CELEX: 62003TJ0309
Vyšetřování Evropského úřadu pro boj proti podvodům (OLAF) týkající se správy a financování Institutu pro evropsko-latinskoamerické vztahy (IRELA)
Případný střet zájmů u vyšetřovatele
Odvolání ze skupiny
Dopady na průběh vyšetřování a obsah zprávy o vyšetřování
Zpráva, kterou se uzavírá vyšetřování
Žaloba na neplatnost
Přípustnost
Žaloba na náhradu škody
Přípustnost

Právní rámec sporu
1       Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF), zřízený rozhodnutím Komise 1999/352/ES, ESUO, Euratom ze dne 28. dubna 1999 (Úř. věst.
L 136, s. 20; Zvl. vyd. 01/03, s. 110) je zejména pověřen prováděním vnitřních správních vyšetřování za účelem vyšetřování
závažných činů souvisejících s výkonem odborné činnosti, které mohou představovat porušení povinností úředníky a zaměstnanci
Společenství, jež může vést k disciplinárnímu, a popřípadě i trestnímu řízení.
2       Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1073/1999 ze dne 25. května 1999 o vyšetřování prováděném OLAF (Úř. věst. L 136,
s. 1; Zvl. vyd. 01/03, s. 91) stanoví, že vyšetřování, která se týkají orgánů, institucí, úřadů a agentur Společenství se
provádějí při dodržování pravidel Smluv a služebního řádu úředníků Evropských společenství (čl. 4 odst. 1 druhý pododstavec).
Článek 6 tohoto nařízení upřesňuje způsoby provádění vyšetřování, která jsou prováděná pod vedením ředitele OLAF zaměstnanci
OLAF, kteří se musí chovat zejména v souladu se služebním řádem Evropských společenství.
3       Článek 9 nařízení č. 1073/1999 stanoví, že po skončení vyšetřování prováděného OLAF vypracuje tento pod vedením svého ředitele
zprávu, která obsahuje zvláště závěry vyšetřování včetně doporučení ředitele k přijetí dalších opatření. V souladu s odstavcem
4 tohoto ustanovení zpráva vypracovaná po skončení vnitřního vyšetřování a jakýkoli jiný s ním související dokument jsou předány
dotčenému orgánu, instituci, úřadu nebo agentuře, které případně vyvodí z vyšetřování důsledky, zejména disciplinární nebo
soudní.
4       Podle článku 14 téhož nařízení může každý úředník nebo jiný zaměstnanec Evropských společenství podat řediteli OLAF stížnost
proti aktu nepříznivě zasahujícímu do jeho právního postavení, který přijal OLAF v rámci vnitřního vyšetřování podle čl. 90
odst. 2 služebního řádu úředníků Evropských společenství.
5       Rozhodnutí Komise 1999/396/ES, ESUO, Euratom ze dne 2. června 1999 o podmínkách a postupech vnitřního vyšetřování pro boj
proti podvodům, úplatkářství a jiné nedovolené činnosti poškozující zájmy Společenství (Úř. věst. L 149, s. 57; Zvl. vyd.
01/03, s. 118) ve svém čl. 4 prvním pododstavci stanoví, že vyvstanou-li možné osobní důsledky pro člena, úředníka či zaměstnance
Komise, musí být dotyčná osoba urychleně vyrozuměna, pokud to nenarušuje vyšetřování. Toto ustanovení upřesňuje, že nesmí
být vyvozen žádný závěr z vyšetřování, který jmenovitě poukazuje na dotyčnou osobu, aniž by jí byla dána možnost vyjádřit
se ke všem skutečnostem, které se jí týkají.

Skutečnosti předcházející sporu
6       Manel Camós Grau, úředník Komise zařazený do platové třídy A 3, se v letech 1992 až 1997 podílel, zatímco byl zaměstnán u ředitelství
pro Latinskou Ameriku Generálního ředitelství (GŘ) pro vnější hospodářské vztahy, na správě Institutu pro latinsko-americké
vztahy (dále jen „IRELA“), založeném v roce 1984.
7       Poté, co několik zpráv, zejména GŘ pro finanční kontrolu Komise v roce 1997 a Účetního dvora v roce 1998 jasně ukázaly na
rozpočtové a účetní nesrovnalosti IRELA, rozhodl se ředitel OLAF zahájit dne 4. července 2000 vyšetřování týkající se IRELA,
poté dne 29. ledna 2001 rozšířit původní vyšetřování a zahájit rovněž vnitřní vyšetřování týkající se tří úředníků Komise,
mezi nimi také žalobce.
8       Podle článku 4 rozhodnutí 1999/396 ředitel OLAF vyrozuměl dne 30. ledna 2001 M. C. Graua o zahájení tohoto vyšetřování a o možnosti,
že pro něho vyplynou důsledky ze zjištěných nesrovnalostí. Sdělil mu rovněž jména zaměstnanců OLAF oprávněných vést vyšetřování.
9       Manel Camós Grau byl za pomoci svého právního zástupce vyslechnut dne 22. února 2001 třemi ze čtyř oprávněných zaměstnanců
OLAF.
10     Dopisy ze dne 22. února 2002 zaslanými řediteli OLAF a dozorčímu výboru OLAF, M. C. Grau upozornil na úlohu GŘ pro finanční
kontrolu, kterou hraje ve vztahu k IRELA a vyjádřil znepokojení, pokud jde o jednoho z vyšetřovatelů, pana P., z důvodu, že
tento nemůže být objektivní, jak je to vyžadováno pro vedení vyšetřování, vzhledem k tomu, že část svého služebního postupu
strávil ve službě u tohoto generálního ředitelství. Ředitel OLAF mu zaslal předběžnou odpověď dne 22. března 2002.
11     Právní zástupce M. C. Graua upřesnil v dopise ze dne 15. dubna 2002 zaslaném řediteli OLAF podezření svého klienta ohledně
možného střetu zájmů u pana P. s ohledem na úkoly, které mu byly svěřeny v rámci oddělení pro kontrolu IRELA u GŘ pro finanční
kontrolu v rozhodné době z hlediska skutečností, které jsou předmětem vyšetřování a jeho chování při vedení zmíněného vyšetřování.
Právní zástupce žalobce se v témže smyslu obrátil rovněž na předsedu dozorčího výboru OLAF dopisem ze dne 26. dubna 2002.
12     Manel Camós Grau byl za pomoci svého právního zástupce vyslechnut dne 22. dubna 2002 vedoucím oddělení „Soudců a státních
zástupců, právního poradenství a soudního přezkumu“ OLAF v rámci slyšení, které mělo za cíl upřesnit jeho tvrzení ohledně
pana P. Vedoucí tohoto oddělení vyslechl dne 23. dubna 2002 rovněž dotčeného vyšetřovatele.
13     Dopisem ze dne 17. května 2002 vedoucí oddělení „Soudců a státních zástupců, právního poradenství a soudního přezkumu“ M.
C. Grauovi sdělil, že jeho oddělení poskytlo řediteli OLAF právní stanovisko, podle něhož „postavení pana P. jakožto vyšetřovatele,
který se účastní projednávání referenčního spisu [IRELA], může být považováno za střet zájmů“, a že se OLAF rozhodl v souladu
s návrhem, podaným tímto oddělením řediteli, „odvolat [tohoto vyšetřovatele] z vyšetřování“ (dále jen „rozhodnutí ze dne 17. května
2002“).
14     Manel Camós Grau podal dne 29. července 2002 řediteli OLAF stížnost podle článku 90 služebního řádu úředníků Evropských společenství,
ve znění použitelném na projednávaný případ (dále jen „služební řád“) na základě článku 14 nařízení č. 1073/1999, směřující
zejména ke zrušení rozhodnutí ze dne 17. května 2002 v rozsahu, v němž ponechalo v platnosti úkony provedené panem P. v rámci
vyšetřování týkajícího se IRELA, což je podle dotčeného v rozporu s požadavky nestrannosti a objektivity a k tomu, aby mu
byla přiznána náhrada nemajetkové újmy a újmy na služebním postupu, které mu byly způsobeny.
15     Ředitel OLAF potvrdil přijetí této stížnosti dne 14. srpna 2002.
16     Právní zástupce M. C. Graua zaslal řediteli OLAF a předsedovi dozorčího výboru dne 25. září 2002 další dopis, v němž připomněl
výtky svého klienta vůči průběhu vyšetřování týkajícího se IRELA.
17     Závěrečná zpráva o vyšetřování týkajícím se IRELA byla zaslána ředitelem OLAF dne 17. října 2002 generálnímu tajemníkovi Komise,
generálnímu tajemníkovi Evropského parlamentu a belgickým a španělským soudním orgánům. Dne 4. listopadu 2002 byla rovněž
doručena M. C. Grauovi. Španělské soudní orgány oznámily OLAF dne 13. února 2003, belgické soudní orgány dne 10. března 2003
své rozhodnutí věc odložit.
18     Zpráva OLAF kritizuje způsob, jakým byl IRELA spravován, a úlohu, kterou v tomto ohledu hrála Komise. Obviňuje zejména tři
úředníky Komise, mezi nimi i M. C. Graua, kteří se podíleli na správě IRELA, když je prohlašuje za odpovědné za to, že navrhli
a povolili systém financování, který umožnil vznik rozpočtových a účetních nesrovnalostí. Zpráva doporučuje zahájení disciplinárních
řízení proti nim.
19     Vzhledem k tomu, že na stížnost podanou dne 29. července 2002 M. C. Grauem nebylo výslovně odpovězeno ve lhůtě čtyř měsíců
stanovené v čl. 90 odst. 2 služebního řádu, k implicitnímu zamítnutí této žádosti došlo dne 29. listopadu 2002 (dále jen „rozhodnutí
ze dne 29. listopadu 2002“).
20     Španělský deník
El País
uveřejnil ve svém vydání ze dne 11. prosince 2002 článek věnovaný závěrům OLAF v jeho zprávě týkající se IRELA, nazvaný „Evropská
unie spojuje španělské politiky a úředníky s neodůvodněnými výdaji ve výši 3,6 milionů“, který jmenovitě zmiňoval žalobce.
21     Manel Camós Grau zaslal dne 4. února 2003 řediteli OLAF stížnost proti zprávě ze dne 17. října 2002, kterou bylo vyšetřování
OLAF uzavřeno.
22     Po obdržení zprávy OLAF Komise dne 10. února 2003 pověřila Úřad pro vyšetřování a disciplinární opatření (dále jen „IDOC“),
aby provedl doplňující správní vyšetřování za účelem určení slučitelnosti určitých jednání se služebním řádem platným v rozhodné
době a určení případné odpovědnosti úředníků zmíněných ve zprávě OLAF.
23     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 10. března 2003 podal M. C. Grau žalobu, zapsanou do rejstříku pod číslem T‑96//03, která
směřovala jednak ke zrušení rozhodnutí ze dne 17. května 2002, které vyloučilo pana P. z vyšetřování týkajícího se IRELA v rozsahu,
v němž ponechalo v platnosti úkony provedené za jeho účasti, a rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2002, kterým byla implicitně
zamítnuta jeho stížnost, a jednak k tomu, aby byla Komisi uložena povinnost k náhradě nemajetkové újmy a újmy na služebním
postupu údajně vzniklých z důvodu těchto rozhodnutí.
24     Rozhodnutím ze dne 28. května 2003 zamítl ředitel OLAF stížnost M. C. Graua proti zprávě ze dne 17. října 2002, když se domníval,
že zmíněná zpráva nepředstavuje akt nepříznivě zasahující do jeho právního postavení a, podpůrně, že tvrzení dotčeného ohledně
legality vyšetřování nejsou opodstatněná.
25     IDOC předložil svou zprávu dne 2. července 2003. Tato zpráva dochází k závěru, že účast úředníků Komise na správě IRELA byla
slučitelná s tehdy platnou právní úpravou Společenství a že při nedostatku důkazů prokazujících, že tito úředníci přijali
ve vztahu k ozdravnému plánu IRELA postoj neslučitelný s toutéž právní úpravou, jejich odpovědnost nemůže být určena. Zpráva
uvádí, že vyšetřování neprokázalo osobní odpovědnost osob, ale spíše odhalilo nedostatek koordinace mezi službami Komise dotčenými
kontrolou finančních prostředků Společenství poskytnutých IRELA. Nakonec navrhuje buď odložit věc bez dalšího doplňujícího
správního vyšetřování, nebo provést dodatečná vyšetřování, která budou dlouhá a složitá.
26     Orgán oprávněný ke jmenování (dále jen „OOJ“) informoval dne 2. září 2003 M. C. Graua, že se rozhodl odložit věc bez disciplinárních
důsledků.
27     Usnesením ze dne 9. června 2004, Camós Grau v. Komise (T‑96/03, Sb. VS s. I‑A-157 a II‑707) Soud odmítl žalobu žalobce zmíněnou
v bodě 23 výše jako nepřípustnou. Soud měl zejména za to, že napadené rozhodnutí představuje mezitímní opatření v rámci vyšetřování
zahájeného OLAF, nemá právně závazné účinky, které by mohly ovlivnit zájmy žalobce a změnit jeho právní postavení, a že jeho
případné protiprávnosti se může dovolat před soudem v rámci žaloby proti napadnutelnému aktu, kterým bude ukončeno řízení.

