CELEX: 62009CJ0226
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 2004/18/EY
Julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyt
Tulkkaus- ja käännöspalveluja koskevan sopimuksen tekeminen
Kyseisen direktiivin liitteen II B soveltamisalaan kuuluvat palvelut
Palvelut, joihin ei sovelleta direktiivin kaikkia vaatimuksia
Sopimuksentekoperusteiden painotuksen määrittäminen tarjousten tekemisen jälkeen
Painotuksen muuttaminen tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen
Yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja avoimuusvelvoitteen noudattaminen

Euroopan komissio vaatii kanteessaan unionin tuomioistuinta toteamaan, että Irlanti ei ole noudattanut yhdenvertaisen kohtelun
periaatteen ja avoimuusperiaatteen, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut, mukaisia velvoitteitaan, koska
se on päättänyt tulkkaus- ja käännöspalvelujen hankintaa koskevien sopimuksentekoperusteiden painotuksesta tarjousten tekemisen
määräajan päätyttyä ja muuttanut tätä painotusta tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
Julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta
31.3.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114; jäljempänä direktiivi) II
osaston III luvussa säädetään niin kutsutusta kaksitasoisesta soveltamisesta julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten
osalta.
Direktiivin 20 artiklan mukaan direktiivin liitteessä II A lueteltuja palveluja koskevat sopimukset tehdään direktiivin 23–55
artiklan säännösten mukaisesti.
Näissä artikloissa annetaan erityissääntöjä, jotka koskevat tarjouspyyntöasiakirjoja ja hankintasopimusasiakirjoja (23–27
artikla) ja menettelyjä (28–34 artikla), julkisuutta ja avoimuutta koskevia sääntöjä (35–43 artikla) sekä menettelyn kulkua
koskevia sääntöjä (44–55 artikla).
Sitä vastoin direktiivin 21 artiklan mukaan ”liitteessä II B lueteltuja palveluja koskevia hankintasopimuksia koskevat yksinomaan
23 artikla ja 35 artiklan 4 kohta”.
Tulkkaus- ja käännöspalveluja ei mainita direktiivin liitteessä II A, vaan ne kuuluvat sen liitteessä II B olevaan luokkaan
27, johon kuuluvat ”muut palvelut”.
Direktiivin 23 artiklassa säädetään hankintasopimusasiakirjoihin sisällytettäviä teknisiä eritelmiä koskevista säännöistä.
Direktiivin 35 artiklan 4 kohdassa säädetään, että hankintaviranomaisten, jotka ovat tehneet julkisen hankintasopimuksen,
on lähetettävä komissiolle ilmoitus hankintamenettelyn tuloksista.
Direktiivin 37 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Hankintaviranomaiset voivat julkaista 36 artiklan mukaisesti ilmoituksia, jotka koskevat tässä direktiivissä säädetyn julkaisemisvelvoitteen
piiriin kuulumattomia julkisia hankintoja koskevia sopimuksia.”
Direktiivin 53 artiklan, jonka otsikkona on ”Hankintasopimuksen tekoperusteet” ja jota ei sovelleta direktiivin liitteen II
B soveltamisalaan kuuluvien sopimusten tekomenettelyihin, 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”– – tapauksessa[, jossa hankintasopimus tehdään kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen perusteella], hankintaviranomaisen
on täsmennettävä kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen määrittämiseksi valitsemansa kunkin perusteen suhteellinen
painotus hankintailmoituksessa – – sanotun kuitenkaan rajoittamatta kolmannen alakohdan säännösten soveltamista.
– –
Jos hankintaviranomainen katsoo, että painottaminen ei todistettavasti ole mahdollista, se ilmoittaa hankintailmoituksessa
tai tarjouspyyntöasiakirjoissa – – perusteiden tärkeysjärjestyksen.”

Kanteen taustalla olevat tosiseikat ja oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
Irlannin Department of Justice, Equality and Law Reform (oikeus-, tasa-arvo- ja lainuudistusministeriö) (jäljempänä hankintaviranomainen)
julkaisi 16.5.2006 Euroopan unionin virallisessa lehdessä (EUVL S 92) numerolla 2006/S 92-098663 hankintailmoituksen tulkkaus-
ja käännöspalvelujen toimittamista useille turvapaikka-asioissa toimivaltaisille laitoksille koskevan sopimuksen (jäljempänä
riidanalainen sopimus) tekemisestä.
