CELEX: 62006TJ0277
Kopienas preču zīme
Iebildumu process
Kopienas vārdiskas preču zīmes "OMNICARE" reģistrācijas pieteikums
Valsts agrāka grafiska preču zīme "OMNICARE"
Lūguma par restitutio in integrum noraidīšana

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1993. gada 20. decembra Regulas (EK) Nr. 40/94 par Kopienas preču zīmi (
OV 1994, L 11, 1. lpp.
) 78. panta 1.–5. punktā ar grozījumiem paredzēts:
“1.   Pieteikuma par Kopienas preču zīmi iesniedzējam vai tās īpašniekam, vai kādai pusei lietas izskatīšanas procesā Birojā, kura, neskatoties uz to, ka ir veikti visi nepieciešamie pasākumi atbilstoši apstākļiem, nav spējusi iekļauties Biroja noteiktajā termiņā, pēc tās lūguma atjauno tās tiesības, ja, attiecīgo termiņu neievērojot, atbilstoši šī regulas noteikumiem rodas tiešas sekas, kas izraisa kādu tiesību vai atlīdzības iespējas [tiesību aizsardzības līdzekļa] zaudējumu.
2.   Lūgums jāiesniedz rakstveidā divu mēnešu laikā kopš brīža, kad ir novērsts cēlonis attiecībā uz neiekļaušanos termiņā. Šajā laikā jāveic nepaveiktā darbība. Lūgums ir pieņemams tikai vienu gadu kopš neievērotā termiņa beigām. Ja netiek iesniegts pieteikums reģistrācijas pagarināšanai vai nav samaksāta reģistrācijas pagarināšanas nodeva, no viena gada laika perioda atskaita sešus mēnešus, kā paredzēts 47. panta 3. punkta trešajā teikumā.
3.   Lūgumā jānorāda tā pamatojums un jāizklāsta fakti, uz kuriem tas balstās. Lūgumu neuzskata par iesniegtu, kamēr nav samaksāta nodeva par tiesību atjaunošanu [
restitutio in integrum
].
4.   Par lūgumu lemj instance, kas ir kompetenta lemt par neveikto darbību.
5.   Šo pantu nepiemēro termiņiem, kas minēti šā panta 2. punktā, 42. panta 1. un 3. punktā un 78.a pantā.”
Atbilstoši Regulas Nr. 40/94 78.a pantam:
“1.   Kopienas preču zīmes pieteikuma iesniedzējs vai īpašnieks vai jebkura cita puse procesā, kas uzsākts Birojā, kura nav ievērojusi termiņu attiecībā uz Biroju, pēc pieprasījuma var panākt procesa turpinājumu ar noteikumu, ka laikā, kad tiek izteikts pieprasījums, neizdarība ir novērsta. Pieprasījums par procesa turpināšanu ir pieņemams vienīgi tad, ja tas iesniegts divu mēnešu laikā pēc neievērotā termiņa beigām. Pieprasījumu neuzskata par iesniegtu, kamēr nav samaksāta nodeva par procesa turpināšanu.
2.   Šo pantu nepiemēro termiņiem, kas noteikti 25. panta 3. punktā, 27. pantā, 29. panta 1. punktā, 33. panta 1. punktā, 36. panta 2. punktā, 42. pantā, 43. pantā, 47. panta 3. punktā, 59. pantā, 60.a pantā, 63. panta 5. punktā, 78. pantā, 108. pantā, vai termiņiem, kas noteikti šajā pantā, vai termiņiem, kas 157. panta 1. punktā minētajā īstenošanas regulā noteikti pretendēšanai uz prioritāti 30. panta nozīmē, uz izstādīšanas prioritāti 33. panta nozīmē vai uz agrāku izcelsmi 34. panta nozīmē pēc tam, kad pieteikums ir bijis iesniegts.
