CELEX: 62001CJ0411
EF-toldkodeksen og gennemførelsesforordningen
proceduren for passiv forædling
fritagelse for importafgifter for forædlingsprodukter
beløb, som kan fradrages i tilfælde af, at der i angivelsen af varerne til midlertidig udførsel er anført en ukorrekt toldposition
tilsidesættelse uden reel betydning for virkemåden af proceduren for passiv forædling

Ved kendelse af 8. oktober 2001, indgået til Domstolen den 17. oktober 2001, har tribunal d’instance de Metz i medfør af artikel
234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 145-151 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92
af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1, herefter »toldkodeksen«).
Spørgsmålet er blevet rejst i en sag mellem GEFCO SA (herefter »GEFCO«), der driver virksomhed som toldspeditør, og toldmyndighederne
vedrørende en toldskyld, der er opstået i forbindelse med en procedure for tresidet passiv forædling.
Retsforskrifter
I toldkodeksens artikel 65 bestemmes:
»Klarereren kan efter anmodning få tilladelse til at berigtige en eller flere oplysninger i angivelsen, efter at toldvæsenet
har antaget den. Dog må dette ikke bevirke, at angivelsen kommer til at vedrøre andre varer end de oprindeligt omfattede.
Der kan imidlertid ikke længere tillades berigtigelse, hvis anmodning herom fremsættes, efter at toldmyndighederne
[...]
c) [...] har frigivet varerne.«
Toldkodeksens artikel 78, der findes under overskriften »Efterfølgende kontrol af angivelserne«, bestemmer:
»1. Toldmyndighederne kan uden videre eller efter anmodning fra klarereren foretage en revision af angivelsen efter varernes
frigivelse.
[...]
3. Fremgår det af en revision af angivelsen eller af den efterfølgende kontrol, at de bestemmelser, der gælder for den pågældende
toldprocedure, er blevet anvendt på grundlag af ukorrekte eller ufuldstændige oplysninger, træffer toldmyndighederne under
overholdelse af eventuelle gældende bestemmelser de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen
til de foreliggende nye oplysninger.«
I toldkodeksens artikel 87 bestemmes:
»1. Betingelserne for, hvorledes den pågældende procedure benyttes, fastsættes i bevillingen.
2. Bevillingshaveren skal underrette toldmyndighederne om alle forhold, der indtræder efter bevillingens meddelelse, og som
kan formodes at have betydning for bevillingens opretholdelse eller indhold.«
Proceduren for passiv forædling er reguleret i toldkodeksens artikel 145-160.
I henhold til toldkodeksens artikel 145, stk. 1, giver proceduren for passiv forædling mulighed for midlertidigt at udføre
fællesskabsvarer fra Fællesskabets toldområde med henblik på at lade dem undergå forædlingsprocesser og derefter lade de varer,
der frembringes herved, overgå til fri omsætning med hel eller delvis fritagelse for importafgifter.
Kodeksens artikel 148, stk. 1, litra b), bestemmer, at bevilling til passiv forædling kun meddeles, når det kan godtgøres,
at forædlingsprodukterne vil blive fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer.
I henhold til toldkodeksens artikel 150, stk. 2, indrømmes fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter, jf. artikel
151, stk. 1, ikke, når en af betingelserne eller forpligtelserne i forbindelse med proceduren for passiv forædling ikke er
opfyldt, medmindre det godtgøres, at tilsidesættelserne ikke har haft reel betydning for denne procedures virkemåde.
Toldkodeksens artikel 151, stk. 1, fastslår, at den fuldstændige eller delvise fritagelse for importafgifter, der er omhandlet
i kodeksens artikel 145, består i, at beløbet for de importafgifter, der påhviler forædlingsprodukter, som overgår til fri
omsætning, fradrages beløbet for de importafgifter, der på samme dato ville gælde for de midlertidigt udførte varer, hvis
disse varer var blevet indført i Fællesskabets toldområde fra det land, hvor de har været genstand for forædlingsprocessen
eller den sidste forædlingsproces.