Tämän hankintailmoituksen IV.2.1 kohdassa todettiin, että sopimus tehtäisiin kokonaistaloudellisesti edullisimman tarjouksen
perusteella seuraavien seitsemän perusteen pohjalta:
”1.      Onko kaikki pyydetyt asiakirjat toimitettu
2.      onko esitetty, että tarjoaja voi täyttää vaatimukset
3.      erien [hankinta oli jaettu useisiin eriin], palvelujen ja kielten lukumäärä
4.      pätevyydet, relevantti kokemus
5.      hinta
6.      ehdotettujen menettelyjen sopivuus
7.      referenssikohteet.”
Hankintailmoituksen VI.3 kohdassa todettiin, että mainittuja seitsemää perustetta ei ollut lueteltu tärkeysjärjestyksessä.
Tarjouspyynnössä kyseiset perusteet esitettiin samalla tavalla ja ne oli numeroitu yhdestä seitsemään. Toisin kuin hankintailmoituksessa,
kyseisessä asiakirjassa ei ilmoitettu nimenomaisesti, että niitä ei ollut lueteltu tärkeysjärjestyksessä.
Valittujen seitsemän perusteen suhteellista painotusta hankintaviranomaisen kannalta kokonaistaloudellisesti edullisimman
tarjouksen määrittämiseksi ei näin ollen ollut täsmennetty hankintailmoituksessa eikä tarjouspyynnössä. Myöskään sitä ei ilmoitettu,
painotettaisiinko näitä perusteita myöhemmin.
12 yhtiötä, joista kolmen kotipaikka on Irlannin ulkopuolella, esittivät tarjouksen ennen kuin tätä tarkoitusta varten vahvistettu
määräaika päättyi 9.6.2006.
Samana päivänä arviointikomitean jäsenille toimitettiin arviointisuunnitelma, jossa suositeltiin, että kyseisiin seitsemään
perusteeseen sovellettaisiin seuraavaa suhteellista painotusta:
”1.      Onko kaikki pyydetyt asiakirjat toimitettu: 0 %
2.      onko esitetty, että tarjoaja voi täyttää vaatimukset: 7 %
3.      erien, palvelujen ja kielten lukumäärä: 25 %
4.      pätevyydet, relevantti kokemus: 30 %
5.      hinta: 20 %
6.      ehdotettujen menettelyjen sopivuus: 10 %.
7.      referenssikohteet: 8 %.”
Arviointikomitean kunkin jäsenen piti tämän arviointisuunnitelman avulla voida tehdä tarjouksista itsenäisesti alustava arviointi.
Arvioituaan tällä tavoin osan tarjouksista arviointikomitean eräs jäsen lähetti 13.6.2006 hankintaviranomaisen yksiköiden
palveluksessa olevalle henkilölle, joka oli laatinut arviointisuunnitelman ja toimittanut tarjoukset arviointikomitealle,
sähköpostin, jossa hän ehdotti, että sopimuksentekoperusteiden painotusta muutettaisiin.
Arviointikomitea päätti 22.6.2006 pidetyssä ensimmäisessä kokouksessaan muuttaa perusteiden suhteellista painotusta ennen
tarjousten kollektiivista arviointia siten, että neljännen perusteen painotusta laskettiin 25 prosenttiin (aikaisemmin 30
%) ja kuudennen perusteen painotusta nostettiin 15 prosenttiin (aikaisemmin 10 %). Muiden arviointiperusteiden painotukset
pysyivät ennallaan.
Tämän jälkeen kyseinen komitea ryhtyi arvioimaan tarjouksia ja ratkaisemaan tarjouskilpailua seitsemän perusteen juuri hyväksytyn
uuden suhteellisen painotuksen mukaisesti.
Komissio aloitti toukokuussa 2007 sille tehdyn kantelun johdosta kirjeenvaihdon Irlannin kanssa.
