CELEX: 62008CJ0302
Prekių ženklai
Tarptautinė registracija
Madrido susitarimo protokolas
Reglamentas (EB) Nr. 40/94
146 straipsnis
Tarptautinės registracijos ir Bendrijos prekių ženklo registracijos vienodas galiojimas Bendrijoje
Reglamentas (EB) Nr. 1383/2003
5 straipsnio 4 dalis
Prekės, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant prekių ženklą
Muitinės veiksmai
Bendrijos prekių ženklo savininkas
Teisė reikalauti taikyti muitinės priežiūros priemones taip pat kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje pateiktas prašymas jas taikyti
Teisės galiojimo išplėtimas tarptautinės registracijos savininko atžvilgiu

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises (
OL L 196, p. 7
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 2 sk., 13 t., p. 649), 5 straipsnio 4 dalies ir 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146) su pakeitimais, padarytais 2003 m. spalio 27 d. Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1992/2003 (
OL L 296, p. 1
), 146 straipsnio išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant bylą tarp
Zino Davidoff SA
(toliau –
Davidoff
) ir
Bundesfinanzdirektion Südost
dėl
Davidoff
prašymo sulaikyti prekes, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tarptautiniu mastu įregistruotus prekių ženklus, kurių savininkė ji yra.
Teisinis pagrindas
Reglamento Nr. 1383/2003 1 straipsnyje numatyta:
„1.   Šiuo reglamentu nustatomos sąlygos, kuriomis muitinė imasi veiksmų, kai prekės, įtariamos esant pagamintomis pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises, yra tokiose situacijose:
a)
kai prekės deklaruotos išleidimui į laisvą apyvartą, eksportui ar reeksportui <…>;
b)
kai jos aptiktos tikrinant įvežamas į ar išvežamas iš Bendrijos muitų teritorijos prekes <…>, tikrinant prekes, kurioms taikoma to reglamento 84 straipsnio 1 dalies a punkte nustatyta procedūra, tikrinant prekes, reeksportuojamas <…>, arba tikrinant prekes, kurios <…> laikomos laisvojoje zonoje ar laisvajame sandėlyje.
2.   Šiuo reglamentu taip pat nustatomos priemonės, kurių privalo imtis kompetentingos institucijos pripažinus, kad 1 dalyje minėtos prekės tikrai pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises.“
To paties reglamento 2 straipsnyje nurodyta:
„1.   Šiame reglamente „prekės, pagamintos pažeidžiant intelektinės nuosavybės teises“ reiškia:
a)
„suklastotos prekės“ t. y.:
i)
prekės, įskaitant jų pakuotes, be leidimo pažymėtos prekių ženklu, tapačiu prekių ženklui, užregistruotam tokios pat rūšies prekėms, arba prekių ženklu, kurio pagal jo esminius požymius negalima atskirti nuo užregistruoto prekių ženklo ir kuris dėl to pažeidžia atitinkamo prekių ženklo savininko teises pagal Bendrijos teisę, kaip numatyta 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo arba pagal valstybės narės, kurios muitinei pateiktas prašymas taikyti muitinės priežiūros priemones, teisę;
<…>
<…>
2.   Šiame reglamente „intelektinės nuosavybės teisių subjektas“:
a)
prekių ženklo savininkas <…>
<…>“
Reglamento 5 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Intelektinės nuosavybės teisių subjektas bet kurioje valstybėje narėje gali kreiptis raštu į kompetentingą muitinės instituciją, kad muitinė imtųsi veiksmų tais atvejais, kai prekės yra 1 straipsnio 1 dalyje išvardytose situacijose (prašymas taikyti muitinės priežiūros priemones).