3.   Par pieteikumu lemj tā nodaļa, kas ir kompetenta attiecībā uz konkrēto neizdarību.
4.   Ja Birojs akceptē pieteikumu, tad uzskata, ka termiņa nokavējuma sekas nav iestājušās.
5.   Ja Birojs noraida pieteikumu, nodevu atmaksā.”
Lietas priekšvēsture
1996. gada 26. jūnijā prasītāja
Omnicare, Inc
. iesniedza vārdiskas preču zīmes “OMNICARE” reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz precēm un pakalpojumiem, kas ietilpst 16. un 42. klasē atbilstoši labotajam un grozītajam Nicas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām.
Pieteikums 1999. gada 15. novembrī tika publicēts Kopienas
Preču Zīmju Biļetenā
Nr. 90/1999.
2000. gada 3. februārī
Yamanouchi Pharma GmbH
— kuras tiesībās iestājās
Astellas Pharma GmbH
, kas ir persona, kas iestājusies šajā lietā, — iesniedza iebildumus atbilstoši Regulas Nr. 40/94 42. pantam pret pieteiktās preču zīmes reģistrāciju, pamatojoties uz Vācijā reģistrētu grafisku preču zīmi Nr. 39 401 348 attiecībā uz pakalpojumiem, kas ietilpst 35., 41. un 42. klasē atbilstoši Nicas nolīgumam, kura ir attēlota šādi:
Iebildumi tika pamatoti ar visiem pakalpojumiem, uz kuriem attiecās agrākā reģistrācija, un tika vērsti pret visām pieteikumā norādītajām precēm un pakalpojumiem.
Iebildumi tika pamatoti ar sajaukšanas iespēju starp pieteikto preču zīmi un agrāko preču zīmi atbilstoši Regulas Nr. 40/94 8. panta 1. punkta b) apakšpunktam.
2005. gada 30. novembrī Iebildumu nodaļa pieņēma lēmumu, ar kuru pilnībā noraidīja reģistrācijas pieteikumu, un izdeva rīkojumu prasītājai atlīdzināt procesa izmaksas.
2005. gada 30. novembra lēmums lietas dalībniekiem tika paziņots tajā pašā dienā.
2006. gada 23. martā prasītāja iesniedza rakstu ar pamatojuma izklāstu prasībai, kuru tā bija iesniegusi ITSB atbilstoši Regulas Nr. 40/94 57.–62. pantam pret Iebildumu nodaļas lēmumu, atsaucoties uz prasības aktu, kuru tā — kā apgalvo — par minēto lēmumu esot iesniegusi .
2006. gada 27. martā Apelāciju padomju kanceleja prasītājai paziņoja, ka prasības akts neesot ticis saņemts.
2006. gada 30. martā prasītāja iesniedza prasības aktu, kā arī atkārtoti savas prasības pamatojuma izklāstu.
2006. gada 12. maijā Apelāciju padomju kanceleja prasītājai paziņoja, ka acīmredzot tās prasība tiks pasludināta par nepieņemamu, jo prasības akts nav ticis iesniegts divu mēnešu laikā kopš Iebildumu nodaļas lēmuma paziņošanas. Prasītāja tika aicināta iesniegt savus apsvērumus, kā arī visus pierādījumus to atbalstam divu mēnešu laikā.
2006. gada 30. maijā prasītāja iesniedza lūgumu par
restitutio in integrum
, piemērojot Regulas Nr. 40/94 78. pantu.
Sava lūguma par
restitutio in integrum
atbalstam prasītāja iesniedza kopijas no prasības akta, kas pa telefaksu tika nosūtīts ITSB — kā tā apgalvo — 2006. gada 30. janvārī, un kopijas no raksta ar prasības pamatojuma izklāstu. Tā turklāt atgādināja, ka pēc tam, kad ITSB paziņoja, ka nav saņēmis prasības aktu, šis akts un raksts ar prasības pamatojuma izklāstu tika vēlreiz iesniegts .
Prasītāja turklāt izskaidroja, ka prasības akta iesniegšanas termiņa neievērošana radās no cilvēka un/vai tehniskas kļūdas dokumenta nosūtīšanā pa telefaksu, un tā iesniedza divus pierādījumus savu apgalvojumu atbalstam.
Ar 2006. gada 24. jūlija lēmumu (turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”), Apelāciju otrā padome noraidīja prasību par
restitutio in integrum
.
