CELEX: 62004CJ0167
Muutoksenhaku
Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt
EY 81 artikla
Jakelusopimukset
Yhdenmukaistetut menettelytavat
Ilmoitus
A/B-lomake
Poikkeuslupahakemus
Hylkääminen
Ilmoitusmenettelyn tutkinnan kesto
Puolustautumisoikeudet
Syyttömyysolettama
Kantelu
Kilpailusääntöjen rikkominen
Yleinen passiivisen myyntitoiminnan kielto
Toimituslähteiden rajoittaminen
Uudet perusteet ja perustelut
Sakot
Suuntaviivat
Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus
Kesto
Lieventävät olosuhteet
Vastavalitus
Raskauttavat olosuhteet

1       Valituksellaan JCB Service ‑yhtiö vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan kokonaan tai osittain Euroopan yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑67/01, JCB Service vastaan komissio, 13.1.2004 antaman tuomion (Kok. 2004, s. II‑49;
jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi osittain JCB Servicen kanteen,
jolla tämä vaati kumottavaksi EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta (asia COMP.F.1/35.918 – JCB) 21.12.2000
tehdyn komission päätöksen 2002/190/EY (EYVL 2002, L 69, s. 1; jäljempänä riidanalainen päätös).

Asiaa koskevat oikeussäännöt
2       Neuvoston asetuksen N:o 17 (perustamissopimuksen [81] ja [82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus), joka on annettu
6.2.1962 (EYVL 1962, 13, s. 204; jäljempänä asetus N:o 17), 2 artiklan mukaan Euroopan yhteisöjen komissio voi niiden yritysten
tai yritysten yhteenliittymien hakemuksesta, joita asia koskee, vahvistaa, ettei sillä hallussaan olevien tietojen perusteella
ole aihetta ryhtyä toimenpiteisiin EY 81 artiklan 1 kohdan tai EY 82 artiklan nojalla tietyn sopimuksen, päätöksen tai yhdenmukaistetun
menettelytavan suhteen.
3       Saman asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos komissio hakemuksen perusteella tai omasta aloitteestaan toteaa,
että EY 81 tai EY 82 artiklaa rikotaan, se voi päätöksellään määrätä yritykset, joita asia koskee, lopettamaan tällaisen rikkomisen.
4       Asetuksen N:o 17 4 artiklan 1 kohdassa säädetään, että EY 81 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitetut sopimukset,
päätökset ja yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka syntyvät tämän asetuksen tultua voimaan ja joiden osalta osapuolet hakevat
EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamista, on ilmoitettava komissiolle.
5       Komission asetuksen N:o 27 (6.2.1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 ensimmäinen täytäntöönpanoasetus), joka on annettu
3.5.1962 (Hakemusten ja ilmoitusten muoto, sisältö ja muut yksityiskohdat) (EYVL 1962, 35, s. 1118), sellaisena kuin se on
muutettuna 26.7.1968 annetulla komission asetuksella (ETY) N:o 1133/68 (EYVL L 189, s. 1; jäljempänä asetus N:o 27), 4 artiklan
1 ja 2 kohdassa säädetään, että asetuksen N:o 17 2 artiklassa tarkoitettu, EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamista koskeva hakemus
ja asetuksen N:o 17 4 artiklassa tarkoitettu ilmoitus on tehtävä A/B‑lomakkeella ja että hakemuksessa ja ilmoituksessa on
oltava lomakkeessa pyydetyt tiedot.
6       Asetuksen N:o 17 sakkoja koskevassa 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
” – –
2.      Komissio voi päätöksellään määrätä yrityksille tai yritysten yhteenliittymille sakon, joka on vähintään 1 000 ja enintään
1 000 000 laskentayksikköä taikka tätä suurempi mutta enintään 10 prosenttia kunkin rikkomukseen osallisen yrityksen edellisen
tilikauden liikevaihdosta, jos ne tahallaan tai tuottamuksesta:
a)      rikkovat perustamissopimuksen [81] artiklan 1 kohtaa tai [82] artiklaa; taikka
b)      rikkovat jotakin 8 artiklan 1 kohdan nojalla määrättyä velvoitetta.
Sakon suuruutta määrättäessä on otettava huomioon rikkomuksen vakavuuden lisäksi sen kesto.
– –
5.      Edellä 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua sakkoa ei määrätä toimista:
a)      jotka suoritetaan komissiolle tehdyn ilmoituksen jälkeen ja ennen perustamissopimuksen [81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta
tehtyä päätöstä, jos toimet kuuluvat ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin – – ”
7       Komission 14.1.1998 antamassa tiedonannossa, jonka otsikkona on ”Suuntaviivat asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohdan ja EHTY:n
perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa” (EYVL 1998, C 9, s. 3; jäljempänä
suuntaviivat), todetaan muun muassa seuraavaa:
” – – suuntaviivoissa esitettyjen periaatteiden tarkoituksena on varmistaa komission päätösten avoimuus ja objektiivisuus
suhteessa yrityksiin kuin myös yhteisöjen tuomioistuimeen; samalla vahvistetaan lainsäätäjän komissiolle jättämä liikkumavara
harkintavallalle, jonka perusteella komissio voi määrätä sakoksi enintään 10 prosenttia yrityksen kokonaisliikevaihdosta.
Tätä liikkumavaraa on kuitenkin sovellettava yhtenäisen ja syrjimättömän politiikan linjan mukaisesti, joka vastaa kilpailusääntöjen
rikkomisen estämiselle asetettuja tavoitteita.
Sakon uusi laskutapa perustuu tästedes jäljempänä esitettyyn kaavaan, joka pohjautuu perusmäärään, jota korotetaan raskauttavien
olosuhteiden perusteella ja alennetaan lieventävien olosuhteiden perusteella.”
8       Suuntaviivojen 1 kohdan mukaan sakon perusmäärä määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella; ne ovat ainoat asetuksen
N:o 17 15 artiklan 2 kohdassa vahvistetut perusteet.
9       Rikkomisen vakavuuden arvioinnissa on näiden samojen suuntaviivojen mukaan otettava huomioon rikkomisen laatu, sen todellinen
vaikutus markkinoihin, jos se on mitattavissa, ja laajuus asian kannalta merkityksellisillä maantieteellisillä markkinoilla.
10     Tämän osalta kyseisten suuntaviivojen 1 A kohdassa rikkomiset jaetaan vakavaa vähäisempiin, vakaviin ja erittäin vakaviin
rikkomisiin. Erittäin vakavien rikkomisten osalta samassa kohdassa täsmennetään, että kyseessä ovat pääasiassa hintakartellit
tai markkinoiden jakaminen horisontaalisin rajoituksin tai muut menettelyt, jotka vaikuttavat sisämarkkinoiden moitteettomaan
toimintaan, kuten muiden sulkeminen pois kansallisilta markkinoilta tai monopolia vastaavassa asemassa toimivien yritysten
määräävän aseman väärinkäyttö.
11     Rikkomisen keston osalta suuntaviivojen 1 B kohdassa erotetaan toisistaan lyhytaikainen rikkominen (yleensä alle yksi vuosi),
joka ei aiheuta sakon perusmäärän lisäystä, keskipitkän ajan kestävä rikkominen (yleensä yhdestä viiteen vuotta) sekä pitkäaikainen
rikkominen (yleensä yli viisi vuotta), jonka osalta sakon lisäys voidaan vahvistaa 10 prosentiksi vuotta kohden rikkomisen
vakavuuden perusteella määrätystä määrästä.
12     Suuntaviivojen 2 kohdassa todetaan, että perusmäärää voidaan korottaa raskauttavien olosuhteiden perusteella, joita ovat esimerkiksi
yrityksen muihin yrityksiin kohdistamat kostotoimet, joiden tarkoituksena on saada ne noudattamaan päätöksiä laittomista menettelyistä.
Suuntaviivojen 3 kohdan mukaan perusmäärää voidaan myös alentaa erityisten lieventävien olosuhteiden perusteella.

Tosiseikat
13     JCB Service on Englannin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, jonka omistaa Transmissions and Engineering Services Netherlands
BV ‑niminen yhtiö. Sen suoraan tai välilliseen omistukseen ja määräysvaltaan kuuluvat JCB-konsernin yhtiöt; konsernissa on
28 yhtiötä, kuten JC Bamford Excavators, JCB Sales, JCB SA, JCB Germany ja JCB Spain. JCB-konserni tuottaa ja pitää kaupan
maanrakennuskoneita, maansiirto‑ ja rakennuslaitteita, maatalouskoneita sekä näiden eri tuotteiden varaosia.
14     JCB-konsernin jakeluverkosto on järjestetty kansallisesti siten, että sillä on yksi tytäryhtiö kussakin jäsenvaltiossa (Belgian
kuningaskunta, Saksan liittotasavalta, Espanjan kuningaskunta, Ranskan tasavalta, Italian tasavalta ja Alankomaiden kuningaskunta)
tai yksinoikeudella toimiva maahantuoja.
15     Kaksi JCB-konserniin kuuluvaa yhtiötä (JC Bamford Excavators ja JCB Sales) teki kesäkuussa 1973 asetuksen N:o 27 nojalla laaditun
A/B-lomakkeen mukaisesti komissiolle ilmoituksen useista jakelua koskeneista vakiosopimuksista, jotka oli tarkoitus tehdä
konserniin sidoksissa olleiden jakelijoiden tai pääjälleenmyyjien kanssa. Nämä sopimukset koskivat yhteismarkkinoihin kuuluvia
jäsenvaltioita paitsi Ranskan tasavaltaa. JCB-konserniin kuuluvat yhtiöt ilmoittivat myös sopimuksista, joita sovellettiin
muissa, sittemmin Euroopan unionin jäsenvaltioiksi tulleissa valtioissa, nimittäin Helleenien tasavallassa, Espanjan kuningaskunnassa,
Itävallan tasavallassa, Portugalin tasavallassa, Suomen tasavallassa ja Ruotsin kuningaskunnassa, tai Euroopan talousalueen
(ETA) jäsenvaltioiksi tulleissa valtioissa, nimittäin Islannin tasavallassa ja Norjan kuningaskunnassa.
16     Kyseiset sopimukset rekisteröitiin komissiossa 30.6.1973.
17     Komission kilpailun pääosasto ilmoitti JCB Salesille 27.10.1975 päivätyllä kirjeellä, että ilmoitetuissa sopimuksissa oli
useita EY 81 artiklan määräysten vastaisia rajoituksia, ja vaati niiden muuttamista. Komissio keskittyi tarkastelemaan niitä
sopimuksia, jotka koskivat yhteismarkkinoita, ja ilmoitti muiden sopimusten osalta, etteivät ne näyttäneet olevan omiaan vaikuttamaan
jäsenvaltioiden väliseen kauppaan.
18     Kilpailun pääosaston edustajien ja JCB Servicen 18.12.1975 pitämässä kokouksessa JCB Service esitti muutetut versiot sopimuksista,
jotka koskivat Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyttä kuningaskuntaa ja muita tosiseikkojen tapahtuma-aikaan yhteismarkkinoille
kuuluneita jäsenvaltioita paitsi Ranskan tasavaltaa.
19     Kirjeellä, joka oli päivätty 13.1.1976, komissio ilmoitti vastaanottaneensa kyseiset uudet sopimusversiot ja ilmoitti JCB
Salesille, että tietyt aikaisemmin osoitetut yhteensoveltumattomat kohdat oli ratkaistu mutta että toisia oli vielä jäljellä.
Lisäksi se pyysi täsmennyksiä useista sopimusehdoista.
20     JCB Sales vastasi tähän pyyntöön 11.3.1976 päivätyllä kirjeellä ja toimitti yksityiskohtaisia tietoja niistä jäljelle jääneistä
yhteensoveltumattomista kohdista, jotka komissio väitti 13.1.1976 päivätyssä kirjeessään sopimuksista tunnistaneensa.
21     Lisäksi 18.3.1976 pidetyssä kokouksessa JCB Service esitti komissiolle tiettyjä lisätietoja toimittamatta kuitenkaan uutta
versiota kyseisistä sopimuksista.
22     Samana päivänä JCB Service toimitti myös kopion sopimuksesta, jonka se oli tehnyt ranskalaisen tytäryhtiönsä JCB SA:n kanssa
ja joka oli jo ilmoitettujen sopimusten kaltainen.
23     JCB-konsernin ilmoituksia koskeva asia pysyi ennallaan 6.3.1980 asti, jolloin JCB Sales toimitti komissiolle Yhdistyneeseen
kuningaskuntaan sijoittautuneiden jakelijoiden kanssa tehdyn vakiosopimuksen, jolla korvattiin vuosina 1973 ja 1975 ilmoitetut
sopimukset, joiden voimassaolo oli päättynyt, ja johon oli kyseisen yhtiön mukaan tehty vain pieniä muutoksia.
24     JCB Sales toimitti 29.12.1995 päivätyllä kirjeellä komissiolle toisen Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoiden kanssa tehdyn
vakiosopimuksen, jolla oli tarkoitus korvata vuonna 1980 ilmoitettu sopimus.
25     Kumpaakaan edellä mainittua sopimusta ei ilmoitettu komissiolle A/B-lomakkeella, eikä komissio reagoinut niihin.
26     Tribunal de commerce de Paris (Ranska) hylkäsi 11.12.1995 antamallaan tuomiolla osittain JCB Servicen Ranskassa toimineen
tytäryhtiön, JCB SA:n, vilpillistä kilpailua koskeneen kanteen, jonka tämä yhtiö, joka ilmoitti olevansa yksinoikeudella JCB-konsernin
tuotteiden maahantuoja Ranskassa, oli nostanut 28.11.1990 Central Parts SA -nimistä yhtiötä (jäljempänä Central Parts) vastaan,
joka hankki itselleen Yhdistyneestä kuningaskunnasta kyseisen konsernin tuotteiden varaosia myydäkseen ne edelleen Ranskassa.
JCB SA oli väittänyt Central Partsin käyttäneen luvatta JCB-liiketunnusta ja mainintaa ”valtuutettu jakelija”. Cour d’appel
de Paris (Ranska) kumosi myöhemmin kyseisen tuomion 8.4.1998 antamallaan tuomiolla sillä perusteella, että Central Parts oli
harjoittanut JCB SA:ta vastaan vilpillistä kilpailua.
27     Central Parts teki 15.2.1996 komissiolle kantelun, joka koski JCB Grande-Bretagne ‑nimisen yhtiön kauppatapoja tuotteidensa
jakelussa.
28     Tarkistaakseen käytössään olevat tiedot ja täydentääkseen niitä komissio suoritti JCB Servicen, sen ranskalaisen tytäryhtiön
JCB SA:n sekä kahden Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivan jakelijan, Altrinchamiin sijoittautuneen Gunn JCB Ltd:n ja Leicesteriin
sijoittautuneen Watling JCB Ltd:n, tiloissa tarkastuksen asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan nojalla.
29     Komissio osoitti 24.3.1998 JCB Bamford Excavatorsille ensimmäisen väitetiedoksiannon, jossa ei otettu huomioon vuonna 1973
tehtyä sopimusten ilmoitusta, mitä kyseinen yhtiö korosti ensin väitetiedoksiantoon 6.7.1998 antamissaan kirjallisissa huomautuksissa
ja sitten ollessaan komission yksiköiden kuultavana 16.10.1998.
30     JCB Servicelle osoitettiin 30.7.1999 toinen väitetiedoksianto, jossa otettiin kyseinen vuoden 1973 ilmoitus huomioon ja johon
JCB Bamford Excavators vastasi kirjallisilla lausumilla 13.12.1999 ja sitten suullisilla lausumilla, kun sitä kuultiin tammikuussa
2000.

Riidanalainen päätös ja menettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
31     Komissio teki riidanalaisen päätöksen 21.12.2000. Palautettuaan mieleen nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta merkitykselliset
tosiseikat komissio lausui ensinnäkin siitä, olivatko JCB Service ja sen tytäryhtiöt rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa (riidanalaisen
päätöksen 137–196 perustelukappale).
32     Tämän osalta komissio tutki, oliko riidanalaisten sopimusten tarkoituksena ollut rajoittaa tai vääristää kilpailua tai oliko
niistä seurannut, että kilpailu rajoittuu tai vääristyy. Arvioituaan kyseisten sopimusten ja menettelytapojen rajoittavan
tarkoituksen ja rajoittavan vaikutuksen kokonaisuutena komissio katsoi, että käsiteltävänä olevassa asiassa oli kyseessä kansallisten
markkinoiden eristäminen ja ehdoton alueellinen suoja. Otettuaan huomioon JCB Servicen ja sen tytäryhtiöiden aseman kyseessä
olevilla markkinoilla ja niiden rajoitusten todellisen luonteen, jotka merkitsevät useiden jäsenvaltioiden välisten markkinoiden
eristämistä ehdottoman alueellisen suojan ja hintojen vahvistamisen avulla, komissio täsmensi, että kilpailun rajoittaminen
ja sen todennäköiset vaikutukset jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ovat tuntuvia.
