CELEX: 62008CJ0365
Cukrus
Reglamentas (EB) Nr. 318/2006
16 straipsnis
Gamybos mokesčio apskaičiavimas
Iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į mokesčio pagrindą
Proporcingumo ir nediskriminavimo principai

Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 dėl bendro
cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 58, p. 1) 16 straipsnio išaiškinimu ir galiojimu.
Šis prašymas pateiktas dėl
Agrana Zucker GmbH
(toliau –
Agrana Zucker
) pateikto skundo dėl 2008 m. kovo 25 d.
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
(Federalinis žemės ūkio, miškų, aplinkos ir vandens ūkio ministras) sprendimo, susijusio su gamybos mokesčio 2007–2008 prekybos
metams dydžiu.

Teisinis pagrindas

Reglamentas Nr. 318/2006
Reglamentu Nr. 318/2006, kurį Europos Sąjungos Taryba priėmė įgyvendindama 2006 m. pradėtą bendro cukraus sektoriaus rinkų
organizavimo reformą, buvo nustatyta nauja tvarka bei nauji kvotų sumažinimai. Be to, juo buvo nustatytas vadinamasis „gamybos
mokestis“ ir numatytos naujos Europos Komisijos valdomos rinkos priemones, kaip antai atšaukimas iš rinkos.
Dėl gamybos mokesčio Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Turėtų būti įvestas gamybos mokestis, siekiant prisidėti finansuojant bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo išlaidas.“
Minėto reglamento 16 straipsnyje „Gamybos mokestis“ nustatyta:
„1.      Nuo 2007–2008 prekybos metų cukrų <...> gaminančių įmonių turimoms cukraus <...> kvotoms taikomas gamybos mokestis.“
2.      Nustatomas 12,00 EUR už kvotinio cukraus <...> toną gamybos mokestis.
3.      Visą gamybos mokesčio, mokamo pagal 1 dalį, sumą valstybė narė surenka iš jos teritorijoje esančių įmonių pagal atitinkamais
prekybos metais turimą kvotą.
Mokestį įmonės sumoka ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų vasario pabaigos.
4.      Bendrijos cukraus <...> gamybos įmonės gali pareikalauti, kad cukrinių runkelių ar cukranendrių augintojai ar cikorijų tiekėjai
padengtų iki 50 % atitinkamo gamybos mokesčio.“
Pagal Reglamento Nr. 318/2006 2 straipsnio 5 punktą „kvotinis cukrus“ apibrėžiamas kaip cukraus produkcijos kiekis, pagamintas
konkrečiais prekybos metais pagal atitinkamos įmonės kvotą.
Reglamento Nr. 318/2006 1 straipsnio 2 dalyje patikslinama, kad prekybos metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų
rugsėjo 30 dieną.
Dėl atšaukimo iš rinkos šio reglamento 22 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Turėtų būti įvestos naujos, Komisijos valdomos rinkos priemonės. <...> Siekiant cukraus rinkose išlaikyti struktūrinės pusiausvyros
kainų lygį, artimą referencinei kainai, Komisijai turėtų būti suteikta galimybė nuspręsti pašalinti [atšaukti] cukrų iš rinkos
tokiam laikotarpiui, kuris yra reikalingas atstatyti [atkurti] rinkos pusiausvyrą.“
Minėto reglamento 19 straipsnis „Cukraus atšaukimas“ išdėstytas taip:
„1.      Siekiant išsaugoti struktūrinę rinkos pusiausvyrą išlaikant referencinei kainai artimą kainos lygį, atsižvelgiant į Bendrijos
įsipareigojimus pagal susitarimus, sudarytus pagal [EB] sutarties 300 straipsnį, bendras visoms valstybėms narėms kvotinio
cukraus <...> procentinis dydis gali būti atšauktas iš rinkos iki kitų prekybos metų pradžios.
<…>
2.      1 dalyje nurodytas atšaukiamas procentinis dydis nustatomas ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų spalio 31 d. remiantis
prognozuojamomis rinkos tendencijomis tais prekybos metais.
3.      Kiekviena įmonė, kuriai suteikta kvota, atšaukimo laikotarpiu savo sąskaita sandėliuoja cukraus kiekį, atitinkantį jos produkcijai
pagal kvotą atitinkamais prekybos metais taikant [taikomą] 1 dalyje nurodytą procentinį dydį.
