CELEX: 62004TJ0483
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo GALZIN paraiška
Ankstesnis nacionalinis žodinis prekių ženklas CALSYN
Santykinis atmetimo pagrindas
Supainiojimo galimybė
Prekių ir žymenų panašumas
Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktas
Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalys
VRDT išvada
Priimtinumas

Ginčo aplinkybės
2000 m. balandžio 12 d. d.
Teva Pharmaceutical Industries
Ltd
, remdamasi iš dalies pakeistu 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (OL L 11,
1994, p. 1), pateikė Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) paraišką įregistruoti
Bendrijos prekių ženklą.
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo GALZIN.
Prekės, kurioms buvo prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d.
Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 5 klasei ir apibūdinamos taip: „Farmacijos
preparatai Vilsono ligai gydyti“.
2001 m. sausio 2 d. prekių ženklo paraiška buvo paskelbta
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 2/2001.
2001 m. kovo 28 d.
Armour Pharmaceutical Co.
, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, padavė protestą dėl prašomo prekių ženklo įregistravimo visoms prekėms, kurioms
jį prašoma įregistruoti, grįsdama jį 1983 m. vasario 3 d. Prancūzijoje įregistruotu savo ankstesniu žodiniu prekių ženklu
CALSYN, kurio registracijos Nr. 1 226 303, Nicos sutarties 5 klasės prekėms, apibūdinamoms taip: „farmacijos ir medicinos
preparatai, ypač preparatai, kurių pagrindas yra kalcis“.
Argumentas, kuriuo grindžiamas protestas − Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta supainiojimo galimybė.
2003 m. vasario 28 d. Sprendimu VRDT protestų skyrius patenkino protestą ir atmetė paraišką įregistruoti prekių ženklą visoms
prekėms.
2003 m. balandžio 17 d. kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis, remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais, pateikė
VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimu (toliau − ginčijamas sprendimas) VRDT ketvirtoji apeliacinė taryba patenkino apeliaciją ir
panaikino Protestų skyriaus sprendimą, įpareigodama ieškovę padengti ginčo nagrinėjimo išlaidas. Iš esmės Apeliacinė taryba
manė, kad, remiantis Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalies pabaiga, ankstesnis prekių ženklas laikomas įregistruotu
„farmacijos preparatams, kurių pagrindas yra kalcis“, kad šios Protestų skyriaus sprendimo išvados šalys neginčijo ir kad
ji jai pritaria. Be to, pagal ginčijamą sprendimą, nors prekės ir prekių ženklai yra panašūs, to nepakanka, kad būtų suklaidinta
Prancūzijos visuomenė dėl šiais prekių ženklais pažymėtų parduodamų prekių, atsižvelgiant į žymenų, dėl kurių kilo ginčas,
skirtumus, būtent į jų fonetinį skirtumą, ir į tai, kad aptariamos prekės skirtos gydyti ne tuos pačius sutrikimus. Galiausiai,
Apeliacinė taryba manė, kad, atsižvelgiant į prekių prigimtį, visuomenė, kurią sudaro tiek vaistų vartotojai, tiek ir medicinos
specialistai, kreipia ypatingą dėmesį į prekes žyminčius žymenis.

Šalių reikalavimai
Ieškovė Pirmosios instancijos teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        patvirtinti Protestų skyriaus sprendimą,
–        priteisti iš VRDT bylinėjimosi išlaidas.
VRDT prašo Pirmosios instancijos teismą įvertinti, ar yra galimybė supainioti nagrinėjamus prekių ženklus. Jei Pirmosios instancijos
teismas nuspręstų, kad nėra galimybės suklaidinti Prancūzijos vartotojus, VRDT prašo Pirmosios instancijos teismo atmesti
ieškinį ir priteisti iš ieškovės atlyginti bylinėjimosi išlaidas. Jei Pirmosios instancijos teismas nuspręstų, kad yra galimybė
suklaidinti Prancūzijos vartotojus, VRDT prašo Pirmosios instancijos teismo panaikinti ginčijamą sprendimą ir priteisti iš
kitos procedūros Apeliacinėje taryboje šalies bylinėjimosi išlaidas, jei tokių būtų, arba įpareigoti kiekvieną šalį padengti
savo bylinėjimosi išlaidas.

Dėl VRDT reikalavimų priimtinumo
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 113 straipsnį, Pirmosios instancijos teismas savo iniciatyva bet
kuriuo metu gali apsvarstyti, ar viešosios tvarkos požiūriu nėra draudimo tęsti bylos nagrinėjimą.
Reikia priminti Bendrijos teismų praktiką, pagal kurią niekas nedraudžia, kad VRDT palaikytų ieškovės reikalavimus arba nuspręstų
pasikliauti Pirmosios instancijos teismo nuožiūra, pateikdama visus, jos manymu, tinkamus argumentus, skirtus informuoti Pirmosios
instancijos teismą (2004 m. birželio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
GE Betz prieš VRDT – Atofina Chemicals (BIOMATE)
, T‑107/02, Rink. p. II‑1845, 36 punktas ir 2005 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Peek & Cloppenburg prieš VRDT
(Cloppenburg)
, T‑379/03, Rink. p. II‑0000, 22 punktas). Tačiau negalima prašyti panaikinti arba pakeisti Apeliacinės tarybos sprendimą tais klausimais,
kurie nėra išdėstyti ieškinyje, arba pateikti įrodymus, kurių nėra ieškinyje (šiuo klausimu žr. 2004 m. spalio 12 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Vedial prieš VRDT
, C‑106/03 P, Rink. p. I‑9573, 34 punktą ir minėto sprendimo
Cloppenburg
22 punktą).