<…>
4.   Jei pareiškėjas yra Bendrijos prekių ženklo <…> turėtojas, galima prašyti taikyti muitinės priežiūros priemones ne tik toje valstybėje narėje, kurioje prašymas pateikiamas, bet taip pat ir vienoje ar daugiau kitų valstybių narių
<…>“
Nuo 2004 m. spalio 1 d. Bendrija yra prisijungusi prie 1989 m. birželio 27 d. priimto Madrido susitarimo dėl tarptautinės ženklų registracijos protokolo (toliau – Protokolas) pagal 2003 m. spalio 27 d. Tarybos sprendimą, patvirtinantį Europos bendrijos prisijungimą prie [Protokolo] (
OL L 296, p. 20
).
Protokolo 4 straipsnyje nurodyta:
„Tarptautinės registracijos galiojimas
a)
Nuo registracijos arba įrašo <…> dienos ženklo apsauga kiekvienoje iš susitariančių šalių tampa tokia pati kaip ir tuo atveju, jei ženklas būtų tiesiogiai pareikštas šios susitariančios šalies įstaigoje. Jei tarptautiniam biurui nepranešama apie atsisakymą suteikti apsaugą <…> arba jeigu <…> praneštas atsisakymas vėliau panaikinamas, ženklo apsauga susijusioje susitariančioje šalyje nuo minėtos dienos tampa tokia pati kaip ir tuo atveju, jei ženklas būtų registruotas šios susitariančios šalies įstaigoje.
<…>“
Reglamento Nr. 40/94 146 straipsnyje „Tarptautinės ženklų registracijos nurodant Europos bendrijos teritoriją galiojimas“ numatyta:
„1.   Tarptautinė ženklų registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją <…> turi tokią pačią galią kaip ir paraiška dėl Bendrijos prekės ženklo.
2.   Jei <…> nebuvo pranešta apie atsisakymą registruoti arba jei bet kokie tokio pobūdžio atsisakymai buvo atšaukti, tarptautinė ženklų registracija nurodant Europos bendrijos teritoriją <…> turi tokią pačią galią kaip ir ženklo, įregistruoto Bendrijos prekės ženklu, registracija.
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
2007 m. gegužės 10 d., remdamasi Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalimi,
Davidoff
pateikė
Oberfinanzdirektion Nürnberg
, kuris vėliau tapo
Bundesfinanzdirektion Südost
, prašymą sulaikyti muitinėje prekes, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tarptautiniu mastu įregistruotus dvylika prekių ženklų, kurių savininkė ji yra.
2007 m. rugpjūčio 22 d. šis prašymas buvo atmestas remiantis tuo, kad Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalis taikoma tik „Bendrijos prekių ženklo savininkui“, ir nors Bendrija prisijungė prie Protokolo, šio reglamento Bendrijos teisės aktų leidėjas atitinkamai nepakeitė.
Davidoff
pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo
Finanzgericht München
.
Finanzgericht München
mano, kad aptariamos Bendrijos teisės nuostatos kelia aiškinimo problemų.
Jo nuomone, remiantis ne vien Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalies tekstu, bet ir kitomis nuostatomis, ji taikytina taip pat tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo savininkui, nes toks prekių ženklas prilyginamas Bendrijos prekių ženklui, kiek tai susiję su jo registracijos galiojimu Bendrijoje.
Šiomis aplinkybėmis
Finanzgericht München
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar, atsižvelgiant į Europos bendrijos prisijungimą prie [Protokolo], [Reglamento Nr. 1383/2003] 5 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad, nepaisant sąvokos „Bendrijos prekių ženklas“ vartojimo, ji apima ir tarptautines prekių ženklų registracijas [Reglamento Nr. 40/94] 146 ir paskesnių straipsnių prasme?“
Dėl prejudicinio klausimo
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar pagal Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalį, skaitomą atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 146 straipsnį, tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo savininkas gali, kaip ir Bendrijos prekių ženklo savininkas, reikalauti taikyti muitinės priežiūros priemones kitoje ar kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje jis pateikia prašymą.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad Reglamentas Nr. 1383/2003 priimtas prieš Bendrijai prisijungiant prie Protokolo pagal Sprendimą Nr. 2003/793.