Řízení
28     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 8. září 2003 M. C. Grau podal projednávanou žalobu.
29     Dopisem ze dne 29. září 2003 požádal žalobce Soud, aby nařídil Komisi předložení dokumentů týkajících se vyšetřování OLAF
a jeho důsledků.
30     Organizačním procesním opatřením oznámeným dne 30. března 2004 Soud požádal Komisi, aby předložila všechny přílohy ke zprávě
OLAF, zprávu o doplňujícím správním vyšetřování provedeným IDOC a návrh zprávy vypracovaný jedním z vyšetřovatelů pověřeným
vyšetřováním OLAF, který byl použit k vypracování závěrečné zprávy OLAF. Soud mimoto Komisi požádal, aby uvedla, jaké změny
byly provedeny v návrhu zprávy OLAF a které vyšetřovací úkony byly přezkoumány, jakož i důvody, proč přesněji nezanalyzovala
úlohu GŘ pro finanční kontrolu.
31     Komise předložila požadované dokumenty a odpověděla na otázky Soudu dne 10. května 2004, přičemž k tomuto předložení dokumentů
a odpovědím se žalobce vyjádřil dne 1. července 2004.
32     Podle článků 14 a 51 svého jednacího řádu se Soud poté, co vyslechl účastníky řízení, rozhodl dne 6. června 2005 předat věc
čtvrtému senátu složenému z pěti soudců.
33     Organizačním procesním opatřením oznámeným dne 27. června 2005 Soud požádal účastníky řízení, aby předložili stížnost ze dne
4. února 2003 zmíněnou v bodě 21 výše a uvedli, pokud jde o žádost žalobce o pracovní místo ředitele zmíněnou v jeho písemných
vyjádřeních, okolnosti vztahující se k volnému pracovnímu místu, povahu pracovního místa a postup při jeho obsazování. Soud
mimoto požádal žalovanou, aby předložila příklady aktů nepříznivě zasahujících do právního postavení, které mohou být podle
ní předmětem stížnosti podle článku 14 nařízení č. 1073/1999, a vysvětlila důvody, proč vypustila pasáže návrhu zprávy OLAF
týkající se úlohy a odpovědnosti GŘ pro finanční kontrolu ve vztahu k IRELA v konečné verzi zmíněné zprávy. Žalovaná odpověděla
na otázky Soudu dne 4. srpna 2005, žalobce dne 9. srpna 2005.
34     Řeči účastníků řízení a jejich odpovědi na otázky Soudu byly vyslechnuty na jednání konaném dne 14. září 2005.
35     V dopise ze dne 23. září 2005 si Komise přála poskytnout upřesnění určitých otázek zmíněných při jednání týkajících se šíření
zprávy OLAF v rámci svých služeb a případného vložení zmíněné zprávy do osobního spisu žalobce.
36     Usnesením ze dne 26. října 2005 předseda čtvrtého rozšířeného senátu Soudu znovu otevřel ústní část řízení za účelem vložení
takto předaných informací do spisu a za účelem umožnění žalobci předložit případná vyjádření k doplňujícím údajům poskytnutých
Komisí.
37     Žalobce nepředložil vyjádření ve lhůtách stanovených Soudem.
38     Předseda čtvrtého rozšířeného senátu Soudu uzavřel ústní část řízení rozhodnutím ze dne 3. ledna 2006.

Návrhová žádání účastníků řízení
39     Žalobce navrhuje, aby Soud:
– zrušil rozhodnutí ze dne 17. května 2002, kterým byl pan P. vyloučen z vyšetřování týkajícího se IRELA v rozsahu, v němž
ponechává v platnosti úkony provedené za jeho účasti, aniž by byly přezkoumány, zrušeny nebo znovu provedeny;
– zrušil rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2002, kterým byla implicitně zamítnuta jeho stížnost ze dne 29. července 2002 podaná
proti rozhodnutí ze dne 17. května 2002;
– zrušil zprávu OLAF ze dne 17. října 2002, kterou bylo uzavřeno vyšetřování týkající se IRELA;
– zrušil rozhodnutí ředitele OLAF ze dne 28. května 2003, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem dne 4. února 2003
proti této zprávě;
– uložil Komisi, aby mu zaplatila částku předběžně stanovenou na 10 000 eur jakožto náhradu nemajetkové újmy;
– uložil Komisi, aby mu předběžně zaplatila jedno euro jakožto náhradu újmy na služebním postupu;
– uložil Komisi, aby mu nahradila výdaje vynaložené na jeho obranu v rámci vyšetřování a jeho správních stížností proti rozhodnutí
ze dne 17. května 2002 a zprávě OLAF ze dne 17. října 2002;
– uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
40     Komise navrhuje, aby Soud:
– odmítl žalobu jako nepřípustnou v plném rozsahu nebo podpůrně, pokud jde o návrh na zrušení prvních dvou napadených rozhodnutí;
– podpůrně zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
– uložil žalobci náhradu nákladů řízení.

Právní otázky

K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení rozhodnutí ze dne 17. května 2002 a rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2002
41     Prvý a druhý bod návrhových žádání uvedených v projednávané žalobě, které směřují ke zrušení rozhodnutí ze dne 17. května
2002 a 29. listopadu 2002, představují jednoznačně pouhé převzetí návrhových žádání již uvedených v řízení ve věci T‑96/03.
V den podání projednávané žaloby dne 8. září 2003 jejich přípustnosti bránila námitka překážky věci zahájené, kterou Soud
musí v každém případě vznést z úřední povinnosti (rozsudek Soudního dvora ze dne 26. května 1971, Bode v. Komise, 45/70 a 49/70,
Recueil, s. 465, bod 11, a rozsudek Soudu ze dne 12. prosince 1996, Stott v. Komise, T‑99/95, Recueil, s. II‑2227, body 22
a 23). Jak bylo ostatně uvedeno v bodě 27 výše, Soud v usnesení Camós Grau v. Komise konstatoval nepřípustnost těchto návrhových
žádání vzhledem k tomu, že nesměřovaly proti napadnutelnému aktu.
42     Z výše uvedeného vyplývá, že prvý a druhý bod návrhových žádání jsou jako takové nepřípustné. To nevylučuje, že argumentace
uvedená na jejich podporu může být zohledněna při posouzení, pokud je namístě, legality aktů přijatých po přijetí aktů uvedených
ve zmíněných návrhových žádáních.

K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení rozhodnutí ze dne 28. května 2003, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem
dne 4. února 2003 proti zprávě OLAF
43     Z ustálené judikatury vyplývá, že návrhová žádání směřující proti zamítnutí stížnosti mají za účinek předložení aktu, proti
němuž byla stížnost podána, soudu a jako taková nemají samostatný obsah (rozsudek Soudního dvora ze dne 17. ledna 1989, Vainker
v. Parlament, 293/87, Recueil, s. 23, bod 8). Je tedy třeba mít za to, že jediným předmětem třetího bodu návrhových žádání,
který směřuje proti zprávě OLAF a čtvrtého bodu zmíněných návrhových žádání směřujícího proti stížnosti podané proti této
zprávě, je návrh na zrušení zprávy OLAF ze dne 17. října 2002 (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 23. března 2004, Theodorakis
v. Rada, T‑310/02, Recueil FP, s. I‑A-95 a s. II‑427, bod 19).

K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení zprávy OLAF ze dne 17. října 2002