Iš šios teismų praktikos išplaukia, kad šiuo atveju reikia vertinti ginčijamo sprendimo teisėtumą ieškinyje nurodytų pagrindų
atžvilgiu, atsižvelgiant taip pat ir į VRDT pateiktus argumentus.

Dėl esmės
Pagrįsdama savo ieškinį ieškovė nurodo du pagrindus, susijusius atitinkamai su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių
bei 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovė teigia, jog per protesto procedūrą ji pateikė įrodymus, kad jos ankstesnis prekių ženklas CALSYN buvo naudojamas farmacijos
preparatams, kurių pagrindas yra kalcis, nors jis skirtas Nicos sutarties 5 klasei priskiriamiems farmacijos ir medicinos
preparatams apskritai. Apeliacinė taryba, nagrinėdama protestą atsižvelgusi tik į farmacijos preparatus, kurių pagrindas yra
kalcis, pažeidė Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Ieškovė iš esmės mano, kad yra suprantama, jog tuo atveju, kai ankstesnis prekių ženklas žymi skirtingo pobūdžio prekes ir
paslaugas, nagrinėjant protestą teisingumas reikalauja atsižvelgti tik į sritį, kurioje naudojamas daugiau nei prieš penkerius
metus įregistruotas prekių ženklas, siekiant išvengti piktnaudžiavimo visas vienos ar kelių klasių prekes arba paslaugas žyminčiais
prekių ženklais. Tačiau jei konkreti prekė, kurios atžvilgiu naudojimas yra įrodytas, priskiriama konkrečiai kategorijai,
kuriai prašoma įregistruoti prekių ženklą, atsižvelgimas tik į konkrečią prekę turėtų neproporcingą apribojantį poveikį. Taip
yra šiuo atveju, nes farmacijos preparatai, kurių pagrindas yra kalcis, priskiriami farmacijos preparatams.
Ieškovės teigimu, toks Apeliacinės tarybos pateiktas siauras Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių aiškinimas prieštarauja
nuosavybės teisės sampratai, įtvirtintai suderintuose prekių ženklų teisės aktuose, ir yra diskriminuojantis reikšmės, protestų
procedūroje suteiktos mažiau nei prieš penkerius metus įregistruoto ir nenaudoto prekių ženklo registracijai, atžvilgiu.
VRDT pirmiausia nurodo prekių ženklo naudojimo įrodymo principus. Ji teigia, kad kai prekių ženklas įregistruojamas visoms
tam tikros klasės antraštėje nurodytoms prekėms ar paslaugoms ir kai jis naudojamas konkrečioms tai pačiai klasei priskiriamoms
prekėms ar paslaugoms žymėti, iš esmės reikia traktuoti, kad prekių ženklas naudojamas šioms konkrečioms prekėms ir paslaugoms
žymėti. Taip pat galima traktuoti, kad prekių ženklas naudojamas atskirai pakategorei žymėti, jei įmanoma tokią kategoriją
išskirti, kai konkrečios prekės arba paslaugos turi pakankamai bendrų požymių. Tačiau VRDT priduria, kad toks apibendrinimas
turi būti atliekamas labai atsargiai, turint omenyje, kad ankstesnio prekių ženklo apsauga pateisinama, tik jei jis iš tikrųjų
buvo naudojamas.
Šioje byloje VRDT pastebi, kad ankstesnis prekių ženklas įregistruotas „farmacijos ir medicinos preparatams, ypač preparatams,
kurių pagrindas yra kalcis“ ir kad jo naudojimas buvo įrodytas tik farmacijos preparatų, kurių pagrindas yra kalcis, atžvilgiu,
nes prekių, kurioms skirtas prekių ženklas, sąraše ieškovė pati atskirai nurodė preparatus, kurių pagrindas yra kalcis.
Todėl ieškovė negali kaltinti Protestų skyriaus ir Apeliacinės tarybos nagrinėjant protestą nustačius, kad jos prekių ženklas
buvo įregistruotas vien tik farmacijos preparatams, kurių pagrindas yra kalcis. VRDT teigimu, laikyti, kad ankstesnis prekių
ženklas naudojamas visai farmacijos preparatų kategorijai, nors jis aiškiai naudojamas tik konkrečiai prekei, reikštų neteisėtos
apsaugos ankstesniam prekių ženklui suteikimą ir prieštarautų principams, įtvirtintiems Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio
2 dalyje.
Bet kokiu atveju VRDT tvirtina, kad ginčijamas sprendimas neturi jokių spragų, nes ieškovė nepateikė jokių prieštaravimų dėl
šio Protestų skyriaus sprendimo aspekto ir nenurodė šio argumento Apeliacinei tarybai.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Kaip išplaukia iš Reglamento Nr. 40/94 devintos konstatuojamosios dalies, teisės aktų leidėjas manė, kad ankstesnio prekių
ženklo apsauga gali būti pateisinama, tik jei jis iš tikrųjų buvo naudojamas. Pagal šią konstatuojamąją dalį, Reglamento Nr. 40/94
43 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyta, kad pareiškėjas gali pareikalauti pateikti įrodymus, jog penkerius metus iki paraiškos
prekių ženklui, dėl kurio pareikštas protestas, paskelbimo ankstesnis nacionalinis prekių ženklas buvo iš tikrųjų naudojamas
toje teritorijoje, kurioje jis yra saugomas (2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kabushiki Kaisha Fernandes prieš VRDT – Harrison (HIWATT)
, T‑39/01, Rink. p. II‑5233, 34 punktas ir 2004 m. spalio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vitakraft-Werke Wührmann prieš VRDT – Krafft (VITAKRAFT)
, T‑356/02, Rink. p. II‑3445, 25 punktas).