Apelāciju padome šajā ziņā uzskatīja:
“20.
Lūguma iesniedzēja atzīst, ka ITSB 2006. gada 27. martā to informēja, ka nav saņēmis prasības aktu, kas — kā apgalvots — ir nosūtīts pa telefaksu , proti, prasības iesniegšanas termiņa pēdējā dienā. Prasības akts no jauna tika iesniegts pēc visu nepieciešamo pārbaužu veikšanas. Tā rezultātā lūguma iesniedzējai bija jāzina par šo aktu ne vēlāk kā šajā dienā.
21.
Lūgums par
restitutio in integrum
tika iesniegts 2006. gada 30. maijā, tātad divu mēnešu laikā pēc neiekļaušanās termiņā (proti, nezināšanas, ka prasības akts nav nosūtīts pa telefaksu ) novēršanas. Tādējādi tas ir pieņemams.
[..]
24.
Faktiski no kopā apskatītām normām, kuras ietvertas Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā ar grozījumiem un Regulas Nr. 40/94 78.a pantā, kas ieviests ar Padomes Regulu (EK) Nr. 422/2004, un it īpaši tā 2. punkta izriet, ka
restitutio in integrum
nav piemērojams gadījumā, kad neievērotais termiņš ir Regulas Nr. 40/94 59. pantā paredzētās apelācijas iesniegšanas termiņš. Atbilstoši šīm jaunajām normām likumdevējs, šķiet, ir vēlējies aizpildīt robu 78. panta 5. punkta normā pirms tā grozījumiem, kas izslēdza
restitutio in integrum
[piemērošanu] tikai tādā gadījumā, kad neievērotais termiņš bija Regulas Nr. 40/94 42. pantā paredzēto iebildumu iesniegšanas termiņš (skat. šajā ziņā 2003. gada 22. maija lēmumus apvienotajās lietās
CosmoOne Hellas MarketSite
/
Cosmopolitan Television
,
et
.
al
. R-388/2002-2 un R-393/2002-2). Lai gan termiņš iebildumu (saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 42. pantu) un apelācijas sūdzības (saskaņā ar Regulas Nr. 40/94 59. pantu) iesniegšanai bija konkrēts un noteikts Regulā Nr. 40/94, iepriekšējai sistēmai, kas izslēdza
restitutio in integrum
pirmajā gadījumā, bet ne otrajā, šķiet, trūka iekšējās saskaņotības, izraisot padomju skepsi (skat. lēmumu lietā R-194/2003-2
Met-L-Chek
/
Met-L-Check
un lēmumu lietā R-937/2002-2
Paragon
/
Paragon
). Šo nesaskaņotību likumdevējs laboja Regulā Nr. 422/2004, kas Regulā Nr. 40/94 noteica — vai nu tieši grozītajā 78. panta 5. punktā, vai nu netieši, atsaucoties uz Regulas Nr. 40/94 jaunā 78.a panta noteikumiem, — konkrētus termiņus gadījumiem, kuriem
restitutio in integrum
nav piemērojams, paredzot vienlīdzību starp konkrēto termiņu iebildumu iesniegšanai un termiņu apelācijas sūdzības iesniegšanai.
25.
No iepriekš minētajām normām, kuras grozītas vai ieviestas ar Regulu Nr. 422/2004, kas stājusies spēkā 2005. gada 25. jūlijā, izriet, ka
restitutio in integrum
ir izslēgts gadījumos, kad neievērotais termiņš ir termiņš Regulas Nr. 40/94 59. pantā paredzētās apelācijas sūdzības iesniegšanai.
26.
Tā rezultātā lūgums par
restitutio in integrum
ir jānoraida tiktāl, ciktāl tas attiecas uz prasības akta novēlotu iesniegšanu.”