K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
44     Komise uplatňuje, že napadený akt představuje přípravný akt, který nezasahuje nepříznivě do právního postavení a nemůže být
předmětem návrhu na zrušení. Zpráva o vyšetřování OLAF, stejně jako vyšetřování a organizační opatření přijatá v jeho průběhu
byly pouze přípravnými fázemi, které nepředjímaly konečné správní rozhodnutí. Dovolávání se jakýchkoliv vad řízení, které
ovlivnily vyšetřování, za předpokladu, že byly prokázány, nemůže tak vyvrátit závěr, podle něhož má sporná zpráva charakter
přípravného aktu, a nikoli aktu nepříznivě zasahujícího do právního postavení vzhledem k tomu, že nenastala žádná změna právního
postavení dotčeného. Porušení procesních pravidel neprokazuje, že byl přijat akt zasahující do právního postavení, ale může
být naproti tomu incidenčně dovoláváno proti konečnému správnímu rozhodnutí, které zasahuje do právního postavení. Žalovaná
dodává, že předpokládané ovlivnění morálních zájmů a výhledů služebního postupu žalobce je nerelevantní, protože se jedná
o skutkové okolnosti, a nikoli závazné důsledky zprávy, která mění právní postavení dotčeného. Rovněž tvrdí, že OLAF navzdory
své funkční nezávislosti nemá rozhodovací pravomoc a jeho zprávy o vyšetřování nemají právně závazný účinek vzhledem k tomu,
že jejich účelem je připravit disciplinární řízení.
45     Žalobce tvrdí, že jeho žaloba je přípustná, protože má za to, že zpráva OLAF představuje akt nepříznivě zasahující do jeho
právního postavení. Uplatňuje, že tato zpráva ovlivňuje přímo a bezprostředně jeho právního postavení z důvodů pochybení,
která obsahuje. Zpráva je výsledkem složitého řízení poznamenaného vadami dřívějších aktů o vyšetřování nebo nečinností OLAF,
porušením zásad ekvity, nestrannosti, ochrany legitimního očekávání a řádné správy, jakož i porušením práv obhajoby. Byla
přijata za protiprávních podmínek vzhledem k tomu, že byla přijata bez účasti jediného vyšetřovatele, který zůstal oprávněn
až do ukončení vyšetřování a nebyla předložena žalobci, přestože byl osobně obviněn. Manel Camós Grau uplatňuje, že tato zpráva
ovlivňuje přímo a bezprostředně jeho morální zájmy jednak proto, že ho jmenovitě zmiňuje a nesprávně mu přičítá odpovědnost
za zjištěné nesrovnalosti, a jednak proto, že byla sdělena Komisi a španělským a belgickým soudním orgánům a zveřejněna v tisku.
Zpráva může také ovlivnit služební postup žalobce a zdá se, že skutečně zabránila jeho povýšení na místo ředitele, o které
se ucházel. Žalobce tvrdí, že zpráva OLAF má povahu rozhodnutí, protože vychází z rozhodnutí ředitele OLAF, které upravuje
nařízení č. 1073/99. Nakonec uplatňuje, že postup vnitřního vyšetřování vedený OLAF musí být považován za odlišný od disciplinárního
řízení z důvodu funkční nezávislosti OLAF.
Závěry Soudu
46     Žaloba směřuje proti aktu přijatému OLAF pod vedením jeho ředitele, kterým byly schváleny závěry zprávy, kterou bylo uzavřeno
vyšetřování týkající se IRELA.
47     Podle ustálené judikatury akty nebo rozhodnutí, které mohou být předmětem žaloby na neplatnost ve smyslu článku 230 ES, představují
opatření s právně závaznými účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce a které podstatným způsobem mění jeho právní postavení
(rozsudky Soudního dvora ze dne 11. listopadu 1981, IBM v. Komise, 60/81, Recueil, s. 2639, bod 9, a ze dne 14. února 1989,
Bossi v. Komise, 346/87, Recueil, s. 303, bod 23).
48     Přitom taková zpráva, jako je zpráva, kterou OLAF vypracoval na základě vnějšího a vnitřního vyšetřování týkajícího se IRELA,
nemění podstatným způsobem právní postavení osob, které tak jako žalobce jsou v ní jmenované.
49     Zpráva, kterou bylo uzavřeno vyšetřování, jež představuje dokončený dokument, přijatý na závěr samostatného správního řízení
služby, která má funkční nezávislost, sice nemůže být z tohoto důvodu kvalifikovaná jako přípravné opatření pro správní nebo
soudní řízení, která mohou být následně zahájená, ale která mohou probíhat rovněž souběžně nebo mohou být zahájena před předložením
věci OLAF. Konečný charakter zprávy OLAF ve vztahu k postupu vyšetřování tohoto úřadu ji nicméně proto nepřiznává povahu aktu
s právně závaznými účinky.
50     Zprávy, kterými se ukončují vyšetřování OLAF a jejichž vypracování a doručení ukončuje jeho úkol, obsahují totiž kromě vztahu
zjištěných skutečností i uvedení závěrů z nich vycházejících, jakož i doporučení týkající se důsledků, zejména disciplinárních
a trestních, které mohou podle OLAF vést ke zprávám, jejichž závěry a doporučení jsou určené příslušným orgánům členských
států, jakož i dotčeným orgánům, aby rozhodly, zda je namístě z nich vyvodit důsledky, či nikoliv. I když OLAF může ve svých
zprávách doporučit přijetí aktů s právně závaznými účinky, které nepříznivě zasahují do právního postavení dotčených osob,
stanovisko, které v tomto ohledu předkládá s sebou nenese žádnou povinnost, byť jen procesní, pro orgány, kterým je určeno.
51     Z ustanovení nařízení č. 1073/199, zvláště z bodu 13 odůvodnění a článku 9 nařízení vyplývá, že závěry OLAF obsažené v závěrečné
zprávě nemohou automaticky vést k zahájení disciplinárního nebo soudního řízení, jelikož příslušné orgány mají volnost při
rozhodování, jaké důsledky ze závěrečné zprávy vyvodí, a jsou tedy jedinými orgány, které jsou oprávněny přijímat rozhodnutí,
kterými by bylo dotčeno právní postavení osob, proti kterým zpráva doporučila zahájení takových řízení (usnesení Soudu ze
dne 13. července 2004, Comunidad Autónoma de Andalucía v. Komise, T‑29/03, Sb. rozh. s. II‑2923, bod 37).
52     Je ostatně nesporné, že i když v projednávaném případě sporná zpráva doporučila zahájení disciplinárního řízení proti žalobci,
takové řízení nebylo zahájeno vzhledem k tomu, že OOJ naopak M. C. Grauovi oznámil dne 2. září 2003, že se rozhodl odložit
věc bez disciplinárních důsledků.
53     Po tomto rozhodnutí o odložení, k němuž je připojeno upřesnění, že OOJ nezjistil odpovědnost žalobce ve věci, ve které bylo
zahájeno vyšetřování OLAF, napadená zpráva již nemohla legálně sloužit jako základ žádného pozdějšího rozhodnutí OOJ týkajícího
se ho ani být žádným způsobem zohledněna na rozdíl od například hodnotící zprávy při služebním postupu dotčeného. Zpráva mimoto
neměla trestní důsledky vzhledem k tomu, že belgické a španělské soudní orgány sdělily OLAF ve dnech 13. února 2003 a 10. března
2003 své rozhodnutí věc odložit, jak bylo uvedeno v bodě 17 výše. Z toho vyplývá, že profesní situace dotčeného nemohla být
za takových okolností napadenou zprávou ovlivněna.
54     Argumenty žalobce týkající se průběhu vyšetřování a obsahu zprávy nemohou změnit tyto závěry.
55     Vady řízení a porušení podstatných formálních náležitosti, dovolávané v rámci žaloby na neplatnost, o kterých je v projednávaném
případě tvrzeno, že postihly zprávu o vyšetřování OLAF, nemohou zmíněné zprávě přiznat charakter aktu nepříznivě zasahujícího
do právního postavení. Taková porušení mohou být napadena pouze na podporu žaloby směřující proti pozdějšímu napadnutelnému
aktu v rozsahu, v němž měla vliv na jeho obsah, a nikoli nezávisle při neexistenci takového aktu (viz v tomto smyslu rozsudek
Soudního dvora ze dne 10. prosince 1987, Del Plato a další v. Komise, 181/86 až 184/86, Recueil, s. 4991, body 10, 22, 25,
33, 35, 36 a 38).
56     Mimoto v případě, že zpráva OLAF ovlivňuje morální zájmy žalobce v rozsahu, v němž ho jednak jmenovitě uvádí a nesprávně mu
přičítá odpovědnost za zjištěné nesrovnalosti, a jednak byla sdělena Komisi a španělským a belgickým soudním orgánům a byla
zveřejněna v tisku, takové okolnosti, které mohou představovat újmu, nemohou nicméně přiznat zmíněné zprávě charakter aktu
nepříznivě zasahujícího do právního postavení ve smyslu článku 230 ES.
57     Okolnost, že zprávy OLAF byly přijaté pod vedením ředitele aktem OLAF, který byl v projednávaném případě zhmotněn přijetím
a předáním sporné zprávy dotčeným orgánům dne 17. října 2002, nemá konečně dopad na napadnutelnou povahu zpráv OLAF.
58     Z výše uvedeného vyplývá, že návrh na zrušení zprávy OLAF ze dne 17. října 2002 týkající se IRELA směřuje proti dokumentu,
který nemá právně závazné účinky, jimiž mohou být dotčeny zájmy žalobce a který podstatným způsobem mění jeho právní postavení.
Návrhové žádání směřující ke zrušení uvedené zprávy je proto nepřípustné.

Návrhová žádání směřující k náhradě domnělé újmy

K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
59     Komise, která se dovolává nepřípustnosti žaloby v plném rozsahu, uplatňuje, že nepřípustnost návrhových žádání směřujících
zrušení má za následek nepřípustnost návrhových žádání směřujících k náhradě škody, pokud, jako v projednávaném případě, existuje
úzký vztah mezi oběma návrhy.
60     Vzhledem k tomu, že stížnost podaná proti zprávě OLAF, kterou žalobce zaslal dne 4. února 2003 řediteli OLAF, mimoto neobsahuje
návrh na náhradu škody, jsou také návrhová žádání M. C. Graua směřující k náhradě škody nepřípustná na základě článků 90 a 91
služebního řádu, na něž odkazuje nařízení č. 1073/1999.
61     Žalobce tvrdí, že jeho návrh na náhradu škody způsobené protiprávností zprávy OLAF a vážnými chybami, kterých se dopustil
OLAF vůči němu, je přípustný.
Závěry Soudu
–        Pokud jde o povinnost předchozí stížnosti
62     Ze spisu vyplývá, že žalobce se ve své stížnosti ze dne 4. února 2003 proti zprávě OLAF omezil, pokud jde o škodu, jejíž náhradu
žádá v projednávané žalobě, na „vyhrazení si práva požadovat náhradu velmi vážné majetkové a nemajetkové újmy, kterou mu zpráva
způsobila a může způsobit v budoucnu“.
63     Postoj žalované vychází z myšlenky, že článek 14 nařízení č. 1073/1999 činí povinným podání stížnosti ve smyslu čl. 90 odst. 2
služebního řádu před podáním jakékoliv žaloby úředníka nebo zaměstnance proti rozhodnutí OLAF, ať již tato žaloba směřuje
ke zrušení aktu, nebo náhradě škody. V důsledku toho musí žalobě na náhradu škody, aby byla přípustná, předcházet stížnost,
která má tentýž předmět. Odchylka může být připuštěna pouze v případě, že návrhová žádání směřující k náhradě škody jsou jasně
vedlejší k návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení, kterým předcházela stížnost, a jsou přípustná – čemuž tak v projednávaném
případě není.
64     Článek 14 nařízení č. 1073/1999 stanoví nicméně možnost podat stížnost řediteli OLAF pouze proti aktu nepříznivě zasahujícímu
do právního postavení, a nikoliv v případě žádosti o náhradu škody, která je založena na domněle chybných činnostech nebo
opomenutích OLAF při vyšetřování. Je tedy třeba posoudit, zda extenzivní výklad tohoto ustanovení, pokud jde o povinnost podání
předběžné stížnosti, který provádí Komise, je odůvodněný.
65     K tomuto posouzení je třeba odpovědět na otázku, zda spor musí být považován za patřící mezi obecné spory v oblasti mimosmluvní
odpovědnosti uvedené v článku 235 ES a v článku 288 ES nebo mezi spory týkajícími se vztahů mezi Společenstvím a jeho zaměstnanci,
uvedené v článku 236 ES. V prvním případě mohou totiž být návrhová žádání směřující k náhradě škody předložena přímo soudu.
Naproti tomu v druhém případě musí podle ustálené judikatury žalobě na náhradu škody, která směřuje k náhradě škody, která
nebyla způsobená aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení, jehož zrušení je požadováno, nýbrž různými údajnými správními
chybami a opomenutími, předcházet postup o dvou fázích. Ten musí nutně začínat podáním žádosti, ve kterém je OOJ vyzván k náhradě
dovolávané škody a poté musí případně následovat podání stížnosti proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti (rozsudek Soudu ze
dne 13. července 1993, Moat v. Komise,  T‑20/92, Recueil, s. II‑799, bod 47).
66     V projednávaném sporu však žalobce nežaluje Komisi jakožto OOJ, do jehož pravomoci spadá jako úředník, ale žaluje ji jako
orgán, k němuž je připojen OLAF, který je službou s funkční samostatností, na jehož vztahy s úředníky a zaměstnanci různých
orgánů se použijí pravidla jiná, než jsou obvyklá pravidla upravující vztahy mezi úředníky a zaměstnanci a jejich OOJ. Skutečnost,
že se Komise v projednávaném sporu, jako ve všech žalobách podaných proti OLAF, nachází v postavení žalované, vyplývá ze správního
a rozpočtového připojení této služby k dotčenému orgánu a z neexistence právní subjektivity této služby. V tomto ohledu stačí
poznamenat, že kdyby nebyl M. C. Grau úředníkem Komise, ale jiného orgánu, musel by stejně podat návrh na náhradu škody, která
mu vznikla z důvodu chování OLAF, proti Komisi.
67     Spor se mimoto netýká aktů nebo jednání Komise ovlivňujících služební postup žalobce, vzhledem k tomu, že samotná zpráva OLAF
nemá, jak již bylo rozhodnuto, žádný právní účinek na jeho profesní situaci. Na základě výtek, které uvádí ohledně chyb, jichž
se OLAF vůči němu dopustil v průběhu vyšetřování týkajícího se IRELA, v důsledku kterých zpráva obsahovala ve vztahu k němu
nepříznivá posouzení a závěry, se M. C. Grau nachází ve stejné situaci jako jakákoliv osoba – bez ohledu na to, zda je úředníkem
Společenství, či nikoliv – jež byla obviněna zprávou OLAF. Okolnost, že zjištění OLAF ohledně žalobce týkající se jeho úlohy
jakožto úředníka Komise při správě a fungování IRELA nemění předmět sporu, který se netýká profesní činnosti M. C. Graua,
ale způsobu, jakým OLAF vedl a uzavřel vyšetřování, v němž byl jmenovitě určen a byla mu přičtena odpovědnost za zjištěné
nesrovnalosti.
68     Okolnost, že M. C. Grau podle článku 14 tehdy platného nařízení č. 1073/1999 předložil stížnost řediteli OLAF způsobem stanoveným
v čl. 90 odst. 2 služebního řádu, aby dosáhl zrušení zprávy OLAF, je v tomto ohledu bezvýznamná.
69     Jednak totiž systém procesních prostředků a v jeho rámci použitelnost služebního řádu jsou právní otázky, které nezávisí na
vůli účastníků řízení. Kromě toho článek 14 nařízení č. 1073/1999 nemůže být použit, protože stanoví možnost podání stížnosti
pouze proti aktu nepříznivě zasahujícímu do právního postavení; přitom z výše uvedeného vyplývá, že zpráva OLAF nepředstavuje
takový akt, a proto výše zmíněné ustanovení nezpůsobuje, že se postup podání stížnosti předcházející soudnímu řízení použije
na spor.
70     Od vstupu nových ustanovení služebního řádu v platnost dne 1. května 2004 byl sice vložen článek 90a týkající se OLAF, který
kromě předchozí možnosti, tedy možnosti předložit řediteli OLAF stížnost podle čl. 90 odst. 2 služebního řádu směřující proti
aktu OLAF nepříznivě zasahujícímu do právního postavení ve vztahu k vyšetřování OLAF, stanoví možnost předložit témuž řediteli
žádost podle čl. 90 odst. 1 zmíněného řádu vyzývajícího ho, aby ve vztahu k němu přijal rozhodnutí související s vyšetřováním
OLAF.
71     Nicméně před vstupem tohoto nového ustanovení v platnost a v situaci, kdy se článek 14 nařízení č. 1073/1999 k této otázce
nevyjadřuje, takové přiřazení ke sporům mezi Společenstvím a jeho zaměstnanci nebylo nutné, pokud jde o návrhy na náhradu
škody ve vztahu k vyšetřováním OLAF. Žalobce tedy nebyl povinen postupovat podle článku 90 služebního řádu při předložení
takového návrhu na náhradu škody. Návrhová žádání směřující k náhradě škody nemohou být za těchto podmínek zamítnuta z důvodu,
že M. C. Grau nedodržel postup, který nebyl stanoven předpisy platnými v rozhodné době.
72     Je třeba ostatně připomenout, že v souvislosti se svou stížnosti ze dne 4. února 2003 směřující proti zprávě OLAF M. C. Grau
připomněl, byť hypoteticky, své právo požadovat náhradu škody, kterou mu zpráva způsobila. I když tato zmínka nemůže být považovaná
za předběžnou žádost o náhradu škody ve formálním smyslu, je namístě připomenout, že cílem stížnosti je umožnit OOJ zaujmout
postoj ohledně služební otázky před zahájením řízení. Žalovaná nemůže tedy za okolnosti projednávaného případu důvodně tvrdit,
že neměla možnost se předem připravit na žalobu na náhradu škody.
73     Podle ustálené judikatury správní stížnosti ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu nepodléhají žádné podmínce týkající se
formy vzhledem k tomu, že jejich obsah musí být vykládán a pochopen správním orgánem s veškerou péčí, kterou velká, dobře
vybavená organizace musí mít ve vztahu k svým procesním subjektům, včetně svých zaměstnanců (rozsudek Soudního dvora ze dne
9. března 1978, Herpels v. Komise, 54/77, Recueil, s. 585, bod 47).
74     V projednávaném případě je namístě mít za to, že Komise byla vyzvána vyjádřit se k základům žádosti a návrhu na náhradu škody
M. C. Graua jak ve fázi správní, tak ve fázi soudního řízení, a tudíž i za předpokladu, že by článek 90 služebního řádu byl
použitelný, nedostatek předběžné stížnosti nemůže být namítaný proti návrhům na náhradu škody žalobce z důvodu, že formálně
nepožádal před podáním své žaloby i náhradu škody jinak než formou zrušení zprávy.
–        Pokud jde o vztah mezi návrhem na náhradu škody a návrhem na zrušení
75     Žalovaná se nemůže dovolávat judikatury, podle níž, pokud existuje úzký vztah mezi návrhem na náhradu škody a návrhem na zrušení,
nepřípustnost návrhu na zrušení má za následek nepřípustnost návrhu na náhradu škody (rozsudek Bossi v. Komise, bod 47 výše,
bod 31).
76     Cílem této judikatury totiž výslovně je zabránit tomu, aby úředník, který nenapadl rozhodnutí OOJ nepříznivě zasahující do
jeho právního postavení ve stanovené lhůtě, neobcházel tuto prekluzi tím, že předloží žalobu na náhradu škody založenou na
domnělé protiprávnosti tohoto rozhodnutí (rozsudky Soudního dvora ze dne 15. prosince 1966, Schreckenberg v. Komise, 59/65,
Recueil, s. 785, s. 797, ze dne 12. prosince 1967, Collignon v. Komise, 4/67, Recueil, s. 469, 480, a ze dne 7. října 1987,
Schina v. Komise, 401/85, Recueil, s. 3911, body 10 a 13).
77     Není tomu však tak, pokud nepřípustnost návrhových žádání směřujících ke zrušení nevychází z jejich opožděného charakteru,
ale vychází z povahy napadeného aktu, který, v případě že neumožňuje dotčenému se domáhat jeho zrušení, může nicméně způsobit
nenapravitelnou škodu.
78     Procesní subjekty, které z důvodů podmínek přípustnosti uvedených v čl. 230 čtvrtém pododstavci ES totiž nemohou přímo napadnout
určité akty nebo opatření Společenství, mají však možnost zpochybnit jednání, které nemá rozhodovací charakter, a proto nemůže
být předmětem žaloby na neplatnost, tím, že podají žalobu na určení mimosmluvní odpovědnosti stanovenou v článku 235 ES a čl. 288
druhém pododstavci ES, pokud takové jednání může zakládat odpovědnost Společenství (rozsudek Soudu ze dne 15. ledna 2003,
Philip Morris International a další v. Komise, T‑377/00, T‑379/00, T‑380/00, T‑260/01 a T‑272/01, Recueil, s. II‑1, bod 123).
Procesní subjekty mají možnost v rámci takové žaloby na náhradu škody se dovolávat protiprávností spáchaných proti nim při
vypracovávání a přijímání správní zprávy, i když se nejedná o rozhodnutí, které se přímo dotýká práv osob, které jsou v něm
zmíněné (rozsudek Soudního dvora ze dne 10. července 2001, Ismeri Europa v. Účetní dvůr, C‑315/99 P, Recueil, s. I‑5281, body
29 a 30).
79     Žaloba na náhradu škody je mimoto samostatným procesním prostředkem, majícím svou vlastní funkci v rámci systému procesních
prostředků, který je závislý na podmínkách výkonu, které jsou přizpůsobeny jeho zvláštnímu účelu (viz rozsudek Soudního dvora
ze dne 23. března 2004, Veřejný ochránce práv v. Lamberts, C‑234/02 P, Recueil, s. I‑2803, bod 106 a výše uvedená judikatura).
80     Žaloba na náhradu škody podaná M. C. Grauem, která směřuje k náhradě nemajetkové újmy a újmy na služebním postupu, které vyplývají
z nesrovnalostí, kterých se dopustil OLAF při vyšetřování týkajícím se IRELA a následném vypracování zprávy, musí tak být
posuzována, pokud jde o přípustnost, nezávisle na žalobě na neplatnost.
81     Z výše uvedeného vyplývá, že návrhová žádání žalobce směřující k získání náhrady škody, která mu byla způsobena jednáním OLAF,
musí být prohlášena za přípustná.