Pagal 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl
Bendrijos prekių ženklo (OL L 303, p. 1), 22 taisyklės 2 dalį, naudojimo įrodinėjimui reikalingus įrodymus sudaro duomenys
apie ankstesnio prekių ženklo naudojimo vietą, laiką, apimtį bei pobūdį (minėto sprendimo
VITAKRAFT
27 punktas).
Šiuo atveju yra akivaizdu, kad ankstesnis prekių ženklas buvo įregistruotas „farmacijos ir medicinos preparatams, ypač preparatams,
kurių pagrindas yra kalcis“, priskiriamiems Nicos sutarties 5 klasei. Taip pat neginčyta, kad kitos procedūros Apeliacinėje
taryboje šalies prašymu ieškovė įrodė ankstesnio prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų pateikdama dokumentus, kurie patvirtina
jo naudojimą iš tikrųjų farmacijos preparatų, ypač preparatų, kurių pagrindas yra kalcis, prekyboje.
Taigi Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalies paskutinį sakinį ir to paties reglamento 43 straipsnio 3 dalį, pagal kurią
43 straipsnio 2 dalies nuostatos taikomos ankstesniems nacionaliniams prekių ženklams, reikia aiškinti taip, jog jais siekiama
išvengti, kad iš dalies naudojamas prekių ženklas būtų plačiai saugomas remiantis tik tuo, kad jis buvo įregistruotas plačiam
prekių ar paslaugų asortimentui. Taigi taikant šias nuostatas atsižvelgtina į prekių ar paslaugų, kurioms buvo įregistruotas
ankstesnis prekių ženklas, kategorijų apimtį, būtent į aprašant šias kategorijas vartojamų žodžių bendrumą, kartu atsižvelgiant
į prekes ar paslaugas, kurių atžvilgiu ženklo naudojimas iš tikrųjų buvo iš esmės nustatytas (2005 m. liepos 14 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimo
Reckitt Benckiser (España) prieš VRDT – Aladin (ALADIN)
, T‑126/03, Rink. p. II‑2861, 44 punktas).
Iš nurodytų nuostatų matyti, kad jei prekių ženklas buvo įregistruotas pakankamai plačiai prekių ar paslaugų kategorijai,
kad ją būtų galima suskirstyti į kelias autonomiškas pakategores, prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų žymint dalį šių prekių
ar paslaugų įrodymas vykstant protesto procedūrai suteikia apsaugą tik vienai ar kelioms pakategorėms, kurioms priklauso prekės
ar paslaugos, kurioms žymėti faktiškai naudojamas prekių ženklas. Tačiau jei prekių ženklas buvo įregistruotas prekėms ar
paslaugoms, apibrėžtoms taip tiksliai ir apribojant, kad neįmanoma atitinkamos kategorijos suskirstyti į aiškias pakategores,
tuomet prekių ženklo naudojimo iš tikrųjų žymint minėtas prekes arba paslaugas įrodymas nagrinėjant protestą apima visą šią
kategoriją (minėto sprendimo
ALADIN
45 punktas).
Šiuo požiūriu reikia priminti, kad ankstesnis prekių ženklas buvo įregistruotas „farmacijos ir medicinos preparatams, ypač
preparatams, kurių pagrindas yra kalcis“. Toks apibrėžimas akivaizdžiai apima ganėtinai plačią prekių kategoriją, t. y. farmacijos
preparatus bendrai, kurioje galima išskirti atskiras pakategores. Iš tikrųjų farmacijos preparato sąvoka apima preparatus,
kurie pakankamai skirtingi paskirties, galutinių vartotojų, jų terapinės indikacijos, platinimo kanalų, taip pat pardavinėjimo
pagal receptą arba be jo atžvilgiu, kad būtų galima jas išskirti į savarankiškas pakategores. Be to, pati ieškovė prekių,
kurioms skirtas jos prekių ženklas, sąraše išskyrė pakategorę „preparatai, kurių pagrindas yra kalcis“.
Šiomis aplinkybėmis darytina išvada, kad ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų buvo įrodytas tik dalies prekių ar
paslaugų, priskiriamų plačiai prekių kategorijai, kurioje galima išskirti skirtingas savarankiškas pakategores, atžvilgiu.
Iš to išplaukia, kad, nagrinėjant protestą atsižvelgusi tik į „farmacijos preparatus, kurių pagrindas yra kalcis“, Apeliacinė
taryba tinkamai pritaikė Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis.
Šios išvados nepaneigia ieškovės argumentai.
Iš esmės ieškovė pirmiausia nurodo, kad nors ir teisinga tuo atveju, kai ankstesnis prekių ženklas žymi skirtingo pobūdžio
prekes ar paslaugas, nagrinėjant protestą atsižvelgti į sritį, kurioje naudojamas daugiau nei prieš penkerius metus įregistruotas
prekių ženklas, siekiant išvengti piktnaudžiavimo prekių ženklais, žyminčiais visas vienos ar kelių klasių prekes ar paslaugas,
tačiau yra neproporcinga atsižvelgti tik į konkrečią tam tikros kategorijos prekę.
