CELEX: 62001CJ0356
Økopointsystem angående lastvognes transitkørsel gennem Østrig
Kommissionens afslag på at nedsætte antallet af økopoint for 2001
lovlighed

Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. september 2001 har Republikken Østrig nedlagt påstand om annullation
af Kommissionens afslag af 25. juli 2001 på at forelægge et udkast til forordning om reduktion af antallet af økopoint for
2001, og subsidiært annullation af Kommissionens beslutning af samme dato om at fordele alle de resterende økopoint for 2001
(herefter »de anfægtede beslutninger«).
Retsforskrifter
Protokol nr. 9 om vejtransport, jernbanetransport og kombineret transport i Østrig til akten vedrørende vilkårene for Republikken
Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for
Den Europæiske Union (EFT 1994 C 241, s. 21, og EFT 1995 L 1, s. 1, herefter »protokollen«), indfører en særlig ordning om
vejgodstransport i transit gennem Østrig.
Protokollens artikel 1, litra c), definerer »transittransport gennem Østrig« som »enhver transport gennem østrigsk område,
hvor udgangspunkt og bestemmelsessted ligger uden for Østrig«.
Protokollens artikel 1, litra e), definerer »vejgodstransport i transit gennem Østrig« som »enhver transittransport gennem
Østrig, der udføres med lastvogne, uanset om disse er med last eller uden last«.
Ifølge protokollens artikel 1, litra g), forstås der ved »bilateral kørsel« »international transport i form af kørsel med
en lastvogn, der har udgangspunkt eller bestemmelsessted i Østrig og henholdsvis bestemmelsessted eller udgangspunkt i en
anden medlemsstat, samt kørsel uden last i forbindelse med en sådan transport«.
Protokollens artikel 11, stk. 2, bestemmer:
»a)
Det samlede NO
x
-emissionsniveau fra lastvogne, der kører i transit gennem Østrig, nedbringes med 60% mellem den 1. januar 1992 og den 31.
december 2003 efter tabellen i bilag 4.
b)
Nedbringelserne af det samlede NO
x
-emissionsniveau fra lastvogne forvaltes ved hjælp af et økopointsystem. Som led i dette system behøver hver lastvogn, som
kører gennem Østrig i transit, et økopointantal, som svarer til talværdien af dens NO
x
-emissioner (den godkendte værdi i forbindelse med produktionens overensstemmelse (COP-værdien) eller typegodkendelsesværdien).
Tildeling og forvaltning af disse point beskrives i bilag 5.
c)
Hvis antallet af transitture i et givet år overstiger referencetallet for 1991 med mere end 8%, skal Kommissionen efter proceduren
i artikel 16 vedtage passende foranstaltninger i overensstemmelse med nr. 3 i bilag 5.
[...]«
Da antallet af transitture gennem Østrig var 1 490 900 i 1991, udgør den tærskel, der henvises til i protokollens artikel
11, stk. 2, litra c), 1 610 172 transitture.
Protokollens artikel 11, stk. 6, første afsnit, bestemmer:
»Kommissionen vedtager efter proceduren i artikel 16 de nærmere bestemmelser for fremgangsmåderne i forbindelse med økopointsystemet,
fordelingen af økopoint og tekniske spørgsmål i forbindelse med anvendelsen af nærværende artikel, som træder i kraft på datoen
for Østrigs tiltrædelse.«
Ifølge protokollens artikel 16 bistås Kommissionen af et udvalg, der består af repræsentanter for medlemsstaterne (herefter
»Økopointudvalget«), og denne artikel fastsætter de nærmere regler for udvalgets medvirken.
Kommissionen har i henhold til protokollens artikel 11, stk. 6, vedtaget forordning (EF) nr. 3298/94 af 21. december 1994
om de nærmere bestemmelser i forbindelse med ordningen om transitrettigheder (økopointsystemet) angående lastvognes transitkørsel
gennem østrigsk territorium ifølge artikel 11 i protokol nr. 9 til akten vedrørende Østrigs, Finlands og Sveriges tiltrædelse
(EFT L 341, s. 20). Denne forordning er blevet ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1524/96 af 30. juli 1996 (EFT
L 190, s.13), Kommissionens forordning (EF) nr. 609/2000 af 21. marts 2000 (EFT L 73, s. 9) og Rådets forordning (EF) nr. 2012/2000
af 21. september 2000, som er blevet delvist annulleret ved Domstolens dom af 11. september 2003, Østrig mod Rådet (sag C-445/00,
Sml. I, s. 8549). I det følgende anvendes udtrykket »forordning nr. 3298/94« om den således ændrede forordning.