Prekybos metais atšauktas cukraus kiekis laikomas pirmuoju kiekiu, pagamintu pagal kvotą kitais prekybos metais. Tačiau, atsižvelgiant
į numatomas cukraus rinkos tendencijas, 39 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka gali būti nuspręsta visą atšauktą cukraus <...>
kiekį ar jo dalį laikyti einamųjų ir (arba) kitų prekybos metų:
–        cukraus <...> pertekliumi, iš kurio gali būti gaminamas pramoninis cukrus <...>,
arba
–        produkcija pagal pridėtinę kvotą, kurios dalis gali būti skirta eksportui laikantis Bendrijos įsipareigojimų pagal susitarimus,
sudarytus pagal Sutarties 300 straipsnį.
<…>“

Reglamentas (EB) Nr. 290/2007
2007 m. kovo 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 290/2007, nustatančio Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnyje
minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais (OL L 78, p. 20), 8 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
„Šiomis aplinkybėmis reikėtų atsižvelgti į faktą, kad su prevencine priemone susiję suvaržymai gali turėti rimtų ekonominių
pasekmių įmonėms valstybėse narėse, kurios ėmėsi specialių priemonių vykdydamos Reglamente (EB) Nr. 320/2006 nustatytą restruktūrizavimą.
Toks poveikis būtų priešingas poveikiui, kurio tikimasi iš pačios schemos ir bendro cukraus rinkos organizavimo tikslo, kuriuo
siekiama užtikrinti šio sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingumą. Todėl būtina numatyti, kad valstybėms narėms būtų nustatyta
prevencinio pašalinamo [atšaukiamo] kiekio procentinio dydžio taikymo išimtis proporcingai atsisakytos nacionalinės kvotos
pagal pirmiau minėtą restruktūrizavimo sistemą procentiniam dydžiui.“
Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnyje nustatyta:
„1.      2007–2008 prekybos metais Reglamento (EB) Nr. 318/2006 19 straipsnio 1 dalyje minimas procentinis dydis yra 13,5 %.
2.      Nukrypstant nuo 1 dalies:
a)      pirmiau minėtoje dalyje numatytas procentinis dydis netaikomas įmonėms, kurių pagaminta produkcija sudaro mažiau kaip 86,5 %
2007–2008 prekybos metais jiems suteiktos kvotos;
b)      įmonėms, kurių pagamintas kiekis lygus arba viršija 86,5 % 2007–2008 prekybos metais jiems suteiktos kvotos, viršijus 86,5 %
pagamintas kiekis bus pašalintas [atšauktas];
c)      1 dalyje numatytas procentinis dydis netaikomas pagamintam kiekiui valstybėse narėse, kuriose nacionalinės cukraus kvotos
buvo atsisakyta bent 50 % nuo 2006 m. liepos 1 d., atsisakant kvotų pagal Reglamento (EB) Nr. 320/2006 3 straipsnį.
Valstybėms narėms, kuriose nacionalinės cukraus kvotos nuo 2006 m. liepos 1 d. buvo atsisakyta mažiau kaip 50 %, atsisakant
kvotų pagal Reglamento (EB) Nr. 320/2006 3 straipsnį, 1 dalyje numatytas pašalinimo [atšaukimo] procentinis dydis sumažinamas
proporcingai atsisakytoms kvotoms.
Pagal šį punktą taikomas procentinis dydis yra nustatytas priede.
<…>
4.      Pagal 2 dalies b punktą ir 3 dalį pašalintas [atšauktas] kiekis laikomas pertekliniu cukrumi <...> 2007–2008 prekybos metais
ir gali tapti pramoniniu cukrumi <...>.
<…>“

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2006 m. kompetentinga administracinė institucija suteikė
Agrana Zucker
405 812,4 tonų cukraus gamybos kvotą nuo 2006–2007 iki 2014–2015 prekybos metų. Ta pati institucija, remdamasi Reglamento Nr. 290/2007
1 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies b punktu, 2007–2008 prekybos metams nustatė
Agrana Zucker
86,5 % turimos kvotos gamybos ribą arba 351 027,73 tonų, įpareigodama šią įmonę atšaukti 13,5 % jos kvotos, arba 54 784,67 tonų
cukraus.