K věci samé
Argumenty účastníků řízení
82     Žalobce uplatňuje, že pochybení, kterých se OLAF dopustil při vyšetřování týkajícím se IRELA a při přijímání zprávy ze dne
17. října 2002 představují nesprávný služební postup, kterým mu byla způsobena závažná nemajetková újma a újma na služebním
postupu.
83     Ve své žalobě uvádí šest žalobních důvodů týkajících se dovolávaných pochybení.
84     Zaprvé, rozhodnutí OLAF o vyloučení pana P. z vyšetřování nesplňuje povinnost uvést odůvodnění vyžadovanou článkem 253 ES
a článkem 25 služebního řádu, jelikož M. C. Grau s ním byl seznámen až na základě oznámení vedoucího Oddělení soudců a státních
zástupců, právního poradenství a soudního přezkumu ze dne 17. května 2002, jež neuvádělo přesné odůvodnění tohoto rozhodnutí.
85     Zadruhé, OLAF porušil práva obhajoby, jakož i zásadu ochrany legitimního očekávání a zásadu řádné správy. Zpráva o externím
auditu ze dne 14. prosince 2000 týkající se IRELA nebyla M. C. Grauovi sdělena v dostatečném časovém předstihu před slyšením
OLAF konaným dne 22. února 2001. Při tomto slyšení mu vyšetřovatelé sdělili, že je vyslýchán jako svědek, a nikoliv za účelem
prokázání své odpovědnosti. Rovněž neměl k dispozici, při slyšení a poté pro odpověď na písemné otázky, které mu byly položeny,
nezbytné informace pro svou obranu, zejména důkazy, které proti němu OLAF shromáždil. Byla také porušena práva obhajoby a článek
4 rozhodnutí 1999/396 tím, že zpráva OLAF a její přílohy mu nebyly předloženy před přijetím zmíněné zprávy.
86     Zatřetí žalobce tvrdí, že zpráva OLAF byla vypracována v rozporu s ustanoveními čl. 6 odst. 1 až 3 a čl. 9 odst. 1 a 2 nařízení
č. 1073/99, jakož i se zásadou objektivity vyšetřování OLAF, jelikož jediný vyšetřovatel, který zůstal pověřen vyšetřováním
až do jeho konce, se neúčastnil tohoto vypracování. Návrh zprávy vypracovaný tímto vyšetřovatelem před jeho odchodem z OLAF
na začátku září 2002 byl podstatně odlišný od závěrečné zprávy, která jím ostatně není podepsána. Žalobce uplatňuje, že zprávy
o vyšetřování OLAF musí být vypracovány vyšetřovateli a že ředitel OLAF není podle nařízením č. 1073/99 oprávněn sám přijmout
nebo změnit zprávu o vyšetřování.
87     Začtvrté, žalobce tvrdí, že vyšetřování nebylo vedeno, jak stanoví nařízení č. 1073/99, v souladu se základními zásadami práva
Společenství a služebním řádem, zvláště jeho článkem 14. Jelikož totiž M. C. Grau poskytl OLAF závažné indicie týkající se
střetu zájmů u vyšetřovatele OLAF, OLAF se měl ujistit, že akty přijaté tímto vyšetřovatelem a hlavní směry, které dal vyšetřování,
byly provedeny objektivně a nebyly výsledkem střetu zájmů, na který M. C. Grau upozornil. Relevance výtek takto předložených
M. C. Grauem je potvrzena rozporuplným odůvodněním rozhodnutí ze dne 28. května 2003, kterým byla zamítnuta stížnost směřující
proti sporné zprávě, protože toto rozhodnutí uznává, že vyloučení pana P. je nezbytné k zajištění objektivity vyšetřování,
když má současně za to, že jeho účast na vyšetřování neměla nepříznivé důsledky.
88     Zapáté, OLAF se dopustil zjevně nesprávných posouzení skutečné úlohy pana P. jednak, co se týče kontroly IRELA provedené Komisí,
z důvodu odpovědnosti přenesené z vyšetřovatele na GŘ pro finanční kontrolu, a jednak tím, že popřel, že střet zájmů u pana
P. měl dopady na vyšetřování, zatímco tento hrál rozhodující a podstatnou úlohu v udání směru vyšetřování a jeho vedení, což
potvrzuje konečné znění zprávy.
89     Zašesté, žalobce tvrdí, že byly porušeny zásady ekvity a nestrannosti. Zatímco OLAF připustil, že nezávislost a objektivita
pana P. nemohou být zajištěny, a z toho důvodu odvolal dotčeného z vyšetřování, nevyvodil z toho důsledky, když ponechal v platnosti
úkony provedené panem P. Odpovědnost úředníků GŘ pro finanční kontrolu nebyla tak ve zprávě OLAF zmíněná a hlavní odpovědnost
za zjištěné nesrovnalosti byla naopak přisouzena úředníkům Komise, kteří se podíleli na správě IRELA, zvláště žalobci.
90     Na podporu svého návrhu na náhradu škody M. C. Grau uplatňuje, že se tak OLAF dopustil dvou závažných chyb: první tím, že
svěřil své vyšetřování týkající se IRELA úředníkovi, jehož nestrannost nemohla být formálně zaručena, což bylo potvrzeno rozhodnutím
ze dne 17. května 2002, a druhé tím, že přijal závěry, které nebyly založeny na dostatečně přesvědčivých skutečnostech, což
vyplývá z doplňujícího vyšetřování OOJ.
91     Žalobce tvrdí, že mu chyby, kterých se tak OLAF dopustil, způsobily dvojí újmu. Jednak OLAF zasáhl do jeho duševního klidu,
cti a profesní pověsti tím, že ponechal, pokud jde o něho, neodůvodněné podezření, a tím, že mu hrozilo zahájení disciplinárního
a trestního řízení až do odložení věci příslušnými soudními a správními orgány, čímž mu způsobil nemajetkovou újmu. Manel
Camós Grau se z tohoto důvodu dovolává délky řízení, závažnosti závěrů OLAF ve vztahu k němu a jejich zveřejnění v tisku.
Kromě toho byla žalobci způsobena újma na služebním postupu vzhledem k tomu, že jeho žádost o místo ředitele nebyla přijata,
i když prozatímně toto místo zastával, a tedy splňoval podmínky vyžadované pro své jmenování.
92     Komise tvrdí, že podmínky založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství nejsou splněny, jelikož jí nemůže být vytýkáno žádné
protiprávní jednání vzhledem k tomu, že vyšetřování OLAF proběhlo a zpráva byla vypracovaná za vyžadovaných podmínek týkajících
se objektivity a nestrannosti.
93     Zaprvé, žalovaná uplatňuje, že rozhodnutí ze dne 17. května 2002 splňuje povinnost uvést odůvodnění a že se žalobce nesprávně
dovolává článku 25 služebního řádu vzhledem k tomu, že použitelným ustanovením je článek 14 nařízení č. 1073/99.
94     Zadruhé tvrdí, že nebyla porušena práva obhajoby. Manel Camós Grau měl dostatečně dlouhou lhůtu před slyšením k tomu, aby
přezkoumal zprávu o externím auditu týkající se IRELA a veškeré informace užitečné ke své obraně v průběhu vyšetřování. Vyšetřovatelé
neuvedli dotčeného v omyl ohledně vyšetřování a mnohé otázky, které mu byly položené, mu umožnily, aby si byl plně vědom skutečností,
které by mu mohly být vytýkány. Nařízení č. 1073/99 ani článek 4 rozhodnutí 1999/396 mimoto nestanoví sdělení návrhu zprávy
OLAF dotčené osobě, ale pouze že této osobě je dána možnost vyjádřit se ke všem skutečnostem, které se jí týkají, což se v projednávaném
případě stalo.
95     Zatřetí, Komise líčí, že v souladu s vnitřní organizací OLAF, vypracování zprávy o vyšetřování, které je podle článku 9 nařízení
č. 1073/99 provedené pod vedením ředitele, je svěřeno výkonné radě [executive board] a neexistuje žádná obecná zásada stálého
složení skupiny úředníků a zaměstnanců provádějících vyšetřování.
96     Začtvrté, Komise uplatňuje, pokud jde o zachování pravidel postupu a objektivity vyšetřování, že OLAF pečlivě přezkoumal možnost
střetu zájmů u pana P. a vzhledem k tomu, že jej připustil, odvolal vyšetřovatele ve fázi, kdy zpráva ještě nebyla dokončená.
97     Zapáté, OLAF nesprávně neposoudil úlohu pana P., pokud jde o jeho dřívější odpovědnost nebo dotčené vyšetřování. Žalovaná
tvrdí, že pan P. se účastnil vyšetřování pouze jako přidružený vyšetřovatel, nijak neurčil strategii ani směr vyšetřování,
ani neovlivnil zprávu. Tato zpráva byla připravena jiným vyšetřovatelem a vypracovaná výkonným orgánem OLAF, přičemž tento
orgán věděl o okolnostech odvolání pana P.
98     Zašesté, Komise tvrdí, že vyšetřování bylo vedeno v souladu se zásadami nestrannosti a ekvity, protože o odvolání pana P.
bylo rozhodnuto právě za účelem zajištění nestrannosti a objektivity vyšetřování. Uplatňuje, že napadená zpráva jasně ukázala
případnou odpovědnost jiných úředníků, zejména GŘ pro finanční kontrolu a dokumenty předložené žalobcem v tomto ohledu byly
založeny do spisu.
99     Pokud jde škodu, jejíž náhrady se M. C. Grau domáhá, Komise tvrdí, že žalobce nepředložil žádný konkrétní důkaz, který by
prokazoval skutečnou existenci dovolávané nemajetkové újmy, ani indicii týkající se dovolávané újmy na služebním postupu.
Závěry Soudu
–        K založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství
100   Podle ustálené judikatury je v oblasti mimosmluvní odpovědnosti Společenství, pokud jde o škody způsobené jednotlivcům porušením
práva Společenství přičitatelným orgánu nebo instituci Společenství, přiznáno právo na náhradu škody v případě, že jsou splněny
tři podmínky, a sice porušená právní norma přiznává práva jednotlivcům, porušení je dostatečně závažné a existuje přímá příčinná
souvislost mezi porušením povinnosti původcem úkonu a škodou způsobenou poškozeným (rozsudky Soudního dvora ze dne 5. března
1996, Brasserie du pêcheur a Factortame, C‑46/93 a C‑48/93, Recueil, s. I‑1029, bod 51, ze dne 4. července 2000, Bergaderm
a Goupil v. Komise, C‑352/98 P, Recueil, s. I‑5291, body 41 a 42, a ze dne 10. prosince 2002, Komise v. Camar a Tico, C‑312/00 P,
Recueil, s. I‑11355, bod 53).
–        K právním normám, jejichž porušení je dovoláváno
101   Za účelem stanovení mimosmluvní odpovědnosti Společenství je v projednávaném případě namístě nejdříve zjistit, zda právní
normy, jejichž porušení je dovoláváno, přiznávají práva jednotlivcům. Žalobce se dovolává zásad nestrannosti, ekvity a objektivity,
ochrany legitimního očekávání a řádné správy. Tvrdí také, že byla porušena práva obhajoby a pravidla týkající se formálních
náležitostí vypracování zprávy OLAF, jakož i povinnost uvést odůvodnění.
102   V tomto ohledu stačí konstatovat, že přinejmenším pravidlo nestrannosti, které orgány musí dodržovat při provádění úloh souvisejících
s vyšetřováním, takové povahy jako jsou úlohy svěřené OLAF, má za cíl, kromě obecného zájmu, ochranu dotčených osob a přiznává
jím subjektivní právo na respektování odpovídajících záruk (viz v tomto smyslu rozsudek Soudního dvora ze dne 21. listopadu
1991, Technische Universität München, C‑269/90, Recueil, s. I‑5469, bod 14).
103   V důsledku toho je namístě konstatovat, že se žalobce dovolává normy přiznávající práva jednotlivcům.
–        K jednání OLAF při vedení vyšetřování a vypracování zprávy týkající se IRELA
104   Aby bylo možno rozhodnout o mimosmluvní odpovědnosti Společenství, je třeba dále určit, zda jednání OLAF při vedení vyšetřování
a vypracování zprávy týkající se IRELA obsahovalo dostatečně závažné porušení dovolávaného pravidla nestrannosti, tj. podle
judikatury, zda se v tomto ohledu jeví, že se jedná o zjevné a závažné překročení mezí jeho posuzovací pravomoci (viz v tomto
smyslu rozsudek Veřejný ochránce práv v. Lamberts, bod 79 výše, body 49, 60, 62 a 63).
105   Podle ustanovení, která upravují OLAF, musí OLAF vést vyšetřování spadající do své pravomoci v souladu se Smlouvou a obecnými
zásadami práva Společenství, zejména s požadavkem nestrannosti, jakož i v souladu se služebním řádem, jehož článek 14 má zvláště
za cíl zabránit případným situacím střetu zájmů u úředníků.
106   Za účelem zhodnocení jednání OLAF je namístě vzít v úvahu zaprvé, existenci střetu zájmů u pana P. s ohledem na odpovědnost,
kterou měl, pokud jde o IRELA v rámci svých dřívějších funkcí u GŘ pro finanční kontrolu, zadruhé, skutečnou úlohu, kterou