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Prasītāja prasa, lai Pirmās instances tiesa:
—
atceļ apstrīdēto lēmumu pilnībā;
—
nodod lūgumu par
restitutio in integrum
atpakaļ izskatīšanai Apelāciju padomē;
—
piespriež ITSB atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
ITSB, paļaujoties uz Pirmās instances tiesas ieskatu, prasa, lai tā:
—
gadījumā, ja tā nospriestu, ka Apelāciju padomes sniegtā 78. panta interpretācija nav bijusi kļūdaina:
—
prasību noraida,
—
piespriež prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus;
—
gadījumā, ja tā nospriestu, ka Apelāciju padomes sniegtā 78. panta interpretācija ir bijusi kļūdaina:
—
atceļ apstrīdēto lēmumu;
—
piespriež lietas dalībniekiem segt savus tiesāšanās izdevumus pašiem.
Persona, kas iestājusies lietā, prasa, lai Pirmās instances tiesa noraida prasību un piespriež prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Tā kā neviens no lietas dalībniekiem uz tiesas sēdi 2009. gada 13. janvārī nebija ieradies, Pirmās instances tiesa pēc mutvārdu procesa atklāšanas nosprieda, ka process atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 56. pantam nav jāatklāj, un pabeidza mutvārdu procesu.
Juridiskais pamatojums
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka Apelāciju padome ir pārkāpusi Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktu.
Tā uzskata, ka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā — kurā pēc grozījumiem noteikts, ka “šo pantu nepiemēro termiņiem, kas minēti šā panta 2. punktā, 42. panta 1. un 3. punktā un 78.a pantā”, — paredzēts, ka lūgumu par
restitutio in integrum
nevar iesniegt, ja tas attiecas uz šajos noteikumos paredzēto termiņu neievērošanu.
Prasītāja norāda, ka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā turpretim nav paredzēts, ka šī paša panta normas nav piemērojamas paredzētajiem termiņiem normās, kuras tostarp paredzētas šīs regulas 78.a pantā.
Tāds esot bijis Apelāciju padomes kļūdainais secinājums.
Prasītāja norāda, ka Apelāciju padome uzskatīja, ka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punkts ir jāpiemēro ne tikai termiņiem, kas tieši norādīti tajā ietvertajās četrās normās, bet arī visiem citiem termiņiem, kas netieši minēti katrā no pantiem, kuri norādīti šajās četrās normās.
Prasītāja norāda, ka atbilstoši Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktam — šī norma ir piemērojama tikai termiņiem, kas “minēti” četrās tajā minētajās normās un nevis termiņiem, kas netieši minēti katrā no šīm četrām normām.
Termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai neesot minēts Regulas Nr. 40/94 78.a pantā, bet tikai šīs regulas 59. pantā. Tas tādējādi neesot izslēgts no lūguma
restitutio in integrum
piemērošanas jomas.
ITSB būtībā norāda, ka šāda Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punkta izpratne ir ne bez pamata.
ITSB būtībā precizē, ka Regulas Nr. 40/94 78. pants regulē tiesību atjaunošanu pēc situācijas, kas ir pielīdzināma
force majeure
gadījumam, un ka šīs regulas 78.a pants regulē procesa turpināšanu.
ITSB norāda, ka ir loģiski uzskatīt, ka šajās situācijās, kaut arī tām ir kopējas pazīmes, netiktu un nevarētu tikt pieļauta identiska pieeja.
Kaut arī ir skaidrs, ka iebildumu neiesniegšanas paredzētajā termiņā faktu vairs nevarot labot — kā to tieši nosaka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punkts —, taču pēc ITSB ieskata neesot tikpat skaidrs tas, vai minētais attiecas arī uz novēlotu apelācijas sūdzības iesniegšanu.
ITSB norāda, ka gandrīz noteikti ir tas, ka — atbilstoši likumdevēja gribai — visas daudzās Regulas Nr. 40/94 78.a panta 2. punktā paredzētās normas attiecas uz nespēju turpināt procesu. Turpretim nebūt nav tikpat skaidrs, vai tās attiecas arī uz
restitutio in integrum
. ITSB šajā ziņā uzskata, ka, ja likumdevējs būtu gribējis
restitutio in integrum
izslēgt, visticamāk, tas būtu to izdarījis bez divdomības, kā tas to ir veicis attiecībā uz iebildumu lietām, tādējādi neatstājot vietu nekādām šaubām par nostāju situācijās, kuras norādītas šajā normā.