2008 m. sausio 28 d. sprendimu
Agrarmarkt Austria
(priežiūros tarnyba) nustatė gamybos mokesčio sumą – 4 869 748,80 EUR, – kurią
Agrana Zucker
privalėjo sumokėti 2007–2008 prekybos metais, ir paragino ją šią sumą sumokėti.

Agrana Zucker
, remdamasi tuo, kad gamybos mokestis buvo apskaičiuotas jai paskirtos kvotos pagrindu, t. y. įskaitant atšauktą 54 784,67 tonų
cukraus kiekį, kurio ji nebegalėjo parduoti kaip pagal kvotą pagaminto cukraus, pateikė skundą dėl
Agrarmarkt Austria
sprendimo
Bundesminister für Land- und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft
. Šis atmetė skundą 2008 m. kovo 25 d. sprendimu, kuris buvo apskųstas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame
teisme.
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad
Agrana Zucker
pagrindinėje byloje teigia, jog apskaičiuojant gamybos mokestį įskaičiavus iš rinkos atšauktą cukraus kiekį buvo pažeisti
proporcingumo ir nediskriminavimo principai, numatyti EB 34 straipsnio 2 dalyje. Jos manymu, tokio pažeidimo būtų galima išvengti,
jei Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnis būtų aiškinamas atsižvelgiant į pirminę teisę.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės pažymi, kad atsižvelgiant į šalių teisines nuomones, į 2008 m.
gegužės 8 d. Teisingumo Teismo sprendimą
Zuckerfabrik Jülich ir kt.
(C‑5/06 ir C‑23/06–C‑36/06, Rink. p. I‑3231) ir į pareiškėjos pagrindinėje byloje pastabas, susijusias su Reglamento Nr. 318/2006
16 straipsnio galiojimu, problema, susijusi su Sąjungos teise, negali būti lengvai išspręsta; jos sprendimo nėra ir Teisingumo
Teismo praktikoje.
Šiomis aplinkybėmis V
erwaltungsgerichtshof
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar <...> Reglamento Nr. 318/2006 <...> 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad cukraus kvota, kuri po prevencinio atšaukimo
iš rinkos pagal <...> Reglamento Nr. 290/2007 <...> 1 straipsnį negali būti išnaudota, taip pat turi būti įskaičiuota nustatant
gamybos mokestį?
2.      Jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas: ar <...> Reglamento Nr. 318/2006 <...> 16 straipsnis neprieštarauja pirminei
teisei, būtent proporcingumo principui ir iš EB 34 straipsnio kylančiam diskriminacijos draudimui?“

Dėl prejudicinių klausimų

Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 318/2006
16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad kvotinio cukraus kiekis, atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento 19 straipsnį
ir Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnį, įskaičiuojamas nustatant gamybos mokesčio bazę.
Pareiškėja pagrindinėje byloje, taip pat Ispanijos ir Lietuvos vyriausybės mano, kad gamybos mokestis taikomas faktiškai pagaminto
kvotinio cukraus kiekiui, kuriuo gali būti disponuojama, o ne pačiai kvotai. Darytina išvada, kad į iš rinkos atšaukto cukraus
kiekį negalima atsižvelgti siekiant nustatyti minėto mokesčio bazę.
Šiuo klausimu primintina, kad Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog nuo 2007–2008 prekybos metų cukrų
gaminančių įmonių turimoms cukraus kvotoms taikomas gamybos mokestis. Šioje nuostatoje aiškiai nurodyta, kad minėta kvota
sudaro gamybos mokesčio bazę. Iš to matyti, kad mokesčio, kurį turi sumokėti cukraus gamybos įmonė, bazę sudaro cukraus kvota,
kuri jai buvo paskirta atitinkamiems prekybos metams.
Iš tiesų Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje, taip pat šio reglamento 16 straipsnio pavadinime ir nuostatose
vartojama „gamybos mokesčio“ sąvoka gali sukelti painiavą, susijusią su šio mokesčio bazės nustatymu, nes panašu, kad ji nurodo
ne mokestį, kuris taikomas kvotai, bet mokestį, kuriuo apmokestinami faktiškai pagaminti produktai. Tokia pati išvada darytina
ir iš minėto reglamento 16 straipsnio 2 dalies teksto, pagal kurį „nustatomas 12,00 EUR už kvotinio cukraus toną gamybos mokestis“,
nes „kvotinis cukrus“ minėto reglamento 2 straipsnio 5 punkte apibrėžiamas kaip cukraus produkcijos kiekis, pagamintas konkrečiais
prekybos metais pagal atitinkamos įmonės kvotą.
