CELEX: 62006CJ0507
Õigus Austria lapsehooldustoetusele
Teises liikmesriigis perehüvitiste saamise perioodid, mida ei ole arvesse võetud
Määrus (EMÜ) nr 1408/71

Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes – muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (
EÜT 1997, L 28, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/03, lk 6) ning muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1386/2001 (
EÜT L 187, 10.7.2001, lk 1
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 129; edaspidi „määrus nr 1408/71”) – artiklite 3 ja 72 tõlgendamist ning nõukogu 21. märtsi 1972. aasta määruse (EMÜ) nr 574/72 – millega määratakse kindlaks määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 ning muudetud komisjoni 27. veebruari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 410/2002 (
EÜT L 62, lk 17
; ELT eriväljaanne 05/04, lk 209; edaspidi „määrus nr 574/72”) – artikli 10a tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati M. Klöppeli ja Tiroler Gebietskrankenkasse vahelises kohtuvaidluses selle üle, millise aja jooksul võib huvitatud isik saada Austrias lapsehooldustoetust.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigus
Määruse nr 1408/71 artikkel 3 „Võrdne kohtlemine” sätestab:
„1.   Liikmesriigi territooriumil elavatel isikutel, kelle suhtes on kohaldatav käesolev määrus, on liikmesriigi õigusaktide alusel samasugused kohustused ja õigus saada samasuguseid hüvitisi kui kõnealuse liikmesriigi kodanikel, arvestades käesoleva määruse erisätteid.
[…]”
Määruse nr 1408/71 artikkel 4 „Reguleerimisala” sätestab:
„1.   Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike:
[…]
h)
perehüvitised.
[…]”
Määruse nr 1408/71 artikkel 72 „Kindlustus-, töötamis- või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise perioodide liitmine” sätestab:
„Kui liikmesriigi õigusaktid seavad hüvitiste saamise õiguse omandamise sõltuvusse kindlustus-, töötamis- või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise perioodide täitumisest, võtab kõnealuse riigi pädev asutus vajalikul määral arvesse teises liikmesriigis täitunud kindlustus-, töötamis- või füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise perioode, nii nagu oleksid need täitunud tema poolt kohaldatavate õigusaktide alusel.”
Määruse nr 574/72 artikkel 10a „Reeglid, mida kohaldatakse juhul, kui töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes kehtivad ühe ja sama perioodi või selle osa vältel järjest mitme liikmesriigi õigusaktid” sätestab:
„Kui töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes on järjest kehtinud kahe liikmesriigi õigusaktid perioodi vältel, mis eraldab kõnealuse ühe või mõlema liikmesriigi õigusaktidega ettenähtud kaht perehüvitise maksmise kuupäeva, kohaldatakse järgmisi reegleid.
a)
Perehüvitis, mida kõnealune isik võib taotleda tulenevalt sellest, et tema suhtes on kehtinud iga sellise liikmesriigi õigusaktid, vastab päevaste hüvitiste arvule asjakohaste õigusaktide alusel. Kui selliste õigusaktidega ei ole ette nähtud päevaseid hüvitisi, määratakse perehüvitis aja eest, mille vältel iga sellise liikmesriigi õigusaktid on asjaomase isiku suhtes kehtinud, proportsionaalselt asjakohaste õigusaktidega ettenähtud aja suhtes.
b)
Kui asutus on perehüvitist andnud ajal, mil seda oleks pidanud andma teine asutus, teevad kõnealused asutused omavahel tasaarvestuse.
[…]”
Austria õigus
Austria 8. augusti 2001. aasta seaduse lapsehooldustoetuse kohta (Kinderbetreuungsgeldgesetz;
BGBl
. I, 103/2001; edaspidi „KBGG”) § 5 sätestab:
„1.   Lapsehooldustoetust makstakse kuni lapse 36. elukuu lõpuni, kui allpool ei ole sätestatud teisiti.