Pirmosios instancijos teismas pirmiausia mano, kad Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalis nurodo prekes ir paslaugas,
o ne prekių, kurių atžvilgiu įregistruotas prekių ženklas, kategorijas ar klases. Antra, sąvoka „farmacijos preparatai, kurių
pagrindas yra kalcis“, kurios buvo vertinamos protesto procedūroje, apima ne vien tik konkrečią prekę, bet savarankišką ir
pakankamai plačią pakategorę, o tai šioje byloje neturėtų būti laikoma neproporcingu ribojimu. Taip pat, kaip išplaukia iš
šio sprendimo 29 ir 30 punktų, tokia išvada atitinka Pirmosios instancijos teismo praktiką.
Toliau dėl ieškovės argumento, kad toks siauras Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalies aiškinimas būtų diskriminuojantis
reikšmės, protestų procedūroje suteiktos mažiau nei prieš penkerius metus įregistruoto ir nenaudoto prekių ženklo registracijai,
atžvilgiu Pirmosios instancijos teismas mano, jog pakanka konstatuoti, kad nėra diskriminavimo, nes šios dvi situacijos yra
nepalyginamos. Nėra būtina įrodyti mažiau nei prieš penkerius metus įregistruoto prekių ženklo naudojimą iš tikrųjų, nes šio
penkerių metų laikotarpio tikslas yra leisti naudoti prekių ženklą komerciniais tikslais. Pagal Reglamento Nr. 40/94 50 straipsnį,
tik jeigu penkerius metus iš eilės prekių ženklas Bendrijoje iš tikrųjų nebuvo naudojamas žymėti prekėms arba paslaugoms,
kurioms jis buvo įregistruotas, Bendrijos prekių ženklo savininko teisės dėl prekių ženklo nenaudojimo iš tikrųjų gali būti
panaikintos.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punkto pažeidimu
Šalių argumentai
Pirmiausia ieškovė ginčija Apeliacinės tarybos išvadą, kad nagrinėjamos prekės nėra pakankamai panašios.
Ieškovės manymu, abiejų nagrinėjamų prekių rūšių atveju kalbama apie panašius farmacijos preparatus, pagamintus tos pačios
rūšies gamintojų ir platinamus tais pačiais kanalais. Vienas preparatas yra apibūdinamas nurodant veikliąją medžiagą, o kitas
– terapinę indikaciją. Kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis turėjo įrodyti, kad, nepaisant akivaizdaus panašumo, sąlygos,
kuriomis šie du preparatai išrašomi ir vartojami, panaikina bet kokią galimybę, kad vartotojas su jais abiem susidurs vienu
metu. Jokių įrodymų šiuo klausimu nebuvo pateikta. Taip pat nebuvo įrodyta, kad preparatų forma ir vartojimo būdas panaikina
supainiojimo galimybę.
Ieškovė priduria, jog siekiant paneigti supainiojimo galimybę nepakanka konstatuoti, kad du farmacijos preparatai yra skirti
skirtingiems negalavimams gydyti. Kita procedūros Apeliacinėje taryboje šalis turėtų įrodyti, o Apeliacinė taryba įsitikinti,
kad vienu metu tam pačiam pacientui negali būti išrašomos abi priemonės arba kad ji jų negali vartoti vienu metu, tačiau šiuo
atveju taip nebuvo.
Antra, ieškovė teigia, kad Apeliacinė taryba nenustatė visuomenės, į kurią reikia atsižvelgti ir kurios atžvilgiu reikia įvertinti
suklaidinimo galimybę. Ji primena, kad vaistų srityje visuomenę, į kurią reikia atsižvelgti, sudaro tokie sveikatos priežiūros
specialistai, kaip antai gydytojai, vaistininkai, slaugės, o taip pat visi potencialūs farmacijos preparatų vartotojai, įskaitant
asmenis su regėjimo, suvokimo ir protiniais sutrikimais, dėl ligos galinčiais dar labiau padidėti.
Be to, ieškovė teigia, kad galimybė suklaidinti visuomenę yra ne tik pirkimo momentu, nes į suklaidinimo galimybę, jau nusipirkus
prekę, jau ilgą laiką atsižvelgiama JAV. Vaistai paprastai yra vartojami tam tikrą laikotarpį, ir pacientui, kuris juos pasirenka
savo vaistinėlėje, vėliau sveikatos priežiūros specialistai nebepataria.
Trečia, ieškovė palygina aptariamus žymenis, dėl kurių kilo ginčas.
Pirmiausia ji nurodo, kaip tai pripažino ir Apeliacinė taryba, kad žymenys CALSYN ir GALZIN neturi konceptualios reikšmės
paprastam vartotojui, dėl ko abu prekių ženklai, dėl kurių kilo ginčas, aiškiai skiriasi. Ieškovė remiasi Teisingumo Teismo
ir Pirmosios instancijos teismo praktika, pagal kurią galimybė suklaidinti yra tuo didesnė, kuo ryškesnis yra ankstesnio prekių
ženklo skiriamasis požymis. Pripažindama, kad prekių ženklas CALSYN yra laisvai pasirenkamas ir turi skiriamųjų požymių, Apeliacinė
taryba turėjo kreipti daugiau dėmesio į bendrus panašumus nei į nedidelius skirtumus. Tačiau ji padarė priešingai.
