti vsakega kandidata, ki ne ustreza tem zahtevam. Razpis prostega delovnega mesta je namreč pravni
okvir, ki ga je organ, pristojen za imenovanja, določil samemu sebi in ki ga mora strogo upoštevati.
Kar zadeva presojo morebitne napake pri izboru uradnika, mora biti taka napaka očitna in mora presegati široko diskrecijsko
pravico, ki jo ima v okviru, določenem v razpisu prostega delovnega mesta, organ, pristojen za imenovanja, pri primerjavi
uspešnosti kandidatov in oceni interesa službe. Nadzor Sodišča za uslužbence mora biti omejen na vprašanje, ali je ta organ
glede na elemente, na katere se je oprl pri oceni, ostal v okviru razumnih meja in ni uporabil svoje pristojnosti očitno nepravilno
ali za druge namene kot za tiste, za katere mu je bila podeljena.
Sodišče za uslužbence torej ne more s svojo presojo uspešnosti in kvalifikacij kandidatov nadomestiti presoje organa, pristojnega
za imenovanja, kadar ni mogoče z nobenim podatkom iz spisa potrditi, da je ta organ pri presoji uspešnosti in kvalifikacij
kandidatov storil očitno napako.
(Glej točki 155 in 156.)
Napotitev na:
Sodišče: 30. oktober 1974, Grassi proti Svetu, 188/73, Recueil, str. 1099, točke 26, 38 in 41; 30. maj 1984, Picciolo proti
Parlamentu, 111/83, Recueil, str. 2323, točka 16; 4. februar 1987, Bouteiller proti Komisiji, 324/85, Recueil, str. 529, točka 6;
Sodišče prve stopnje: 13. december 1990, Moritz proti Komisiji, T‑20/89, Recueil, str. II‑769, točka 29; 18. september 2003,
Pappas proti Odboru regij, T‑73/01, RecFP, str. I‑A‑207 in II‑1011, točka 54; 9. november 2004, Montalto proti Svetu, T‑116/03,
ZOdl. JU, str. I‑A‑339 in II‑1541, točka 65; 4. maj 2005, Sena proti EASA, T‑30/04, ZOdl. JU, str. I‑A‑113 in II‑519, točki 80
in 81.
4.
Člen 25, drugi odstavek, prvi stavek, Kadrovskih predpisov določa, da mora biti uradnik takoj pisno obveščen o vsaki posamični
odločitvi. Ugotovljena zamuda pri tem obveščanju vseeno sama po sebi ne more biti kršitev navedene določbe, ki bi lahko povzročila
razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe.
(Glej točki 195 in 198.)
Napotitev na:
Sodišče prve stopnje: 18. marec 1997, Picciolo in Caló proti Odboru regij, združeni zadevi T‑178/95 in T‑179/95, RecFP, str. I‑A‑51
in II‑155, točki 28 in 29; 17. november 1998, Gómez de Enterría y Sanchez proti Parlamentu, T‑131/97, RecFP, str. I‑A‑613
in II‑1855, točka 69; 7. februar 2007, Caló proti Komisiji, združeni zadevi T‑118/04 in T‑134/04, še neobjavljena v ZOdl. JU,
točka 79.