Pagal Protokolo 4 straipsnio 1 dalį tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo apsauga kiekvienoje iš šio ženklo savininko nurodytų susitariančiųjų šalių tampa tokia pati kaip ir tuo atveju, jei ženklo paraiška būtų tiesiogiai pareikšta šios susitariančiosios šalies įstaigoje.
Reglamento Nr. 1992/2003 8 konstatuojamojoje dalyje sakoma, jog šiame reglamente numatytos priemonės, kurios būtinos, kad įsigaliotų Europos bendrijos prisijungimas prie Protokolo.
To paties reglamento 6 konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, pažymėta, kad pagal Protokolą tarptautiniu lygiu įregistruotų prekių ženklų savininkams turėtų būti leista reikalauti užtikrinti savo prekių ženklų apsaugą pagal Bendrijos prekių ženklų sistemą.
1 konstatuojamojoje dalyje primenama, jog pagal Bendrijos prekių ženklų sistemą Bendrijos prekių ženklai yra vienodai saugomi ir galioja visoje Europos bendrijos teritorijoje.
Atsižvelgiant į šias konstatuojamąsias dalis, Reglamento Nr. 40/94 146 straipsnio 2 dalyje, įterptoje Reglamentu Nr. 1992/2003, numatyta, kad tarptautinė prekių ženklo registracija nurodant Bendrijos teritoriją turi tokią pačią galią kaip ir ženklo, įregistruoto kaip Bendrijos prekių ženklo, registracija.
Kaip mano ieškovė pagrindinėje byloje, visos pastabas pateikusios valstybės narės bei Europos Bendrijų Komisija, tai reiškia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas taip siekė tarptautiniu mastu įregistruotus prekių ženklus jų registracijos galiojimo prasme prilyginti Bendrijos prekių ženklams.
Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalis kaip tik numato tvarką, pagal kurią, atsižvelgiant į Bendrijos prekių ženklo registracijos galiojimą, įgyvendinama jo apsauga Bendrijoje.
Remiantis šios nuostatos tekstu, vien „Bendrijos prekių ženklo savininkas“ gali, pateikęs prašymą, reikalauti taikyti muitinės priežiūros priemones ne tik toje valstybėje narėje, kurioje šis prašymas pateikiamas, bet ir vienoje ar daugiau kitų valstybių narių.
Tačiau tarptautiniu mastu įregistruotą prekių ženklą prilyginus Bendrijos prekių ženklui, neišvengiamai reikia pripažinti, kad, vadovaujantis Reglamentą Nr. 1992/2003 priėmusio Bendrijos teisės aktų leidėjo ketinimu, prašyti taikyti Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalį taip pat gali tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo savininkas.
Taigi į prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1383/2003 5 straipsnio 4 dalis, skaitoma atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 146 straipsnį, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo savininkas gali, kaip ir Bendrijos prekių ženklo savininkas, reikalauti taikyti muitinės priežiūros priemones kitoje ar kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje jis pateikia prašymą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:

2003 m. liepos 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1383/2003 dėl muitinės veiksmų, atliekamų su prekėmis, kurios, kaip įtariama, pagamintos pažeidžiant tam tikras intelektinės nuosavybės teises, ir priemonių, kurių turi būti imamasi prekių atžvilgiu nustačius, kad jos pagamintos pažeidžiant tokias teises, 5 straipsnio 4 dalis, skaitoma atsižvelgiant į 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo su pakeitimais, padarytais 2003 m. spalio 27 d. Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 1992/2003, 146 straipsnį, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją tarptautiniu mastu įregistruoto prekių ženklo savininkas gali, kaip ir Bendrijos prekių ženklo savininkas, reikalauti taikyti muitinės priežiūros priemones kitoje ar kitose valstybėse narėse nei ta, kurioje jis pateikia prašymą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.