Tačiau, kaip tai pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 46–51 punktuose, iš Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio turinio
ir bendrosios struktūros matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas, įgyvendindamas bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo
reformą, siekė nustatyti naują mokestį, kurio bazę sudarytų ne faktiškai pagaminto cukraus kiekis, bet paskirta cukraus kvota.
Šio straipsnio 1 dalimi nustatomas cukraus kvotos, skirtos cukraus gamybos įmonėms, apmokestinimo principas, o šio straipsnio
2 dalimi tesiekiama nustatyti minėto mokesčio sumą.
Šią analizę patvirtina Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 3 dalis, kurioje nustatoma gamybos mokesčio surinkimo tvarka.
Pirma, jos pirmoje pastraipoje nustatoma, kad „visą gamybos mokesčio, mokamo pagal 1 dalį, sumą valstybė narė surenka iš jos
teritorijoje esančių įmonių pagal atitinkamais prekybos metais turimą kvotą“. Antra, 16 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje
reikalaujama, kad mokestį įmonės sumokėtų ne vėliau kaip iki atitinkamų prekybos metų vasario pabaigos. Tačiau šiai dienai
šiais prekybos metais pagamintas produkcijos kiekis nėra žinomas, nes pagal minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalį prekybos
metai prasideda spalio 1 d. ir baigiasi kitų metų rugsėjo 30 dieną.
Be to, nei iš Reglamento Nr. 318/2006, nei iš kito teisės akto nematyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų siekęs iš
gamybos mokesčio bazės atimti kvotinio cukraus, kuris buvo atšauktas iš rinkos pagal reglamento 19 straipsnį, kiekį. Teiginys,
kad šis mokestis taikomas tik cukraus kiekiui, kuris atitinka paskirtos cukraus kvotos ir iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus
kiekio skirtumą, niekaip negali būti pagrindžiamas minėto reglamento 16 straipsniu, kuris buvo išnagrinėtas šio sprendimo
20–23 punktuose.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad kvotinio
cukraus, kuris buvo atšauktas iš rinkos pagal Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnį ir Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnį,
kiekis įskaičiuojamas į gamybos mokesčio bazę.

Dėl antrojo klausimo
Antrasis klausimas yra susijęs su Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimu. Jei būtų teigiamai atsakyta į pirmąjį klausimą,
prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar ši nuostata galioja atsižvelgiant į proporcingumo ir nediskriminavimo
principus.
Dėl Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimo atsižvelgiant į proporcingumo ir nediskriminavimo principus
Pareiškėja pagrindinėje byloje iš esmės teigia, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio
bazę prieštarauja proporcingumo principui, nes tuomet mokestis mokamas nuo dar nepagaminto, taigi neegzistuojančio cukraus
kiekio, arba mokestis mokamas nuo realiai pagaminto cukraus kiekio, laikomo cukraus pertekliumi, iš kurio gali būti gaminamas
pramoninis cukrus, parduodamas du kartus pigiau nei kvotinis cukrus, arba kuris kaip kvotinis cukrus gali būti perkeliamas
į kitus prekybos metus, kuriais vėl bus apmokestintas gamybos mokesčiu. Tokia našta cukraus gamybos įmonėms nėra būtina siekiant
Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje užsibrėžto tikslo, nes pajamos iš gamybos mokesčio viršytų išlaidas, patiriamas
įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkos organizavimą.
Šios pozicijos laikosi ir Ispanijos, Lietuvos ir Lenkijos vyriausybės, kurios taip pat mano, kad atšaukto kvotinio cukraus
kiekio apmokestinimo gamybos mokesčiu atveju atitinkamoms įmonėms uždedama neproporcinga finansinė našta. Remdamasi, kaip
ir pareiškėja pagrindinėje byloje, minėtu sprendimu
Zuckerfabrik Jülich ir kt.