tento vyšetřovatel sehrál při vedení vyšetřování týkajícího se IRELA, a zatřetí, případný dopad takové úlohy na vypracování
zprávy ze dne 17. října 2002.
107   Zaprvé, pokud jde o existenci střetu zájmů u pana P., dopis ze dne 17. května 2002 zaslaný vedoucím Oddělení soudců a státních
zástupců, právního poradenství, a soudního přezkumu M. C. Grauovi uvádí, že OLAF se s ohledem na právní stanovisko, které
toto oddělení podalo řediteli OLAF, podle něhož „postavení pana P. jakožto přidruženého vyšetřovatele v referenčním spisu
[IRELA] může být považováno za střet zájmů“, a v souladu s návrhem podaným tímto oddělením řediteli rozhodl odvolat dotčeného
z vyšetřování. Ze žalobní odpovědi Komise mimoto vyplývá, že pan P. byl vyloučen po zohlednění této možnosti střetu zájmu
a za účelem zajištění nestrannosti a objektivity vyšetřování.
108   Z tohoto důvodu ohledně existence střetu zájmů u pana P. neexistují v projednávaném případě žádné pochybnosti. Ze spisu totiž
vyplývá, že téměř všechny prostředky IRELA pocházely z rozpočtu Společenství, že GŘ pro Latinskou Ameriku, u něhož pracoval
v rozhodné době M. C. Grau, zajišťovalo technický a finanční dohled nad IRELA a že GŘ pro finanční kontrolu, jehož úkolem
je schválit všechny výdajové závazky a platby provedené z finančních prostředků Společenství, schválilo všechny projekty přidělené
IRELA.
109   Pan P., vzděláním účetní, přitom pracoval v rozhodné době z hlediska skutečností, které byly předmětem vyšetřování, u GŘ pro
finanční kontrolu v oddělení pro kontrolu výdajů IRELA jakožto pracovník odpovědný za horizontální a metodologické věci v odboru
potravinové a humanitární pomoci. Zastával konkrétně od 1. března 1998 do 30. listopadu 1998 funkci vedoucího tohoto oddělení,
což ho opravňovalo podepisovat dokumenty týkající se IRELA. IDOC tak ve své zprávě uvádí přípis ze dne 3. ledna 1997, podepsaný
panem P. a zaslaný ředitelství pro Latinskou Ameriku, kterým GŘ pro finanční kontrolu schválilo projekt týkající se IRELA.
110   Existence střetu zájmů u pana P. je v důsledku toho prokázána.
111   Zadruhé, pokud jde o skutečnou úlohu, kterou sehrál pan P. při vedení vyšetřování týkajícího se IRELA, je třeba poznamenat,
že podle rozhodnutí o zahájení vnitřního vyšetřování ze dne 30. ledna 2001 byli čtyři zaměstnanci OLAF, mezi nimi i pan P.,
oprávněni vést vyšetřování. Dva z nich opustili OLAF dne 30. září 2001, a tudíž ukončili svou účast na vyšetřování. Poté,
co byl pan P. vyloučen rozhodnutím ze dne 17. května 2002, jediný vyšetřovatel, který zůstal pověřený vyšetřováním a podle
OLAF převzal vedení vyšetřování a vypracoval s panem P. předběžnou zprávu ze dne 20. prosince 2002, vypracoval návrh závěrečné
zprávy. Vzhledem k tomu, že tento vyšetřovatel opustil OLAF dne 30. září 2002, zprávu nepodepsal.
112   Ze spisu vyplývá, že vyloučený vyšetřovatel se účastnil všech slyšení vedených jménem OLAF, která se konala v období mezi
únorem 2001 a dubnem 2002, s výjimkou slyšení bývalého ředitele ředitelství pro Latinskou Ameriku, přímého nadřízeného M.
C. Graua. Tento vyšetřovatel byl kromě toho jedním z dvou autorů zprávy o návštěvě provedené v sídle IRELA v Madridu, jakož
i zmíněné předběžné zprávy ze dne 20. prosince 2000. Také se zdá, že všechny vyšetřovací úkony byly provedeny před vyloučením
pana P. dvěma nebo třemi osobami, přičemž vyloučený vyšetřovatel byl až na jednu výjimku vždy přítomen.
113   Je nutno konstatovat, že pan P. se účastnil na vedení vyšetřování v plném rozsahu. Argument Komise, podle něhož tento vyšetřovatel
nebyl pověřený vedením vyšetřování, ale jeho úloha byla doplňková a podřízená, nemůže zmírnit výše uvedená zjištění o nepřetržité
přítomnosti a podstatném zapojení pana P. do vyšetřování týkajícího se IRELA.
114   Zatřetí, pokud jde o dopad účasti na vyšetřování pana P. na vypracování zprávy ze dne 17. října 2002, žalovaná uplatňuje,
že OLAF zohlednil možnost střetu zájmů u vyšetřovatele při vypracovávání závěrečné zprávy a tato zpráva byla vypracovaná s veškerou
znalostí věci v tomto ohledu.
115   Je tedy třeba přezkoumat dokumenty, které postupně sloužily jako podklad pro vypracování zprávy a zvláště zjistit, jak vyzývá
ve své argumentaci žalobce, zaprvé, zda z nich vyplývá, že případná odpovědnost GŘ pro finanční kontrolu bez ohledu na jeho
úlohy byla nenáležitě obejita nebo minimalizována, zadruhé zda, vzhledem k tomu, že OLAF připustil tím, že vyloučil pana P.
z vyšetřování, že existuje nebezpečí střetu zájmů, toto zohlednil ve zprávě ze dne 17. října 2002, a zatřetí, globálněji,
zda výtky žalobce týkající se nedostatku nestrannosti vyšetřování a následné zprávy jsou tímto přezkumem potvrzeny.
116   Musejí být zohledněny tři dokumenty, tj. předběžná zpráva ze dne 20. prosince 2000 vypracovaná panem P. a vyšetřovatelem,
který zůstal pověřený vyšetřováním až do jeho ukončení, návrh vypracovaný posledně uvedeným vyšetřovatelem na konci srpna
2002 a závěrečná zpráva ze dne 17. října 2002.
117   Z předběžné zprávy ze dne 20. prosince 2000 nejprve vyplývá, že tato zpráva zdůrazňuje účast – kvalifikovanou jako významné
a sporné zasahování – úředníků Komise na správě IRELA, přičemž uvádí, že tito úředníci stáli při vzniku finanční rezervy a spolu
s členy Parlamentu odsouhlasili tuto protiprávní praxi udržování těchto finančních prostředků. Pokud jde o případnou úlohu,
kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu, co se týče správy IRELA, toto ředitelství je zmíněno pouze ohledně zprávy o auditu
týkajícího se IRELA, provedeném ředitelstvím, a kritiky, kterou toto ředitelství vzneslo, pokud jde o finanční správu IRELA,
a která je formulovaná tak, aby mohla vést k odvolání úředníků Komise ze správy IRELA. Dokument mimoto uvádí jako prokázané,
že úředníci Komise věděli o protiprávním jednání.
118   Dále, pokud jde o návrh zprávy vypracovaný na konci srpna 2002, zdá se, že určité pasáže týkající se úlohy GŘ pro finanční
kontrolu a úlohy Komise jako celku, byly v konečném znění zprávy zmírněny či vypuštěny. Návrh zprávy zejména uvádí, že Komise
věděla o praxi, která umožnila IRELA protiprávní obdržení zisků v rozsahu, v němž orgán (finanční kontroly) připustil podpůrné
dokumenty. Návrh má za to, že GŘ pro finanční kontrolu ve své zprávě z roku 1997 částečně zanalyzovalo situaci. Označuje za
nepochopitelnou skutečnost, že auditoři tohoto ředitelství důkladněji nezkoumali otázky, které automaticky vyvstaly, jakmile
byly nesrovnalosti odhaleny. Pokud jde o odpovědnost Komise, uvádí, že „věc IRELA překročila odpovědnost jednoho konkrétního
GŘ a GŘ pro finanční kontrolu nejednalo důsledně, když mělo všechny skutečnosti k důkladnějšímu přezkoumání finančních problémů
IRELA“. Závěrem má návrh za to, že úloha, kterou Komise sehrála ve věci IRELA, nebyla omezena na činnost tří osob, ale je
„výsledkem činnosti orgánu“ vzhledem k tomu, že systémy kontroly nefungovaly účinným způsobem a GŘ pro finanční kontrolu vykonávalo
„slabou kontrolu“ a služby Komise nepracovaly koordinovaně.
119   Konečně, ze závěrečné zprávy ze dne 17. října 2002 vyplývá, že se tato zpráva omezuje na uvedení
ad limina
, pokud jde o úlohu a případnou odpovědnost GŘ pro finanční kontrolu, a že bylo rozhodnuto neanalyzovat tyto okolnosti, aby
nedošlo k prodloužení vyšetřování. I když dodává, že případná odpovědnost úředníků tohoto ředitelství musí být objasněna,
v dalších částech zprávy již není tato otázka zmíněna, přičemž je poznamenáno, že pouze jeden úředník dotčeného ředitelství
byl vyslechnut v rámci vyšetřování.
120   Na závěr přezkumu skutečností zpráva uvádí, že vyšetřování prokázalo, že pouze úředníci Komise, kteří se podíleli na správě
IRELA, věděli podrobnosti o příslušných operacích, které jim umožnili protiprávně realizovat ziskovou marži, přičemž zdůrazňuje
„aktivní úlohu“ a „hlavní odpovědnost“ dotčených při zavádění systému a jeho fungování.
121   V souvislosti s přezkumem úlohy Komise zpráva zdůrazňuje úlohu a odpovědnost ředitelství pro Latinskou Ameriku, když zejména
tvrdí, že úředníci tohoto ředitelství, kteří byli členy útvarů IRELA, využili svého postavení, „aby umožnili použití dokumentů,
které umožnily vyplacení zisků“. Pokud jde o GŘ pro finanční kontrolu zpráva zmiňuje pouze audit provedený v roce 1997 a jeho
neúplný charakter.
122   Konečné závěry zprávy opakují, že systém financování IRELA, který vedl ke zjištěným nesrovnalostem, byl zaveden útvarem, jehož
nejaktivnější členové byli zaměstnanci Komise a že ředitelství pro Latinskou Ameriku znalo podrobnosti o příslušných operacích.
Zdá se, že se obešlo GŘ pro finanční kontrolu, přestože je
in fine
zmíněna jeho „pasivita“ a „nedostatek řádné kontroly“.
123   Pokud jde o osobní odpovědnost osob, zpráva uvádí jmenovitě mezi zaměstnanci Komise pouze úředníky ředitelství pro Latinskou
Ameriku, kteří se podíleli na správě IRELA, a doporučuje zahájení disciplinárních řízení proti nim, přičemž tato doporučení,
která jsou opakovaná v části „Doporučovaná následná opatření“, by měla být rozšířena „popřípadě na jiné úředníky, zejména
úředníky GŘ pro finanční kontrolu.
124   Srovnávací přezkum jednotlivých po sobě následujících znění zprávy OLAF ukazuje, že konečné znění zjevně obešlo a minimalizovalo
úlohu GŘ pro finanční kontrolu a současně přisoudilo veškerou odpovědnost za nesrovnalosti přičítané Komisi pouze úředníkům,
kteří se podíleli na správě IRELA, čímž tak bylo zvoleno potvrzení postoje přijatého v předběžné zprávě, jejímž jedním z autorů
byl pan P., a došlo k odchýlení se od podrobnější formulace uvedené v návrhu zprávy vypracovaném bez přítomnosti pana P. na
konci srpna 2002, který pohlížel na GŘ pro finanční kontrolu propracovanějším způsobem, když poukázal na jeho nečinnost ve
věci IRELA a odmítl přisoudit odpovědnost v rámci Komise pouze zmíněným úředníkům, aby měl v konečném výsledku za to, že zmíněná
odpovědnost má svůj původ navíc v nefunkčnosti orgánu, která se týká také GŘ pro finanční kontrolu.
125   Z výše uvedeného vyplývá, že zaprvé, existence střetu zájmů u pana P. byla prokázána. Zadruhé, pan P. se účastnil téměř všech
vyšetřovacích úkonů, z nichž žádný nebyl zpochybněn poté, co byl pan P. vyloučen z vyšetřování. Navíc jednal v rámci skupiny,
jejíž počet členů se časem snižoval a byl jedním ze dvou autorů předběžné zprávy. Zatřetí, pan P. hrál skutečně hlavní úlohu
v průběhu vyšetřování.
126   Ze spisu mimoto vyplývá, že vliv pana P. při vedení vyšetřování byl na újmu požadavku nestrannosti. Dvě služby, tj. ředitelství
pro Latinskou Ameriku a GŘ pro finanční kontrolu byla totiž z titulu jejich příslušných úloh, pověřená dohledem a kontrolou
činnosti IRELA, zvláště z finančního hlediska. V rámci vnitřního vyšetřování zahájeného OLAF byl přezkum úlohy, kterou hrálo
GŘ pro finanční kontrolu, o to více odůvodněný, jelikož IRELA byla zcela závislá na finanční podpoře Společenství a GŘ pro
finanční kontrolu, které schvaluje všechny závazky týkající se finančních prostředků Společenství, několikrát vyslovilo připomínky
ohledně IRELA.
127   Přitom je nesporné, že byl přijat postoj neprovádět vyšetřování týkající se GŘ pro finanční kontrolu vzhledem k tomu, že vyšetřování