Komissio mielestä erityisesti Irlannin 17.10.2007 päivättyyn viralliseen huomautukseen ja 18.9.2008 päivättyyn perusteltuun
lausuntoon toimittamien vastausten valossa riidanalainen hankintamenettely oli toteutettu yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
ja siitä johtuvan avoimuusvelvoitteen vastaisesti, ja se päätti näin ollen nostaa nyt käsiteltävän kanteen.

Kanne
Aluksi on todettava olevan selvää, että riidanalainen sopimus todellakin kuuluu direktiivin soveltamisalaan ja että kyseessä
olevat tulkkaus- ja käännöspalvelut kuuluvat tämän direktiivin liitteessä II B mainittujen muiden kuin ensisijaisten palvelujen
luokkaan.
On muistutettava, että direktiivin 21 artiklan mukaan ”liitteessä II B lueteltuja palveluja koskevia hankintasopimuksia koskevat
yksinomaan 23 artikla ja 35 artiklan 4 kohta”.
Direktiivin 21 ja 23 artiklasta sekä 35 artiklan 4 kohdasta niitä yhdessä luettuina käy ilmi, että kun sopimukset koskevat,
kuten esillä olevassa asiassa, direktiivin liitteen II B soveltamisalaan kuuluvia palveluja, hankintaviranomaisten on noudatettava
ainoastaan teknisiä eritelmiä koskevia sääntöjä ja lähetettävä komissiolle ilmoitus kyseisten sopimusten tekomenettelyn tuloksista.
Kyseisessä direktiivissä säädettyjä muita menettelyjen yhteensovittamissääntöjä, erityisesti niitä, jotka koskevat velvollisuuksia
kilpailuttamiseen, jossa julkaistaan ensin hankintailmoitus, ja direktiivin 53 artiklassa säädettyjä hankintasopimuksen tekoperusteita
koskevia sääntöjä, ei sitä vastoin voida soveltaa kyseisiin sopimuksiin.
Direktiivin 19 perustelukappaleessa todetaan direktiivin liitteen II B soveltamisalaan kuuluvista palveluista, että direktiivin
täysimittainen soveltaminen olisi siirtymäkauden ajaksi rajoitettava sellaisiin hankintoihin, joiden osalta sen säännökset
tekevät mahdolliseksi toteuttaa kaikki valtioiden rajat ylittävän kaupan lisäämismahdollisuudet.
Hankintaviranomaisten, jotka tekevät kyseisen liitteen II B soveltamisalaan kuuluvia hankintasopimuksia, on kuitenkin – vaikka
näihin sopimuksiin ei sovelleta direktiivissä säädettyjä sääntöjä, jotka koskevat velvollisuuksia kilpailuttamiseen, jossa
julkaistaan ensin hankintailmoitus – sovellettava unionin oikeuden perustavanlaatuisia sääntöjä ja erityisesti EUT-sopimuksessa
määrättyjä sijoittautumisoikeutta ja palveluiden tarjoamisen vapautta koskevia periaatteita (asia C-507/03, komissio v. Irlanti,
tuomio 13.11.2007, Kok., s. I-9777, 26 kohta).
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan julkisia hankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisella unionin
tasolla pyritään poistamaan palvelujen ja tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteet ja näin suojaamaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneiden
taloudellisten toimijoiden etuja (em. asia komissio v. Irlanti, tuomion 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Näin ollen järjestelmää, jonka unionin lainsäätäjä on ottanut käyttöön direktiivin liitteeseen II B kuuluvia palveluja koskevien
hankintasopimusten osalta, ei voida tulkita siten, että se olisi esteenä SEUT 49 ja SEUT 56 artiklasta johtuvien periaatteiden
soveltamiselle, mikäli tällaisiin sopimuksiin kuitenkin liittyy varma rajat ylittävä intressi (ks. vastaavasti em. asia komissio
v. Irlanti, tuomion 29 kohta), ja tästä syystä niiden velvoitteiden soveltamiselle, joilla pyritään varmistamaan menettelyjen
avoimuus ja tarjoajien yhdenvertainen kohtelu (ks. vastaavasti asia C-91/08, Wall, tuomio 13.4.2010, 37 kohta, ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoemassa).