, Lietuvos vyriausybė visų pirma pažymi, kad, nepaisant institucijų šioje srityje turimos didelės diskrecijos, gamintojai
negali būti apmokestinami labiau, nei būtina siekiant įgyvendinti mokesčio tikslą. Lenkijos vyriausybė, teigianti, kad iš
rinkos atšauktas cukraus kiekis nesukelia jokių išlaidų, susijusių su bendru cukraus sektoriaus rinkų organizavimu, be to,
mano, kad institucijos šioje srityje neturi didelės diskrecijos, atsižvelgiant į nagrinėjamos nuostatos techninį pobūdį.
Šiuo klausimu primintina, jog pagal proporcingumo principą, vieną iš bendrųjų Sąjungos teisės principų, reikalaujama, kad
Sąjungos institucijų veiksmai neviršytų to, kas tinkama ir būtina nagrinėjamų teisės aktų teisėtiems tikslams pasiekti, todėl
kai galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai suvaržančią, o sukelti nepatogumai neturi būti neproporcingi
nurodytiems tikslams (2009 m. birželio 11 d. Sprendimo
Agrana Zucker
, C‑33/08, Rink. p. I‑0000, 31 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Kalbant apie šio principo įgyvendinimo sąlygų teisminę priežiūrą, pagal nusistovėjusią teismo praktiką, atsižvelgiant į didelę
Sąjungos teisės aktų leidėjo diskreciją bendrosios žemės ūkio politikos srityje, tik akivaizdus šioje srityje priimtos priemonės
netinkamumas, palyginti su tikslu, kurio kompetentinga institucija ketina siekti, gali paveikti šios priemonės teisėtumą (žr.
minėto Sprendimo
Agrana Zucker
32 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Todėl reikia išsiaiškinti ne tai, ar teisės aktų leidėjo priimta priemonė buvo vienintelė arba geriausia iš galimų, bet tai,
ar ji buvo akivaizdžiai netinkama (minėto Sprendimo
Agrana Zucker
33 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Šioje byloje iš Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamosios dalies matyti, kad gamybos mokestis buvo nustatytas siekiant
padėti finansuoti išlaidas, kurios buvo patirtos įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkos organizavimą.
Kadangi šio mokesčio bazė yra įmonėms skirtos kvotos, jis leidžia Europos Sąjungos biudžetui gauti stabilių pajamų, nes jos
nepriklauso nuo realiai pagamintų kiekių arba galimų iš rinkos atšaukti kiekių. Be to, toks šio mokesčio bazės nustatymas
leidžia gauti pajamas prekybos metais, kaip tai numatyta Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio 3 dalyje.
Kalbant apie reglamento 19 konstatuojamojoje dalyje minėtas išlaidas, kurios buvo patirtos įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus
rinkų organizavimą, negalima daryti išvados, kad jos susijusios tik su cukraus ir izogliukozės eksporto grąžinamosiomis išmokomis,
gamybos grąžinamosiomis išmokomis, susijusiomis su cukraus panaudojimu chemijos pramonėje, ir išlaidomis, susijusiomis su
sandėliavimo priemonėmis, kaip teigia pareiškėja pagrindinėje byloje.
Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinė advokatė savo išvados 38–40 punktuose ir 81–84 punktuose, bendro cukraus sektoriaus rinkų
organizavimo reforma rodo teisės aktų leidėjo ketinimą įgyvendinant naują bendrą žemės ūkio politiką laipsniškai atsisakyti
kainų ir gamybos rėmimo politikos, pakeičiant ją žemės ūkio pajamų rėmimo, atsiejant nuo produkcijos, politika. Paramos cukraus
rinkai sumažinimą iš dalies kompensavo parama žemės ūkio įmonių pajamoms suteikiant tiesioginę pagalbą, vadinamąją „atsietą
pagalbą“. Naujų priemonių sąnaudos, kurių pagrindinę dalį sudaro atsieta tiesioginė pagalba, turi būti iš esmės kompensuojamos
Tarybos reglamento dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo [COM (2005) 263 galutinis] pasiūlymo 5 punkte nurodytomis
santaupomis, kurios buvo sukauptos gerokai sumažinus eksporto grąžinamųjų išmokų išlaidas ir panaikinus rafinavimui skirtą
pagalbą, nes vykdant reformą turėjo būti išsaugotas išlaidų, kurios buvo numatytos 2003 m. sausį pateikiant bendros žemės
ūkio politikos pasiūlymus,
status quo
.