Toldkodeksens artikel 151, stk. 2, bestemmer, at det beløb, der skal fradrages i henhold til bestemmelsens stk. 1, beregnes
efter mængden og beskaffenheden af de pågældende varer på datoen for antagelsen af angivelsen om deres henførsel under proceduren
for passiv forædling og på grundlag af de andre beskatningselementer, der gælder for dem på datoen for antagelsen af angivelsen
om forædlingsprodukternes overgang til fri omsætning.
Toldkodeksens artikel 220 vedrørende bogføring af, og meddelelse til debitor om, det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld,
bestemmer:
»1. Hvis det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld [...] er bogført for lavt i forhold til det efter lovgivningen skyldige
beløb, skal bogføringen af det afgiftsbeløb, der skal opkræves eller efteropkræves, ske senest to dage efter det tidspunkt,
hvor toldmyndighederne er blevet klar over situationen og kan beregne det efter lovgivningen skyldige beløb og fastslå, hvem
der er debitor (efterfølgende bogføring). [...]
2. [...] [der] foretages [...] ikke efterfølgende bogføring, når
[...]
b)
det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået,
og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen
har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.«
På tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen var gennemførelsesbestemmelserne vedrørende proceduren for passiv
forædling fastsat i artikel 748-787 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser
til forordning nr. 2913/92 (EFT L 253, s. 1, herefter »gennemførelsesforordningen«).
Den kombinerede nomenklatur (herefter »KN«), der fremgår af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987
om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 256, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF)
nr. 1734/96 af 9. september 1996 (EFT L 238, s. 1), er en varenomenklatur, der både skal imødekomme kravene i den fælles toldtarif
og kravene i forbindelse med Fællesskabets udenrigshandelsstatistik. Den fastsætter positioner på otte cifre, der angiver,
i hvilken kategori en vare skal tariferes.
Hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
I 1995 fik selskabet Hewlett Packard Italiana SpA bevilling fra de italienske myndigheder til en passiv forædling, der gav
mulighed for midlertidig udførsel af elektroniske kort fra Italien til Kina eller Japan med henblik på at indsætte dem i printere
og genindføre disse printere som forædlingsprodukter til Fællesskabets toldområde, nærmere bestemt til Frankrig.
I bevillingen til midlertidig udførsel af de elektroniske kort var anført den toldposition, som Hewlett Packard Italiana SpA
havde angivet, dvs. position 8473 30 90 i KN. I det oplysningsskema, kaldet »INF 2«, som blev udfærdiget efter anmodning fra
virksomheden, anførtes position 8473 i KN som disse varers referencetoldposition, dvs. en position, der kun indeholdt de fire
første cifre af den angivne position.
Det fremgår af sagens akter, at både bevillingen til midlertidig udførsel og INF 2 var vedlagt en detaljeret beskrivelse af
de elektroniske korts tekniske udformning.
De elektroniske kort blev udført fra Italien til Kina og Japan. De printere, hvori disse kort var indsat, blev indført til
Fællesskabet af GEFCO, som handlede på vegne af sin kunde, selskabet Hewlett Packard France, der selv handlede på vegne af
selskabet Hewlett Packard Europe. Ved indførslen angav GEFCO disse kort under toldposition 8473 30 10 i KN og ikke under position
8473 30 90 i KN, som var blevet angivet i forbindelse med den midlertidige udførsel.
Det franske toldvæsen påpegede uoverensstemmelsen mellem toldpositionerne i en rapport af 3. december 1998, og en undersøgelse
blev iværksat. Ifølge resultatet af denne undersøgelse havde Hewlett Packard Europe givet instruks om at angive de genindførte
varer under toldreferencen 8473 30 10 i KN, men de samme varer var ved en fejl stadig angivet til midlertidig udførsel under
referencen 8473 30 90 i KN, hvilket var tilfældet i det mindste frem til november måned 1996.
Fra og med den 1. januar 1996 blev varer henhørende under toldposition 8473 30 90 i KN pålagt en told på 1,6%, mens varer,
som henhørte under position 8473 30 10 i KN, blev pålagt en told på 3,3%.
I en rapport af 21. juni 1999 bekræftede de italienske myndigheder, at den korrekte tarifering af de elektroniske kort var
toldposition 8473 30 10 i KN, og at angivelsen i dokumenterne vedrørende den midlertidige udførsel var ukorrekt.