2.   Kui lapsehooldustoetust taotleb ainult üks lapsevanem, makstakse seda kuni lapse 30. elukuu lõpuni. Kui lapsehooldustoetust taotleb ka teine lapsevanem, pikeneb toetuse saamise õigus pärast lapse 30. elukuu täitumist selle aja võrra, milleks teine lapsevanem toetust taotleb, kuid mitte kauem kui lapse 36. elukuu lõpuni.
3.   Lapsehooldustoetust võivad saada mõlemad vanemad kordamööda ning toetuse saamise kestel võib muuta toetusesaajat ühe lapse kohta kaks korda. […]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
M. Klöppel, kes on Saksa kodanik ja Nordrhein-Westfaleni liidumaa ametnik, elab Austrias ning töötab Saksamaal asuvas gümnaasiumis õpetajana. Kuni 18. augustini 2004 elas ta Saksamaal, kus tal sündis 11. aprillil 2004 tütar. M. Klöppeli elukaaslane ja lapse isa Christian Kraler, kes on Austria kodanik, asus 1. märtsist 2004 elama M. Klöppeli juurde, et olla abiks enne lapse sündi ja hooldada last pärast tema sündi. Selleks andis Innsbrucki ülikool, kes on C. Kraleri tööandja Austrias, talle palgata puhkust. M. Klöppel sai palgata täispuhkust 22. juulist 2004 kuni 10. aprillini 2007.
Tütre sünni järel said M. Klöppel ja C. Kraler, kes elasid sel ajal Saksamaal, selles liikmesriigis makstavat lapsehooldustasu. C. Kraler sai seda toetust 11. aprillist11. augustini 2004.
M. Klöppel ja C. Kraler asusid 18. augustil 2004 koos oma lapsega elama Austriasse, kus C. Kraler jätkas töötamist.
Sellest kuupäevast kuni 11. oktoobrini 2006 sai M. Klöppel Austria lapsehooldustoetust. Ta esitas taotluse selle toetuse pikendamiseks kuni 10. aprillini 2007, kuid Tiroler Gebietskrankenkasse jättis 3. mai 2006. aasta otsusega selle taotluse rahuldamata. Taotluse rahuldamata jätmine põhines KBGG § 5 lõikel 2, mis sätestab, et kui lapsehooldustoetust taotleb ainult üks lapsevanem, ei maksta seda kauem kui 30 kuud pärast lapse sündi, kuid kui seda toetust taotleb (või on taotlenud) ka teine lapsevanem, võib õiguse toetusele anda 36 kuuks, kusjuures vanemad saavad toetust vaheldumisi. Kuid lapsehooldustasu, mida C. Kraler sai Saksamaal 11. aprillist kuni 11. augustini 2004, ei võetud arvesse küsimuse uurimisel, kas M. Klöppelil on õigus lapsehooldustoetusele 36 kuu kestel.
M. Klöppel esitas selle otsuse peale kaebuse.
Landesgericht Innsbruck järgis Tiroler Gebietskrankenkasse argumentatsiooni ning jättis M. Klöppeli kaebuse rahuldamata, leides, et M. Klöppelil on õigus saada lapsehooldustoetust ainult 30 kuu vältel.
Kuna M. Klöppel esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse, otsustas Oberlandesgericht Innsbruck neil asjaoludel menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] määruse […] nr 1408/71 […] artiklit 72 koostoimes selle määruse artikliga 3 ning […] määruse […] nr 574/72 […] artikliga 10a tuleb tõlgendada nii, et ühes liikmesriigis perehüvitiste saamise perioode (antud juhul Saksamaa riiklik lapsehooldustasu (
Bundeserziehungsgeld
)) tuleb samalaadse hüvitise teises liikmesriigis saamiseks (antud juhul Austria lapsehooldustoetus (
Kinderbetreuungsgeld
)) kohelda võrdselt ning seetõttu tuleb teises liikmesriigis hüvitise saamisel lugeda need perioodid teise liikmesriigi omadega võrdseks, kui nimetatud hüvitise saamise perioodil olid mõlemad vanemad töötajad määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti a alapunkti i mõttes?”