33     Erityisesti sen osalta, onko riidanalaisten sopimusten tarkoituksena rajoittaa tai vääristää kilpailua tai seuraako niistä,
että kilpailu rajoittuu tai vääristyy, komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 140 perustelukappaleessa, että JCB Service
ja sen viralliset jakelijat ovat noudattaneet sopimuksia tai yhdenmukaistettuja menettelytapoja, joiden erityisenä tarkoituksena
on rajoittaa kilpailua jäsenvaltioissa tai joista seuraa, että kilpailu rajoittuu jäsenvaltioissa EY 81 artiklassa tarkoitetulla
tavalla. Kyseiset sopimukset ja menettelytavat ovat osa laajempaa sopimusta, joka rajoittaa kilpailua kyseisessä artiklassa
tarkoitetulla tavalla ja jolla säännellään JCB-konsernin koneiden ja varaosien jakelua Euroopan yhteisössä.
34     Nämä osatekijät, joita komission mukaan ei ole tarpeen määritellä tarkemmin sopimuksiksi tai yhdenmukaistetuiksi menettelytavoiksi,
koska ne kuuluvat EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ovat seuraavat:
–       JCB-konsernin virallisia jakelijoita koskeva kielto tai rajoitus myydä tuotteita niille osoitetun alueen ulkopuolelle, varsinkin
yhteisön muihin jäsenvaltioihin; kielto tai rajoitus kattaa aktiivisen ja passiivisen myynnin kuluttajille ja valtuutetuille
tai valtuuttamattomille jälleenmyyjille
–       huoltopalkkion määrääminen myyntitoiminnalle, jota viralliset jakelijat harjoittavat oman vastuualueensa ulkopuolella, varsinkin
muissa jäsenvaltioissa
–       ainakin Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettu ”Multiple Deal Trading Support” ‑korvausjärjestelmä, jonka mukaan jakelijoille
myönnettävät alennukset riippuvat myynnin määräpaikasta ja koskevat vain myyntiä kuluttajille
–       jälleenmyynti‑ tai vähittäishintojen taikka ‑alennusten määrittäminen tavaroille, joita JCB-konsernin viralliset jakelijat
ostavat tältä konsernilta jälleenmyyntiin
–       virallisille jakelijoille määrätty velvollisuus ostaa JCB-konsernin valmistamat koneet ja varaosat jälleenmyyntiin yksinomaan
JCB-konsernilta, mikä estää erityisesti ostot muissa jäsenvaltioissa toimivilta jakelijoilta.
35     Sopimusten eri osatekijöiden rajoittavasta tarkoituksesta ja rajoittavasta vaikutuksesta kokonaisuutena komissio katsoi riidanalaisen
päätöksen 180 perustelukappaleessa, että JCB-konsernin koneita ja varaosia koskevat hinta‑ ja tuottoerot jäsenvaltioiden välillä
tarjoavat selityksen sille, miksi JCB-konserni ja osa sen virallisista jakelijoista pyrkivät jakamaan kansallisia markkinoita
ja määräämään yhteismarkkinoilla sovellettavat jälleenmyyntihinnat tai ‑alennukset siten, että ostajia estetään hyötymästä
suurista hintaeroista yhteisössä.
36     Kyseisen päätöksen 181 perustelukappaleessa komissio täsmensi, että JCB-konsernin ja sen virallisten jakelijoiden väliseen
sopimukseen sisältyvien kilpailunrajoitusten yhdistelmällä pyritään johdonmukaisesti jakamaan yhteismarkkinoilla sijaitsevia
kansallisia markkinoita ehdottoman alueellisen suojan luomiseksi.
37     Riidanalaisen päätöksen 182 perustelukappaleessa komissio katsoi, että sovellettavia alennuksia koskevat järjestelyt ja myyntikatteen
nostaminen mahdollisimman suureksi, mikä oli JCB-konsernin ja Yhdistyneen kuningaskunnan virallisten jakelijoiden tavoite,
ovat luonteeltaan toimenpiteitä, jotka vääristävät ja yhdenmukaistavat markkinahintoja eri alueilla. Komission mukaan rinnakkaiskaupan
harjoittajien kanssa kilpailevien ranskalaisten jakelijoiden JCB-konsernilta saamalla tuella on vastaavia vaikutuksia.
38     Toisaalta komissio totesi riidanalaisen päätöksen 185 perustelukappaleessa, että se, että alueen vapaana oleminen on asetettu
JCB-konsernin viralliseksi jakelijaksi pääsyn ennakkoedellytykseksi ja sitä rajoittavaksi tekijäksi, ei ole suoraan yhteydessä
tarjottavan palvelun laatuun. Jakelija, joka on sijoittautunut alueelle, jolla toimivan virallisen jakelijan toimintaan JCB-konserni
on kokonaisuudessaan tyytyväinen, ei voi päästä tämän konsernin jakelijaksi potentiaalisista tai todellisista ansioistaan
riippumatta. Tämä rajoitus aiheuttaa sen, että jakelijoiden lukumäärää – ja niiden suunnalta tulevaa kilpailua – rajoitetaan
asettamalla oman alueen saaminen jakelijaksi pääsyn edellytykseksi. Tämä JCB-konsernin valikoivassa jakelujärjestelmässä sovellettava
rajoitus, joka ei perustu laadullisiin kriteereihin eikä koske yhtäläisesti kaikkia potentiaalisia jälleenmyyjiä, voi kuulua
EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
39     Riidanalaisen päätöksen 187 perustelukappaleen mukaan Yhdistyneen kuningaskunnan virallisia jakelijoita, joita estetään myymästä
uusia koneita valtuuttamattomille jälleenmyyjille, vaaditaan lisäksi maksamaan huoltopalkkio myyntitoiminnasta oman alueensa
ulkopuolella. Tämän maksun tarkoituksena on JCB-konsernin huoltopalvelustandardien pitäminen korkeina samalla, kun paikallisille
jakelijoille on korvattava muiden jakelijoiden myymien koneiden huoltopalveluista aiheutuvat kustannukset.
40     Riidanalaisen päätöksen 188 perustelukappaleen mukaan näistä syistä voidaan todeta, että koneiden suoraa tai välillistä myyntiä
valtuuttamattomille jälleenmyyjille muissa jäsenvaltioissa koskevan kiellon tavoitteena ei ole pelkästään korkeiden huoltopalvelustandardien
varmistaminen ja että kiellolla on joko kilpailua rajoittava tavoite tai vaikutus.
41     Riidanalaisen päätöksen 189 perustelukappaleen mukaan oman alueen ulkopuolista myyntiä rajoittavan alueellisen yksinoikeuden
ja valikoivuuslausekkeiden markkinoita jakava vaikutus on sitäkin suurempi, kun niihin yhdistetään seuraavien kolmen rajoituksen
yhteisvaikutus, nimittäin verkon sisäisten ristikkäistoimitusten kieltäminen tai rajoittaminen, oman alueen ulkopuolella tapahtuvasta
myynnistä veloitettava huoltopalkkio ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytössä oleva ”Multiple Deal Trading Support” ‑järjestelmä.
42     Näin ollen komissio katsoi ensinnäkin riidanalaisen päätöksen 191 perustelukappaleessa, että sopimuksen eri osien rajoittavat
tavoitteet tai vaikutukset täydentävät toisiaan estämällä tai rajoittamalla tuontia tai vientiä JCB-konsernin jakeluverkossa
tai sen ulkopuolella ehdottoman alueellisen suojan luomiseksi. Valikoivan jakelun (eli valtuuttamattomille jälleenmyyjille
suunnattua myyntiä koskevan kiellon) yhdistämisellä JCB-konsernin jakelusopimuksissa edellä mainittuihin kolmeen rajoitusluokkaan,
muihin sellaisiin rajoituksiin, jotka yhdenmukaistavat keinotekoisesti hintoja ja alennuksia eri alueilla, ja passiivista
myyntiä rajoittavaan aluesuojaan on selkeästi kilpailua rajoittava tavoite eli yhteisön kansallisten markkinoiden jakaminen.
Näin ollen toimenpiteet kuuluvat EY 81 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
43     Toiseksi komissio tutki EY 81 artiklan 3 kohdassa määrättyjen edellytysten täyttymisen ja katsoi niiden jääneen täyttymättä
nyt käsiteltävänä olevassa asiassa (riidanalaisen päätöksen 197–222 perustelukappale).
44     Kolmanneksi komissio totesi, ettei sille ole toimitettu todisteita EY 81 artiklan rikkomisen lopettamisesta ja että JCB-konserni
kiistää tällaisen rikkomisen, ja siksi se katsoi riidanalaisen päätöksen 224 perustelukappaleessa asetuksen N:o 17 3 artiklan
1 kohdan mukaisesti, että JCB-konsernia on vaadittava lopettamaan kyseinen rikkominen.
45     Lopuksi komissio lausui määrättävästä sakosta. Tämän osalta ja ennen sakosta lausumista komissio totesi riidanalaisen päätöksen
228 perustelukappaleessa, että ainoastaan ne sopimukset, jotka ilmoitettiin 30.6.1973 A/B-lomakkeella, oli ilmoitettu asianmukaisesti.
Näin ollen se katsoi, että niitä muita sopimuksia, jotka oli ilmoitettu komissiolle käyttämättä kyseistä lomaketta, ei voida
ottaa huomioon sovellettaessa asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohtaa.
46     Määrättävän sakon suuruuden osalta komissio palautti mieleen riidanalaisen päätöksen 247 perustelukappaleessa, että komission
on otettava huomioon rikkomisen vakavuus ja sen kesto ja että lisäksi se ottaa huomioon mahdolliset raskauttavat ja lieventävät
seikat.
47     Tämän osalta ja ensinnäkin rikkomisen vakavuudesta komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 251 perustelukappaleessa, että
rikkomiset olivat ”erittäin vakavia”, ja määräsi tämän perusteella sakon määräksi 25 miljoonaa euroa.
48     Rikkomisen kestosta komissio totesi sitten kyseisen päätöksen 252 perustelukappaleessa, että todisteiden mukaan rikkomisen
eri osatekijät ovat olleet voimassa vuosina 1988–1998.
49     Näin ollen komissio täsmensi riidanalaisen päätöksen 253 perustelukappaleessa, että 11 vuoden pituista jaksoa, jonka aikana
on sovellettu vähintään yhtä näiden sopimusten tai käytäntöjen osatekijöistä, on pidettävä pitkänä jaksona. Sitten komissio
katsoi kyseisen päätöksen 254 perustelukappaleessa, että rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella lasketun sakon perusmääräksi
oli vahvistettava 38 750 000 euroa.
50     Lopuksi komissio otti huomioon yhden raskauttavan olosuhteen, nimittäin jakelijalle oman alueen ulkopuolisesta myynnistä kostotoimenpiteenä
määrätyn seuraamuksen, ja korotti määräämäänsä sakkoa 864 000 eurolla täsmentäen kyseisen päätöksen 257 perustelukappaleessa,
että huomioon otettavia lieventäviä seikkoja ei ole. Näin ollen sakon kokonaismäärä, jonka komissio määräsi asetuksen N:o
17 15 artiklan 2 kohdan nojalla, oli 39 614 000 euroa.
51     Edellä esitetyn jälkeen riidanalainen päätös sisältää erityisesti seuraavat artiklat:
”
1 artikla
JCB Service ja sen tytäryhtiöt ovat rikkoneet EY:n perustamissopimuksen 81 artiklaa tekemällä valtuutettujen jakelijoiden
kanssa sopimuksia tai sopimalla kyseisten jakelijoiden kanssa yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joiden tavoitteena on
rajoittaa kilpailua yhteismarkkinoilla kansallisten markkinoiden jakamiseksi ja täyden suojan tarjoamiseksi yksinoikeudellisilla
alueilla, joiden ulkopuolella valtuutetut jakelijat eivät saa harjoittaa aktiivista myyntitoimintaa, ja jotka sisältävät seuraavat
osatekijät:
a)      rajoitukset, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan, Irlannin, Ranskan ja Italian valtuutettujen jakelijoiden harjoittamaa
passiivista myyntitoimintaa sekä myyntiä valtuuttamattomille jakelijoille, kuluttajille tai yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolelle
ja varsinkin muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille;
b)      toimituslähteitä koskevat rajoitukset, joita sovelletaan Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden
tekemiin sopimustavaroiden hankintoihin ja jotka estävät jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset;
c)      Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien valtuutettujen jakelijoiden soveltamien jälleenmyyntialennusten tai
‑hintojen vahvistaminen;
d)      huoltopalkkion määrääminen muihin jäsenvaltioihin suuntautuvalle myynnille, jota valtuutetut jakelijat harjoittavat Yhdistyneen
kuningaskunnan yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolelle, JC Bamford Excavators Ltd:n tai muiden JCB Servicen tytäryhtiöiden
aloitteesta ja niiden määräämien hinta-asteikkojen mukaan, mikä merkitsee jakelijoiden saaman korvauksen asettamista riippuvaiseksi
myynnin maantieteellisestä määräpaikasta; sekä
e)      alennusten peruuttaminen sen mukaan, harjoitetaanko myyntitoimintaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa yksinoikeudellisilla alueilla
vai niiden ulkopuolella ja pääsevätkö valtuutetut jakelijat, joiden alueella sopimustuotteita käytetään, asiasta sopimukseen
myyntiä harjoittavien valtuutettujen jakelijoiden kanssa, mikä asettaa jakelijoille maksettavan korvauksen riippuvaiseksi
myynnin maantieteellisestä määräpaikasta.
2 artikla
Näistä syistä JC Bamford Excavators Ltd:n 30 päivänä kesäkuuta 1973 jättämä poikkeuslupahakemus hylätään.
3 artikla
JCB Servicen ja sen tytäryhtiöiden on lopetettava edellä 1 artiklassa tarkoitetut rikkomiset tämän päätöksen tiedoksi antamisen
jälkeen. JCB Servicen tai sen tytäryhtiöiden ja erityisesti JC Bamford Excavators Ltd:n on kahden kuukauden kuluessa tämän
päätöksen tiedoksi antamisesta
a)      ilmoitettava valtuutetuille jakelijoilleen yhteisössä, että ne voivat harjoittaa passiivista myyntiä kuluttajille ja valtuutetuille
jakelijoille;
b)      muutettava valtuutettujen jakelijoidensa kanssa tekemiään sopimuksia joko sallimalla passiivinen myynti valtuuttamattomille
jakelijoille muiden valtuutettujen jakelijoiden yksinoikeudellisilla alueilla sekä aktiivinen ja passiivinen myynti valtuuttamattomille
jakelijoille näiden omilla alueilla tai antamalla valtuutetuille jakelijoille lupa aktiiviseen ja passiiviseen myyntiin muille
valtuutetuille jakelijoille, kuluttajille tai niiden asianmukaisesti valituille edustajille yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolella;
c)      muutettava italialaisten ja ranskalaisten valtuutettujen jakelijoidensa kanssa tekemiään sopimuksia sallimalla sopimustavaroiden
hankinta muilta valtuutetuilta jakelijoilta yhteisössä ja ilmoitettava tästä muutoksesta kaikille valtuutetuille jakelijoille
yhteisössä;
d)      ilmoitettava valtuutetuille jakelijoilleen yhteisössä, että sen tytäryhtiöiden valtuutetuille jakelijoille esittämät huoltopalkkiopyynnöt
ilman todisteita siitä, etteivät kyseiset jakelijat ole päässeet sopimukseen palkkioista, ovat pätemättömiä eikä niitä ole
syytä ottaa huomioon;
e)      ilmoitettava valtuutetuille jakelijoilleen Yhdistyneessä kuningaskunnassa, että ’Multiple Deal Trade Support’ ‑järjestelmän
mukaisia alennuksia myönnetään siitä riippumatta, tapahtuuko myynti jakelijoiden alueella vai sen ulkopuolella tai onko kyseisellä
oman alueen ulkopuolisella alueella toimivien jakelijoiden kanssa tehty sopimus asiasta; sekä
f)      lähetettävä komissiolle toisinnot edellä mainitusta kirjeenvaihdosta ja muutetuista sopimuksista.
4 artikla
JCB Servicelle määrätään 39 614 000 euron sakko edellä 1 artiklassa tarkoitetuista rikkomisista, lukuun ottamatta Yhdistyneessä
kuningaskunnassa sovellettuja valtuuttamattomille jakelijoille suuntautuvaa myyntiä koskevia rajoituksia, joista ei määrätä
sakkoa.”
52     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 22.3.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä (asia T‑67/01) JCB Service vaati
EY 230 artiklan nojalla ensisijaisesti riidanalaisen päätöksen kumoamista ja toissijaisesti saman päätöksen osittaista kumoamista
ja samalla sille määrätyn sakon alentamista.
53     Valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 1 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen
1 artiklan c–e alakohdan ja 3 artiklan d ja e alakohdan. Lisäksi se alensi valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman 2 kohdassa
30 miljoonaan euroon sen sakon määrän, joka JCB Servicelle oli määrätty riidanalaisen päätöksen 4 artiklassa. Lopuksi kyseisen
tuomiolauselman 4 kohdassa JCB Servicen kanne hylättiin muilta osin.