Šiomis aplinkybėmis Reglamento Nr. 318/2006 19 konstatuojamojoje dalyje nustatytą tikslą reikia suprasti taip, kad gamybos
mokestis padeda finansuoti skirtingas priemones cukraus sektoriuje, įskaitant atsietą tiesioginę pagalbą, kurią teikiant patiriama
didžiausių išlaidų.
Tačiau neginčijama, kad pajamos iš gamybos mokesčio kiekvienais prekybos metais yra kur kas mažesnės už visas šias išlaidas.
Taigi darytina išvada, kad gamybos mokestis skiriasi nuo priemonės, nagrinėjamos minėtame Sprendime
Zuckerfabrik Jülich
, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, jog šio sprendimo 57–60 punktuose nagrinėtų mokesčių apskaičiavimo tvarka viršijo
tai, kas būtina pasiekti 2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamento Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo
(OL L 178, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 33 t., p. 74) tikslą, būtent, kad gamintojai patys teisingai
ir veiksmingai apmokėtų visas Bendrijoje pagamintos produkcijos pertekliaus realizavimo išlaidas pagal finansavimo iš savo
fondų principą.
Kalbant apie įmonėms tenkančią finansinę naštą, kai jos apmokestinamos gamybos mokesčiu, į kurio bazę įskaičiuojamas iš rinkos
atšaukto kvotinio cukraus kiekis, pažymėtina, jog jį iš dalies kompensuoja pelnas, kurį šios įmonės gauna iš rinkos atšaukus
cukrų; kaip tai matyti iš Reglamento Nr. 318/2006 29 konstatuojamosios dalies ir 19 straipsnio 1 dalies, tuo siekiama cukraus
rinkose išlaikyti struktūrinės pusiausvyros kainų lygį, artimą referencinei kainai, kol bus pasiekta rinkos pusiausvyra. Be
to, reikia pažymėti, kad pagal to paties reglamento 16 straipsnio 4 dalį šios įmonės gali pareikalauti, kad cukrinių runkelių
ar cukranendrių augintojai arba cikorijų tiekėjai padengtų iki 50 % atitinkamo gamybos mokesčio.
Iš to, kas pasakyta, matyti, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio pagrindą, nėra
akivaizdžiai netinkamas įgyvendinant šiuo reglamentu siekiamą tikslą ir todėl negali būti laikomas prieštaraujančiu proporcingumo
principui.
Dėl Reglamento Nr. 318/2006 16 straipsnio galiojimo atsižvelgiant į nediskriminavimo principą
Pareiškėja pagrindinėje byloje ir Lietuvos vyriausybė teigia, kad į gamybos mokesčio bazę įskaičiuojant iš rinkos atšaukto
kvotinio cukraus kiekį sukeliama ir diskriminacija dėl kilmės. Iš tiesų, kadangi pagal Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnio
2 dalį iš rinkos atšaukiama ne taikant vienodą procentinį dydį, o remiantis skirtingais koeficientais kiekvienai valstybei
narei, tam tikros įmonės yra labiau apmokestinamos atsižvelgiant į faktiškai pagamintą cukraus kiekį, palyginti su kitomis
įmonėmis, kurios yra, galbūt, panašioje situacijoje, tačiau įsisteigusios skirtingose valstybėse narėse.
Šiuo klausimu primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką EB 34 straipsnio 2 dalies antra pastraipa, draudžianti
bet kokią diskriminaciją bendroje žemės ūkio politikoje, yra tik konkreti bendrojo lygybės principo, reikalaujančio, kad panašios
situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, nebent skirtingas elgesys yra objektyviai pateisinamas,
išraiška (minėto Sprendimo
Agrana Zucker
46 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Šioje byloje Reglamento (EB) Nr. 318/2006 1 straipsnio 1 dalyje 2007–2008 prekybos metams nustatytas Reglamento Nr. 318/2006
19 straipsnio 1 dalyje minimas iš rinkos atšaukiamo kvotinio cukraus procentinis dydis, bendras visoms valstybėms narėms,
yra 13,5 %. Nukrypstant nuo šios nuostatos Reglamento Nr. 290/2007 1 straipsnio 2 dalies c punkte numatoma, pirma, kad šis
procentinis dydis netaikomas valstybėms narėms, kuriose pagamintiems kiekiams nacionalinės cukraus kvotos nuo 2006 m. liepos
1 d. buvo atsisakyta ne mažiau kaip 50 % pagal 2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 320/2006, nustatančio laikiną
Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančio Reglamentą (EB) Nr. 1290/2005 dėl bendrosios žemės
ūkio politikos finansavimo (OL L 58, p. 42), 3 straipsnį, ir, antra, kad ši procentinė dalis yra proporcingai sumažinama valstybėms
narėms, kuriose pagal šią nuostatą nacionalinės cukraus kvotos buvo atsisakyta mažiau kaip 50 % nuo 2006 m. liepos 1 dienos.