Kontrollen med gennemførelsen af økopointsystemet blev oprindelig foretaget ved en metode, der var baseret på papirformularer
(økokort).
Ved forordning nr. 1524/96 indførte Kommissionen et elektronisk kontrolsystem baseret på en elektronisk anordning, som benævnes
»økomærkat«. Anordningen, der anbringes på motorkøretøjet, muliggør automatisk debitering af økopoint.
På tidspunktet for vedtagelsen af de anfægtede beslutninger blev ca. 95% af økopointene registreret elektronisk.
Artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning nr. 3298/94 bestemmer:
»Lastvognsføreren skal på østrigsk territorium medføre og på forlangende forevise kontrolmyndighederne enten:
[...]
b)
en elektronisk anordning, i det følgende benævnt »økomærkat«, som er påsat motorkøretøjet og som muliggør automatisk debitering
af økopoint.«
Artikel 1, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 3298/94 lyder:
»Økomærkater fremstilles, programmeres og monteres i overensstemmelse med de almindelige generelle tekniske specifikationer
i bilag F. Medlemsstaternes kompetente myndigheder har beføjelse til at godkende, programmere og montere økomærkaterne.«
I bilag F til forordning nr. 3298/94 fastsættes bl.a. følgende:
»Transitdeklaration
Økomærkatet skal kunne indkodes således, at det viser, at der ikke skal betales økopoint for en given tur.
Denne indkodning skal være klart synlig på økomærkatet for kontrol, eller det skal være muligt at sætte det i en defineret
udgangsposition. Det skal under alle omstændigheder sikres, at man ved beregning i systemet kun tager hensyn til indrejsetidspunktet.«
Artikel 2, stk. 2, og stk. 5, andet afsnit, er affattet således:
»2. Såfremt køretøjet er udstyret med et økomærkat, skal det antal økopoint, der svarer til NO
x
-emissionsoplysningerne i økomærkatet, fratrækkes det samlede antal økopoint, som er tildelt den medlemsstat, hvori køretøjet
er registreret, når det bekræftes, at køretøjet foretager transitkørsel, der kræver økopoint. Dette gøres ad infrastruktur,
der stilles til rådighed og drives af de østrigske myndigheder.
Køretøjer med økomærkat, der foretager bilaterale rejser, skal indstille økomærkatet, før de kører ind på østrigsk territorium
for at vise, at de ikke foretager transitkørsel.
[...]
5. [...]
Hvis køretøjet har et økomærkat, skal de østrigske myndigheder inden for 48 timer give den kompetente myndighed i den medlemsstat,
hvor køretøjet er indregistreret, adgang til de nødvendige oplysninger om, at der er blevet foretaget en transittur. Kommissionen
skal også have adgang til disse oplysninger.«
Artikel 3, stk. 2 og 3, i forordning nr. 3298/94 bestemmer:
»2. Uafbrudte transporter, der en enkelt gang passerer Østrigs grænse med jernbane, uanset om det sker som traditionel jernbanetransport
eller som kombineret transport, og passerer grænsen ad landevejen, før eller efter den passeres med jernbane, betragtes ikke
som vejgodstransport i transit gennem Østrig i den i protokol nr. 9, artikel 1, litra e), anvendte betydning, men som bilateral
kørsel i overensstemmelse med dens artikel 1, litra g).
3. Uanset stk. 2 betragtes uafbrudt transport gennem Østrig via følgende jernbaneterminaler som bilateral kørsel:
Fürnitz/Villach Süd, Sillian, Innsbruck/Hall, Brennersee, Graz.«
Endelig bestemmer artikel 14 i forordning nr. 3298/94:
»En transport betragtes som fritaget for økopointbetaling, hvis køretøjet enten modtager eller afleverer et fuldt læs i Østrig
og er i besiddelse af passende dokumentation som bevis derpå, uanset ad hvilken vej dets indkørsel og udkørsel finder sted.«
Sagens faktiske omstændigheder
Ved skrivelse af 19. marts 2001 sendte Republikken Østrig midlertidige statistiske oplysninger til Kommissionen om de samlede
antal ture, der var deklareret som transitture i år 2000, idet den anførte, at dette antal oversteg referencetallet for 1991,
dvs. 1 490 900 ture, med mere end 8%.