Asianosaisten vaatimukset ja menettely yhteisöjen tuomioistuimessa
54     Valituksessaan JCB Service vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       kumoaa koko valituksenalaisen tuomion, koska siinä rikotaan yhteisön oikeutta loukkaamalla JCB Servicen puolustautumisoikeuksia
–       kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin yhtäältä siinä hyväksytään väite Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin,
Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden harjoittaman passiivisen myyntitoiminnan yleisestä rajoittamisesta
sekä väite Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneiden jakelijoiden toimituslähteiden rajoittamisesta, jotka estivät jakelijoiden
väliset ristikkäistoimitukset, ja siltä osin kuin toisaalta siinä määrätään JCB Servicelle sakko näistä väitetyistä kilpailusääntöjen
rikkomisista
–       ratkaisee itse lopullisesti asian T‑67/01 yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklan nojalla ja siis kumoaa kokonaan
tai osittain riidanalaisen päätöksen ja täyttä harkintavaltaansa käyttäen kumoaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisessa
tuomiossa JCB Servicelle määräämän 30 miljoonan euron suuruisen sakon tai alentaa sen määrää
–       velvoittaa komission yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan mukaisesti korvaamaan valittajalle sekä ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa että yhteisöjen tuomioistuimessa aiheutuneet oikeudenkäyntikulut
–       toissijaisesti, mikäli yhteisöjen tuomioistuin ei itse ratkaise käsiteltävänä olevaa asiaa, määrää, että oikeudenkäyntikuluista
päätetään myöhemmin, ja palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi yhteisöjen tuomioistuimen antaman
tuomion mukaisesti.
55     Komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 115 artiklan 1 kohdan nojalla 23.6.2004 esittämässään vastineessa,
jossa se myös teki valituksenalaisesta tuomiosta vastavalituksen, että yhteisöjen tuomioistuin
–       hylkää koko valituksen
–       kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä alennettiin sakkoa määrällä, joka oli määrätty raskauttavan olosuhteen
huomioon ottamiseksi (864 000 euroa), ja tämän osalta korottaa valituksenalaisessa tuomiossa vahvistettua sakkoa vastaavalla
määrällä
–       velvoittaa JCB Servicen korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
56     JCB Service pyysi 26.7.2004 päivätyllä kirjeellä yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 117 artiklan 1 kohdan mukaisesti
lupaa toimittaa vastauskirjelmä.
57     Yhteisöjen tuomioistuimen presidentti antoi 5.8.2004 tekemällään päätöksellä luvan toimittaa vastauskirjelmä, jossa JCB Service
pysytti päävalitusta koskevat vaatimuksensa ja vaati yhteisöjen tuomioistuinta hylkäämään vastavalituksen.

Päävalitus
58     Valituksenalaisen tuomion kumoamiseen tähtäävien vaatimustensa tueksi JCB Service esittää kolme valitusperustetta. Ensimmäiseksi
se väittää puolustautumisoikeuksiaan loukatun; toisen valitusperusteen mukaan EY 81 artiklaa on rikottu, ja kolmannen valitusperusteen
mukaan asetuksen N:o 17 15 artiklaa on rikottu.

Ensimmäinen valitusperuste
59     Ensimmäinen valitusperuste jakautuu kahteen osaan. JCB Service väittää yhtäältä, että komissiossa käyty menettely kesti liian
kauan, mikä loukkasi JCB Servicen puolustautumisoikeuksia, ja että toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kunnioittamatta
JCB Servicen oikeutta siihen, että siihen sovelletaan syyttömyysolettamaa. Kummassakin näistä osista esitetään lisäksi erillisiä
väitteitä.
Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa
60     On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palautti valituksenalaisen tuomion 36 kohdassa aluksi mieleen yhteisöjen
tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön, jonka mukaan kohtuullisen ajan noudattaminen kilpailupolitiikkaa koskevissa hallintomenettelyissä
on yhteisön oikeuden yleinen periaate, jonka noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat (ks. yhdistetyt asiat C‑238/99
P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio,
tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8375, 167–171 kohta).
61     Toiseksi ja ennen JCB Servicen esittämistä argumenteista lausumista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin erotti valituksenalaisen
tuomion 37 kohdassa toisistaan kyseessä olevat kaksi hallintomenettelyä eli yhtäältä vuonna 1973 ilmoitettujen sopimusten
käsittelyn, joka päätettiin riidanalaisen päätöksen 2 artiklalla, jossa poikkeuslupahakemus hylättiin, ja toisaalta vuonna
1996 tehdyn kantelun tutkinnan, jonka päätelmät sisältyvät riidanalaisen päätöksen päätösosan muihin artikloihin, jotka koskevat
kilpailusääntöjen rikkomista.
62     Vuoden 1973 ilmoitusta seuranneesta menettelystä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 38
kohdassa, että komissio lopetti ilmoitettujen sopimusten käsittelyn vuonna 1992 päätöstä tekemättä ja että vasta JCB Bamford
Excavatorsin ensimmäiseen väitetiedoksiantoon antama vastaus sai vastaajan käsittelemään kyseiset sopimukset uudelleen kantelun
tutkinnan yhteydessä.
63     Valituksenalaisen tuomion samassa kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että ”sillä, että kyseistä menettelyä
jatkettiin 27 vuotta, rikottiin hallinnon velvollisuutta tehdä päätös ja päättää aloitettu menettely kohtuullisessa ajassa”,
mutta se täsmensi, että ”vaikka tämä rikkominen onkin valitettavaa, se ei voinut vaikuttaa poikkeuslupahakemuksen hylkäämisen
laillisuuteen eikä myöskään kilpailusääntöjen rikkomisen toteamista koskevan menettelyn säännönmukaisuuteen”.
64     Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa, että kohtuullisen ajan periaatteen
loukkaaminen, jos se voidaan näyttää toteen, oikeuttaa kumoamaan kilpailua koskevan hallintomenettelyn päätteeksi tehdyn päätöksen
vain, jos se samalla merkitsee kyseessä olevan yrityksen puolustautumisoikeuksien loukkaamista. Kun ei ole näytetty toteen,
että liian pitkän ajan kuluminen olisi vaikuttanut kyseessä olevien yritysten kykyyn puolustautua tehokkaasti, kohtuullisen
ajan periaatteen loukkaaminen ei vaikuta hallintomenettelyn pätevyyteen.
65     Valituksenalaisen tuomion 42 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi myös, että JCB Service ei väittänyt, että
asian käsittelyn pituus olisi johtanut johonkin erityiseen menettelyä koskevaan säännönvastaisuuteen, vaan se ainoastaan korosti,
että komission toiminta oli osoitus huonosta asian hoidosta. Vuonna 1973 tehtyjen ilmoitusten jälkeen kulunut aika ei siis
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan voi vaikuttaa mitenkään kumoamisvaatimusten käsittelyyn.
66     Komissiolle 15.2.1996 tehdyn kantelun tutkinnasta puolestaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen
tuomion 43 kohdassa, että menettelyn kokonaiskesto, eli neljä vuotta, kymmenen kuukautta ja kuusi päivää, ei vaikuta liian
pitkältä, kun otetaan huomioon asian monimutkaisuus – asia koskee useita jäsenvaltioita ja sisältää viisi kilpailusääntöjen
rikkomista koskevaa väitettä – ja toisen väitetiedoksiannon laatimisen tarve.
67     Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa, että JCB Service ei väittänyt,
että se, että komissio ei JCB Servicen mukaan tutkinut kantelua kohtuullisessa ajassa, olisi käsiteltävänä olevassa asiassa
johtanut puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi, että ”kuten istunnossa vahvistettiin,
JCB Service vain väittää, että menettelyn pituus osoittaa komission toimineen puolueellisesti ja hoitaneen asiaa huonosti
ja että tämän takia riidanalainen päätös on lainvastainen. Näin ollen on todettava, ilman että on tarpeen lausua siitä, kestikö
kantelun tutkinta liian kauan, että kanneperusteesta, sellaisena kuin se on esitetty, ei voi seurata, että riidanalaisen päätöksen
päätösosa olisi kumottava kokonaan tai osittain.”
68     Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa, että JCB Servicen esittämä kanneperuste
ei ole omiaan vaikuttamaan riidanalaisen päätöksen laillisuuteen poikkeuslupahakemuksen eikä myöskään kilpailusääntöjen rikkomisen
osalta ja että se on tehottomana hylättävä.
69     JCB Service väittää ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi ensimmäisen perusteen, joka oli esitetty
riidanalaisesta päätöksestä nostetun kanteen tueksi ja jonka mukaan komissio oli jättänyt noudattamatta velvollisuuttaan toimia
kohtuullisessa ajassa, lausumatta puolustautumisoikeuksien loukkaamisesta, johon JCB Service oli kuitenkin nimenomaisesti
vedonnut. JCB Service väittää lisäksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen jättäessään ottamatta
huomioon puolustautumisoikeuksien objektiivista loukkausta, joka JCB Servicen mukaan johtuu jo sen toteamisesta, että menettely
kesti kokonaisuudessaan ilmiselvästi liian kauan.
70     Tämän osalta on palautettava mieleen, että kuten valituksenalaisen tuomion 32 ja 33 kohdasta ilmenee, JCB Service väitti ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimessa, että komissio jätti noudattamatta kohtuullisessa ajassa toimimista koskevaa velvollisuuttaan,
joka seuraa sekä yhteisön oikeuden yleisestä periaatteesta että Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun, ihmisoikeuksien ja perusvapauksien
suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 6 artiklan 1 kappaleesta. JCB Servicen mukaan
sen jakelujärjestelmää koskevat sopimukset oli ilmoitettu jo 30.6.1973, ja komissio päätti tämän menettelyn 27 vuotta myöhemmin
hylkäämällä poikkeuslupahakemuksen. Lisäksi kyseinen yhtiö väittää, että kilpailusääntöjen rikkomista koskeva menettely, joka
oli aloitettu Central Partsin tekemän kantelun johdosta, kesti lähes viisi vuotta, mikä myös on kohtuuton aika.
71     On todettava, että toisin kuin JCB Service väittää, tämä vetosi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa melko yleisesti
puolustautumisoikeuksiensa loukkaamiseen, joka JCB Servicen mukaan liittyy molempien hallintomenettelyjen (sopimusten ilmoittaminen
ja kilpailusääntöjen rikkominen) liian pitkään kestoon, täsmentämättä kuitenkaan konkreettisesti, miten sen kykyä puolustaa
kantaansa kussakin vaiheessa olisi loukattu jommassakummassa menettelyssä.
72     Erityisesti ilmoitusmenettelyn osalta JCB Service arvosteli vain sitä, että tämä menettely kesti liian kauan. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 39 kohdassa perustellusti, että pelkästään se seikka, että komissio
ei tee sopimuksen ilmoittamisen jälkeen päätöstä kohtuullisessa ajassa, ei voi johtaa kyseisen päätöksen lainvastaisuuteen.
73     Tämä pelkkä viivästyminen ei myöskään vahingoittanut JCB Servicen etuja. On nimittäin todettava, että vuonna 1973 tapahtuneen
sopimusten ilmoittamisen jälkeen ja koko sen ajan, joka kului aina riidanalaisen päätöksen tekemiseen saakka, JCB Serviceen
sovellettiin asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan säännöksiä.
74     Siitä riidanalaisen päätöksen osasta, jossa todettiin EY 81 artiklan 1 kohdan rikkominen ja määrättiin JCB Servicelle sakko,
on palautettava mieleen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korosti sitä, että JCB Service vain väitti, että menettelyn
pituus olisi osoittanut komission toimineen puolueellisesti ja hoitaneen asiaa huonosti ja että näin ollen tämä olisi riittänyt
osoitukseksi riidanalaisen päätöksen lainvastaisuudesta.
75     On siis todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut päättelynsä rikkomatta yhteisön oikeutta ja vääristelemättä
JCB Servicen argumentteja.
76     JCB Service kuitenkin väittää, että siltä on evätty oikeus riitauttaa komission passiivisuus EY 232 artiklan mukaisella laiminlyöntikanteella
ja joka tapauksessa oikeus puolustaa kantaansa kaikkia komission virheellisiä näkemyksiä vastaan ilmoituksen tekijän ja komission
välisessä menettelyllisessä vuoropuhelussa ja kilpailusääntöjen rikkomista koskevassa menettelyssä.
77     Vaikka oletettaisiinkin, että JCB Service voi vedota edellä mainittuihin argumentteihin yhteisöjen tuomioistuimessa, on täsmennettävä,
että sen puolustautumisoikeuksien käyttämistä ei voi haitata se pitkä aika, joka kului vuonna 1973 tapahtuneen sopimusten
ilmoittamisen ja riidanalaisen päätöksen tekemisen välillä. Tänä aikana nimittäin JCB Servicella oli mahdollisuus yhtäältä
nostaa laiminlyöntikanne komissiota vastaan, jotta tämä lausuisi riidanalaisesta poikkeuslupahakemuksesta, ja toisaalta ilmoittaa
komissiolle A/B-lomakkeella ne sopimukset tai menettelytavat, joissa se oli mukana. Näin ei kuitenkaan tehty nyt käsiteltävänä
olevassa asiassa.
78     Tästä seuraa, että JCB Service ei missään tapauksessa voi väittää, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu ilmoitusmenettelyn
yhteydessä.
79     Kilpailusääntöjen rikkomista koskevasta menettelystä on todettava, että JCB Service ei ole esittänyt yhtään konkreettista
perustelua sen osoittamiseksi, että sen puolustautumisoikeuksia olisi loukattu, kun komission yksiköt käsittelivät Central
Partsin tekemää kantelua. JCB Service ei ole myöskään riitauttanut yhteisöjen tuomioistuimessa niitä perusteluja, joilla ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi JCB Servicen kanneperusteen, jonka mukaan komissio ei kunnioittanut JCB Servicen oikeutta
saada tutustua puolustautumisensa kannalta hyödylliseen asiakirja-aineistoon.
80     Näin ollen tämä argumentti on hylättävä, ja JCB Servicen esittämä ensimmäinen väite on todettava perusteettomaksi.
81     Toiseksi JCB Service väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen arviointivirheen, kun se ei pitänyt virheellisenä
erottelua, jonka komissio oli riidanalaisessa päätöksessä tehnyt ilmoitusmenettelyn ja kilpailusääntöjen rikkomista koskevan
menettelyn välillä. JCB Servicen mukaan tällainen erottelu on täysin perusteeton ja tähtää sen kielteisen vaikutuksen kiistämiseen,
joka päätöksentekoprosessin liiallisella kestolla oli koko kyseessä olevaan asiaan.
82     On todettava, että vaikka riidanalaisessa päätöksessä ei nimenomaisesti tehdäkään eroa ilmoitusmenettelyn ja kilpailusääntöjen
rikkomista koskevan menettelyn välillä, kyseisestä päätöksestä ilmenee selvästi, että komission arviointi koskee erikseen
poikkeuslupahakemusta ja kilpailusääntöjen rikkomista koskevaa menettelyä.
83     Ensinnäkin on huomattava siitä riidanalaisen päätöksen osasta, joka koskee vuoden 1973 poikkeuslupahakemuksen hylkäystä, että
kyseisen päätöksen 197–222 perustelukappaleesta ilmenee selvästi, että ennen poikkeuslupahakemuksen hylkäystä komissio tutki,
voitiinko tällainen poikkeuslupa myöntää EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla tai tämän artiklan soveltamiseksi annettujen niiden
asetusten nojalla, joita ovat perustamissopimuksen [81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyyntisopimusten ryhmiin 22
päivänä kesäkuuta 1983 annettu komission asetus (ETY) N:o 1983/83 (EYVL L 173, s. 1), perustamissopimuksen [81] artiklan 3
kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalvelua koskevien sopimusten ryhmiin 28 päivänä kesäkuuta
1995 annettu komission asetus (EY) N:o 1475/95 (EYVL L 145, s. 25; jäljempänä asetus N:o 1475/95) ja EY:n perustamissopimuksen
81 artiklan 3 kohdan soveltamisesta tiettyihin vertikaalisten sopimusten ja yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmiin 22
päivänä joulukuuta 1999 annettu komission asetus (EY) N:o 2790/1999 (EYVL L 336, s. 21).
84     Sama pätee riidanalaisen päätöksen siihen osaan, jossa kilpailusääntöjen rikkominen todetaan. Kuten nimittäin riidanalaisen
päätöksen 140–170 perustelukappaleesta ilmenee, komission arviointi perustuu täysin selvästi niihin JCB Servicen sopimuksiin
tai näiden sopimusten niihin lausekkeisiin, joita ei ilmoitettu asianmukaisesti eli asetuksessa N:o 27 säädetyllä A/B-lomakkeella.
Riidanalaisesta päätöksestä ilmenee lisäksi, että komissio otti huomioon sellaisen JCB Servicen toiminnan, joka ei liittynyt
vuonna 1973 ilmoitettuihin sopimuksiin.
85     Tältä osin JCB Service kuitenkin väitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja nyt vireillä olevassa menettelyssä, että
vaikka vuonna 1973 ilmoitettujen sopimusten myöhemmät muutokset ilmoitettiinkin komissiolle ilman A/B-lomaketta, ne oli nyt
käsiteltävänä olevan asian olosuhteiden perusteella otettava huomioon ja niihin oli sovellettava asetuksen N:o 17 15 artiklan
5 kohdan säännöksiä.