se výslovně týkalo, pokud jde o případnou odpovědnost Komise, úlohy, kterou hrálo ředitelství pro Latinskou Ameriku. V tomto
ohledu se zdá, že vyšetřování, která byla provedena v období od února 2001 do dubna 2002, v jejichž průběhu byl vyslechnut
pouze jeden zaměstnanec GŘ pro finanční kontrolu, zatímco bylo vyslechnuto pět zaměstnanců ředitelství pro Latinskou Ameriku,
pokračovala ve směru, který byl vyšetřování dán předběžnou zprávou. Tato zpráva, jejímž jedním ze dvou autorů byl pan P.,
tak neměla v úmyslu obvinit GŘ pro finanční kontrolu, ale naopak obsahovala kategorická tvrzení o účasti úředníků ředitelství
pro Latinskou Ameriku na zjištěných nesrovnalostech. Závěr, podle něhož směr, který byl dán vyšetřování vlivem pana P., byl
rozhodující, je potvrzen stanoviskem ze dne 2. května 2002, které žalovaná cituje ve svých odpovědích na otázky Soudu týkající
se sporné zprávy zmíněné v bodě 30 výše, ve které vedoucí Oddělení soudců a státních zástupců, právního poradenství a soudního
přezkumu OLAF dospěl k závěru o vyloučení vyšetřovatele a doporučil nezohlednit v závěrečné zprávě „podněty pana P“.
128   Částečný, a z toho důvodu zkreslující přístup k úloze, kterou hrála Komise, který je metodologicky nepochopitelný z důvodu
zásadního charakteru funkce finanční kontroly, musel opomenutím nutně vést k chybnému určení přesných odpovědností dotčených
služeb orgánu a v důsledku toho jejich členů.
129   Závěrečná zpráva tím, že přisoudila celou odpovědnost za podvodná jednání přičitatelná Komisi pouze úředníkům GŘ pro Latinskou
Ameriku, kteří se podíleli na správě IRELA, aniž by převzala skutečnosti týkající se úlohy, kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu,
které byly uvedeny v návrhu zprávy vypracovaném na konci srpna 2002, který obsahoval několik kritických posouzení týkajících
se tohoto ředitelství, potvrzuje nerovnováhu vyplývající z tohoto částečného zkreslujícího přezkumu odpovědnosti orgánu.
130   Odůvodnění uvedené ve zprávě ze dne 17. října 2002 ohledně nedostatku přezkumu úlohy, kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu,
podle něhož „aby nedošlo k prodloužení vyšetřování, bylo rozhodnuto neanalyzovat okolnosti týkající se odpovědnosti GŘ pro
finanční kontrolu“, nemůže být přijato. Snaha OLAF vést své vyšetřování rychle, byť legitimní, pokud jsou skutkové okolnosti
staršího data a může dojít k jejich promlčení, nemůže nicméně platně odůvodnit částečný a selektivní přezkum případné odpovědnosti
jednotlivých služeb orgánu nebo kontrolovaného útvaru, když je jako v projednávaném případě zjevné, že zmíněné služby z různých
důvodů hrály úlohu za okolností věci, která je předmětem vyšetřování.
131   Z výše uvedeného vyplývá, že obsah a závěry zprávy OLAF porušují požadavek nestrannosti. Toto porušení OLAF právní normy,
o níž se jedná, představuje porušení o to závažnější, že OLAF byl zřízen za účelem vedení vyšetřování týkajících se veškeré
nedovolené činnosti poškozující zájmy Společenství, která mohou vést k správnímu nebo trestnímu řízení a byl založen jako
nezávislá služba Komise za účelem poskytnutí mu funkční nezávislosti, o níž se mělo za to, že je nezbytná pro splnění jeho
poslání. Mimoto s ohledem na skutečnost, že se vědělo o střetu zájmů u pana P., kterou OLAF ostatně připustil tím, že vyloučil
vyšetřovatele, potvrzení vychýleného směru, který byl dán vyšetřování vlivem pana P., v závěrečné zprávě, přisuzuje porušení
požadavku nestrannosti zjevný charakter.
132   Tento závěr je mimoto potvrzen zprávou IDOC ze dne 2. července 2003. Je třeba připomenout, že IDOC byl pověřen určit slučitelnost
1) účasti úředníků Komise na správě IRELA; 2) návrhu nebo tolerance ozdravného finančního plánu a uvedení případné osobní
odpovědnosti úředníků, která z něho vyplývala, a 3) případné odpovědnosti úředníků Komise, kteří se podíleli na správě IRELA,
jakož i dvou služeb pověřených kontrolu finančních prostředků Společenství IRELA, s tehdy platnou právní úpravou Společenství.
133   Zpráva IDOC, která přezkoumává úlohu, kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu, tak uvádí, že toto ředitelství není vůbec zmíněno
v závěrečné zprávě OLAF s výjimkou doporučení obsaženého v části „Doporučovaná následná opatření“.
134   IDOC přitom poznamenává, pokud jde o rozhodnutí vytvořit finanční rezervu, která vedla k nesrovnalostem, jednak, že tato rezerva
byla vytvořena před příchodem tří úředníků obviněných ve zprávě OLAF, byla doporučena ředitelstvím pro Latinskou Ameriku a GŘ
pro finanční kontrolu v roce 1986, rozhodnuto o ní bylo v roce 1988 a byla přijata, a tedy podporovaná Komisí. IDOC kromě
toho uvádí, že otázku protiprávnosti této praxe vzneslo až později, v roce 1997, ředitelství pro Latinskou Ameriku, které
položilo dotaz právní službě Komise a GŘ pro finanční kontrolu, které vyslovilo pochybnosti ohledně legality systému, v rozporu
se stanoviskem podaným v roce 1986.
135   Zpráva IDOC mimoto uvádí, že M. C. Grau vylíčil OLAF, že každý rok schvaluje GŘ pro finanční kontrolu audit IRELA prováděný
účetní firmou a že v auditu z roku 1995 bylo výslovně upřesněno, že IRELA měl zisk ve výši 1,194 milionů eur. IDOC přitom
poznamenává, že dokument uvedený Manelem Camósem Grauem na podporu jeho tvrzení nebyl založen do spisu přiloženého k závěrečné
zprávě OLAF, ale nachází se ve spisu, který má OLAF.
136   Zpráva IDOC dodává, že GŘ pro finanční kontrolu poté, co provedlo v roce 1997 kontrolu, nepřistoupilo k důkladnějšímu přezkumu
a že i když bylo dotázáno bývalým vedoucím finančního oddělení ředitelství pro Latinskou Ameriku na možnost, že [IRELA] nadměrně
účtuje Komisi odměny a výdaje nad přijatý pracovní plán a dotaci, nakonec schválilo závazky. Autory zprávy IDOC překvapuje,
že když GŘ pro finanční kontrolu schvalovalo každý projekt přidělený IRELA, čekalo až do roku 1997 s vyslovením svých kritických
připomínek. Také je překvapuje znění přípisu podepsaného panem P., zmíněného v bodě 112 výše, který ředitelství pro Latinskou
Ameriku dává na vědomí, že GŘ pro finanční kontrolu schválilo návrh, ale nicméně požadovalo v každém případě vhodná vysvětlení.
137   Posouzení IDOC, pokud jde o odpovědnost tří úředníků Komise, kteří se podíleli na správě IRELA, jsou kromě toho mnohem podrobnější.
Poznamenává, že otázka zachování pravidel této účasti byla vznesena až pozdě, v roce 1994 a pokračování v této účasti bylo
výslovně povoleno podle stanoviska generálního sekretariátu, právní služby a GŘ pro finanční kontrolu, dne 17. října 1995.
IDOC má za to, že v rozporu se závěry zprávy OLAF, není prokázáno, že tři úředníci, kteří byli touto zprávou prohlášeni za
odpovědné, věděli o nesrovnalostech spočívajících zejména v odůvodnění přehnaných nákladů nepřesnými výdaji, a uvádí, že otázka
protiprávnosti vytvoření finanční rezervy byla vznesena až v roce 1997 „relativně neurčitými slovy“.
138   Závěry zprávy IDOC, které odhalují přinejmenším implicitně určité nedostatky ve vyšetřování vedeném OLAF, se zdají být v každém
případě mnohem méně kategorické než závěry zprávy OLAF. IDOC uvádí, že není možné dospět k závěru o existenci aktů, které
by měly disciplinární důsledky. Vylučuje určení osobní odpovědnosti osob, když má za to, že věc navíc ukazuje na nedostatek
koordinace mezi službami Komise dotčenými kontrolou finančních prostředků Společenství poskytnutých IRELA.
139   Žádný z argumentů předložených žalovanou neumožňuje zpochybnit tento závěr. Komise totiž uplatňuje, že vyšetřování bylo zaměřeno
zejména na účast úředníků Společenství na fungování útvarů IRELA, zatímco úloha, kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu byla
jiné povahy; líčí, že rozšířené vyšetřování by se setkalo s obtížemi s ohledem na starší datum skutkových okolností a nutné
lidské a věcné zdroje a že OLAF rozhodl s veškerou nezávislostí o rozsahu svého vyšetřování. Takové argumenty nemohou nicméně
odůvodnit, pokud jde vyšetřovací orgán, přijatý postoj konstatovaný při vedení jeho vyšetřování. Rovněž ani tvrzení, podle
něhož nic nemůže prokázat, co se týče vyloučeného vyšetřovatele, že došlo k jakékoli manipulaci se skutkovými okolnostmi,
která by mohla bránit odhalení pravdy, nemůže učinit toto zjištění neplatným.
140   Mimoto tvrzení Komise, kterými uplatňuje, že v závěrečné zprávě byly zohledněny okolnosti odvolání pana P. z vyšetřování,
jsou vyvrácena samotným obsahem uvedené zprávy vzhledem k tomu, že zmínka o případné odpovědnosti jiných úředníků, zejména
úředníků GŘ pro finanční kontrolu, v této zprávě se jeví jako pouhá stylistická doložka. I když je argument, podle něhož OLAF
nemohl přijmout závěry, pokud jde o úředníky tohoto ředitelství, aniž by je předtím vyslechl, sice opodstatněný, neodůvodňuje
však postoj přijatý OLAF omezit své vyšetřování týkající se úlohy, kterou hrála Komise ve věci IRELA, pouze na toto ředitelství.
Nezdá se totiž pochopitelným ani odůvodněným, že přezkum úlohy, kterou hrálo GŘ pro finanční kontrolu, byl vyloučen z rozsahu
vyšetřování vedeného v rámci Komise, přestože souhlas tohoto ředitelství je podmínkou každého závazku týkajícího se finančních
prostředků Společenství, přičemž zpráva IDOC ostatně potvrdila vzájemné propojení úloh a odpovědností ve věci IRELA v tomto
ohledu.
141   V konečném výsledku je protiprávnost chování OLAF při vedení vyšetřování a vypracovávání sporné zprávy, konstatovaná v bodech
126 až 132 výše, prokázána vzhledem k tomu, že OLAF jednal závažně a zjevně v rozporu s požadavkem nestrannosti. Takové porušení
přitom představuje pochybení, které může založit odpovědnost Společenství, pokud existuje přímá a určitá souvislost mezi pochybením
a dovolávanou škodou.
–        K příčinné souvislosti mezi pochybením OLAF a škodou dovolávanou žalobcem
142   V tomto ohledu je namístě konstatovat, že různé druhy škod, újma na služebním postupu a nemajetková újma, kterých se dovolává
M. C. Grau a jejichž existenci je třeba přezkoumat, mají svůj původ přímo v osobním zpochybnění jeho jednání, které je uvedeno
ve zprávě a projevuje se v závěrech a doporučeních, která se ho osobně týkají. Příčinná souvislost požadovaná judikaturou
je tedy prokázána mezi protiprávním jednáním, které je vyjádřeno v obsahu zprávy, a škodou, o níž se má za to, že z toho dotčenému
vznikla.
143   Je nicméně třeba v tomto ohledu upřesnit, že skutečnost, že to, že obsah zprávy je, z důvodu osobního obvinění dotčeného,
přímou příčinou dovolávané škody, neznamená, že je zmíněná škoda prokázána. Takový závěr bude případně přijat odděleně pro
každý druh škody až poté, co bude posouzen skutečný dopad, který mohly mít závěry a doporučení uvedená ve zprávě jednak na
profesní situaci žalobce, a jednak na jeho osobní situaci.
144   Pokud jde naopak o jiná pochybení, kterých se dovolává žalobce a jež se týkají zaprvé odůvodnění rozhodnutí OLAF, kterým byl
vyloučen pan P. z vyšetřování, zadruhé dodržení práv obhajoby a zásad ochrany legitimního očekávání a řádné správy ve vztahu
k jeho vyslechnutí OLAF a sdělení zprávy před jejím přijetím a zatřetí příslušnosti k vypracování a přijetí zpráv OLAF v rámci
OLAF, je nutno konstatovat, že v každém případě nemohly způsobit žalobci jinou škodu než škodu, která vyplývá ze samotného