Ved skrivelse af 3. april 2001 fremsendte Republikken Østrig til Kommissionen sine endelige statistikker over økopoint for
2000, der bekræftede den nævnte overskridelse. Det fremgik nemlig af statistikkerne, at der i 2000 havde fundet 1 696 794
»deklarerede transitture« sted, hvilket svarede til en overskridelse af referencetallet for 1991 på 13,81%.
Kommissionen udarbejdede et forslag til forordning om nedsættelse af antallet af økopoint for 2001. Under møder i Økopointudvalget
afholdt den 19., 24. og 25. april 2001 samt senere ytrede andre medlemsstater forbehold vedrørende antallet af ture angivet
af Republikken Østrig, idet de påstod, at det ikke drejede sig om ture, der faktisk var blevet gennemført.
Navnlig tre kategorier af ture er draget i tvivl: 9 210 tilkørsler til kombineret transport (»rullende landeveje«), 92 816
ture, hvor der ikke foreligger oplysninger om udkørsel og 54 386 ture med ind- og udkørsel ved den samme grænsepost. Efter
fradrag af disse ture viser de statistiske oplysninger fra de østrigske myndigheder kun 1 540 382 faktiske transitture, hvilket
er mindre end tærsklen fastsat i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c), der er på 1 610 172 transitture. Som følge heraf
trak Kommissionen sit forslag til forordning tilbage.
Ved skrivelse af 17. juli 2001 opfordrede Republikken Østrig i henhold til artikel 232, stk. 2, EF Kommissionen til at handle
ved at forelægge Økopointudvalget et forslag til forordning om reduktion af antallet af økopoint for 2001.
Den 25. juli 2001 besluttede Kommissionen, at den ikke ville foreslå en reduktion af antallet af økopoint for 2001, og at
den ville fordele samtlige af de resterende økopoint for 2001. Kommissæren med ansvar for transport, Loyola de Palacio, underrettede
den østrigske regering om de omtvistede beslutninger ved skrivelse af 26. juli 2001.
På den baggrund har Republikken Østrig anlagt den foreliggende sag.
Parternes påstande
Republikken Østrig har nedlagt følgende påstande:
–
Kommissionens afslag af 25. juli 2001 på at forelægge et udkast til forordning om reduktion af antallet af økopoint for 2001
annulleres,.
–
Kommissionens beslutning af 25. juli 2001 om at fordele alle de resterende økopoint for 2001 annulleres.
–
Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Kommissionen, støttet af Forbundsrepublikken Tyskland – der ifølge kendelse af 5. marts 2002 fra Domstolens præsident har
fået adgang til at intervenere i sagen – har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Søgsmålet
Parternes argumenter
Den østrigske regering har erkendt, at 9 210 tilkørsler til kombineret transport ikke skal medregnes i det samlede antal på
1 696 794 »deklarerede transitture«, der var blevet angivet for 2000. Regeringen har imidlertid gjort gældende, at det samlede
antal transitture efter fradrag af disse ture beløber sig til 1 687 584, hvilket udgør 113% af referencetallet for 1991 og
stadig overstiger tærkslen fastsat i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c).
Regeringen har bestridt, at de ture, der er deklareret som transitture, og hvor der ikke foreligger oplysninger om udkørsel,
samt de ture, der er deklareret som transitture med ind- og udkørsel ved den samme grænsepost, skal trækkes fra det samlede
antal ture angivet for 2000.
Regeringen har i den forbindelse gjort gældende, at protokollen ikke indeholder en juridisk definition af begrebet »transitture«,
som det anvendes i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c). Regeringen finder det således klart, at antallet af relevante
ture skal beregnes på grundlag af de ture, der er deklareret som transitture af lastvognschaufførerne, når de kører ind i
Østrig. Dette princip kaldet »deklarationsprincippet« er fastsat i fællesskabsretten i artikel 2, stk. 2, andet afsnit, i
forordning nr. 3298/94. Ifølge denne bestemmelses ordlyd »[skal] [k]øretøjer med økomærkat, der foretager bilaterale rejser,
indstille økomærkatet, før de kører ind på østrigsk territorium for at vise, at de ikke foretager transitkørsel«.
En sådan ordlyd betyder, at lastvognschaufføren, før han kører ind på østrigsk territorium, er forpligtet til at klikke på
økomærkatet for at deklarere, om han udfører en tur, der er fritaget for økopoint, eller om han foretager en transittur, der
er underlagt økopointsystemet.