86     Tällainen väite on joka tapauksessa hylättävä. On nimittäin palautettava mieleen, että edellä mainitun A/B-lomakkeen käyttäminen
on pakollista, ja se muodostaa välttämättömän ennakkoedellytyksen ilmoituksen asianmukaisuudelle (ks. yhdistetyt asiat 209/78–215/78
ja 218/78, Van Landewyck ym. v. komissio, tuomio 29.10.1980, Kok. 1980, s. 3125, Kok. Ep. V, s. 355, 61 ja 62 kohta).
87     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi siis perustellusti valituksenalaisen tuomion 41 kohdassa kilpailusääntöjen rikkomisen
toteamisesta tehdyn päätöksen osalta, että tämän päätöksen perustaksi on tarkoin jätetty valitsematta sellaiset seikat, joista
on tehty ilmoitus, ja siinä pyritään osoittamaan, että ne käytännöt, joihin JCB Servicen väitetään syyllistyneen, poikkeavat
ilmoitettujen sopimusten määräyksistä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi samoin perustellusti, että se, että sopimuksista
ilmoitettiin jo kauan sitten, ei voi vaikuttaa sen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn säännönmukaisuuteen, joka
perustuu muihin kuin ilmoitettuihin seikkoihin.
88     Lopuksi on todettava komission JCB Servicelle määräämästä sakosta, että riidanalaisesta päätöksestä ja erityisesti sen 227
ja 228 perustelukappaleesta ilmenee täysin selvästi, että vuoden 1973 sopimuksia, joista tehtiin ilmoitus asetuksessa N:o
27 säädettyjen ehdottomien vaatimusten mukaisesti, ei otettu huomioon, kun komissio arvioi määrättävän sakon määrää.
89     Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen esittämä toinen väite on hylättävä ja että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen
osa on näin ollen todettava perusteettomaksi.
Ensimmäisen valitusperusteen toinen osa
90     On täsmennettävä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palautti mieleen valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa, että
syyttömyysolettaman periaate on osa yhteisön oikeusjärjestystä ja että sitä sovelletaan kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin
menettelyihin, joiden kohteena ovat yritykset ja jotka voivat johtaa sakkojen tai uhkasakkojen määräämiseen (asia C‑199/92
P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4287, 149 ja 150 kohta ja asia C‑235/92 P, Montecatini v. komissio,
tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4539, 175 ja 176 kohta).
91     Tämän oikeuskäytännön valossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 53 kohdassa, että pelkästään
se, että komissio antoi kaksi väitetiedoksiantoa, ei voi riittää syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamisen osoittamiseen.
92     Samassa kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi, että komissiota voitaisiin mahdollisesti syyttää yleisestä
kyseessä olevan yrityksen syyllisyyden olettamisesta ainoastaan, mikäli ne tosiseikat, joista komissio tekee riidanalaisessa
päätöksessään ratkaisun, eivät saisi tukea komission esittämistä todisteista.
93     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin otti huomioon myyntiyksikön päällikön 16.5.1995 päivätyn tiedotteen, joka lähetettiin
JCB-konserniin kuuluvien yhtiöiden johtajille ja jossa ilmoitettiin, että rinnakkaistuonnin kielto olisi vastoin komission
päätöksiä ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, ja totesi valituksenalaisen tuomion 54 kohdassa, että JCB Service
ei voi väittää olleensa tietämätön yhteisön kilpailuoikeuden vaatimuksista, mistä on sitä paitsi osoituksena se, että JCB
Service teki sopimuksistaan ilmoituksen heti, kun Yhdistynyt kuningaskunta oli liittynyt yhteisöön.
94     Samassa yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa Berkeley JCB:n 13.4.1995
JCB Salesille lähettämän kirjeen osalta, että tässä kirjeessä todetaan, että kyseinen jakelija voisi saada yhteydenottoja
sekä loppukäyttäjiltä että myyntiedustajilta, ja se lisäsi, että vaikka oletettaisiinkin, että komissio tulkitsi kyseistä
lausetta virheellisesti todetessaan riidanalaisessa päätöksessä, että kyseisessä lauseessa tarkoitettiin ulkomaisia loppukäyttäjiä
ja niiden asianmukaisesti nimettyjä edustajia, tällainen mahdollinen virheellisyys ei olisi sinällään osoitus puolueellisesta
asenteesta vaan ilmentäisi korkeintaan huonoa asiakirjan ymmärtämistä.
95     Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 56 kohdassa cour d’appel de Paris’n 8.4.1998
antaman tuomion ja tribunal de commerce de Nîmesin (Ranska) 22.6.1999 antaman tuomion osalta, että se, että asetuksen N:o
17 soveltamista koskevaan menettelyyn liittyvän kantelun tekijä saattoi toimia moitittavasti, mistä se on oikeuden päätöksellä
tuomittu, ei vaikuta mitenkään niiden kilpailusääntöjen rikkomisten tosiasiallisuuteen, joista JCB Serviceä syytetään ja jotka
kaiken lisäksi ovat kyseisen kantelun tekijän toiminnasta erillisiä.
96     Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 58 kohdassa sen keskustelun nauhoituksesta,
joka käytiin 6.11.1996 valtuutetun jakelijan Watling JCB:n toimitiloissa kilpailun pääosaston toimihenkilöiden ja kyseisen
jakelijan vastuuhenkilöiden välillä, että JCB-konsernin ja yhden sen valtuutetun jakelijan välisten suhteiden kuvauksesta,
joka perustuu kyseiseen keskusteluun, ei ilmene selvästi yhtään sellaista seikkaa, joka voisi toimia negatiivisena tai positiivisena
näyttönä siitä, että jakeluverkoston menettelytavoilla rikottiin kilpailusääntöjä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
mukaan sellainen väite ei näytä mahdolliselta, että komissio jätti kyseisen asiakirjan kilpailusääntöjen rikkomista koskevien
seikkojen tutkintansa ulkopuolelle voidakseen poistaa todisteen, joka puhui syyttömyyden puolesta.
97     JCB Servicen mukaan valituksenalainen tuomio loukkaa syyttömyysolettaman periaatetta, joka edellyttää, että kaikki näyttöä
koskeva kohtuullinen epäily on ratkaistava syytetyn eduksi. Tämän osalta JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin teki ilmeisiä arviointivirheitä, koska se ei noudattanut velvollisuuttaan ottaa huomioon tiettyjä JCB Servicen
esittämiä todisteita ja tutkia ne muiden todisteiden yhteydessä voidakseen nojautua vankan, täsmällisen ja yhtenäisen näytön
kokonaisuuteen. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asiattomasti hylkäsi tai jätti huomiotta näytön, joka JCB Servicen
mukaan vahvistaa komission loukanneen syyttömyysolettaman periaatetta.
98     Erityisesti JCB Service väittää ensinnäkin, että kahden väitetiedoksiannon laatimiseen perustunut tämän asian käsittely osoittaa
komission puolueellisuuden, minkä perusteella syyttömyysolettaman periaatetta on siis loukattu. Näin ollen JCB Service katsoo,
että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 53 kohdassa virheellisesti, että pelkästään se,
että komissio antoi kaksi väitetiedoksiantoa, ei voi riittää sen osoittamiseen, että kyseistä periaatetta ei ole noudatettu
nyt käsiteltävänä olevassa asiassa.
99     Tämän osalta on huomattava, että sitä, että komissio laatii väitetiedoksiannon, ei missään tapauksessa voida pitää näyttönä
kyseessä olevan yrityksen syyllisyyden olettamisesta. Jos asia ei olisi näin, tämän alan minkä tahansa menettelyn aloittaminen
olisi mahdollisesti omiaan loukkaamaan syyttömyysolettaman periaatetta.
100   Lisäksi on palautettava mieleen, että ensimmäisessä väitetiedoksiannossa ei otettu huomioon vuoden 1973 ilmoitusta, minkä
JCB Service totesi 6.7.1998 tästä tiedoksiannosta esittämissään kirjallisissa huomautuksissa ja myöhemmin ollessaan 16.10.1998
komission yksiköiden kuultavana. Komissio siis antoi toisen väitetiedoksiannon JCB Servicen esittämien huomautusten jälkeen
juuri tässä yhteydessä ja korjatakseen ensimmäisen väitetiedoksiannon laiminlyönnit.
101   Tästä seuraa, että toisin kuin JCB Service väittää nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, kahden perättäisen väitetiedoksiannon
laatiminen edellisessä kohdassa mainitussa yhteydessä ei missään tapauksessa voi olla seikka, joka osoittaisi syyttömyysolettaman
periaatetta loukatun.
102   Näin ollen JCB Servicen esittämä ensimmäinen väite on hylättävä perusteettomana.
103   Toiseksi JCB Service arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, ettei tämä hylännyt niitä komission arviointeja,
jotka perustuivat JCB Servicen sisäisiin asiakirjoihin, kuten Berkeley JCB:n 13.4.1995 JCB Salesille lähettämään kirjeeseen,
16.5.1995 päivättyyn tiedotteeseen ja Watling JCB:n kanssa 6.11.1996 käydyn keskustelun selostukseen. JCB Servicen mukaan
komissio tutki nämä asiakirjat puolueellisesti jättäen JCB Servicen syyttömyyden puolesta puhuvat seikat huomiotta ja olettaen
tämän syylliseksi.
104   Tässä yhteydessä JCB Service väittää myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti komission tavoin virheellisesti
huomiotta tietyt kansallisten tuomioistuinten tai viranomaisten ratkaisut, jotka olivat osoituksena JCB Servicen tekemien
sopimusten pätevyydestä ja niiden täytäntöönpanosta, eli cour d’appel de Paris’n 8.4.1998 antaman tuomion, tribunal de commerce
de Nîmesin 22.6.1999 antaman tuomion, Ranskan conseil de la concurrencen 20.7.2001 tekemän päätöksen ja Irish Competition
Authorityn 22.9.1994 tekemän päätöksen.
105   Heti aluksi on todettava, että vaikka JCB Service vetoaakin muodollisesti arviointi‑ tai perusteluvirheisiin, se pyrkii tosiasiassa
kyseenalaistamaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittaman tosiseikkojen arvioinnin ja erityisesti riitauttamaan
sellaisten tiettyjen tosiseikkojen ja asiakirjojen todistusarvon, jotka saivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsomaan,
ettei komissio toiminut JCB Serviceä kohtaan puolueellisesti.
106   Tältä osin on palautettava mieleen, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 225 artiklasta ja yhteisöjen tuomioistuimen
perussäännön 58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ilmenee, että ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen
toisaalta määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn
tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta
arvioimaan tätä tosiseikastoa. Kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut
sitä, yhteisöjen tuomioistuin on EY 225 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan
ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen sen pohjalta tekemiin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa (ks. asia
C‑185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998, Kok. 1998, s. I‑8417, 23 kohta ja asia C‑551/03 P, General Motors
v. komissio, tuomio 6.4.2006, 51 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
107   Oikeuskäytännöstä ilmenee lisäksi, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole toimivaltaa määrittää asian tosiseikastoa eikä
lähtökohtaisesti myöskään arvioida sitä selvitystä, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asian tosiseikastoa määrittäessään
tukeutunut. Silloin, kun tämä selvitys on saatu asianmukaisesti ja todistustaakkaa sekä asian selvittämistä koskevia menettelysääntöjä
ja yleisiä oikeusperiaatteita on noudatettu, ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehtävänä on arvioida sille
esitetyn selvityksen näyttöarvoa. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon
vääristyneellä tavalla, tämä arviointi ei näin ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen
harjoittaman valvonnan piiriin (ks. em. asia Baustahlgewebe v. komissio, tuomion 24 kohta; asia C‑40/03 P, Rica Foods v. komissio,
tuomio 14.7.2005, Kok. 2005, s. I‑6811, 60 kohta; em. asia General Motors v. komissio, tuomion 52 kohta ja asia C‑397/03 P,
Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 18.5.2006, 85 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
108   On muistutettava myös siitä, että tällaisen vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä toimitetusta aineistosta
selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä uudelleen arvioimaan tätä tosiseikastoa ja selvitystä (em. asia General Motors v. komissio,
tuomion 54 kohta).
109   On todettava, että valituksenalaisen tuomion 54–59 kohtaan sisältyvä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama arviointi
muodostaa sellaisen tosiseikkojen arvioinnin, jota ei voida riitauttaa muutoksenhaussa, koska JCB Service ei ole osoittanut,
että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi vääristellyt sille esitetyn aineiston sisältöä. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin nimittäin tutki ainoastaan, voitiinko sitä, miten komissio käsitteli kyseistä näyttöä, pitää puolueellisena,
ja katsoi sitten, ettei se tässä tapauksessa ollut puolueellista.
110   Näin ollen nämä ensimmäiset argumentit, jotka JCB Service on esittänyt toisen väitteen yhteydessä, on jätettävä tutkimatta.
111   JCB Service vetoaa myös tämän toisen väitteen yhteydessä Ranskan conseil de la concurrencen 20.7.2001 tekemään päätökseen
ja Irish Competition Authorityn 22.9.1994 tekemään päätökseen, joita se pitää itselleen myönteisinä.
112   Edellisessä kohdassa mainituista päätöksistä ensimmäisen osalta on todettava, että vaikka oletettaisiinkin, että siihen voidaan
vedota nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, se tehtiin riidanalaisen päätöksen jälkeen. Näin ollen se ei yksinään voi kyseenalaistaa
valituksenalaisen tuomion lainmukaisuutta eikä myöskään riidanalaista päätöstä.
113   Irish Competition Authorityn tekemästä päätöksestä puolestaan on huomattava, että siihen ei vedottu ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimessa syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamisen yhteydessä.
114   Näin ollen on katsottava, että jos asianosaisella olisi oikeus esittää ensi kertaa vasta yhteisöjen tuomioistuimessa vaatimuksilleen
perusteita ja perusteluja, joihin hän ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vedonnut, asianosaisella olisi oikeus
laajentaa yhteisöjen tuomioistuimessa, jonka toimivalta muutoksenhakuasioissa on rajoitettu, kannettaan ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimessa käsiteltyyn asiaan nähden. Yhteisöjen tuomioistuin on siten valitusasioissa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan
oikeudellisen ratkaisun, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista ja perusteluista
(ks. asia C‑266/97 P, VBA v. VGB ym., tuomio 30.3.2000, Kok. 2000, s. I‑2135, 79 kohta).
115   Näin ollen myös ne JCB Servicen väitteet, jotka perustuvat Irish Competition Authorityn tekemään päätökseen, on jätettävä
tutkimatta.
116   Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen esittämä toinen väite on jätettävä tutkimatta.
117   Lopuksi JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti valituksenalaisessa tuomiossa asiattomasti huomiotta
tietyt todisteet, jotka osoittivat syyttömyysolettaman periaatetta loukatun, nimittäin 2.6.1997 lähetetyn faksin ja JCB Salesin
markkinointijohtajan 26.1.1996 laatiman muistion.
118   Kyseisestä 26.1.1996 laaditusta muistiosta on huomattava, että siihenkään ei Irish Competition Authorityn edellä mainitun
päätöksen tavoin vedottu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa syyttömyysolettaman periaatteen loukkaamisen yhteydessä,
ja kuten tämän tuomion 114 kohdasta ilmenee, kyseiseen muistioon perustuva argumentti on näin ollen jätettävä tutkimatta.
119   Kilpailun pääosaston virkamies lähetti 2.6.1997 Central Partsin edustajalle faksin, josta väitetään ilmenevän komission yksiköiden
aikomus kerätä JCB Servicen syyllisyyden puolesta puhuvia todisteita, ja kyseisestä faksista puolestaan on todettava, että
siihen perustuvat väitteet eivät missään tapauksessa ole omiaan osoittamaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi
vääristellyt sille esitettyjä todisteita.
120   Tämän osalta on huomattava, että kyseinen faksi lähetettiin kantelun tekijän, Central Partsin, edustajalle 2.6.1997 eli yli
kuusi kuukautta sen jälkeen, kun komission yksiköt olivat 5.11.1996 suorittaneet tarkastuksen JCB-konserniin kuuluvien yhtiöiden
ja konsernin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden toimitiloissa. Näin ollen sen perusteella,
että komission virkamies, joka JCB Servicen mukaan osallistui Central Partsin tekemän kantelun tutkintaan, voi olla jotakin
mieltä tämän kantelun käsittelyn lopettamisesta tai kilpailusääntöjen rikkomista koskevan menettelyn aloittamisesta, ei voida
katsoa, että komission yksiköt olisivat käsitelleet kyseessä olevaa asiaa puolueellisesti ja siis loukanneet syyttömyysolettaman
periaatetta.
121   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 60 kohdassa
perustellusti, että hallintomenettelyn toteuttamisesta ei ilmene, että komissio olisi tulkinnut asiakirjoja ja tosiseikkoja
johdattelevasti tai harhaanjohtavasti tai toiminut valittajaa kohtaan puolueellisesti.
122   Tästä seuraa, että JCB Servicen esittämä viimeinen väite on hylättävä ja että ensimmäisen valitusperusteen toinen osa ja siis
koko ensimmäinen valitusperuste on osittain jätettävä tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.

Toinen valitusperuste
123   Toinen valitusperuste jakautuu kahteen osaan. JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoi yhtäältä
EY 81 artiklan 1 kohtaa ja toisaalta EY 81 artiklan 3 kohtaa, kun se kieltäytyi kumoamasta riidanalaista päätöstä sikäli kuin
siinä hylätään JCB Servicen vuonna 1973 esittämä poikkeuslupahakemus. Kummassakin näistä kahdesta osasta esitetään vielä erillisiä
väitteitä.