Darytina išvada, kad šiais prekybos metais įmonėms taikomo atšaukimo dydis gali skirtis, be kita ko, atsižvelgiant į tai,
kurioje valstybėje narėje tos įmonės įsteigtos. Vadinasi, ir jų mokamo gamybos mokesčio dalis, atitinkanti iš rinkos atšaukto
kvotinio cukraus kiekį, taip pat yra didesnė arba mažesnė, nelygu, kurioje valstybėje narėje jos įsteigtos.
Todėl į gamybos mokesčio bazę įskaičiavus iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekį įmonės, esančios galbūt panašioje situacijoje,
bet įsteigtos skirtingose valstybėse narėse, gali būti vertinamos skirtingai dėl atšaukiamo kiekio nustatymo tvarkos.
Tačiau toks įmonių vertinimas yra objektyviai pateisinamas. Iš tiesų, kadangi kvotų paskirstymą tarp įmonių ir jų valdymą
užtikrina valstybės narės, jų atšaukimą taip pat organizuoja valstybės narės ir jis kiekvienoje valstybėje narėje skiriasi.
Šiomis aplinkybėmis, kaip matyti iš Reglamento Nr. 290/2007, nustatančio Reglamento Nr. 318/2006 19 straipsnyje minimą procentinį
dydį 2007–2008 prekybos metais 8 konstatuojamosios dalies, reikia atsižvelgti į tai, kad su atšaukimo priemone susiję suvaržymai
gali turėti rimtų ekonominių pasekmių įmonėms valstybėse narėse, kurios ėmėsi specialių priemonių vykdydamos Reglamente Nr. 320/2006,
nustatančiame laikiną Bendrijos cukraus pramonės restruktūrizavimo schemą ir iš dalies keičiančiame Reglamentą Nr. 1290/2005
dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo, nustatytą restruktūrizavimą, o toks poveikis prieštarautų šios schemos ir
bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo tikslui, kuriuo siekiama užtikrinti šio sektoriaus gyvybingumą ir konkurencingumą.
Taigi visišku arba daliniu atleidimu nuo bendro visoms valstybėms narėms atšaukto kiekio procentinio dydžio taikymo siekiama
atsižvelgti į pastangas, kurias jos dėjo siekdamos galutinai atsisakyti kvotų (pagal analogiją žr. minėto Sprendimo
Agrana Zucker
51 punktą).
Darytina išvada, kad iš rinkos atšaukto kvotinio cukraus kiekio įskaičiavimas į gamybos mokesčio bazę negali būti laikomas
prieštaraujančiu nediskriminavimo principui.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad jį išnagrinėjus nepaaiškėjo nieko, kas galėtų
daryti įtaką Reglamento Nr. 320/2006 16 straipsnio galiojimui.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
2006 m. vasario 20 d. Tarybos reglamento (EB) n° 318/2006 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo 16 straipsnis turi
būti aiškinamas taip, kad į gamybos mokesčio bazę įskaičiuojamas kvotinio cukraus kiekis, atšauktas iš rinkos pagal šio reglamento
19 straipsnį ir 2007 m. kovo 16 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 290/2007, nustatančio Tarybos reglamento (EB) Nr. 318/2006
19 straipsnyje minimą procentinį dydį 2007–2008 prekybos metais, 1 straipsnį.
2.
Išnagrinėjus antrąjį prejudicinį klausimą nepaaiškėjo nieko, kas galėtų daryti įtaką Reglamento Nr. 320/2006 16 straipsnio
galiojimui.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.