Avoimuusvelvoitetta sovelletaan tilanteessa, jossa kyseinen palveluhankintoja koskeva sopimus saattaa kiinnostaa myös muussa
jäsenvaltiossa kuin siellä, missä sopimus tehdään, sijaitsevia yrityksiä (ks. vastaavasti em. asia komissio v. Irlanti, tuomion
29 kohta).
Se seikka, että riidanalainen sopimus saattoi nyt käsiteltävässä asiassa kiinnostaa muussa jäsenvaltiossa kuin Irlannissa
sijaitsevia yrityksiä, ilmenee sekä siitä, että tätä sopimusta koskeva hankintailmoitus julkaistiin Euroopan unionin virallisessa
lehdessä, että siitä, että kolme tarjoajaa on muuhun jäsenvaltioon kuin Irlantiin sijoittautuneita yrityksiä (ks. vastaavasti
em. asia Wall, tuomion 35 kohta).
Näiden toteamusten valossa on arvioitava komission esittämien niiden kahden kanneperusteen perusteltavuutta, joista kumpikaan
ei koske niitä kahta direktiivin säännöstä, joiden mukaan direktiivin liitteen II B soveltamisalaan kuuluvan sopimuksentekomenettelyn
on tapahduttava, eli tämän direktiivin 23 artiklaa ja 35 artiklan 4 kohtaa, vaan ne perustuvat unionin primaarioikeudesta
johtuviin kahteen edellytykseen eli yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattamiseen ja siitä johtuvaan avoimuusvelvoitteeseen.

Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee sitä, että sopimuksentekoperusteita painotettiin tarjousten tekemisen määräajan päätyttyä
Asianosaisten lausumat
Komissio toteaa, että Irlanti on loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusperiaatetta, koska se on päättänyt
riidanalaista sopimusta koskevien seitsemän sopimuksentekoperusteen suhteellisesta painotuksesta vasta tarjousten tekemisen
määräajan päätyttyä.
Sen mielestä tämä liian myöhään tapahtunut painotus on muuttanut tuntuvasti perusteiden suhteellista merkitystä verrattuna
alun perin julkaistujen perusteiden merkitykseen ja siihen merkitykseen, jota tarjoajat olisivat voineet kohtuullisesti odottaa
hankintasopimusasiakirjojen perusteella.
Irlanti täsmentää tässä yhteydessä aluksi, että toisin kuin komissio väittää kannekirjelmässään, hankintaviranomainen ei ole
ilmoittanut ennen tarjousten tekemistä millään tavalla hiljaisesti tai nimenomaisesti, että hankintailmoituksessa ja tarjouspyynnössä
mainitut sopimuksentekoperusteet oli lueteltu tärkeysjärjestyksessä.
Päinvastoin hankintailmoituksessa todettiin, ettei sopimuksentekoperusteita ollut lueteltu tärkeysjärjestyksessä, eikä hankintaviranomainen
ole tämän jälkeen missään vaiheessa todennut mitään, minkä perusteella voitaisiin katsoa, että tätä kantaa olisi muutettu.
Vaikka Irlanti lisäksi myöntää, että hankintaviranomaisen nimeämä arviointikomitea on päättänyt sopimuksentekoperusteiden
suhteellisesta painotuksesta tarjousten tekemiselle vahvistetun määräajan päätyttyä, se kiistää, että tällä eri sopimuksentekoperusteiden
painoarvon määrittämisellä olisi loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja avoimuusperiaatetta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi on todettava, että sen johdosta, että Irlanti on pyytänyt riidanalaista sopimusta koskevan hankintailmoituksen julkaisemista
Euroopan unionin virallisessa lehdessä, mikä on direktiivin 36 artiklan mukaan mahdollista, tällä jäsenvaltiolla ei ole velvollisuutta
tehdä hankintasopimusta kyseisen direktiivin niiden artiklojen mukaisesti, joita sovelletaan sen liitteen II A soveltamisalaan
kuuluviin julkisia hankintoja koskeviin sopimuksiin (ks. analogisesti direktiivin soveltamisalaan kuulumattoman julkisia hankintoja
koskevan sopimuksen osalta asia 45/87, komissio v. Irlanti, tuomio 22.9.1988, Kok., s. 4929, Kok. Ep. IX, s. 651, 9 ja 10
kohta).