Šiuo požiūriu ieškovė kaltina Apeliacinę taryba daugiausia dėmesio savo analizėje neteisingai paskyrus nedideliems dviejų
prekių ženklų vizualiems ir fonetiniams skirtumams, užuot palyginus dviejų prekių ženklų, kaip visumos, sukuriamą vizualų,
fonetinį ir konceptualų įspūdį.
Kalbant apie vizualų palyginimą, ieškovė pastebi, kad abu žymenys turi tą patį skaičių raidžių ir kad dėl tapačios raidžių
„a“, „l“ ir „n“ išdėstymo tvarkos jie yra labai panašūs. Šiuo požiūriu ji kaltina Apeliacinę tarybą neatsižvelgus į vizualų
didžiųjų raidžių „C“ ir „G“ panašumą, kurios skiriasi tik mažu brūkšneliu, kurio galima nepastebėti, kai raidė „G“ yra parašyta
ranka. Taip pat raidės „s“ ir „z“ vizualiai yra labai panašios, nes jų geometrinė forma yra paprasčiausiai atvirkščia.
Kalbant apie fonetinį panašumą, ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą smulkiai išanalizavus dviejų žymenų nedidelius skirtumus,
kurių negali atskirti atitinkama visuomenė. Jos nuomone, raidžių „c“ ir „g“ skambesys yra labai panašus, ir sunku jas atskirti,
ypač visuomenei, turinčiai klausos sutrikimų, arba vyresnio amžiaus žmonėms ar užsieniečiams. Tas pats taikytina ir raidėms
„s“ ir „z“.
Be to, ieškovė kaltina Apeliacinę tarybą padarius ginčytiną išvadą, kad fonemos „yn“ ir „in“ yra tariamos skirtingai. Ji teigia,
kad junginys „yn“ yra mažai žinomas prancūzų kalboje, kai raidė „y“ yra fonetiškai sutapatinama su raide „i“, nes visuomenė,
išskyrus mažumą, kuri moka anglų kalbą ar žino VRDT taikomas fonetines taisykles, instinktyviai „yn“ taria kaip „in“. Be to,
vienintelis skirtumas tarp „oro suspaudimo“ tariant raides atitinkamai „c“ ir „g“, „z“ ir „s“ ir galimas skirtumas tariant
„yn“ ir „in“ nepakeičia bendro dviejų prekių ženklų fonetinio panašumo.
Galiausiai ieškovė tvirtina, jog visapusiškai palyginant reikia atsižvelgti į tai, kad vizualus ir fonetinis suvokimas negali
būti vertinamas atskirai vienas nuo kito, nes norint ištarti žodį, ir ypač išgalvotą žodį, pasąmonėje bandoma jį vizualizuoti
ir atvirkščiai. Be to, jų didelis fonetinis panašumas lemia, kad vartotojas, kuris nemato prieš save abiejų prekių ženklų
vienu metu, vizualiai juos prisimena kaip labai panašiai užrašomus prekių ženklus. Be to, didelis vizualus panašumas sudaro
prielaidas panašiam tarimui, kai vartotojas juos prisimena vizualiai.
Galiausiai ieškovė teigia, jog Apeliacinė taryba turėjo konstatuoti, kad dviejų žymenų panašumai yra didesni už skirtumus
ir kad, nepaisant skirtingų terapinių indikacijų, prekės turėjo būti pripažintos panašiomis.
VRDT pirmiausiai nurodo, kad ji palaiko ieškovės ir Apeliacinės tarybos nuomonę dėl tikslinės visuomenės, t. y. dėl sveikatos
priežiūros specialistų ir Prancūzijos visuomenės apskritai, nustatymo.
Antra, VRDT analizuoja prekių panašumą. Šiuo požiūriu ji nurodo, kad, pagal protesto procedūros gaires, farmacijos preparatai
apskritai yra laikomi labai panašiais, net jeigu panašumo laipsnis sumažėtų esant aiškiai skirtingoms farmacinėms indikacijoms.
Šiuo atveju prekės, kurias žymi ankstesnis prekių ženklas CALSYN ir kurių atžvilgiu prekių ženklo naudojimas buvo įrodytas,
yra farmacijos preparatai, kurių pagrindas yra kalcis. Iš naudojimo įrodymų matyti, kad prekė CALSYN yra įšvirkščiamas tirpalas,
kurio pagrindas yra kalcitoninas, parduodamas tik su receptu (II sąrašas) ir skiriamas pacientams hiperkalcemijos (kalcio
nepakankamumas ir progresuojantis kaulų dekalcifikavimas) atveju bei kaulų ligoms gydyti (būtent Pageto ligai – tai žmogaus
kaulų liga, lemianti kaulų deformaciją).
Farmacijos preparatai Vilsono ligos gydymui, nurodyti ginčijamoje paraiškoje, yra skirti gydyti retą genetiškai paveldimą
ligą, kuri sukelia vario kaupimąsi organizme. Tokius preparatus, atsižvelgiant į jų labai specifines terapines indikacijas,
paskiria medikai, ir jie parduodami pagal receptą.