Toisen valitusperusteen ensimmäinen osa
124   JCB Service väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisia virheitä yhtäältä riidanalaisen päätöksen
1 artiklan a alakohdassa mainitun kilpailusääntöjen rikkomisen ensimmäisen osatekijän osalta, joka koskee JCB-konsernin Yhdistyneeseen
kuningaskuntaan, Irlantiin ja Ranskaan sijoittautuneiden valtuutettujen jakelijoiden harjoittaman sen passiivisen myyntitoiminnan
rajoituksia, joka suuntautuu valtuuttamattomille jakelijoille, kuluttajille tai yksinoikeudellisten alueiden ulkopuolelle
ja varsinkin muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille, ja toisaalta kyseisen päätöksen saman artiklan
b alakohdassa mainitun kilpailusääntöjen rikkomisen toisen osatekijän osalta, joka koskee Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneille
valtuutetuille jakelijoille asetettuja toimituslähteiden rajoituksia, jotka estävät jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset.
–       Kilpailusääntöjen rikkomisen ensimmäinen osatekijä, joka koskee Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, Irlantiin ja Ranskaan sijoittautuneiden
valtuutettujen jakelijoiden harjoittaman passiivisen myyntitoiminnan rajoituksia
125   Ensinnäkin Yhdistyneen kuningaskunnan osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa,
että kyseisessä jäsenvaltiossa toimivia jakelijoita ja pääjälleenmyyjiä koskevat ilmoitetut sopimukset sisältävät vuonna 1975
muutetussa versiossaan 4. sopimuslausekkeen. Tämä lauseke, jossa kiellettiin myymästä valtuuttamattomille myyntiedustajille,
ei sisältänyt yleistä kieltoa myydä sopimusalueen ulkopuolella toimiville loppujälleenmyyjille tai valtuutetuille myyntiedustajille.
Komissio kuitenkin tulkitsi kyseisen lausekkeen sisältävän yleisen kiellon myydä alueen ulkopuolelle.
126   Tämän osalta ja tutkittuaan valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa eri asiakirjoja, nimittäin Watling JCB:n 26.10.1992 Queen’s
Award Officen (valtion vientipalkintokomitea) puheenjohtajalle lähettämän kirjeen, Berkeley JCB:n 13.4.1995 JCB Salesille
lähettämän kirjeen, TC Harrison JCB:n 21.11.1995 lähettämän kirjeen sekä Gunn JCB:n JCB Salesille lähettämän kirjeen, ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin totesi kyseisten asiakirjojen osoittavan yhtäpitävästi, että jakelijat katsoivat JCB-konsernin kanssa
tekemänsä sopimuksen velvoittavan niitä noudattamaan rajoittavia kauppatapoja ja toimivat näin ollen vastaavasti. Ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin myös täsmensi, että kyseisen sopimuksen 4. sopimuslauseke sisältää kiellon myydä valtuuttamattomille
myyntiedustajille ja että lisäksi jakelijat toimivat ikään kuin heitä olisi koskenut yleisempi kielto harjoittaa alueensa
ulkopuolella myyntitoimintaa, muun muassa vientikauppaa.
127   Näiden toteamusten valossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että Yhdistyneessä
kuningaskunnassa on pantu täytäntöön rajoittavia käytäntöjä, jotka poikkeavat ilmoitettujen sopimusten sisällöstä, ja että
kilpailusääntöjen rikkomisen ensimmäinen osatekijä, joka koskee passiivisen myyntitoiminnan rajoituksia, on näin ollen näytetty
toteen.
128   JCB Service väittää, että analysoituaan tosiseikat ilmeisen virheellisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen
virheen määrätessään seuraamuksen jakelijalle asetetusta velvollisuudesta, jonka mukaan tämä ei saanut harjoittaa tuotteiden
tukkumyyntiä valtuuttamattomille jakelijoille tuotteiden jälleenmyyntiä varten ja joka sisältyi kyseisen sopimuksen 4. lausekkeeseen.
129   Heti aluksi on todettava, että väitteellään JCB Service vain riitauttaa kokonaisuutena niiden tosiseikkojen ja todisteiden
arvioinnin, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa, sekä saman tuomion 89
kohtaan sisältyvän päätelmän, kun se väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tehdä päinvastainen
päätelmä, kun otetaan huomioon käsiteltävänä olevan asian tosiseikat. JCB Service ei kuitenkaan esitä mitään painavaa argumenttia,
jonka perusteella voitaisiin katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi vääristellyt sille esitetyn aineiston
sisältöä tai tehnyt oikeudellisen virheen.
130   Näin ollen ja tämän tuomion 106–108 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ensimmäistä väitettä koskeva ensimmäinen
argumentti on jätettävä tutkimatta.
131   Toiseksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 90 kohdassa Irlannin osalta, että ilmoitetuissa
vakiosopimuksissa ei ollut lauseketta, jossa olisi kielletty Yhdistyneen kuningaskunnan osalta tutkitun kaltainen tukkumyynti
valtuuttamattomille myyntiedustajille mutta että sopimuksessa, jonka JCB Sales teki vuonna 1992 Irlannissa toimivan jakelijansa
Earthmover Commercial Industrial (ECI) JCB:n kanssa, on tukkumyyntiä koskeva 4. sopimuslauseke, joka vastaa niiden sopimusten
4. sopimuslausekkeita, jotka koskevat Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoita ja pääjälleenmyyjiä. Valituksenalaisen tuomion
saman kohdan mukaan kyseistä sopimusta ei ilmoitettu.
132   Tämän osalta ja tutkittuaan eri asiakirjoja, joihin komissio perusti päätöksensä, nimittäin JCB Salesin 31.1.1995 JCB SA:lle
lähettämän faksin sekä ECI JCB:n 31.1.1995 ja 30.3.1995 JCB Salesille lähettämät kaksi faksia, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
katsoi valituksenalaisen tuomion 92 kohdassa, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavien sopimusmääräysten kanssa
samanlaisten mutta ilmoittamatta jätettyjen sopimusmääräysten yhteydessä tosiseikat, jotka sille esitettiin ja joita alueen
ulkopuolisen myynnin muualla JCB-konsernin jakeluverkostossa tapahtunut yleinen rajoittaminen vahvistaa, ovat omiaan näyttämään
toteen kyseisen kilpailusääntöjen rikkomista koskevan seikan, nimittäin rajoitukset, joita määrättiin alueen ulkopuoliselle
passiiviselle myyntitoiminnalle.
133   JCB Service väittää, että toisin kuin valituksenalaisen tuomion 90 ja 91 kohdasta ilmenee, Irlantia koskevan jakelusopimuksen
4. sopimuslauseke ei ole EY 81 artiklan vastainen. Tämän osalta se katsoo, että Irlannissa toimivien jakelijoiden ja jälleenmyyjien
kanssa vuonna 1992 tehtyyn sopimukseen sisältyvä myynnin kielto on sanamuodoltaan sama kuin Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevien
sopimusversioiden 4. sopimuslausekkeen sanamuoto. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion
86 kohdassa, että tämä sopimuslauseke, joka koskee Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettavia sopimuksia, ei ole EY 81 artiklan
vastainen, JCB Servicen mukaan on merkityksetöntä, että Irlantia koskeva sopimus, joka sisältää saman sopimuslausekkeen, jätettiin
ilmoittamatta komissiolle. Lisäksi JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin analysoi ilmeisen virheellisesti
asiakirjat, jotka mainitaan valituksenalaisen tuomion 92 kohdassa.
134   On todettava yhtäältä, että toisin kuin JCB Service väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei katsonut valituksenalaisen
tuomion 86 kohdassa, että Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimivien jakelijoiden ja jälleenmyyjien kanssa tehtyjen sopimusversioiden
4. sopimuslauseke on EY 81 artiklan 1 kohdan kannalta ongelmaton. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin totesi,
että vaikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovellettava sopimus ei sisältänytkään yleistä myyntikieltoa, jakelijat tulkitsivat
kyseessä olevan lausekkeen sisältävän yleisen kiellon myydä alueen ulkopuolelle.
135   Toisaalta ja tämän tuomion 86 kohdassa mainitun oikeuskäytännön perusteella on palautettava mieleen, että jotta sopimuksen
ilmoittaminen olisi EY 81 artiklaan nähden pätevä, ilmoitus on tehtävä A/B-lomakkeella. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa
on riidatonta, että JCB Servicen vuonna 1992 tekemää sopimusta, jota sovellettiin Irlannissa, ei koskaan ilmoitettu komissiolle.
136   Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen esittämää ensimmäistä väitettä koskeva toinen argumentti on täysin perusteeton
ja että se on näin ollen hylättävä.
137   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen väitetään myös arvioineen valituksenalaisen tuomion 92 kohdassa tutkimansa asiakirjat
virheellisesti, ja tästä puolestaan on todettava, että väitteellään JCB Service riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
suorittaman tosiseikkojen ja todisteiden arvioinnin esittämättä argumentteja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin olisi vääristellyt sille esitetyn asiakirja-aineiston sisältöä tai tehnyt oikeudellisen virheen.
138   Näin ollen ja tämän tuomion 106–108 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti myös tämä argumentti on jätettävä tutkimatta.
139   Kolmanneksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 96 kohdassa Ranskan osalta, että vuodelta
1991 olevan jakelua koskevan vakiosopimuksen 2 artiklaan sisältyy vastavuoroista yksinoikeutta koskeva lauseke, jossa jakelijaa
kielletään muun muassa myymästä, jakelemasta tai edistämästä suoraan tai epäsuorasti JCB-konsernin tuotteita ja osia jakelijalle
osoitetun alueen ulkopuolella. Valituksenalaisen tuomion saman kohdan mukaan tässä sopimuksessa, josta ei ole ilmoitettu,
kielletään aktiivinen myynti, ja itse sen sanamuotoon sisältyy myös jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolisen passiivisen
myynnin kielto.
140   Tutkittuaan asiakirjat, joihin komissio riidanalaisessa päätöksessä tukeutui väitettyjen rajoitusten olemassaolon osoittamiseksi,
nimittäin JCB SA:n yhdelle valtuutetulle jälleenmyyjälle 21.6.1988 lähettämän faksin, JCB SA:n 10.1.1995 Philippe MPT ‑nimiselle
yhtiölle lähettämän kirjeen ja Pinault Équipementin 31.1.1996 JCB SA:lle osoittaman kirjeen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
totesi valituksenalaisen tuomion 98 kohdassa, että kyseiset asiakirjat vahvistavat suurelta osin ne rajoittavat menettelyt
ja markkinoiden jakamisen, jotka sisältyvät jakelua koskevaan vakiosopimukseen.
141   Tämän osalta JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin puolsi Ranskaa koskevan sopimuksen 2 artiklan
selvästi virheellistä analyysiä, kun se totesi, että tässä sopimuksessa ”kielletään aktiivinen myynti, ja itse sen sanamuotoon
sisältyy myös jakelijalle osoitetun alueen ulkopuolisen passiivisen myynnin kielto”. JCB Servicen mukaan ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin tukeutui lisäksi todisteisiin, jotka olivat väitetyn rajoituksen todistamisen kannalta selvästi merkityksettömiä.
142   On todettava, että riidanalainen päätös ei perustu itse jakelusopimuksen sisältämään väitettyyn nimenomaiseen kieltoon vaan
kyseisen sopimuksen tosiasialliseen soveltamiseen. Tämä päätelmä ilmenee riidanalaisen päätöksen 111–114 perustelukappaleesta
ja erityisesti tämän päätöksen 146 perustelukappaleesta, jossa komissio totesi, että ”[JCB-konsernin] ja sen virallisten jakelijoiden
välinen sopimus – sellaisena kuin sitä sovellettiin käytännössä – puolestaan estää tai rajoittaa jakelijoiden harjoittamaa
myyntiä oman vastuualueensa ulkopuolella”.
143   Näin ollen riidanalaisen päätöksen pätevyys ei voi mitenkään olla kyseenalainen. Tästä seuraa, että JCB Servicen tässä asiassa
esittämä argumentti on tehoton, ja se on siis hylättävä.
144   JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tukeutui kilpailusääntöjen rikkomisen osoittamisen kannalta
merkityksettömiin todisteisiin, nimittäin JCB SA:n yhdelle valtuutetulle jälleenmyyjälle 21.6.1988 lähettämään faksiin ja
Pinault Équipementin 31.1.1996 JCB SA:lle osoittamaan kirjeeseen, ja näistä argumenteista puolestaan on todettava, että JCB
Service riitauttaa jälleen kerran tosiseikkoja koskevat arvioinnit, jotka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki kiellettyjen
menettelytapojen olemassaolosta, näyttämättä toteen minkäänlaista todisteiden vääristelyä.
145   Sama toteamus pätee rinnakkaisvientiin koko kyseessä olevilla maantieteellisillä markkinoilla sen argumentin osalta, jonka
mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi virheellisesti valituksenalaisen tuomion 106 ja 107 kohdassa tutkimansa
asiakirjat, nimittäin JCB Salesin 2.6.1992 Watling JCB:lle osoittaman kirjeen ja saksalaisen tytäryhtiön JCB Germanyn kaksi
faksia, jotka oli päivätty 11.5. ja 15.5.1995.
146   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin katsoi valituksenalaisen tuomion 107 kohdassa täyden harkintavaltansa mukaisesti
ja ilman minkäänlaista vääristelyä yhtäältä, että kyseiset asiakirjat osoittavat, että JCB Servicen pyrkimyksenä oli jakaa
jakelijoidensa alueet ja kansalliset markkinat, minkä vuoksi se kieltää yleisesti kaiken alueen ulkopuolisen myynnin, oli
sitten kysymys sen myyntiverkossa tapahtuvasta rinnakkaisviennistä tai ei, ja se katsoi toisaalta, että kyseinen menettely
vahvistaa passiiviselle myynnille asetettuja rajoituksia.
147   Edellä esitetystä seuraa, että kaikki argumentit, jotka JCB Service on esittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen ensimmäisen
osatekijän riitauttamiseksi, on hylättävä.
–       Kilpailusääntöjen rikkomisen toinen osatekijä, joka koskee Ranskaan ja Italiaan sijoittautuneille valtuutetuille jakelijoille
asetettuja toimituslähteiden rajoituksia ja jakelijoiden välisten ristikkäistoimitusten kieltoja
148   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa Ranskan osalta, että jakelua koskevan
vakiosopimuksen 2 artiklassa todetaan olennaisena sopimusehtona, että JCB-konsernin tuotteet ja osat on hankittava yksinomaan
ranskalaiselta tytäryhtiöltä JCB SA:lta ja JCB Servicelta.
149   Samassa kohdassa todetaan Italian osalta, että jakelua koskevan vakiosopimuksen 4 artiklassa kielletään jakelijoita myymästä
tai olemasta suoraan tai epäsuorasti mukana muiden tuotteiden kuin JCB-konsernin tuotteiden myynnissä, ja kyseisen jakelusopimuksen
6 artiklassa määrätään hankkimaan varaosat ja muut JCB-konsernin tuotteiden korjaamiseen käytettävät aputuotteet yksinomaan
JCB SpA:lta, jollei JCB Service ole antanut etukäteen kirjallista hyväksyntää näissä kahdessa artiklassa mainituissa tapauksissa.
150   Katsottuaan, että edellä mainittujen sopimusten lausekkeilla on rajoittava tarkoitus, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
tutki valituksenalaisen tuomion 115 kohdassa ne asiakirjat, joihin komissio tukeutui Ranskassa tapahtuneen kilpailusääntöjen
rikkomisen toteamiseksi, nimittäin JCB SA:n yhdelle jakelijoistaan eli Sem-Cedimalle 21.6.1996 lähettämän kirjeen ja ranskalaisen
valtuutetun jälleenmyyjän 10.2.1999 päivätyn kirjeen. Valituksenalaisen tuomion saman kohdan mukaan nämä asiakirjat vahvistavat,
että sopimukset pantiin täytäntöön ja että Ranskassa oli olemassa JCB-konsernin valtuutettujen jakelijoiden toimituslähteitä
koskevia rajoituksia.
151   Italian osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 116 kohdassa, että komissio perusti
näkemyksensä siitä, että rikkomisen toinen osatekijä oli näytetty toteen, pelkästään sopimuksen määräyksiin ja että tämän
osalta JCB Service väitti, että komissio ei voi määrätä sille seuraamuksia niistä lausekkeista, joita ei tulkittu eikä sovellettu
ankarasti, ilman, että se tutkii ja näyttää toteen, että ne pantiin tosiasiallisesti täytäntöön.
152   Tämän täsmennettyään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa, että sillä, että
kilpailua rajoittavia lausekkeita ei ole tulkittu eikä sovellettu ankarasti, ei ole merkitystä väitetyn rikkomisen toteen
näyttämisen osalta. Samassa kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön
perusteella, että se, että sopimuksen vaikutusten analyysi puuttuu riidanalaisesta päätöksestä, ei siis itsessään merkitse
tämän päätöksen virheellisyyttä, kun on täsmennetty, että sopimuksen kilpailunvastainen tarkoitus tai vaikutus on otettu huomioon
vaihtoehtoisina eikä kumulatiivisina.