Jotta ensimmäistä kanneperustetta voitaisiin pitää perusteltuna, olisi voitava todeta, että direktiivin liitteen II A soveltamisalaan
kuuluvan hankintasopimuksen sopimuksentekoperusteiden painottamista ennakolta koskeva erityissääntö seuraa suoraan siitä,
että hankintaviranomaisten on noudatettava yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja siitä johtuvaa avoimuusvelvoitetta.
Tässä yhteydessä oikeuskäytännöstä, joka koskee hankintasopimuksia, jotka on tehty direktiiviä edeltäneiden, asianomaista
alaa koskevien eri direktiivien säännösten mukaisesti, käy tosin ilmi, että velvollisuudella ilmoittaa tarjoajille ennakolta
sopimuksentekoperusteet ja jos mahdollista niiden suhteellinen painotus, on tarkoitus taata yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
ja avoimuusperiaatteen noudattaminen (ks. mm. asia C-470/99, Universale-Bau ym., tuomio 12.12.2002, Kok., s. I-11617, 98 kohta
ja asia C-331/04, ATI EAC ym., tuomio 24.11.2005, Kok., s. I‑10109, 22–24 kohta).
Vaikka velvollisuus ilmoittaa kunkin sopimuksentekoperusteen suhteellinen painotus hankintailmoituksen julkaisemisvaiheessa,
mistä säädetään nykyisin direktiivin 53 artiklan 2 kohdassa, vastaa vaatimusta, jonka mukaan on taattava yhdenvertaisen kohtelun
periaatteen ja siitä johtuvan avoimuusvelvoitteen noudattaminen, ei voida kuitenkaan perustellusti katsoa, että tämän periaatteen
ja velvoitteen ulottuvuus menisi kyseisen direktiivin tätä koskevan erityisen säännöksen puuttuessa niin pitkälle, että edellytettäisiin,
että kun kyseessä ovat hankintasopimukset, joihin ei sovelleta direktiivin 53 artiklan kaltaista säännöstä, hankintaviranomaisen
käyttämien sopimuksentekoperusteiden suhteellinen painotus olisi määritettävä ennakolta ja ilmoitettava potentiaalisille tarjoajille
silloin, kun niitä kehotetaan tekemään tarjouksensa. Kuten näet unionin tuomioistuin on todennut käyttämällä tämän tuomion
edellisessä kohdassa viitatussa oikeuskäytännössä ilmaisua ”jos mahdollista”, sopimuksentekoperusteiden painotuksen mainitseminen
sellaisen hankintasopimuksen osalta, joka ei kuulu direktiivin 53 artiklan 2 kohdan kaltaisen säännöksen soveltamisalaan,
ei ole hankintaviranomaiselle kuuluva velvollisuus.
Näin ollen Irlanti, joka oli antanut potentiaalisille tarjoajille riidanalaista sopimusta koskevia asianmukaisia tietoja ennen
tarjousten tekemiselle vahvistetun määräajan päättymistä, ei ole loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ja siitä johtuvaa
avoimuusvelvoitetta painottaessaan näitä sopimuksentekoperusteita mutta ilmoittamatta tällaisesta painotuksesta näille tarjoajille
ennen tarjousten tekemiselle vahvistetun määräajan päättymistä.
Konkreettisesti on todettava, että hankintaviranomainen on käsiteltävän asian kohteena olevassa tarjouspyynnössä antanut enemmän
tietoja kuin direktiivissä edellytetään, eikä riidanalaisen sopimuksen sopimuksentekoperusteita ole esitetty hankintasopimusasiakirjoissa
tavalla, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että kyseessä olisi erilainen kohtelu sellaisten yritysten vahingoksi, joita
tämä hankinta saattaa kiinnostaa ja jotka sijaitsevat muussa jäsenvaltiossa kuin Irlannissa.