Galiausiai VRDT teigia, kad aptariamos prekės yra panašios dėl jų, kaip farmacijos preparatų, pobūdžio, tačiau šis panašumas
sumažėja dėl jų skirtingų terapinių indikacijų. Todėl Apeliacinės tarybos vertinimas šiuo klausimu yra teisingas.
Trečia, VRDT palygina žymenis vizualiai, fonetiškai ir konceptualiai.
Kalbant apie vizualų palyginimą, ji pastebi, kad yra vizualių panašumų tarp žymenų, dėl kurių kilo ginčas, nes juose yra toks
pats skaičius raidžių (šešios), iš kurių trys tapačios ir išdėstytos ta pačia tvarka ir toje pačioje vietoje („a“, „l“ ir
„n“), ir kad didžiosios raidės „G“ ir „C“ ir raidės „z“ ir „s“ yra panašios. Tačiau, kaip nurodo Apeliacinė taryba, ankstesnio
prekių ženklo raidė „y“ išskiria žymenis.
Lyginant fonetiškai, VRDT teigia, kad abu žymenis sudaro du skiemenys ir kad skiemenys „cal“ ir „gal“ bei „zin“ ir „syn“ yra
labai panašūs. Prancūzų kalboje galūnės „in“ ir „yn“ tariamos [in] (kaip žodyje
sinistre
,
sinusite
arba
synonyme
,
synergie
) arba [ë] (kaip žodyje
sincère
,
singe
,
lapin
arba
synthèse
,
syndicat
), nes balsei „y“ taikomos tos pačios taisyklės, kaip ir balsei „i“. VRDT palieka Pirmosios instancijos teismui nuspręsti
dėl Apeliacinės tarybos fonetinės analizės.
Kalbant apie konceptualų žymenų palyginimą, VRDT tvirtina, kad, kaip nurodo Apeliacinė taryba, prekių ženklai nieko nereiškia
atitinkamai visuomenei, todėl jokios išvados šiuo požiūriu negalima padaryti.
Dėl nurodytų vizualių ir fonetinių panašumų VRDT padarė išvadą, kad žymenys apskritai yra panašūs.
Ketvirta, VRDT visapusiškai vertina supainiojimo galimybę. Šiuo požiūriu ji pirmiausia remiasi Bendrijos teismų praktika,
pagal kurią žemas prekių ženklais pažymėtų prekių arba paslaugų panašumo laipsnis gali būti kompensuojamas aukštu prekių ženklų
panašumo laipsniu, ir atvirkščiai. VRDT nuomone, vertinant supainiojimo galimybę reikia atsižvelgti į paprastą vartotoją,
laikomą pakankamai informuotu ir protingai pastabiu bei nuovokiu. Tačiau reikia turėti omenyje, kad paprasto vartotojo pastabumas
gali kisti atsižvelgiant į nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorijas.
Toliau VRDT nurodo, kad dažniausiai paprastas vartotojas yra labiau pastabus farmacijos preparatų, parduodamų su receptu nei
be recepto, atžvilgiu, be to, jo pastabumas priklauso nuo prekės terapinės indikacijos. Šiuo atveju VRDT teigia, kad aptariami
farmacijos preparatai yra parduodami su receptu, todėl galima teigti, kaip tai padarė Apeliacinė taryba, kad vartotojų pastabumas
yra didesnis.
Galiausiai VRDT palieka Pirmosios instancijos teismo įvertinti, ar žymenų ir prekių panašumas gali suklaidinti vartotojus
Prancūzijoje.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, ankstesnio prekių ženklo savininkui užprotestavus, prekių ženklas,
kurį įregistruoti buvo paduota paraiška, neregistruojamas, „jeigu dėl savo panašumo į ankstesnį prekių ženklą ar tapatumo
jam arba dėl prekių ar paslaugų, kurioms prekių ženklai yra skirti, panašumo ar tapatumo yra galimybė suklaidinti visuomenę
toje teritorijoje, kurioje ankstesnis prekių ženklas yra apsaugotas; suklaidinimo galimybė apima ir galimybę sieti su ankstesniu
prekių ženklu“. Be to, pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 2 dalies a punkto ii papunktį, ankstesniais prekių ženklais
laikomi prekių ženklai, įregistruoti valstybėje narėje, kurių įregistravimo paraiškos padavimo data yra ankstesnė už Bendrijos
prekių ženklo įregistravimo paraiškos padavimo datą.
Galimybė suklaidinti visuomenę, kuri apibrėžiama kaip galimybė, jog visuomenė gali manyti, kad nagrinėjamos prekės ar paslaugos
pagamintos arba suteiktos tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių, turi būti visapusiškai įvertinta atsižvelgiant
į visus su nagrinėjama byla susijusius veiksnius (1998 m. rugsėjo 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Canon
, C‑39/97, Rink. p. I‑5507, 16 ir 29 punktai ir 1999 m. birželio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
, C‑342/97, Rink. p. I‑3819, 17 ir 18 punktai; 2002 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Oberhauser prieš VRDT – Petit Liberto (Fifties)
, T‑104/01, Rink. p. II‑4359, 25 ir 26 punktai).
Toks visapusiškas vertinimas reiškia, jog tarp veiksnių, į kuriuos yra atsižvelgiama, būtent tarp prekių ženklų ir prekių
bei paslaugų, kuriems jie yra skirti, panašumo egzistuoja tam tikra tarpusavio priklausomybė. Mažą prekių ar paslaugų, kurias
žymi ženklai, panašumo laipsnį gali kompensuoti didelis prekių ženklų panašumo laipsnis, ir atvirkščiai (minėto sprendimo
Canon
17 punktas; minėto sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
19 punktas ir minėto sprendimo
Fifties
27 punktas).