ITSB norāda, ka šāda interpretācija, šķiet, turklāt saskan ar ITSB priekšēdētāja 2005. gada 16. septembra Paziņojuma Nr. 6/05 nozīmi par tiesību atjaunošanu termiņa nokavējuma gadījumos (OV ITSB 2005, 1402. lpp.), kurā precizēts:
“Izdarot atsauci uz 78.a pantu, 78. panta 5. punkts izslēdz termiņa noteikšanu lūgumu iesniegšanai turpināt procesu un maksāt attiecīgo nodevu. Šī norma vienīgi paredz izvairīties no gadījuma, kad pastāv dubulta kompensācijas iespēja par to pašu termiņu un tādējādi neizslēdz termiņus, kuriem 78.a pants nav piemērojams.”
Tādējādi ITSB šaubās par Apelāciju otrās palātas pieņemtās nostājas tiesiskumu.
Turklāt ITSB uzsver, ka lietā R 628/2006-2
Sidescan
cita Apelāciju padome 2006. gada 13. septembra lēmumā par novēlotu prasības iesniegšanu nolēma, ka iesniedzējs bija atbalstāms [pieteikums bija pieņemams] saistībā ar
restitutio in integrum
.
Visbeidzot, ITSB uzsvēra, ka vairākos spriedumos — tādā kā 2003. gada 17. septembra spriedums lietā
T-71/02
Classen Holding
/ITSB —
International Paper
(“BECKETT EXPRESSION”) (
Recueil
, II-3181. lpp.
), — Pirmās instances tiesa atbilstoši agrāk piemērojamiem noteikumiem ir izvērtējusi jautājumu par formālajām prasībām rakstu iesniegšanai prasības pamatojuma izklāstam un lūguma par
restitutio in integrum
iesniegšanas termiņu.
Persona, kas iestājusies lietā, būtībā norāda, ka ir pamatoti, ka Apelāciju padome noraidīja lūgumu par
restitutio in integrum
, un ka nav jānodala, kā to min prasītāja, Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā tieši minētie termiņi no termiņiem, kuri tajā paredzēti netieši.
Tādējādi tā uzskata, ka 59. pants paredzēts Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā.
Tā papildina, ka lūgums par
restitutio in integrum
nebija pieņemams, jo tas neizpildīja Regulas Nr. 40/94 78. panta 2. punkta nosacījumus, kurā paredzēts, ka lūgums jāiesniedz rakstveidā divu mēnešu laikā kopš brīža, kad novērsts cēlonis attiecībā uz neiekļaušanos termiņā.
Persona, kas iestājusies lietā, atgādina, ka 2006. gada 27. martā ITSB telefoniski sazinājās ar prasītāju, lai to informētu, ka prasības akts nav ticis saņemts. Tādējādi laika termiņš, lai iesniegtu lūgumu par
restitutio in integrum
, bija . Tā kā ir sestdienā, divu mēnešu termiņš izbeidzās . Lūgums tika iesniegts , kas tādējādi bija pēc noteiktā termiņa.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā, ar grozījumiem, kas paredzēti Padomes 2004. gada 19. februāra Regulā (EK) Nr. 422/2004 (
OV L 70, 1. lpp.
), paredzēts, ka “šo pantu nepiemēro termiņiem, kas minēti šā panta 2. punktā, 42. panta 1. un 3. punktā un 78.a pantā”.
Jāatzīst, ka ne Regulas Nr. 422/2004 apsvērumi, ne sagatavošanas dokumenti minētās regulas sagatavošanā nesniedz noderīgu skaidrojumu par likumdevēja nodomiem.
Vārdus “termiņiem, kas minēti [..] 78.a pantā”, kas ietverti grozītajā Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā, tomēr nevar interpretēt tādējādi, ka tie nozīmētu, ka termiņi, kas paredzēti Regulas Nr. 40/94 78.a panta 2. punktā norādītajās normās, būtu arī izslēgti no tās pašas regulas 78. panta piemērošanas jomas. Šie termiņi faktiski nav “minēti” Regulas Nr. 40/94 78.a pantā.