obsahu zprávy.
–        Ke škodě žalobce
145   Dva druhy škod vyplývají žalobci z důvodu chybného jednání OLAF, a sice majetková újma, která se dotýká průběhu jeho služebního
postupu, a nemajetková újma, spojená s proti němu vznesenými obviněními.
146   Zaprvé, pokud jde o újmu, která se týká služebního postupu žalobce, je třeba přezkoumat, zda, jak tvrdí dotčený, jeho žádost
o pracovní místo ředitele nebyla přijata, i když prozatímně vykonával toto místo, a bylo tak prokázáno, že splňuje podmínky
požadované pro zastávání tohoto pracovního místa.
147   Z údajů poskytnutých účastníky řízení v odpovědi na otázky položené Soudem, zmíněné v bodě 33 výše, vyplývá, že M. C. Grau
předložil žádost o pracovní místo ředitele ředitelství A pro Estonsko, Lotyšsko, Litvu, Polsko GŘ pro rozšíření, které jakožto
služebně nejstarší úředník v nejvyšší platové třídě, prozatímně zastával od prosince 2002 do 1. dubna 2003, kdy byl povolán
do jiné funkce. Postup jmenování, který byl zahájen zveřejněním oznámení o volném pracovním místě dne 4. března 2003, proběhl
v souladu s běžnou praxí orgánu na základě kritérií vztahujících se k zvláštním schopnostem a způsobilostem vyžadovaným pro
dotčené místo. Komise složená ze čtyř ředitelů, z toho tří z GŘ pro rozšíření a jednoho z GŘ pro zemědělství, provedla první
část výběrového řízení, přičemž v této fázi bylo vybraných osm osob. Uchazeč, který byl nakonec vybrán, byl jmenován rozhodnutím
ze dne 9. července 2003.
148   Pokud jde o nepříznivý dopad, který závěry OLAF mohly mít na žádost žalobce o pracovní místo, žalobce uvádí okolnosti, které
se vztahují k časové posloupnosti skutečností, které by mohly ukázat, že zpráva OLAF mohla mít dopad na odmítnutí jeho žádosti
o pracovní místo.
149   I když je nicméně nesporné, že zpráva IDOC byla Komisi předána dne 2. července 2003, a sice téměř na konci řízení zahájeného
k obsazení dotčeného pracovního místa, a že rozhodnutí OOJ odložit věc bez dalšího řízení bylo přijato až dne 2. září 2003,
kdy místo bylo již obsazeno, tyto údaje o časové posloupnosti nemohou sloužit jako závažné indicie o souvislosti mezi zprávou
OLAF a rozhodnutím OOJ nepřijmout žádost M. C. Graua o pracovní místo, když neexistuje jiná skutečnost, která by umožnila
mít za to, že za jiných okolností by OOJ, v rámci své rozsáhlé posuzovací pravomoci dal přednost jeho žádosti o pracovní místo
před žádostí úspěšného uchazeče.
150   V důsledku toho je namístě dospět k závěru, že žalobce neprokázal, že jeho žádost o pracovní místo nebyla přijata z důvodu
obvinění vznesených proti němu ve zprávě OLAF.
151   Obecněji, je namístě poznamenat, že žádná újma na služebním postupu nemůže být přímo přičtena obsahu zprávy OLAF, jelikož,
jak bylo uvedeno v bodech 51 až 53 výše, tato zpráva, která přijímá rozhodnutí o nevyvození disciplinárních důsledků, nemůže
sloužit jako základ žádnému opatření, které může mít vliv na služební postup dotčeného.
152   Komise v tomto ohledu na jednání výslovně uvedla, že pokud se na základě zprávy OLAF rozhodne nezahájit disciplinární řízení,
nemůže mít tato zpráva již žádné účinky. Ve svém dopise ze dne 23. září 2005 uvedeném v bodě 35 výše Komise mimoto upřesnila,
že „žádná zpráva OLAF nebyla založena do osobního spisu žalobce“ a že „část H osobního spisu žalobce, vyhrazena disciplinárním
otázkám, je stálé prázdná, vzhledem k tomu, že dotčený si zvolil možnost nevyužít svého práva, o němž byl uvědomen, požádat
o založení informace, podle které na základě doplňujícího správního vyšetřování, se OOJ rozhodl odložit tuto věc bez zahájení
disciplinárního řízení do jeho osobního spisu“.
153   Žalovaná dodala, že její ustálenou praxí je nezakládat do osobního spisu zprávy OLAF, které obviňují úředníky, vzhledem k tomu,
že takové zprávy nejsou považované za zprávy uvedené v čl. 26 písm. a) služebního řádu [toto ustanovení zmiňuje zprávy o schopnostech,
výkonnosti a chování úředníka]. Komise rovněž uvedla, že „do osobního spisu se zakládají disciplinární dokumenty nebo přípravné
dokumenty k případnému disciplinárnímu řízení pouze v případě sankcí nebo udělení napomenutí ve smyslu čl. 3 písm. b) přílohy
IX služebního řádu“. Na tomto místě je třeba poznamenat, že žalovaná odkazuje na ustanovení služebního řádu ve znění platném
od 1. května 2004, ve kterém byla výše zmíněná ustanovení změněna a čl. 3 písm. b) přílohy IX služebního řádu stanoví: „Na
základě vyšetřovací zprávy může orgán oprávněný ke jmenování poté, co dotčeného úředníka seznámil se všemi důkazy ve spisech
a vyslechl jeho připomínky: […] b) rozhodnout, že i v případě, že došlo nebo pravděpodobně došlo k porušení služebních povinností,
nebude učiněno žádné disciplinární opatření, a případně udělit úředníkovi napomenutí […]“.
154   Z těchto údajů vyplývá, že zpráva OLAF se nenachází v osobním spisu M. C. Graua, který neobsahuje žádnou zmínku o věci týkající
se IRELA, zvláště neobsahuje zmínku o odložení této věci bez disciplinárních důsledků, o kterém bylo rozhodnuto po předložení
doplňující zprávy IDOC. Konečně, na jednání žalovaná uzavřela svou řeč tím, že zdůraznila, že „poté, co byla trestní a disciplinární
řízení zahájená na základě zprávy [OLAF] odložena, Komise nemůže v souladu s právem použít tuto zprávu jiným skrytým způsobem
nebo v jiné souvislosti proti dotčenému úředníkovi a zásada presumpce neviny si žádá, aby OOJ nemohl použít tuto zprávu v neprospěch
[zmíněného úředníka]“.
155   Z výše uvedeného vyplývá, že dovolávaná újma na služebním postupu nebyla prokázána.
156   Zadruhé, pokud jde o dovolávanou nemajetkovou újmu, je třeba posoudit, zda, jak tvrdí žalobce, protiprávní chyby, kterých
se OLAF dopustil, zasáhly do jeho duševního klidu, cti a profesní pověsti zvláště s ohledem na závažnost chyb, z nichž OLAF
dotčeného obvinil, délku řízení a zveřejnění okolností věci v tisku. Je namístě vzít v tomto ohledu v úvahu argumenty žalobce,
který zdůrazňuje jednak, že OLAF ho obvinil téměř výlučně a dospěl k závěru o založení jeho trestní a disciplinární odpovědnosti,
a jednak, že z důvodu obvinění vznesených proti němu mu i dále hrozila disciplinární sankce, přinejmenším až do předložení
zprávy IDOC a odložení věci.
157   Je zjevné, že obvinění vznesená OLAF ve sporné zprávě proti M. C. Grauovi, kterými je mu přičtena, jakož i dvěma dalším úředníkům
Komise, kteří se podíleli na správě IRELA, hlavní odpovědnost při zavádění a fungování systému, který umožnil protiprávně
realizovat ziskové marže, přičemž tato obvinění zvláště uvádějí, že k těmto trestuhodným skutečnostem došlo s veškerou znalostí
jejich protiprávnosti a s využitím postavení těchto úředníků v rámci Komise, představují zvláště závažná obvinění, která zasahují
do cti a profesní pověsti úředníka,
a fortiori
úředníka platové třídy, jakou má žalobce, rozsahem závažnosti kritizovaného jednání.
158   Z důvodu postoje přijatého v řízení vedeném OLAF, který úmyslně vyloučil GŘ pro finanční kontrolu z rozsahu svého vyšetřování,
byla veškerá odpovědnost přičitatelná Komisi soustředěna na ředitelství pro Latinskou Ameriku a konkrétněji na tři úředníky
tohoto ředitelství, kteří se podíleli na správě IRELA. Navíc vzhledem k tomu, že dva další úředníci, obvinění spolu se žalobcem,
nebyli již zaměstnaní u Komise, ale čerpali volno z osobních důvodů, když byla zpráva vydána, M. C. Grau se z tohoto důvodu
ocitl v situaci, kdy byl jedinou odpovědnou osobou určenou zprávou ze dne 17. října 2002, která zastávala funkci u orgánu
a musela čelit obviněním OLAF, zatímco pokračovala ve svém služebním postupu v tomto orgánu. Takové okolnosti zvětšily škodu
způsobenou dotčenému.
159   Narušení existenčních podmínek žalobce způsobené jednáním OLAF, jeho spory s posledně uvedeným a hrozba soudním a disciplinárním
řízením vyplývajícím ze závěrů zprávy zasahovala do života dotčeného více než jeden a půl roku. Manel Camós Grau, kterého
OLAF uvědomil o zahájení vnitřního vyšetřování dne 30. ledna 2001 a vyslechl dne 22. února 2001, zpochybňoval ode dne 22. února
2002 vyšetřovatele, u něhož měl podezření na střet zájmů a snažil se získat svými následnými kroky u OLAF, aby byla obnovena
objektivita a nestrannost vyšetřování, jehož vychýlený směr vyplýval již z předběžné zprávy z prosince 2000, a poté, aby závěrečná
zpráva byla v důsledku toho opravena. Mimo těchto bezvýsledných kroků hrozilo žalobci zcela jistě ode dne doručení zprávy
OLAF ze dne 17. října 2002 jednak zahájení trestních řízení belgickými a španělskými soudnímu orgány až do doby, kdy tyto
orgány rozhodly dne 13. února 2003 (belgické) dne 10. března 2003 (španělské) odložit věc, a jednak zahájení disciplinárního
řízení OOJ za účelem provedení doporučení OLAF až do doby, kdy Komise dne 2. září 2003 rozhodla, jak učinily soudní orgány,
věc odložit.
160   Zásah do cti M. C. Graua byl zhoršen vnějším zveřejněním, kterého se dostalo zprávě OLAF, jak je uvedeno v bodě 20 výše. I když
totiž sporná zpráva představovala vnitřní dokument, jejíž sdělení mělo být omezeno pouze na adresáty uvedené v článku 9 nařízení
č. 1073/1999, byla rozšířena mimo tento omezený kruh a její závěry byly komentované v tisku, přičemž španělský deník
El País
uvedl jmenovité obvinění M. C. Graua ve svém článku, který vyšel v jeho vydání ze dne 11. prosince 2002.
161   Naproti tomu není namístě v souvislosti s konstatovanou protiprávností připustit za prokázanou dovolávanou škodu spojenou
s tím, že žalobce nebyl „očištěn“ od obvinění vznesených proti němu a není chráněn před dodatečným vyšetřováním, o němž může
být rozhodnuto v budoucnu a nadále je uveden ve zprávě, která zůstává v archivech orgánů a služeb, jež jsou jejími adresáty.
162   Z výše uvedeného nicméně vyplývá, že nemajetková újma M. C. Graua, který z důvodu obvinění, závěrů a doporučení, jež proti
němu uvedl OLAF, utrpěl zásah do své cti a profesní pověsti a strádá narušením existenčních podmínek, je prokázána.
163   Žalobce ohodnotil předběžně svou nemajetkovou újmu na částku 10 000 eur. Komise se k požadované částce nevyjádřila.
164   Za okolností projednávaného případu není škoda způsobená žalobci zprávou OLAF nižší než požadovaná částka. V důsledku toho
je namístě vyhovět návrhu na náhradu škody M. C. Graua v plném rozsahu a uložit Komisi, aby mu zaplatila částku 10 000 eur
jakožto náhradu nemajetkové újmy.
–        K návrhu na náhradu škody týkajícímu se výdajů vynaložených žalobcem na jeho obranu v rámci správního řízení
165   Manel Camós Grau se rovněž domáhá toho, aby Soud uložil Komisi nahradit mu výdaje, které vynaložil v rámci vyšetřování a svých
správních stížnosti proti rozhodnutí ze dne 17. května 2002 a zprávě OLAF ze dne 17. října 2002.
166   Nicméně je třeba uvést, že tento návrh nebyl vyčíslen a že žalobce neprokázal ani se nedovolával existence zvláštních okolností
odůvodňujících opomenutí vyčíslení této újmy v žalobě. Návrh na náhradu dotčené majetkové újmy nesplňuje požadavky čl. 44
odst. 1 jednacího řádu Soudu, a v důsledku toho musí být odmítnut jako nepřípustný (rozsudek Soudního dvora ze dne 23. září
2004, Hectors v. Evropský parlament, C‑150/03 P, Sb. rozh. s. I‑8691, bod 62).