153   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 118 kohdassa, että komissio on perustellusti
katsonut, että se rikkomisen osatekijä, joka koskee Ranskassa ja Italiassa toimivien jakelijoiden toimituslähteiden rajoittamista
sopimustuotteiden ostamisessa, on näytetty toteen.
154   Tämän osalta JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen ja rikkoi tässä asiassa
sovellettavaa yhteisön lainsäädäntöä, nimittäin komission asetusta N:o 1983/83 ja perustamissopimuksen [81] artiklan 3 kohdan
soveltamisesta yksinmyyntisopimusten ryhmiin 22 päivänä maaliskuuta 1967 annettua komission asetusta N:o 67/67/ETY (EYVL 1967,
57, s. 849). JCB Servicen mukaan nimittäin ryhmäpoikkeus voidaan myöntää asetuksen N:o 67/67 ja asetuksen N:o 1983/83 nojalla.
155   On palautettava mieleen, että JCB Service katsoi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että väite, jonka mukaan sopimuksilla
asetetaan Ranskan ja Italian valtuutetuille jakelijoille toimituslähteitä koskevia rajoituksia, jotka velvoittavat ne tekemään
hankintoja yksinomaan JCB Servicen kansalliselta tytäryhtiöltä ja estävät valtuutettujen jakelijoiden väliset ristikkäistoimitukset,
perustuu komission virheelliseen sopimusten tulkintaan, koska riidanalaisten lausekkeiden tarkoitus on yksinomaan sen varmistaminen,
että jakelijat pitävät kaupan vain JCB-konsernin tuotteita. JCB Service väitti lisäksi, että komissio ei tutkinut, sovellettiinko
kritisoituja lausekkeita tosiasiallisesti.
156   Näin ollen on todettava, että perustelut, jotka JCB Service on esittänyt valitusperusteensa tueksi yhteisöjen tuomioistuimessa,
ovat uusia, ja siksi ne on jätettävä tutkimatta. On nimittäin palautettava mieleen, että kuten tämän tuomion 114 kohdassa
todettiin, yhteisöjen tuomioistuin on valitusasioissa toimivaltainen tutkimaan ainoastaan oikeudellisen ratkaisun, jonka ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt sille esitetyistä perusteista ja perusteluista.
157   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että perustelut, jotka JCB Service on esittänyt kilpailusääntöjen rikkomisen toisen osatekijän
riitauttamiseksi, on hylättävä ja että näin ollen toisen valitusperusteen ensimmäinen osa on osittain jätettävä tutkimatta
ja osittain hylättävä perusteettomana.
Toisen valitusperusteen toinen osa
158   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa ensinnäkin, että riidanalaisesta päätöksestä
ilmenee, että komissio hylkäsi vuonna 1973 esitetyn poikkeuslupahakemuksen sillä perusteella, että tämän hakemuksen tutkiminen
edellytti JCB-konsernin koko jakelujärjestelmän ymmärtämistä, mikä olisi ollut mahdotonta, kun otetaan huomioon ilmoitusten
epätäydellisyys ja se, että JCB-konsernin sopimukset ja menettelytavat sisälsivät kilpailun rajoituksia ja ne eivät täyttäneet
EY 81 artiklan 3 kohdassa määrättyjä kumulatiivisia poikkeuksen edellytyksiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan
kyseinen hakemus koski ainoastaan Irlantia, Ruotsia ja Kanaalisaaria koskevaa ainoata vakiosopimusta, joka oli lähtöisin JCB
Salesilta.
159   Tämän täsmennettyään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 161 kohdassa, että asianosaiset
keskustelivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa siitä yleisestä kysymyksestä, voiko JCB-konsernin jakelujärjestelmä
olla EY 81 artiklan 3 kohdan mukaisen päätöksen kohde ja että kysymystä käsiteltiin riidanalaisen päätöksen 201–222 perustelukappaleessa.
160   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lisäsi, että poikkeus olisi kuitenkin joka tapauksessa voitu myöntää vain asianmukaisesti
ilmoitetulle sopimukselle, jonka osalta sitä on haettu, ja että tämän osalta JCB Service pyrki hakemuksellaan saamaan kumotuksi
riidanalaisen päätöksen 2 artiklan, jolla hylättiin vuonna 1973 esitetty vaatimus. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
mukaan poikkeuslupahakemuksen perusteltavuutta on arvioitava vain valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa mainitun sopimuksen
valossa, eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ole tutkittava, olisiko tällainen poikkeus voitu myöntää kaikille JCB-konsernin
komissiolle toimittamille sopimuksille.
161   Todettuaan toiseksi valituksenalaisen tuomion 164 kohdassa, että kysymyksessä oleva sopimus ei voinut kuulua perustamissopimuksen
[81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12
päivänä joulukuuta 1984 annetussa komission asetuksessa (ETY) N:o 123/85 (EYVL 1985, L 15, s. 16; jäljempänä asetus N:o 123/85),
sellaisena kuin se on korvattu asetuksella N:o 1475/95, säädetyn ryhmäpoikkeusjärjestelmän alaan, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin tutki, voitiinko kysymyksessä olevaan sopimukseen soveltaa yksittäispoikkeusta EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla.
162   Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 165 kohdassa, että tällaisesta mahdollisuudesta
on säädetty tilanteissa, joissa kysymyksessä olevat sopimukset tai menettelytavat tehostavat tuotantoa tai tuotteiden jakelua
taikka edistävät teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä ja
asettamatta asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi
ja antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita. Lisäksi
se täsmensi valituksenalaisen tuomion samassa kohdassa, että komissio katsoi riidanalaisessa päätöksessä, että JCB-konsernin
jakelujärjestelmälle ominainen valikoivuuden ja yksinomaisuuden yhdistelmä aiheutti väistämättä rajoitusten kumuloitumista
ilman, että näiden rajoitusten vastapainona olisivat olleet esimerkiksi kuluttajille aiheutuneet hyödyt.
163   Valituksenalaisen tuomion 166 kohdan mukaan JCB Service pelkästään väittää yleisesti, että jakelusopimukset täyttävät poikkeuksen
myöntämisen edellytykset ilman, että se ilmoittaisi, mitä etuja kysymyksessä olevalla sopimuksella on, jotta se voi olla tällaisen
päätöksen kohteena. Valituksenalaisen tuomion samassa kohdassa todetaan lisäksi, että JCB Service tyytyy toteamaan, että tämä
sopimus ei ole epäedullinen kuluttajille ja että komissio ei osoita, että siitä ei aiheutuisi etuja, mutta se ei missään vaiheessa
ilmoita käyttöön otettujen rajoitusten etuja ja perusteluja.
164   JCB Service vetoaa valitusperusteensa tueksi lopuksi komission päätöksiin, joissa myönnettiin yksittäispoikkeuksia tapauksissa,
joissa jakelujärjestelmässä yhdistyivät yksinoikeus ja valikoivuus, nimittäin ETY:n perustamissopimuksen [81] artiklan soveltamismenettelyssä
13.12.1974 tehtyyn komission päätökseen 75/73/ETY (IV/14.650 – Bayerische Motoren Werke AG) (EYVL 1975, L 29, s. 1; jäljempänä
BMW-päätös) ja ETY:n perustamissopimuksen [81] artiklan soveltamismenettelyssä 27.11.1985 tehtyyn komission päätökseen 85/559/ETY
(IV/30.846 – Ivoclar) (EYVL L 369, s. 1; jäljempänä Ivoclar-päätös) sekä komission asetuksen N:o 17 19 artiklan 3 kohdan mukaisesti
antamaan tiedonantoon 93/C 275/03 – Asia nro IV/34.084 – Sony España SA (EYVL 1993, C 275, s. 3), ja ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin totesi näistä päätöksistä valituksenalaisen tuomion 167 kohdassa, että näissä asioissa annettuja ratkaisuja ei
voitu soveltaa JCB-konsernin jakelujärjestelmään.
165   Valituksenalaisen tuomion samassa kohdassa nimittäin todettiin ensinnäkin BMW-päätöksen osalta, että alueen ulkopuolinen aktiivinen
myynti ei ollut kiellettyä eivätkä sitä suuremmalla syyllä passiivinen myyntitoiminta ja hankinnat verkoston piirissä. Siinä
todettiin toiseksi Ivoclarin jakelujärjestelmän osalta, että asianomaista pyydettiin sittemmin valitsemaan yksinoikeuteen
perustuvan ja valikoivan mallin välillä.  Lopuksi siinä todettiin, että Sony España SA:lla oli yksi ainoa yhteinen rajoittava
tekijä JCB-konsernin jakelujärjestelmän kanssa.
166   Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 168 kohdassa, että JCB
Service ei ole osoittanut, että sen sopimus voisi kuulua asetuksessa N:o 123/85, joka on korvattu asetuksella N:o 1475/95,
säädetyn ryhmäpoikkeusjärjestelmän alaan, eikä se ole myöskään osoittanut, että se voisi olla yksittäispoikkeuspäätöksen kohteena
EY 81 artiklan 3 kohdan nojalla.
167   JCB Service väittää ensinnäkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki haetun yksittäispoikkeuksen soveltamisalan
osalta ilmeisen arviointivirheen, kun se katsoi, kuten valituksenalaisen tuomion 161 kohdasta ilmenee, että poikkeuslupahakemus
oli tutkittava vain yhden ilmoitetun sopimuksen valossa.
168   On todettava, että täsmennettyään riidanalaisen päätöksen 197–200 perustelukappaleessa, että mitään ryhmäpoikkeusta ei voida
myöntää asetusten N:o 1983/83, N:o 1475/95 eikä N:o 2790/1999 nojalla, komissio tutki, voiko se myöntää EY 81 artiklan 3 kohdan
mukaisen yksittäispoikkeuksen asetuksen N:o 17 4 artiklan 1 kohdan nojalla.
169   Palautettuaan mieleen riidanalaisen päätöksen 202 perustelukappaleessa, että sellaisista kilpailua rajoittavista sopimuksista
tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista, joita ei ole ilmoitettu asianmukaisesti komissiolle, ei voida tehdä EY 81 artiklan
3 kohdan mukaista päätöstä, komissio tutki kyseisen päätöksen 207–220 perustelukappaleessa, täyttyivätkö edellä mainitussa
artiklassa määrätyt kumulatiiviset edellytykset nykyisten sopimusten tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen osalta.
170   Todettuaan riidanalaisen päätöksen 221 perustelukappaleessa, että kyseiset edellytykset eivät täyttyneet käsiteltävänä olevassa
asiassa, komissio katsoi kyseisen päätöksen seuraavassa perustelukappaleessa, että poikkeusta ei voida myöntää, vaikka JCB
Service olisi ilmoittanut sopimuksensa sellaisina kuin ne pantiin täytäntöön.
171   Edellä esitetystä seuraa, että komissio tutki EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamisen kannalta kaikki nykyiset sopimukset tai
yhdenmukaistetut menettelytavat. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kyseenalaistanut komission tästä tekemää arviointia.
Näin ollen argumentti, joka koskee sitä, että valituksenalaisen tuomion 160 ja 161 kohdassa mainittiin ainoastaan Irlantia,
Ruotsia ja Kanaalisaaria koskeva sopimus, on hylättävä.
172   Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen ensimmäinen väite on hylättävä.
173   JCB Service väittää toiseksi, että valituksenalainen tuomio on ristiriitainen JCB Servicen esittämän poikkeuslupahakemuksen
hylkäämisen osalta.
174   JCB Service nimittäin väittää yhtäältä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 133, 145
ja 154 kohdassa, että kolmea seuraavaa kilpailusääntöjen rikkomista ei ollut näytetty toteen:
–       Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ranskassa toimivien valtuutettujen jakelijoiden soveltamien jälleenmyyntialennusten tai
‑hintojen vahvistaminen
–       huoltopalkkion määrääminen muihin jäsenvaltioihin suuntautuvalle myynnille, jota Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautuneet
valtuutetut jakelijat harjoittavat, JCB Servicen vahvistamien hinta-asteikkojen mukaisesti, ja
–       tuen peruuttaminen Yhdistyneen kuningaskunnan jakelijoilta suurissa kaupoissa ulkopuolisessa myynnissä, mikä asettaa jakelijoille
maksettavan korvauksen riippuvaiseksi myynnin maantieteellisestä määräpaikasta.
175   JCB Service väittää toisaalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi lisäksi poikkeuslupahakemuksen hylkäämisen
ja perusti valituksenalaisessa tuomiossa näkemyksensä riidanalaisen päätöksen 201–222 perustelukappaleeseen, jotka JCB Servicen
mukaan koskevat kyseisiä kolmea kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijää.
176   On todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutki valituksenalaisen tuomion 160–169 kohdassa sen analyysin perusteltavuuden,
jonka komissio teki JCB Servicen yksittäispoikkeusta koskevan hakemuksen hylkäämisestä, eikä se kyseenalaistanut sitä.
177   Tämän osalta on ensinnäkin huomattava, että riidanalaisen päätöksen 209 perustelukappaleessa komissio viittasi siihen, että
alueellisen yksinoikeuden yhdistäminen kieltoon myydä valtuuttamattomille jakelijoille, jotka ovat virallisten jakelijoiden
potentiaalisia kilpailijoita, ja virallisia jakelijoita koskevaan varaosien yksinostovelvollisuuteen estää tai rajoittaa huolto‑,
korjaus‑ ja varaosien toimituspalveluiden markkinoiden kehittämistä parhaissa mahdollisissa turvallisuusolosuhteissa; nämä
markkinat ovat erillään uusien koneiden myynnin markkinoista. Komissio lisäsi samassa perustelukappaleessa, että tarkasteltaessa
virallisen jakelijan paikallista markkinavoimaa tiukoissa aikarajoissa tapahtuvien toimitusten markkinoilla voidaan todeta,
että kyseinen yhdistelmä kumoaa edut, joita kuluttajan odotetaan saavan, ja tämä johtuu pääasiassa JCB Servicen suuresta markkinaosuudesta
kaivurikuormaajien markkinoilla.
178   Riidanalaisen päätöksen 214 ja 215 perustelukappaleessa komissio katsoi sitten, että yksinmyyntijärjestelmässä on oltava myös
passiivista myyntiä, jotta voitaisiin välttää se, että kilpailulle aiheutuu enemmän haittaa kuin hyötyä, ja että alueellisen
yksinoikeuden, aktiivisen ja passiivisen myynnin rajoittamisen ja JCB-konsernin verkossa tapahtuvan valikoivan jakelun yhdistelmää
yhteismarkkinoilla ei voida pitää välttämättömänä tekijänä maanrakennus‑ ja maansiirtokoneiden jakelun tehostamisen kannalta;
JCB-konsernin osuus kyseisistä yhteisön markkinoista on kaivurikuormaajien osalta 45 prosenttia. Komissio täsmensi erityisesti,
että kaivurikuormaajia käytetään useimmiten rajallisella maantieteellisellä alueella, eikä niillä kuljeta pitkiä matkoja eri
paikkoihin toisin kuin moottoriajoneuvoilla.
179   Lopuksi komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 218 perustelukappaleessa, että JCB-konsernin koneiden ja varaosien toimittaminen
yksinomaan valtuutetuille jakelijoille tai kuluttajille tai sellaisten yksinoikeudellisten alueiden osoittaminen, joiden ulkopuolella
aktiivinen tai varsinkin passiivinen myynti on mahdotonta, ei ole välttämätön edellytys tehostetulle jakelulle ja kuluttajia
hyödyttäville korkeille turvallisuusnormeille.
180   Edellä esitetystä seuraa, että tutkiessaan EY 81 artiklan 3 kohdassa määrättyjä kumulatiivisia edellytyksiä komissio joka
tapauksessa viittasi niihin seikkoihin, jotka muodostavat riidanalaisen päätöksen 1 artiklassa tarkoitetun kilpailusääntöjen
rikkomisen kaksi ensimmäistä osatekijää. Poikkeuslupahakemuksen hylkäämisen kyseenalaistamiseksi ei siis voida vedota mihinkään
ristiriitaisuuteen.
181   Näin ollen myös JCB Servicen toinen väite on hylättävä.
182   JCB Service väittää kolmanneksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki arviointivirheen, kun se totesi valituksenalaisen
tuomion 166 kohdassa, että  JCB Service ei ollut ilmoittanut, mitä etuja sen jakelusopimukset tarjosivat. Tämän osalta se
toteaa, että kyseiset edut analysoitiin jo riidanalaisen päätöksen 207 ja 208 perustelukappaleessa ja että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin ilmiselvästi jätti tämän seikan huomiotta.
183   Heti aluksi on huomattava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 166 kohdassa virheellisesti,
että JCB Service ei ilmoita, mitä etuja kyseessä olevalla sopimuksella on, jotta se voi olla poikkeuslupapäätöksen kohteena.
184   Kuten nimittäin riidanalaisen päätöksen 207 perustelukappaleesta ilmenee, komissio myöntää, että JCB-konsernin jakelujärjestelyistä
voidaan saada joitakin etuja, jotka ovat ominaisia tietyille jakelusopimusryhmille, esimerkiksi yksinoikeudellista jakelua
sekä moottoriajoneuvojen yksinoikeudellista ostoa ja jakelua koskeville sopimuksille, ja että JCB-konsernin järjestelyissä
itse asiassa yhdistellään mainittuihin sopimusryhmiin sisältyviä määräyksiä.