Šiuo atveju ankstesnis prekių ženklas yra įregistruotas Prancūzijoje. Todėl, taikant  Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies
b punktą, reikia remtis Prancūzijos visuomenės suvokimu.
Be to, kadangi aptariamos prekės yra farmacijos preparatai, atitinkamą visuomenės dalį sudaro medicinos specialistai ir pacientai,
kaip galutiniai vartotojai (2005 m. rugsėjo 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Alcon prieš VRDT – Biofarma (TRAVATAN)
, T‑130/03, Rink. p. II‑0000, 49 punktas ir 2005 m. lapkričio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Biofarma prieš VRDT – Bauch & Lomb Pharmaceuticals (ALREX)
, T‑154/03, Rink. p. II‑0000, 46 punktas).
Todėl reikia atmesti ieškovės tvirtinimus, esą Apeliacinė taryba nenustatė tikslinės visuomenės. Iš ginčijamo sprendimo 10 punkto
aiškiai matyti, kad Apeliacinė taryba, nurodžiusi Prancūzijos vartotojus, patvirtino, kad visuomenę sudaro „tiek vaistų vartotojai,
tiek ir medicinos specialistai“. Todėl Pirmosios instancijos teismas mano, kad Apeliacinė taryba teisingai nustatė atitinkamą
visuomenę.
Vertinant, ar nagrinėjamos prekės yra panašios, reikia atsižvelgti atsižvelgti į visus svarbius ryšį tarp prekių ar paslaugų
apibūdinančius veiksnius. Šie veiksniai visų pirma apima jų rūšį, paskirtį, naudojimą bei tai, ar jos yra konkuruojančios
tarpusavyje ar papildančios vienos kitas (žr. minėto sprendimo
Canon
23 punktą).
Šioje byloje reikia pastebėti, kad Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, jog prekės, dėl kurių kilo ginčas, yra farmacijos
preparatai ir todėl jos yra panašios, tačiau skiriasi dėl skirtingų terapinių indikacijų. Tam pritaria ir ieškovė teigdama,
kad, viena vertus, farmacijos preparatai
a priori
turi būti laikomi panašiomis prekėmis, antra vertus, kad aptariamos prekės yra skirtingos paskirties. Iš ieškovės rašytinių
dokumentų išplaukia, kad ji nesutinka tik su Apeliacinės tarybos vertinimu dėl panašumo laipsnio.
Šiuo atžvilgiu pakanka nurodyti, kad aptariamos prekės yra to paties pobūdžio (farmacijos preparatai), turi tą patį tikslą
ar paskirtį (žmogaus sveikatos sutrikimų gydymas), skirtos tiems patiems vartotojams (medicinos sektoriaus specialistai ir
pacientai), naudojasi tais pačiais platinimo kanalais (paprastai vaistinėmis) ir gali papildyti viena kitą.  Tačiau jos skiriasi
dėl skirtingų terapinių indikacijų.
Tokiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad prekių panašumai yra didesni už skirtumus, ir nuspręsti, kad, kaip teisingai nurodė
Apeliacinė taryba ginčijamame sprendime, nagrinėjamoms prekėms būdingas tam tikras panašumas.
Dėl žymenų, dėl kurių kilo ginčas, vizualaus, fonetinio ar konceptualaus panašumo, visapusiškas supainiojimo galimybės vertinimas
turi būti pagrįstas bendru jų daromu įspūdžiu, ypač atsižvelgiant į skiriamuosius ir dominuojančius požymius (žr. 2003 m.
spalio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Phillips‑Van Heusen prieš VRDT – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS)
, T‑292/01, Rink. p. II‑4335, 47 punktą ir ten nurodomą teismų praktiką).
Kalbant apie konceptualų panašumą pirmiausia reikia pažymėti, kad Apeliacinė taryba nusprendė, jog prekių ženklai, dėl kurių
kilo ginčas, nieko nereiškia paprastam vartotojui ir kad šios išvados ieškovė neginčijo. Šiuo požiūriu Pirmosios instancijos
teismas mano, kad Apeliacinės tarybos analizė yra teisinga, nes žymenys, dėl kurių kilo ginčas, neturi jokios reikšmės.
Toliau Pirmosios instancijos teismas pabrėžia, kad vizualiai abu žymenys yra žodiniai ir turi tą patį skaičių raidžių (šešias),
iš kurių trys tapačios ir išdėstytos ta pačia tvarka ir toje pačioje vietoje („a“, „l“ ir „n“). Pirmosios instancijos teismas
taip pat mano, kad didžiosios raidės „G“ ir „C“ yra panašios, nes nėra nustatyta, kad kiekvieno žymens pirmoji raidė galėtų
patraukti vartotojų dėmesį. Be to, priešingai nei teigia Apeliacinė taryba, Pirmosios instancijos teismas konstatuoja, kad
raidės „z“ ir „s“ taip pat turi panašumų. Teisinga tai, kaip nurodo Apeliacinė taryba, kad ankstesnio prekių ženklo raidė
„y“ patraukia dėmesį, nes tai yra retai prancūzų kalboje vartojama raidė. Tačiau vien tik šis ypatumas neleidžia aiškiai atskirti
dviejų žymenų. Iš to Pirmosios instancijos teismas daro išvadą, kad apskritai abu žymenys vizualiai yra panašūs.