K nákladům řízení
167   Podle ustanovení čl. 87 odst. 3 prvního pododstavce jednacího řádu: „Soud může rozdělit náklady mezi účastníky řízení nebo
rozhodnout, že každý z nich nese vlastní náklady, pokud každý účastník měl ve věci částečně úspěch i neúspěch, nebo pokud
jsou k tomu dány výjimečné důvody.“
168   Za okolností projednávaného případu je namístě uložit Komisi náhradu veškerých nákladů řízení.
Z těchto důvodů
SOUD (čtvrtý rozšířený senát)
rozhodl takto:
1)
Komisi se ukládá zaplatit M. C. Grauovi částku 10 000 eur.
2)
Ve zbývající části se návrhová žádání zamítají.
3)
Komise ponese náklady řízení.
Legal
Lindh
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka

Vadapalas
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 6. dubna 2006.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
E. Coulon

H. Legal
Obsah
Právní rámec sporu
Skutečnosti předcházející sporu
Řízení
Návrhová žádání účastníků řízení
Právní otázky
K návrhovým žádáním směřujícím ke zrušení rozhodnutí ze dne 17. května 2002 a rozhodnutí ze dne 29. listopadu 2002
K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení rozhodnutí ze dne 28. května 2003, kterým byla zamítnuta stížnost podaná žalobcem
dne 4. února 2003 proti zprávě OLAF
K návrhovému žádání směřujícímu ke zrušení zprávy OLAF ze dne 17. října 2002
K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
Návrhová žádání směřující k náhradě domnělé újmy
K přípustnosti
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
– Pokud jde o povinnost předchozí stížnosti
– Pokud jde o vztah mezi návrhem na náhradu škody a návrhem na zrušení
K věci samé
Argumenty účastníků řízení
Závěry Soudu
– K založení mimosmluvní odpovědnosti Společenství
– K právním normám, jejichž porušení je dovoláváno
– K jednání OLAF při vedení vyšetřování a vypracování zprávy týkající se IRELA
– K příčinné souvislosti mezi pochybením OLAF a škodou dovolávanou žalobcem
– Ke škodě žalobce
– K návrhu na náhradu škody týkajícímu se výdajů vynaložených žalobcem na jeho obranu v rámci správního řízení
K nákladům řízení
*
Jednací jazyk: francouzština.