Artikel 2, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 3298/94 gør det muligt at gå ud fra den formodning, at alle de berørte handler
efter denne forordnings bestemmelser. Når en tur er blevet deklareret som en transittur, er Republikken Østrig berettiget
til at antage, at deklarationen opfylder kravene i nævnte forordning. Denne medlemsstat kan ikke retmæssigt tilskrives andre
økopointsystemdeltageres adfærd, der er i strid med fællesskabsretten.
Den østrigske regering har bestridt den fortolkning, hvorefter den i de omtvistede tilfælde er forpligtet til at føre bevis
for, at det faktisk er en transittur, der er blevet udført, og ikke en tur, der er fritaget for økopoint, og som er fejlagtigt
er blevet deklareret som en transittur. En sådan fortolkning ville nemlig være i strid med deklarationsprincippet.
Hvad angår de ture, der er deklareret som transitture, og hvor der ikke foreligger oplysninger om udkørsel, er den deklaration,
som lastvognschaufføren har udfærdiget, når han kører ind på østrigsk territorium, det eneste relevante kriterium for at fastslå,
om en transittur har fundet sted. I henhold til deklarationsprincippet har Republikken Østrig været forpligtet til at inkludere
de 92 816 ture, der er deklareret som transitture uden oplysninger om udkørsel, som transitture i økopointstatistikkerne.
Republikken Østrig er heller ikke forpligtet til at føre bevis for, at hver af de ture, der er deklareret som transitture,
og hvor ind- og udkørsel er sket ved den samme grænsepost, faktisk var transitture. Som følge heraf er man i betragtning af
deklarationsprincippet forpligtet til at inkludere de 54 386 ture, der er deklareret som transitture, med ind- og udkørsel
ved den samme grænsepost, som transitture i økopointstatistikkerne.
Kommissionen har gjort gældende, at kun de faktisk gennemførte ture skal medregnes og anvendes til at fastslå en overskridelse
af tærsklen i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c), der definerer »transittransport gennem Østrig« som »enhver transport
gennem østrigsk område, hvor udgangspunkt og bestemmelsessted ligger uden for Østrig«. Da nævnte transport er sammensat af
flere individuelle ture, finder den samme definition anvendelse på transitture. Ifølge denne definition er det klart, at betegnelsen
»transittur« afhænger af såvel afgangs- som ankomststedet for den berørte lastvogn.
Republikken Østrig har dog endnu ikke fremlagt statistikker eller bevismidler vedrørende ind- og udkørsel af lastvogne, der
er pålagt økopoint. Under disse betingelser kan Kommissionen ikke antage, at tærsklen i protokollens artikel 11, stk. 2, litra
c), er overskredet, og den er således ikke forpligtet til at foretage en reduktion af økopointene for 2001.
Den tyske regering har støttet Kommissionens argumenter og har tilføjet en udførlig redegørelse over mangler ved det elektroniske
overvågningssystem for økopoint, der var blevet indført af de østrigske myndigheder.
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis bør det fastslås, at fradraget af 9 210 tilkørsler til kombineret transport i det samlede antal transitture,
opgivet af de østrigske myndigheder for 2000, ikke længere er genstand for sagen, da Republikken Østrig har erkendt, at disse
ture ikke skal medregnes som transitture.
Som følge heraf vedrører den foreliggende sag udelukkende spørgsmålet, om de 92 816 ture, hvor der ikke foreligger oplysninger
om udkørsel, samt de 54 386 ture med ind- og udkørsel ved den samme grænsepost skal medregnes som transitture for, inden for
rammerne af protokollens artikel 11, stk. 2, litra c), at fastslå, om referencetallet for 1991 er overskredet med mere end
8% i 2000.
Protokollens artikel 1, litra c), definerer i den forbindelse »transittransport gennem Østrig« som »enhver transport gennem
østrigsk område, hvor udgangspunkt og bestemmelsessted ligger uden for Østrig«. Det fremgår tydeligt, at betegnelsen »transittur«
afhænger af såvel afgangs- som ankomststedet for lastvognene, hvorved begge disse steder skal ligge uden for det østrigske
område.
Da »transittransporten« således er defineret som sammensat af flere individuelle ture, gælder de samme betragtninger nødvendigvis
for de individuelle ture omhandlet i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c).