Antaessaan tietyn painoarvon näille sopimuksentekoperusteille hankintaviranomainen on vain täsmentänyt niitä yksityiskohtaisia
sääntöjä, joiden perusteella tarjouksia oli arvioitava, loukkaamatta millään tavalla velvollisuutta tulkita sopimuksentekoperusteita
samalla tavoin, koska niitä ei ollut lueteltu tärkeysjärjestyksessä.
Tästä on todettava, että sen seikan perusteella, että sopimuksentekoperusteet on lueteltu ilmoittamatta kunkin suhteellista
painotusta, ei voida olettaa, että luettelo oli välttämättä esitetty tärkeysjärjestyksessä tai että sopimuksentekoperusteilla
oli oltava sama painoarvo.
Jos lisäksi potentiaaliset tarjoajat olisivat tarjouksia valmistellessaan tienneet arviointikomitealle taulukkomuodossa ilmoitetusta
sopimuksentekoperusteiden suhteellisesta painotuksesta, ne eivät olisi yhtäältä saaneet tietoja, jotka olisivat voineet vaikuttaa
merkittävästi tähän valmisteluun, ja toisaalta tällä painotuksella ei ole muutettu sopimuksentekoperusteita (ks. vastaavasti
em. asia ATI EAC ym., tuomion 32 kohta).
Lisäksi on todettava, ettei käsiteltävään kanteeseen, sellaisena kuin se on nostettu unionin tuomioistuimessa, sisälly seikkoja,
joiden perusteella voitaisiin katsoa, että sopimuksentekoperusteiden suhteellinen painotus oli määritetty tarjoukset sisältävien
kirjeiden avaamisen jälkeen.
Tässä tilanteessa komission kanteensa tueksi esittämä ensimmäinen kanneperuste on hylättävä perusteettomana.

Toinen kanneperuste, joka koskee sitä, että sopimuksentekoperusteiden painotusta on muutettu tarjousten alustavan arvioinnin
jälkeen
Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että Irlanti on muuttaessaan tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen riidanalaisen sopimuksen sopimuksentekoperusteiden
suhteellista painotusta siitä, miten se oli esitetty arviointisuunnitelmassa, loukannut yhdenvertaisen kohtelun periaatetta
ja avoimuusperiaatetta.
Se toteaa, että tällaisella tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen toteutetulla muutoksella loukataan yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta, ilman että on tarpeen selvittää, onko tarjousten alustava arviointi toteutettu siten, että arviointikomitean
eri jäsenet ovat arvioineet niitä itsenäisesti, vai siten, että kaikki sen jäsenet ovat arvioineet niitä kollegisesti.
Irlanti väittää, että painotusta on muutettu vain yhden kerran ja ennen kuin kyseinen komitea on arvioinut kollektiivisesti
yhtäkään tarjousta.
Sen mukaan perusteille tällä tavoin annettua painotusta on siten sovellettu muuttumattomasti koko riidanalaisen sopimuksentekomenettelyn
ajan eikä sillä näin ollen ole loukattu yhdenvertaisen kohtelun periaatetta.
Lisäksi Irlanti korostaa sitä, että sopimuksentekoperusteiden suhteellisen painotuksen muuttaminen on ollut äärimmäisen vähäistä
eikä sillä ole voitu saada aikaan joidenkin tarjoajien syrjintää. Jälkikäteen tarkasteltuna valittu tarjoaja olisi saanut
sopimuksen myös, jos sopimuksen tekemisestä olisi päätetty alkuperäisen painotuksen nojalla.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Komissio vaatii unionin tuomioistuinta toteamaan, että sopimuksentekoperusteiden painotuksen muuttamisella loukataan yhdenvertaisen
kohtelun periaatetta sellaisena kuin se johtuu EUT-sopimuksen määräyksistä.
Aluksi on täsmennettävä riidanalaisen sopimuksentekomenettelyn kulusta, että riidanalaista sopimusta koskevien sopimuksentekoperusteiden
painotusta on todella muutettu sen jälkeen kun hankintaviranomainen oli ilmoittanut arviointisuunnitelmassa näitä sopimuksentekoperusteita
koskevasta suhteellisesta painotuksesta arviointikomitean jäsenille, jotta he voisivat suorittaa tarjousten alustavan arvioinnin.