185   Lisäksi komissio totesi riidanalaisen päätöksen 208 perustelukappaleessa erityisesti, että kuluttajien voidaan katsoa saavan
kohtuullisen osuuden edellä kuvatuista objektiivisista eduista ja että on oikeutettua pyrkiä valitsemaan jakelijat sen perusteella,
kykenevätkö ne tarjoamaan JCB-konsernin tuotteiden ostajille korkeatasoisia palveluita.
186   On kuitenkin palautettava mieleen, että oikeuskäytännössä katsotaan, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämät
perustelut olisivatkin joiltain osin yhteisön oikeuden vastaisia, valitus on hylättävä, jos tuomiolauselman tueksi on esitetty
sellaisia muita perusteluita, että siitä ilmenevä lopputulos on perusteltu (asia C‑226/03 P, José Martí Peix v. komissio,
tuomio 2.12.2004, Kok. 2004, s. I‑11421, 29 kohta).
187   Tämän osalta on palautettava mieleen, että oikeuskäytännön mukaan EY 81 artiklan 3 kohdan mukaisen yksittäispoikkeuksen myöntäminen
edellyttää kyseisessä artiklassa määrättyjen edellytysten täyttymistä kumulatiivisesti (ks. asia C‑137/95 P, SPO ym. v. komissio,
määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I‑1611, 34 kohta).
188   JCB Service ei tässä asiassa esittämänsä väitteen perusteltavuudesta huolimatta osoita muilla argumenteillaan, että toteamus,
joka sisältyy riidanalaisen päätöksen 221 perustelukappaleeseen ja jonka mukaan EY 81 artiklan 3 kohdan soveltamista koskevat
kumulatiiviset edellytykset eivät täyty nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, olisi virheellinen ja että hyväksyessään komission
tästä esittämän kannan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi näin ollen tehnyt oikeudellisen virheen.
189   Tästä seuraa, että myös valittajan kolmas väite on hylättävä.
190   JCB Service väittää neljänneksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsi valituksenalaisen tuomion 167 kohdassa
virheellisesti poikkeuslupia koskevia sääntöjä. JCB Servicen mukaan nimittäin passiivista myyntitoimintaa ei rajoitettu, joten
BMW‑ ja Ivoclar-päätöksiin johtaneissa asioissa vahvistettuja periaatteita olisi pitänyt soveltaa analogisesti nyt käsiteltävänä
olevassa asiassa, ja näin ollen kyseisten periaatteiden olisi pitänyt riittää haetun poikkeuksen myöntämiseen.
191   On todettava, että väitteellään JCB Service vain riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän tosiseikkojen
arvioinnin katsoessaan, että edellä mainittujen BMW‑ ja Ivoclar-päätösten perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
olisi pitänyt tehdä valituksenalaisen tuomion 167 kohdassa päinvastainen päätelmä. JCB Service ei kuitenkaan esitä tämän osalta
mitään sellaista argumenttia, jonka perusteella voitaisiin katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi jotenkin
vääristellyt tosiseikkoja tai tehnyt tässä asiassa oikeudellisen virheen.
192   Näin ollen ja tämän tuomion 106–108 kohdassa mainitun oikeuskäytännön mukaisesti JCB Servicen esittämä neljäs väite on jätettävä
tutkimatta.
193   Edellä esitetystä seuraa, että myös toisen valitusperusteen toinen osa ja koko toinen valitusperuste on osittain jätettävä
tutkimatta ja osittain hylättävä perusteettomana.

Kolmas valitusperuste
194   Kolmas valitusperuste jakautuu kahteen osaan. Kummassakin osassa esitetään vielä erillisiä väitteitä. JCB Service väittää
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen asetuksen N:o 17 15 artiklaa, ja tämän osalta se vetoaa yhtäältä tiettyjen
perusperiaatteiden loukkaamiseen ja toisaalta niiden sääntöjen rikkomiseen, jotka koskevat määrätyn sakon suuruuden määrittämistä.
Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
195   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 176 kohdassa, että komissio ei voinut asetuksen
N:o 17 15 artiklan 5 kohdan a alakohdan säännöksiä rikkomatta määrätä JCB Servicelle sakkoa vuonna 1973 ja 1975 ilmoitettujen
sopimusten perusteella. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan riidanalaisen päätöksen laillisuus oli tältä osin tutkittava
yksinomaan suhteessa niihin kilpailusääntöjen rikkomisen osatekijöihin, joita ilmoitus koskee ja jotka ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoo toteen näytetyiksi. Kyse on yhtäältä rikkomisen ensimmäisestä osatekijästä, joka koskee riidanalaisen
päätöksen 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettuja passiivisen myynnin rajoituksia, jotka liittyvät Yhdistyneen kuningaskunnan
osalta ilmoitettuihin sopimuksiin ja jotka ovat peräisin kyseisten sopimusten 4. sopimuslausekkeesta, ja kyse on toisaalta
riidanalaisen päätöksen 1 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta toimituslähteiden rajoituksia koskevasta rikkomisen toisesta
osatekijästä, jota ilmoitus ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan koske.
196   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 177 kohdassa, että 4. sopimuslauseketta
sovellettiin toisin kuin sen sanamuoto edellytti siten, että sen soveltamisalan ymmärrettiin käsittävän jakelijoita koskevan
yleisen kiellon harjoittaa alueensa ulkopuolella myyntitoimintaa, muun muassa vientikauppaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
myös täsmensi, että koska nämä sakon määräämiseen johtaneet menettelytavat eivät kuulu ilmoitettujen sopimusten määräysten
alaan, asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan a alakohdan säännöksiä ei rikottu.
197   Tämän osalta JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, koska se ei sakkoa
käsitellessään ottanut asianmukaisesti huomioon yhtäältä sitä, että hyvän hallinnon periaatetta oli loukattu, koska komissio
oli velvollinen tekemään päätöksen kohtuullisessa ajassa, ja koska se ei toisaalta ottanut huomioon JCB Servicen perustellun
luottamuksen loukkaamista. JCB Service nimittäin väittää, että komission 13.1.1976 päivätty kirje sekä kansallisten viranomaisten
ja tuomioistuinten ratkaisut saivat sen uskomaan, että oli hyvin mahdollista, että riidanalaisille sopimuksille myönnettäisiin
haettu poikkeus ja että näin ollen JCB Service välttyisi mahdolliselta sakolta.
198   Yhtäältä on todettava väitteestä, jonka mukaan hyvän hallinnon periaatetta loukattiin, koska komissio oli velvollinen tekemään
päätöksen kohtuullisessa ajassa, että tällä väitteellä JCB Service arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä,
ettei tämä pitänyt virheellisenä sitä, että komissio määräsi nyt käsiteltävänä olevassa asiassa sakon, vaikka riidanalaista
päätöstä ei tehty kohtuullisessa ajassa.
199   Kuten tämän tuomion 77–79 kohdassa kuitenkin todettiin, JCB Service ei missään tapauksessa voi tässä asiassa vaatia riidanalaisen
päätöksen kumoamista sen perusteella, ettei tätä päätöstä tehty kohtuullisessa ajassa, koska JCB Servicen puolustautumisoikeuksia
ei loukattu. Näin ollen tämä ensimmäinen väite on hylättävä.
200   Toisaalta on täsmennettävä luottamuksensuojan periaatteen loukkaamisesta, että väitteellään JCB Service vaatii, että siihen
sovelletaan asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan a alakohdan säännöksiä. Tällainen väite on kuitenkin hylättävä selvästi
perusteettomana niiden sopimusten osalta, joita ei ilmoitettu asianmukaisesti.
201   Toiseksi ja vastaukseksi JCB Servicen väitteeseen, jonka mukaan määrätty sakko on suhteeton, erityisesti verrattuna samanlaisessa
menettelyssä Volkswagen AG:n ja Opel Nederland BV:n kaltaisille yrityksille määrättyihin sakkoihin (EY:n perustamissopimuksen
[81] artiklan mukaisesta menettelystä 28 päivänä tammikuuta 1998 tehty komission päätös 98/273/EY (Asia IV/35.733 – VW) (EYVL
L 124, s. 60) ja EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan mukaisesta menettelystä 20 päivänä syyskuuta 2000 tehty komission päätös
2001/146/EY (Asia COMP/36.653 – Opel) (EYVL 2001, L 59, s. 1)), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen
tuomion 187 kohdassa, että riippumatta vertailuista, joita komissio on saattanut pitää hyödyllisinä JCB Servicelle määrättävän
sakon määrästä päättäessään, tällaiset seikat voivat olla vain viitteellisiä, kun asioiden olosuhteet kuten markkinat, tuotteet,
maat, yritykset ja asianomaiset ajanjaksot eivät ole identtisiä.
202   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi saman tuomion 189 kohdassa, että se, että Volkswagen AG:lle, Opel
Nederland BV:lle ja JCB Servicelle määrättyjen sakkojen määrä vastaa eri prosentuaalista osuutta kunkin liikevaihdosta, ei
käsiteltävänä olevassa tapauksessa ole osoitus valittajan syrjivästä kohtelusta.
203   Tämän osalta JCB Service kuitenkin väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta
jättäessään vastaamatta JCB Servicen argumenttiin, jonka mukaan sakko oli suhteeton verrattuna niihin sakkoihin, jotka Volkswagen
AG:tä ja Opel Nederland BV:tä koskevissa päätöksissä määrättiin vastaavissa olosuhteissa.
204   Heti aluksi on todettava, että toisin kuin JCB Service tässä asiassa väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vastasi
selvästi JCB Servicen väitteisiin valituksenalaisen tuomion 187 ja 189 kohdassa.
205   Lisäksi on katsottava, että argumenteillaan JCB Service ei pyri kyseenalaistamaan sitä yhteisöjen tuomioistuimen vakiintunutta
oikeuskäytäntöä, jonka mukaan komission aiempi päätöskäytäntö ei ole sakkojen määrittämisen oikeudellinen kehys kilpailuoikeuden
alalla, ja että muita asioita koskevat päätökset ovat luonteeltaan viitteellisiä syrjinnän olemassaolon osalta.
206   Edellä esitetystä seuraa, että JCB Servicen toiseksi esittämät väitteet on hylättävä ja että näin ollen kolmannen valitusperusteen
ensimmäinen osa on hylättävä.
Kolmannen valitusperusteen toinen osa
207   Aluksi on palautettava mieleen, että yhteisöjen tuomioistuin on oikeuskäytännössään katsonut, että vaikka suuntaviivoja ei
voidakaan pitää oikeussääntöinä, joita hallinto on joka tapauksessa velvollinen noudattamaan, niissä vahvistetaan kuitenkin
käytännesääntöjä, joissa ilmaistaan noudatettava käytäntö ja joista hallinto voi poiketa erityistapauksissa vain sellaisin
perustein, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa (yhdistetyt asiat C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02
P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomio 28.6.2005, Kok. 2005, s. I‑5425, 209 kohta).
208   Kun komissio antaa tällaisia käytännesääntöjä ja ne julkaisemalla ilmoittaa, että niitä sovelletaan tuosta hetkestä lähtien
niissä tarkoitettuihin tilanteisiin, se rajoittaa oman harkintavaltansa käyttämistä eikä voi poiketa näistä säännöistä sillä
uhalla, että sen mahdollisesti katsottaisiin loukanneen yleisiä oikeusperiaatteita, kuten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta
tai luottamuksensuojan periaatetta (em. asia Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion 211 kohta).
209   Lisäksi on muistutettava siitä, että saman oikeuskäytännön mukaan suuntaviivoissa määritetään yleisesti ja abstraktisti menettelysäännöt,
jotka komissio on asettanut itselleen asetuksen N:o 17 15 artiklan nojalla määrättävien sakkojen määrän vahvistamiseksi. Näissä
suuntaviivoissa, joiden laatimiseksi komissio käytti erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuja
kriteerejä, taataan näin ollen yritysten oikeusvarmuus (ks. vastaavasti em. asia Dansk Rørindustri ym. v. komissio, tuomion
213 kohta).
210   Tämän oikeuskäytännön perusteella on tutkittava argumentit, jotka JCB Service on esittänyt osoittaakseen, että ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin teki virheen, kun se ei vahvistanut, että komissio ei ollut noudattanut suuntaviivoja, kuten oli
väitetty.
211   Kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuudesta on ensinnäkin täsmennettävä, että kyseessä olevia rikkomisia voidaan valituksenalaisen
tuomion 182 kohdan kaikkien muiden kieliversioiden paitsi englanninkielisen version mukaan, jossa kyseiset rikkomiset luokitellaan
”vakaviksi”, pitää ”erittäin vakavina” niiden sisämarkkinoiden moitteettomalle toiminnalle aiheuttamien haittojen vuoksi erityisesti
siksi, että niillä jaetaan kansalliset markkinat, mikä on niiden tavoitteena ja vaikutuksena, ja näin ollen itsessään niiden
perusteella on oikeutettua määrätä korkea sakko. Saman tuomion seuraavan kohdan mukaan JCB Service on suhteellisen merkittävä
yritys yhteisössä ja kyseisellä sektorilla, eikä komissio näin ollen tehnyt sakon määrästä päättäessään virhettä, kun se arvioi
rikkomisen vaikutusta relevanteilla kansallisilla markkinoilla.
212   Kilpailusääntöjen rikkomisen keston osalta valituksenalaisen tuomion 184 kohdasta ilmenee, että rikkominen käsitti 10 vuoden
ajanjakson. Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 185 kohdassa, että ”nämä
kaksi rikkomisen osatekijää olivat samanaikaisesti olemassa puolet tästä ajanjaksosta. JCB Service on korostanut, että kaikki
rikkomisen osatekijät – jotka ovat vähentyneet kahteen – olivat samanaikaisesti olemassa vain viiden vuoden ajan. Viennille
asetetuilla rajoituksilla, jotka muodostavat rikkomisen ensimmäisen osatekijän ja ovat [JCB-konsernin] jakelujärjestelmän
ytimessä, on kuitenkin ratkaiseva merkitys, ja niistä aiheutuvat loogisesti toimituslähteitä koskevat rajoitukset, jotka muodostavat
rikkomisen toisen osatekijän. – – kun otetaan huomioon se hallitseva luonne, joka on [JCB-konsernin] jakelujärjestelmän keskeiseen
osaan liittyvällä rikkomisen ensimmäisellä osatekijällä, ei voida katsoa, että rikkomisen kesto olisi pitänyt alentaa alle
10 vuodeksi”.
213   Lopuksi on katsottava sen osalta, että komissio kieltäytyi ottamasta huomioon erityisiä lieventäviä olosuhteita, että valituksenalaisen
tuomion 190 kohdan mukaan JCB Service ei voi pätevästi väittää, että se, ettei komissio ole muodollisesti ottanut kantaa sen
sopimuksiin, merkitsisi ”implisiittistä hyväksymistä”, koska tällainen lähestymistapa ei kuulu yhteisön kilpailuoikeuteen.
214   Valituksenalaisen tuomion saman kohdan mukaan JCB Service ei voi myöskään vedota edellä mainittuun Irish Competition Authorityn
päätökseen eikä edellä mainittuun cour d’appel de Paris’n antamaan tuomioon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi
samoin, että koska JCB Servicen poikkeuslupahakemuksen hylkääminen katsottiin perustelluksi, mitään lieventäviä olosuhteita
ei voida tässä asiassa ottaa huomioon sillä perusteella, että JCB-konsernin jakelujärjestelmän väitetään olevan yhteensoveltuva
yhteisön kilpailusääntöjen kanssa.
215   Ensinnäkin JCB Service väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen katsoneen valituksenalaisen tuomion 182 kohdassa virheellisesti,
että kaksi kilpailunvastaisen menettelytavan muotoa, jotka oli tässä asiassa näytetty toteen, oikeuttavat itsessään sen, että
sakko määrätään ”erittäin vakavien” rikkomisten perusteella. JCB Service nimittäin katsoo, että riippumatta siitä, miten kyseiset
menettelytavat muodollisesti luonnehdittiin riidanalaisessa päätöksessä, niitä ei niiden luonteen ja niiden markkinoihin kohdistuvan
tosiasiallisen vaikutuksen vuoksi voida pitää ”erittäin vakavina” rikkomisina.
216   Toisin kuin JCB Service tässä asiassa väittää, todetut rikkomiset kuuluvat selvästi niihin rikkomisiin, jotka suuntaviivojen
1 A kohdassa luokitellaan ”erittäin vakaviksi”, joten niistä voidaan määrätä tällaisille rikkomisille tarkoitettu sakko.
217   Tämän osalta on palautettava mieleen, että riidanalaisen päätöksen 248 perustelukappaleen mukaan jakelusopimukset, joiden
tavoitteena on JCB Servicen sopimusten tavoin yhteismarkkinoilla sijaitsevien kansallisten markkinoiden jakaminen erilaisten
kilpailun rajoittumista vahvistavien rajoitusten avulla, vaarantavat yhtenäismarkkinoiden moitteettoman toiminnan ja tekevät
tyhjäksi yhden yhteisön tärkeimmistä tavoitteista, ja lisäksi niiden on päätöksenteko‑ ja oikeuskäytännössä jo vuosikymmenten
ajan katsottu rikkovan EY 81 artiklaa.