For at være omfattet af protokollens økopointsystem skal de pågældende ture således krydse gennem Østrig og have et afgangs-
og ankomststed, der ligger uden for det østrigske område, hvilket medfører, at der ikke kun skal føres bevis for indkørsel
til dette område, men ligeledes for udkørsel fra området.
Det fremgår af artikel 2, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 3298/94, at når et køretøj udstyret med en økomærkat fratrækkes
et bestemt antal økopoint, foretages dette fradrag, »når det bekræftes, at køretøjet foretager transitkørsel, der kræver økopoint«.
Det er klart, at denne bekræftelse påhviler de østrigske myndigheder, eftersom den sidste sætning i det pågældende afsnit
bestemmer, at »[d]ette gøres ad infrastruktur, der stilles til rådighed og drives af de østrigske myndigheder«.
Denne fortolkning støttes af samme forordnings artikel 2, stk. 5, der kræver, at de østrigske myndigheder stiller de nødvendige
oplysninger til rådighed for både myndighederne i medlemsstaten, hvorfra det berørte køretøj hidrører, og Kommissionen.
Heraf fremgår, at det påhviler de østrigske myndigheder at indføre et system, der gør det muligt ikke blot at kontrollere
indkørslen til, men ligeledes udkørslen fra østrigsk område af lastvogne, der foretager transitkørsel på dette område.
Denne fortolkning afkræftes ikke – som anført af den østrigske regering – af artikel 2, stk. 2, andet afsnit, i forordning
nr. 3298/94.
Denne bestemmelse præciserer kun rent teknisk, hvorledes lastvognschaufføren skal indstille økomærkatet, før han kører ind
på østrigsk område. Lastvognschaufføren er således forpligtet til at sikre, at økomærkatet er indstillet på positionen »transit«,
når han påbegynder en transittur i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i fællesskabsbestemmelserne, og at mærkatet er
indstillet på positionen  »bilateral kørsel« i de andre tilfælde.
Såfremt chaufføren har givet forkerte oplysninger som følge af en ukorrekt indstilling af økomærkatet i lastvognen, påhviler
det de østrigske myndigheder, der af fællesskabsbestemmelserne er blevet pålagt at forvalte systemet, at korrigere sådanne
fejl.
Heraf følger, at det af den østrigske regering anførte deklarationsprincip, hvorefter en kørsel med henblik på protokollens
artikel 11, stk. 2, litra c), kan betragtes som en transittur udelukkende på grundlag af økomærkatets indstilling ved lastvognens
indkørsel til det østrigske område, ikke har grundlag i de relevante fællesskabsbestemmelser.
I den foreliggende sag indebærer ture med ind- og udkørsel ved den samme grænsepost ikke umiddelbart en kørsel gennem østrigsk
område, hvilket er nødvendigt for, at de, hvad angår protokollens artikel 11, stk. 2, litra c), kan betragtes som ture, der
er omfattet af økopointsystemet. Det bør derfor fastslås, at den østrigske regering ikke har ført noget bevis, der kan afkræfte
en sådan vurdering.
Hvad angår ture, hvor indkørslen er deklareret, men hvor der ikke foreligger oplysninger vedrørende udkørslen, må disse umiddelbart
anses for ture med ankomststed i Østrig, hvilket for så vidt angår protokollens artikel 11, stk. 2, litra c), udelukker dem
fra økopointsystemet. Ligeledes her bør det fastslås, at den østrigske regering ikke har ført noget bevis for det modsatte.
Af ovenstående fremgår det, at den østrigske regering ikke har tilvejebragt bevis for, at de to omtvistede kategorier af kørsler,
nemlig turene, hvor der ikke foreligger oplysninger vedrørende udkørslen, og turene med ind- og udkørsel ved den samme grænsepost,
faktisk er transitture i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i protokollens artikel 11, stk. 2, litra c). Republikken
Østrigs søgsmål er således ugrundet, og Kommissionen bør frifindes.
Sagens omkostninger
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger,
og Republikken Østrig har tabt sagen, bør det pålægges den at betale sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets
artikel 69, stk. 4, første afsnit, bærer Forbundsrepublikken Tyskland sine egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
1)
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
2)
Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
3)
Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger.
Skouris
Cunha Rodrigues
Puissochet
Schintgen
Macken
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 20. november 2003.
R. Grass
V. Skouris
Justitssekretær
Præsident
–
Processprog: tysk.