Arviointikomitean jäsenillä oli mahdollisuus arvioida tarjouksia itsenäisesti ennen kuin tämä komitea piti ensimmäisen kokouksen
kollegiaalisena elimenä, ja lisäksi heitä kannustettiin tekemään tällainen alustava arviointi, jotta komitean kollektiivinen
arviointi helpottuisi.
Tämän jälkeen on todettava, että tällaisessa tosiseikkoja koskevassa asiayhteydessä, kuten oikeuskäytännössä on jo katsottu,
hankintamenettelyissä sovellettavat yhdenvertaisen kohtelun periaate ja avoimuusperiaate asettavat hankintaviranomaisille
velvollisuuden tulkita sopimuksentekoperusteita samalla tavoin koko menettelyn ajan (ks. analogisesti asia C-448/01, EVN ja
Wienstrom, tuomio 4.12.2003, Kok., s. I‑14527, 92 kohta).
Sitä suuremmalla syyllä on todettava, että itse sopimuksentekoperusteita ei saa millään tavoin muuttaa hankintamenettelyn
aikana (ks. analogisesti em. asia EVN ja Wienstrom, tuomion 93 kohta).
Vaihe, jonka kuluessa arviointikomitean jäsenet arvioivat tarjouksia itsenäisesti ennen tämän komitean kokousta, on olennainen
osa kyseistä hankintamenettelyä.
Tässä tilanteessa sopimuksentekoperusteiden painotuksen muuttaminen kyseisen tarjousten alustavaa arviointia koskevan vaiheen
jälkeen merkitsisi niiden sopimuksentekoperusteiden muuttamista, joiden perusteella alustava arviointi on tehty. Tällainen
toiminta ei ole yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja siitä johtuvan avoimuusvelvoitteen mukaista.
Lopuksi on täsmennettävä ensinnäkin, toisin kuin Irlanti väittää, että komission toinen kanneperuste on perusteltu ilman että
on tarpeen näyttää, että suhteellisen painotuksen muuttaminen on vaikuttanut syrjivästi johonkin tarjoajista. Tässä yhteydessä
riittää, että muutosta tehtäessä ei ollut suljettu pois tällaista mahdollista vaikutusta.
Koska toiseksi jäsenvaltion jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämisen toteaminen ei edellytä sitä, että laiminlyönnistä
todettaisiin aiheutuneen vahinkoa (asia C-263/96, komissio v. Belgia, tuomio 18.12.1997, Kok., s. I‑7453, 30 kohta), Irlanti
ei voi puolustautua sillä, ettei yhdellekään tarjoajalle ole aiheutunut vahinkoa, koska myös sopimuksentekoperusteiden alkuperäisen
painotuksen perusteella riidanalaista hankintasopimusta ei olisi tehty jonkun muun kuin menettelyssä valitun tarjoajan kanssa.
Näin ollen komission kanteensa tueksi esittämä toinen kanneperuste on hyväksyttävä.
Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella on todettava, että Irlanti ei ole noudattanut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen
ja siitä johtuvan avoimuusvelvoitteen, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut, mukaisia velvoitteitaan, koska
se on muuttanut riidanalaista sopimusta koskevien sopimuksentekoperusteiden painotusta tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen.
Kanne hylätään muilta osin.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman artiklan 3 kohdassa määrätään, että erityisesti, jos asiassa osa
vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, unionin tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut
jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan.
Koska komission kanne on hyväksytty vain osittain, on syytä päättää, että kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Irlanti ei ole noudattanut yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja siitä johtuvan avoimuusvelvoitteen, sellaisina kuin Euroopan
unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut, mukaisia velvoitteitaan, koska se on muuttanut tulkkaus- ja käännöspalvelujen hankintaa
koskevien sopimuksentekoperusteiden painotusta tarjousten alustavan arvioinnin jälkeen.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Euroopan komissio ja Irlanti vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.