Galiausiai dėl fonetinio palyginimo Pirmosios instancijos teismas pabrėžia, kad abu žymenys yra dviskiemeniai ir kad pirmieji
kiekvieno iš žymenų skiemenys „cal“ ir „gal“ tariami panašiai, nes priebalsių „c“ ir „g“ tarimas yra labai panašus. Be to,
priešingai nei teigia Apeliacinė taryba, Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad prancūzų kalboje fonemos „yn“ ir „in“
yra labai dažnai tariamos panašiai. Todėl Pirmosios instancijos teismas mano, kad Apeliacinė taryba padarė vertinimo klaidą
nuspręsdama, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, fonetiškai skiriasi.
Remdamasis tuo, kas išdėstyta, Pirmosios instancijos teismas mano, kad abu žymenys apskritai yra panašūs ir kad todėl Apeliacinė
taryba padarė vertinimo klaidą nuspręsdama, kad žymenys, dėl kurių kilo ginčas, yra skirtingi, ypač fonetiniu požiūriu.
Dėl visapusiško supainiojimo galimybės vertinimo Pirmosios instancijos teismas pastebi, kad Apeliacinė taryba nusprendė, jog
nepaisant to, kad yra tam tikras prekių ir prekių ženklų panašumo laipsnis, jo nepakanka, kad atsirastų galimybė supainioti
prekes, kurios parduodamos pažymėtos kiekvienu iš šių prekių ženklų. Darydama tokią išvadą, Apeliacinė taryba nusprendė, kad,
atsižvelgiant į prekių pobūdį, visuomenė, kurią sudaro vaistų vartotojai ir medicinos specialistai, skiria ypatingą dėmesį
prekes žymintiems žymenims.
Visapusiškai vertinant supainiojimo galimybę reikia priminti, kad iš nusistovėjusios Bendrijos teismų praktikos išplaukia,
jog atitinkamos kategorijos prekių paprastas vartotojas laikomas pakankamai informuotu ir protingai pastabiu bei nuovokiu.
Pagal tą pačią teismų praktiką, reikia atsižvelgti ir į tai, kad paprasto vartotojo pastabumas gali kisti atsižvelgiant į
nagrinėjamų prekių ar paslaugų kategorijas (minėto sprendimo
Lloyd Schuhfabrik Meyer
26 punktas).
Pirmosios instancijos teismas mano, kad farmacijos preparatų paprasto vartotojo pastabumas turi būti nustatomas kiekvienu
konkrečiu atveju, atsižvelgiant į bylos aplinkybes ir ypač į aptariamų preparatų terapines indikacijas. Taip pat Pirmosios
instancijos teismas mano, kad tokių vaistų kaip šioje byloje, kurie parduodami pagal receptą, atveju pastabumas paprastai
yra didesnis, nes šiuos vaistus paskiria gydytojas ir po to patikrina vaistininkas, kuris juos išduoda vartotojams.
Tačiau aplinkybės, kad atitinkamą visuomenę sudaro asmenys, kurių pastabumą galima laikyti dideliu, nepakanka, turint omenyje
prekių ir žymenų, dėl kurių kilo ginčas, panašumą, norint paneigti, kad visuomenė gali manyti, jog šios prekės pagamintos
tos pačios įmonės arba ekonomiškai susijusių įmonių. Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad Apeliacinės tarybos išvada,
susijusi su supainiojimo galimybės nebuvimu, buvo paremta klaidinga prielaida, kad žymenys fonetiniu požiūriu smarkiai skiriasi
ir kad šie skirtumai gali kompensuoti prekių panašumą. Negalima pritarti tokiam vertinimui, nes, kaip yra nurodyta šio sprendimo
74 ir 75 punktuose, žymenys, dėl kurių kilo ginčas, vizualiai ir fonetiškai yra labai panašūs.
Šiomis aplinkybėmis Pirmosios instancijos teismas mano, priešingai nei buvo nuspręsta ginčijamame sprendime, kad bendro įspūdžio
požiūriu, atsižvelgiant į aptariamų prekių panašumą ir abiejų prekių ženklų vizualų ir fonetinį panašumą, pastarųjų skirtumai
nepakankami, kad būtų galima atmesti atitinkamos visuomenės suklaidinimo galimybę.
Iš viso to, kas pasakyta, išplaukia, jog antrasis ieškovės pagrindas, kuriuo siekiama konstatuoti, kad Apeliacinė taryba pažeidė
Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, turi būti patvirtintas. Todėl ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi VRDT pralaimėjo bylą dėl to, kad ginčijamas sprendimas buvo panaikintas, ji
turi padengti ieškovės išlaidas pagal pastarosios pateiktus reikalavimus.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (penktoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2004 m. rugsėjo 7 d. Vidaus rinkos derinimo tarnybos (prekių ženklams ir dizainui) (VRDT) ketvirtosios apeliacinės
tarybos sprendimą (byla R 295/2003‑4).
2.
VRDT padengia savo ir ieškovės patirtas bylinėjimosi išlaidas.
M. Vilaras
M. E. Martins Ribeiro
K. Jürimäe
Paskelbta 2005 m. spalio 17 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kancleris

Pirmininkas
E. Coulon

M. Vilaras
*
Proceso kalba: prancūzų.