Ifølge det franske toldvæsen ændrede GEFCO toldreferencen uden tilladelse hertil fra de italienske toldmyndigheder. Selskabet
havde ikke anmodet om sagkyndig bistand med henblik på at godtgøre, at den toldposition, der blev angivet ved udførslen, var
ukorrekt. Den 26. september 2000 tilsendte det franske toldvæsen derfor GEFCO en rapport om overtrædelse af toldforskrifterne,
hvorefter GEFCO pålagdes at betale en toldskyld svarende til differencen mellem den told, der skulle betales for de elektroniske
kort i medfør af den position, der var blevet angivet i Frankrig, og den told, der skulle betales som følge af den position,
der var blevet angivet i Italien.
GEFCO gjorde gældende, at oplysningerne i toldangivelserne og udførselstilladelserne skyldtes skrivefejl, idet den italienske
klarerer først i november 1996 var blevet oplyst om, at den relevante toldposition fra den 1. januar 1996 var position 8473
30 10 i KN og ikke længere position 8473 30 90 i KN.
Da dette argument ikke kunne tiltrædes af det franske toldvæsen, udstedte oppebørselsmyndigheden ved skrivelse af 19. oktober
2000 et administrativt pålæg med krav om betaling af et beløb på 8 795 672 FRF for ikke erlagt told og merværdiafgift.
Den 8. november 2000 rejste GEFCO indsigelse mod pålægget og indbragte tvisten for tribunal d’instance de Metz. Ifølge selskabet
skal tolden beregnes på grundlag af den toldposition, der blev angivet til det franske toldvæsen ved genindførslen af varerne,
idet denne position er den materielt korrekte. Toldkodeksens artikel 150, stk. 2, og artikel 151, stk. 2, indeholder ikke
nogen henvisning til den ved udførslen angivne position, og disse bestemmelser må efter deres formål snarere antages at vedrøre
varernes nøjagtige beskaffenhed.
Den forelæggende ret har bemærket, at det ikke er præciseret hverken i toldkodeksen eller i gennemførelsesforordningens artikel
748-796, om »beskaffenheden af de pågældende varer« skal forstås som den korrekte angivelse af varens position eller den position,
der er angivet i udførselsangivelsen. En sådan præcisering er nødvendig for i hovedsagen at kunne afgøre, om GEFCO ensidigt
kunne ændre toldreferencen.
Under disse omstændigheder har tribunal d’instance de Metz besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle
spørgsmål:
»Skal artikel 145-151 i EF’s toldkodeks [forordning (EØF) nr. 2913/92] vedrørende proceduren for tresidet passiv forædling
fortolkes således, at en erhvervsdrivende, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning, er udelukket fra at fradrage
det beløb i importafgifter, som ville være gældende for midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, såfremt
den position, der blev angivet ved udførslen, var en anden, ukorrekt position?«
Det præjudicielle spørgsmål
Indlæg til Domstolen
GEFCO har indledningsvis gjort gældende, at det er åbenbart, at baggrunden for det præjudicielle spørgsmål er en manglende
overensstemmelse mellem toldpositioner, der er opstået som følge af en administrativ fejl, og at selskabets gode tro ikke
kan drages i tvivl. I den foreliggende hovedsag var angivelserne til midlertidig udførsel vedlagt som kopi til indførselsangivelserne,
således at en opmærksom gennemgang af indførselsangivelserne ville have vist, at der var uoverensstemmelse mellem den toldposition,
der var blevet angivet ved udførslen, og den, der blev angivet ved indførslen.
Ifølge GEFCO er de franske toldmyndigheder tilsyneladende af den opfattelse, at toldkodeksens artikel 151, stk. 2, første
afsnit, henviser til den toldposition, der blev angivet ved varens henførelse under proceduren for passiv forædling. Der er
imidlertid intet i dette første afsnit, der begrunder en sådan fortolkning. Ifølge GEFCO er det sandsynligt, at det i henhold
til bestemmelsen snarere er varens reelle beskaffenhed, der skal tages i betragtning, end en angiven beskaffenhed, der efterfølgende
viser sig at være ukorrekt.