Eelotsuse küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et M. Klöppeli juhtumil hinnatakse lapsehooldustoetuse õiguse aluseks olevaid perioode erinevalt sõltuvalt sellest, kas need on täitunud Austrias või mõnes muus liikmesriigis. Kui C. Kraler oleks hooldanud oma last Austrias ning saanud selles liikmesriigis lapsehooldustoetust, oleks M. Klöppelil õigus nõuda seda toetust pikemaks perioodiks. Neil asjaoludel ning olles tõdenud, et M. Klöppeli juhtum kuulub määruse nr 1408/71 reguleerimisalasse, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selle määruse sätteid võib tõlgendada nii, et Saksamaal peretoetuste saamise perioodid tuleb võrdsustada samalaadsete Austrias toetuste saamise perioodidega.
Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida – nagu väidab Austria valitsus –, et ühenduse õigus ei piira liikmesriikide pädevust korraldada oma sotsiaalkindlustussüsteeme ning ühenduse tasandil ühtlustamise puudumisel määratakse sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused, suurus ja kestus kindlaks iga liikmesriigi õigusaktidega. Seda pädevust teostades peavad liikmesriigid siiski järgima ühenduse õigust, eelkõige EÜ asutamislepingu sätteid, mis käsitlevad töötajate liikumisvabadust ja iga Euroopa Liidu kodaniku õigust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (23. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-135/99: Elsen, EKL 2000, lk I-10409
, punkt 33).
EÜ artikli 39 lõikes 2 sätestatud mittediskrimineerimise põhimõte, mida täpsustati võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse valdkonnas määruse nr 1408/71 artikli 3 lõikes 1, ei keela mitte ainult sotsiaalkindlustushüvitise saajate kodakondsusel põhineva ilmse diskrimineerimise, vaid ka kõik varjatud diskrimineerimise vormid, mis viivad teistest eristuskriteeriumidest lähtudes tegelikult samale tulemusele (vt 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-332/05: Celozzi, EKL 2007, lk I-563
, punktid 13 ja 23).
Kaudselt diskrimineerivaks tuleb pidada siseriiklikus õiguses sätestatud tingimusi, mida kohaldatakse küll kodakondsuse põhjal eristamata, kuid mis mõjutavad peamiselt võõrtöötajaid või enamikku nendest, samuti eristamata kohaldatavaid tingimusi, mida on selle riigi kodanikest töötajatel kergem täita kui võõrtöötajatel või mis võivad olla kahjulikud eelkõige viimastele (eespool viidatud Celozzi kohtuotsus, punkt 24).
Sellisele tulemusele võib viia keeldumine võtmast M. Klöppelile Austria lapsehooldustoetuse määramisel arvesse perioodi, mille kestel sai tema elukaaslane C. Kraler samalaadset hüvitist Saksamaal, kuna üldreeglina on just teiste liikmesriikide kodanikest töötajad saanud enne Austriasse elama asumist perehüvitisi teistes liikmesriikides.
Tuleb märkida, et Euroopa Kohtu käsutuses ei ole teavet, mis võimaldaks tal uurida, kas niisugune erinev kohtlemine, mis kahjustab võõrtöötajaid, võiks olla õigustatud.
Kuna määruse nr 1408/71 artikli 3 tõlgendamine annab eelotsusetaotluse esitanud kohtule piisavalt teavet, et ta saaks lahendada tema menetluses oleva vaidluse, ei ole Euroopa Kohtul vaja tõlgendada määruse nr 1408/71 artiklit 72 ja määruse nr 574/72 artiklit 10a.
Eeltoodust arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 3 lõikega 1 on vastuolus, kui liikmesriik keeldub sellise perehüvitise nagu Austria lapsehooldustoetus määramisel arvesse võtmast teises liikmesriigis samalaadse hüvitise saamise perioodi nii, nagu oleks see täitunud tema territooriumil.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 ning muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1386/2001) artikli 3 lõikega 1 on vastuolus, kui liikmesriik keeldub sellise perehüvitise nagu Austria lapsehooldustoetus määramisel arvesse võtmast teises liikmesriigis samalaadse hüvitise saamise perioodi nii, nagu oleks see täitunud tema territooriumil.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.