218   Riidanalaisen päätöksen 249 ja 250 perustelukappaleessa komissio katsoi, että kyseisten rajoitusten täytäntöönpano on osoitettu
varmasti monissa jäsenvaltioissa – jotka muodostavat huomattavan osan yhteismarkkinoista – toimivien jakelijoiden osalta,
että JCB Service on suuri yritys, joka on erittäin vahvassa asemassa joillakin rajoitusten vaikutuspiiriin kuuluvilla tuote‑
ja maantieteellisillä markkinoilla, että se voi tehokkaan kapasiteettinsa ansiosta aiheuttaa toiminnallaan merkittävää haittaa
muille tuotantoketjun loppupään yrityksille ja että se omistaa infrastruktuurit, joiden perusteella sen olisi pitänyt havaita,
että sen toiminta on vastoin EY 81 artiklaa.
219   Näin ollen komissio katsoi riidanalaisen päätöksen 251 perustelukappaleessa, että JCB Servicen toteuttamat rikkomiset ovat
”erittäin vakavia” ja että niistä on määrättävä vakavuutensa mukaisesti 25 miljoonan euron sakko.
220   Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti perustellusti pitämättä virheellisenä komission
päätöstä siltä osin kuin siinä määrättiin kyseisistä rikkomisista sakko, joka vastaa ”erittäin vakaviksi” luokiteltavia rikkomisia.
221   Siitä puolestaan, että valituksenalaisen tuomion englanninkielisen version 182 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
viittaa ”vakaviin” eikä ”erittäin vakaviin” rikkomisiin, on täsmennettävä, että kyse on pelkästä kirjoitusvirheestä. On nimittäin
todettava, että ilmaisu ”erittäin vakava” sisältyy valituksenalaisen tuomion kaikkiin muihin kieliversioihin ja että lisäksi
ilmaisun ”vakava” käyttö on nyt käsiteltävänä olevassa asiassa merkityksentöntä, koska valituksenalaisen tuomion 182 kohdasta
ilmenee täysin selvästi, että kyse on suuntaviivojen 1 A kohdassa tarkoitetuista ”erittäin vakavista” rikkomisista, jotka
oikeuttavat korotetun sakon.
222   Toiseksi JCB Service väittää, että vahvistaessaan rikkomisen kestoksi 10 vuotta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi
komission tavoin kyseisen keston virheellisesti. JCB Servicen mukaan nimittäin kyseessä olevan lainvastaisen menettelytavan
kesto on arvioitava ottamalla huomioon komission virhe, joka sai JCB Servicen perustellusti uskomaan, ettei sen jakeluverkko
ollut kilpailusääntöjen vastainen. Kun tällaisessa yhteydessä otetaan huomioon, että lainvastaisen menettelytavan kesto on
seikka, jonka perusteella sakkoa voidaan korottaa, riitautettujen menettelytapojen kestoa ei JCB Servicen mukaan pidä katsoa
seikaksi, jota voitaisiin käyttää joka tapauksessa perusteettoman sakon korottamiseksi.
223   Tämä argumentti on täysin merkityksetön. On huomattava, että arviointi, jonka komissio teki toteamansa rikkomisen kestosta,
koskee ilmoittamatta jätettyjä sopimuksia ja menettelytapoja. Näin ollen JCB Service ei missään tapauksessa voi perustaa väitteitään
sopimuksiin, joita ei ilmoitettu oikeuskäytännössä asetettujen muotovaatimusten mukaisesti, riitauttaakseen sen arvioinnin
perusteltavuuden, jonka komissio teki rikkomisen kestosta suuntaviivojen perusteella.
224   Tältä osin JCB Service kuitenkin väittää, ettei ole olemassa mitään näyttöä, joka voisi tukea toteamusta, jonka mukaan väitetyt
rikkomiset tehtiin 10 vuoden ajanjaksona. JCB Service nimittäin katsoo, että kun otetaan huomioon ne tutkitut asiakirjat,
jotka koskevat valituksenalaisessa tuomiossa toteen näytetyiksi katsottua kahta rikkomisen osatekijää ja jotka ovat peräisin
vuodelta 1992, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi katsoa rikkomisen alkaneen vuonna 1988 eikä todeta valituksenalaisen
tuomion 184 kohdassa, että ”komissio on viitannut tosiseikkoihin, jotka liittyvät kahteen toteen näytettyyn rikkomisen osatekijään”
ja että ”todisteet, jotka on tutkittu aikaisemmin, sisältyvät koko tarkasteltua ajanjaksoa koskevaan asiakirja-aineistoon”,
ilman, että se todella tutkii näytön.
225   On todettava, että väitteellään JCB Service arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vain siitä, ettei tämä toista
eikä mainitse kaikkea sitä näyttöä, jonka perusteella rikkomisen kesto voitaisiin näyttää toteen. JCB Service ei kuitenkaan
osoita, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt valituksenalaisen tuomion 184 kohdassa oikeudellisen virheen,
kun se hyväksyi toteamukset, jotka komissio oli tehnyt rikkomisen kestosta. JCB Service nimittäin ei esitä mitään perustelua
väitteelle, että komission tästä tekemä arviointi poikkeaa suuntaviivojen 1 B kohdasta. Kyseinen väite on siis hylättävä.
226   Lopuksi JCB Service väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei pitänyt virheellisenä sitä, että komissio ei katsonut
tässä asiassa olevan suuntaviivojen 3 kohdassa tarkoitettuja lieventäviä olosuhteita. Ensinnäkin se toteaa, ettei se toteuttanut
väitetysti lainvastaisia menettelytapoja tahallisesti, vaan ne olivat komission laiminlyönnin ja huonon hallinnon tulosta.
JCB Service väittää myös, ettei se toteuttanut Italiassa sitä lainvastaista menettelytapaa, josta sitä syytetään. Lopuksi
JCB Service katsoo, että tämän tuomion 93 kohdassa mainittu 16.5.1995 päivätty tiedote on erityinen lieventävä olosuhde eikä
raskauttava olosuhde.
227   Ensimmäisestä väitteestä on huomattava, että JCB Service perustaa päättelynsä siihen, että komission viivyttely JCB Servicen
poikkeuslupahakemuksen käsittelyssä vaikutti kilpailusääntöjen rikkomista koskevaan menettelyyn, jonka komissio aloitti ilmoittamatta
jätettyjen sopimusten ja menettelytapojen osalta. Näin ollen JCB Service katsoo, että kyseistä seikkaa olisi pidettävä erityisenä
lieventävänä olosuhteena päätettäessä sakon lopullisesta määrästä.
228   On todettava, että JCB Service pyrkii uudelleen luomaan menettelyllisen yhteyden ilmoitettujen sopimusten ja ilmoittamatta
jätettyjen sopimusten välille riitauttaakseen sen komission päätöksen perusteltavuuden, joka koskee määrätyn sakon suuruutta.
Tällainen yhteys kuitenkin selvästi puuttuu, joten sillä ei missään tapauksessa voida perustella suuntaviivojen 3 kohdassa
tarkoitetun lieventävän olosuhteen olemassaoloa.
229   Toisesta edellä mainitusta väitteestä on palautettava mieleen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen
tuomion 103 kohdassa, johon myös saman tuomion 117 kohdassa viitataan, että ”oli näiden sopimusten toteuttaminen sitten mikä
tahansa, EY 81 artiklan 1 kohdassa kielletään jo pelkästään sellaisten lausekkeiden olemassaolo jakelusopimuksissa, joiden
tarkoituksena tai vaikutuksena on myynnin rajoittaminen. Ne ovat kilpailun rajoittamista, josta voidaan määrätä seuraamuksia
EY 81 artiklan 1 kohdan nojalla, jos ne ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan – – Se, etteivät sopimuspuolet
ole panneet täytäntöön yritysten välisen sopimuksen lauseketta, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, ei riitä perusteeksi
sille, ettei lauseke kuulu EY 81 artiklan 1 kohdan kiellon soveltamisalaan”.
230   Edellä esitetystä seuraa, että toisin kuin JCB Service väittää, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei katsonut valituksenalaisessa
tuomiossa, että JCB Service ei ollut toteuttanut lainvastaista menettelytapaa Italiassa. Sitä vastoin se vain mainitsi JCB
Servicen väitteet ja teki niistä erilaisen päätelmän. Näin ollen myös tämä toinen JCB Servicen väite on hylättävä.
231   Kolmannesta edellä mainitusta väitteestä on palautettava mieleen, että 16.5.1995 päivätyssä tiedotteessa ilmoitetaan, että
rinnakkaistuonnin kielto olisi vastoin komission päätöksiä ja yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä. Kyse on siis seikasta,
joka osoittaa JCB Servicen olleen tietoinen siitä, että sen menettely oli vastoin EY 81 artiklaa, joten sitä ei voida katsoa
erityiseksi lieventäväksi olosuhteeksi.
232   Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tehnyt valituksenalaisen tuomion 190 kohdassa
oikeudellista virhettä tai arviointivirhettä, kun se hyväksyi komission kannan, jonka mukaan sakon laskemisessa ei ole tarpeen
ottaa huomioon erityisiä lieventäviä olosuhteita.
233   Kolmannen valitusperusteen toinen osa on siis hylättävä, ja koko kolmas valitusperuste on hylättävä perusteettomana, ja näin
ollen koska yksikään valitusperuste ei ole menestynyt, valituksenalaisen tuomion kumoamiseksi esitetyt vaatimukset on hylättävä.
234   Koska valituksen muut vaatimukset on esitetty siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion,
koko päävalitus on hylättävä.

Vastavalitus
235   Komissio väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan tulkinnassa oikeudellisen
virheen, kun se sulki sakon laskennasta pois riidanalaisessa päätöksessä kuvatun raskauttavan olosuhteen, nimittäin kostotoimet,
jotka JCB Service toteutti sitä jakelijaa vastaan, joka oli rikkonut Yhdistynyttä kuningaskuntaa koskevan jakelusopimuksen
4 artiklaa (kieltoa myydä valtuuttamattomille jälleenmyyjille). Komissio katsoo erityisesti, että kyse ei ollut raskauttavasta
olosuhteesta ilmoitetun 4. sopimuslausekkeen perusteella vaan siksi, että taloudelliset seuraamukset vahvistivat kyseisen
artiklan rajoittavaa luonnetta.
236   Tämän osalta on palautettava mieleen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa,
että komissio katsoi, että on olemassa raskauttavia olosuhteita, ja piti tällaisina JCB Servicen Gunn JBC:lle 4. sopimuslausekkeen
rikkomisesta määräämää taloudellista seuraamusta, jonka komissio luokitteli ”kostotoimeksi”, ja että komissio korotti tämän
vuoksi sakon määrää 864 000 eurolla. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi myös olevan riidatonta, että Gunn JCB menetteli
sopimusvelvoitteidensa vastaisesti ja että se oli virheellisesti nostanut suurten kauppojen tukea. Lopuksi se totesi JCB Servicen
määränneen seuraamuksen sopimusmääräyksen rikkomisesta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin täsmensi, että ilmoitettuun
sopimukseen sisältyvällä lausekkeella on asetuksen N:o 17 15 artiklan 5 kohdan nojalla immuniteetti sakkoja vastaan riippumatta
siitä, onko lauseke laillinen vai lainvastainen.
237   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 192 kohdassa, että komissio ei voi laillisesti
määrätä sakkoa toiminnasta, joka on luokiteltu raskauttavaksi olosuhteeksi, mutta joka liittyy sääntöjenmukaisesti ilmoitetun
sopimuksen lausekkeen soveltamiseen. Komissio ei siis voi korottaa sakon määrää ottaakseen huomioon väitetyt raskauttavat
olosuhteet.
238   JCB Servicen mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tehnyt oikeudellista virhettä. JCB Service väittää ensinnäkin,
että sen yhdeltä jakelijaltaan vaatima korvaus oli seuraamus, joka määrättiin kyseisen lausekkeen täytäntöönpanemiseksi eikä
ilmoittamatta jätetyn määräyksen soveltamiseksi. Toiseksi se katsoo, että korvausvaatimus oli myös tarpeen valikoivan jakelusopimuksen
pätevyyden varmistamiseksi ja jakelijoiden välisen lainvastaisen syrjinnän välttämiseksi. Lopuksi se väittää komission luokitelleen
kyseisen vaatimuksen virheellisesti sellaiseksi ”kostotoimeksi”, joka on raskauttava olosuhde, koska sakkojen määrän laskennasta
annettujen suuntaviivojen mukaan ”kostotoimia” ovat ”yrityksen muihin yrityksiin kohdistamat” toimet, ”joiden tarkoituksena
on saada ne noudattamaan päätöksiä laittomista menettelyistä”.
239   On palautettava mieleen, että komissio totesi riidanalaisen päätöksen 40 perustelukappaleessa, että ”A/B-lomakkeissa, joilla
ilmoitettiin Yhdistyneessä kuningaskunnassa sovelletuista sopimuksista, JCB:tä pyydettiin toimittamaan tietoja sopimusten
tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen sisällöstä, ja erityisesti lomakkeiden II jakson 3 kohdan f alakohdassa siltä kysyttiin
’seuraamuksista, joita voidaan kohdistaa järjestelyyn osallistuviin yrityksiin (sakkorangaistus, erottaminen, toimitusten
lopettaminen jne.) ’. Molemmissa lomakkeissa kyseiseen kohtaan vastattiin kieltävästi. Vastausta ei annettu huolimattomasti
tai mekaanisesti. A/B-lomakkeessa, jolla 30 päivänä kesäkuuta 1973 ilmoitettiin Tanskassa sovelletusta sopimuksesta, todettiin
sakkorangaistuksen olevan 250 Englannin puntaa tai kolme kertaa muista lähteistä kuin JCB:ltä ostettujen varaosien hinta”.
240   JCB Service ei ole riitauttanut edellä mainittuja toteamuksia nyt vireillä olevassa menettelyssä, eikä se riitauttanut niitä
myöskään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Näin ollen on katsottava, että kun otetaan huomioon A/B-lomakkeen II jakson
3 kohdan f alakohdassa annettu kieltävä vastaus kysymykseen seuraamuksista, joita voidaan kohdistaa järjestelyyn osallistuviin
yrityksiin Yhdistyneen kuningaskunnan osalta, JCB Service oli ilmoittanut komissiolle, ettei se aikonut määrätä tällaisia
seuraamuksia.
241   A/B-lomakkeen edellä mainitussa jaksossa annettu kieltävä vastaus merkitsee näin ollen, että Yhdistyneeseen kuningaskuntaan
sijoittautuneelle jakelijalle määrätyt seuraamukset eivät kuuluneet ilmoituksessa kuvatun toiminnan piiriin, joten toisin
kuin valituksenalaisen tuomion 191 kohdassa todettiin, kyseisillä seuraamuksilla ei voi olla asetuksen N:o 17 15 artiklan
5 kohdan nojalla immuniteettia sakkoja vastaan.
242   Tästä siis seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 191 ja 192 kohdassa oikeudellisen
virheen, kun se katsoi, ettei komissio voi määrätä 864 000 euron suuruista sakkoa toiminnasta, joka on luokiteltu raskauttavaksi
olosuhteeksi, ja ettei tämä voi korottaa sakon määrää ottaakseen huomioon väitetyt raskauttavat olosuhteet.
243   Edellä esitetystä seuraa, että vastavalitus on hyväksyttävä valituksenalaisen tuomion 191 ja 192 kohdan sekä sen tuomiolauselman
2 kohdan osalta.
244   Yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklassa määrätään, että jos muutoksenhaku todetaan aiheelliseksi, yhteisöjen
tuomioistuin kumoaa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion. Se voi joko itse ratkaista asian lopullisesti,
jos asia on ratkaisukelpoinen, tai palauttaa asian yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Koska
asia on ratkaisukelpoinen, JCB Servicelle määrättävän sakon määrästä on päätettävä lopullisesti, ja täksi määräksi on vahvistettava
30 864 000 euroa.

Oikeudenkäyntikulut
245   Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätään, että jos valitus on perusteeton tai
jos valitus on perusteltu ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista.
Kyseisen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, jota sovelletaan valitukseen saman työjärjestyksen
118 artiklan nojalla, määrätään, että asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli
on sitä vaatinut.
246   Koska komissio on vaatinut JCB Servicen velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se
on velvoitettava korvaamaan päävalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut. Koska komissio on vaatinut JCB Servicen velvoittamista
korvaamaan vastavalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut ja koska tämä on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan
myös vastavalituksesta aiheutuneet oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Valitus hylätään.
2)
Euroopan yhteisöjen komission vastavalitus hyväksytään.
3)
Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑67/01, JCB Service vastaan komissio, 13.1.2004 antaman
tuomion tuomiolauselman 2 kohta kumotaan.
4)
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan soveltamisesta (asia COMP.F.1/35.918 – JCB) 21.12.2000 tehdyn komission päätöksen 2002/190/EY
4 artiklan mukaisesti JCB Servicelle määrätyn sakon määräksi vahvistetaan 30 864 000 euroa.
5)
JCB Service vastaa kaikista tässä oikeusasteessa aiheutuneista oikeudenkäyntikuluista.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: englanti.