Tādējādi Apelāciju padomes vērtējums, atbilstoši kuram konkrētais termiņš iebildumu iesniegšanai un termiņš apelācijas sūdzības iesniegšanai ir vienādi un abi nav pakļauti
restitutio in integrum
, ir kļūdains.
Apelāciju padomes argumentāciju, atbilstoši kurai likumdevējs 2004. gadā ir vēlējies precizēt, ka
restitutio in integrum
nav piemērojama Regulas Nr. 40/94 59. pantam, pirmām kārtām atspēko tas, ka izņēmumu sarakstā nav tiešas norādes uz 59. pantu. Ja likumdevējs būtu paredzējis šajā jautājumā novērst šaubas, tad varētu saprātīgi sagaidīt, ka tas to būtu izdarījis tieši, it īpaši tādēļ, ka tas grozīja Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktu.
Turpinot, argumentāciju, kas balstīta uz sērijveida izslēgšanas mehānismu, liek apšaubīt apstāklis, ka Regulas Nr. 40/94 42. pants arī ir minēts šīs pašas regulas 78.a pantā. Ja Apelāciju padomes argumentācija būtu pareiza, loģiski būtu bijis jāatceļ visas atsauces uz Regulas Nr. 40/94 42. panta 1. un 3. punktu šīs pašas regulas 78. panta 5. punktā. Tomēr tas acīmredzami nav noticis, kas pamato apgalvojumu, ka Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā noteiktie ierobežojumi neattiecas uz tās 59. pantu.
Visbeidzot, tā kā Regulas Nr. 40/94 78. panta 5. punktā noteikts ar šo pantu lietas dalībniekiem piešķirto procesuālo tiesību ierobežojums, šī norma ir jāinterpretē sašaurināti. Apelāciju padomes sniegtā interpretācija, tieši pretēji, ir neatbilstoša šim principam un tādēļ nav pieņemama.
Tādēļ apstrīdētais lēmums ir jāatceļ.
Attiecībā uz lūguma par
restitutio in integrum
novēlotu iesniegšanu, ko izvirzīja persona, kas iestājusies lietā, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Reglamenta 134. panta 3. punkta pirmo daļu persona, kas iestājas lietā, savā atbildes rakstā uz prasības pieteikumu var prasīt atcelt vai grozīt Apelāciju padomes lēmumu punktā, kurš nav minēts pieteikumā, un izvirzīt pamatus, kas nav ietverti pieteikumā.
Tādēļ ir jākonstatē, ka persona, kas iestājusies lietā, prasīja noraidīt prasību un nevis grozīt apstrīdēto lēmumu.
Turklāt ir jāuzsver, ka šo jautājumu par lūguma par
restitutio in integrum
pieņemamību lietas dalībnieki savos rakstos neapsprieda un ka — tā kā persona, kas iestājusies lietā, un prasītāja norādīja, ka nevēlas piedalīties tiesas sēdē, — Pirmās instances tiesa nevarēja lietas dalībniekiem sniegt iespēju tiesas sēdē apspriest šo problemātiku.
Visu šo norādīto iemeslu dēļ Pirmās instances tiesa uzskata, ka prasība ir jāapmierina un prasības lūgums par
restitutio in integrum
jānodod izskatīšanai ITSB lēmuma pieņemšanai.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
Tā kā ITSB spriedums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež atlīdzināt prasītājas tiesāšanās izdevumus saskaņā ar tās prasījumiem.
Persona, kas iestājusies lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)
nospriež:

1)
atcelt Iekšējā tirgus saskaņošanas biroja (preču zīmes, paraugi un modeļi) (ITSB) Apelāciju otrās padomes 2006. gada 24. jūlija lēmumu lietā R 446/2006-2;

2)
ITSB sedz savus, kā arī atlīdzina
Omnicare, Inc
. tiesāšanās izdevumus;

3)
Astellas Pharma GmbH
sedz savus tiesāšanās izdevumus pati.

Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2009. gada 7. maijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — angļu.