GEFCO har desuden påberåbt sig toldkodeksens artikel 150, stk. 2, hvorefter fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter,
ikke indrømmes, når en af betingelserne eller forpligtelserne i forbindelse med proceduren for passiv forædling ikke er opfyldt,
medmindre det godtgøres, at tilsidesættelserne ikke har haft reel betydning for den pågældende procedures virkemåde. Selskabet
har i denne henseende anført, at den grundlæggende betingelse, hvad angår denne virkemåde, er, om det er muligt at godtgøre,
at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer. Der kan intet anføres til støtte
for, at den skrivefejl, der blev begået i hovedsagen med hensyn til toldpositionen i angivelsen af varernes midlertidige udførsel,
har haft den mindste indvirkning på den pågældende toldprocedures virkemåde.
GEFCO finder, at det franske toldvæsens vurdering af sagen medfører en sanktion, der er uforholdsmæssig i forhold til karakteren
af en overtrædelse som den i hovedsagen omhandlede. Selskabet har i den forbindelse henvist til Domstolens praksis i henhold
til dom af 11. november 1981, Casati (sag 203/80, Sml. s. 2595), af 31. januar 1984, Luisi og Carbone (forenede sager 286/82
og 26/83, Sml. s. 377), og af 21. september 1989, Kommissionen mod Grækenland (sag 68/88, Sml. s. 2965).
Sammenfattende har GEFCO anført, at selskabet, efter en korrekt fortolkning af toldkodeksen, ikke er udelukket fra at fradrage
det beløb i importafgifterne for forædlingsprodukterne, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses
korrekte toldposition.
Den franske regering har anført, at det alene er den toldposition, der er anført i bevillingen til midlertidig udførsel, der
er afgørende for, hvilken afgift der finder anvendelse i henhold til proceduren for passiv forædling. Regeringen anerkender,
at det i to tilfælde er muligt at ændre toldpositionen, men finder ikke, at der i hovedsagen foreligger sådanne tilfælde.
GEFCO har således ikke i medfør af toldkodeksens artikel 87, stk. 2, oplyst toldmyndighederne om, at toldpositionen for de
midlertidigt udførte varer skulle ændres. Selskabet har heller ikke i overensstemmelse med kodeksens artikel 65, første afsnit,
berigtiget oplysningerne i angivelsen til midlertidig udførsel.
Den franske regering har anført, at den bevilling, der er udstedt af toldvæsenet, fastsætter betingelserne for benyttelse
af proceduren for passiv forædling. Ved genindførslen af varerne kan den erhvervsdrivende derfor kun fradrage afgifter svarende
til den toldposition, der er anført i bevillingen.
Den franske regering har konkluderet, at under omstændigheder som dem, der er omhandlet i det præjudicielle spørgsmål, er
det efter bestemmelserne i toldkodeksens artikel 145-151 ikke tilladt for en importør – som ikke har oplyst toldmyndighederne
om alle forhold, der er opstået efter meddelelsen af bevillingen til at benytte proceduren for passiv forædling, som ikke
har berigtiget oplysningerne i angivelsen til midlertidig udførsel, efter at toldvæsenet har antaget den, og som derfor ikke
har kunnet få en bevilling, hvori toldpositionen er ændret – at fradrage det beløb i importafgifter for forædlingsprodukterne,
som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position.
Den portugisiske regering finder, at når de midlertidigt udførte varer i angivelsen er blevet henført under toldposition 8473
30 90 i KN, og denne tarifering ved udførslen er blevet bekræftet af toldembedsmanden, kan GEFCO principielt ikke ensidigt
ændre den pågældende tarifering uden at have anmodet herom og uden at have fået tilladelse hertil.
Regeringen har rejst spørgsmålet, om der efter omstændighederne i den foreliggende hovedsag har været tale om en fejl fra
toldmyndighedernes side. Hvis dette er tilfældet, skal der i overensstemmelse med toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra
b), tages stilling til, om debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget fejlen, og om denne i forbindelse med
toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter.
Ifølge den portugisiske regering bør der tillige anlægges en helhedsvurdering samt tages hensyn til proportionalitetsprincippet.
De ukorrekte toldangivelser blev i en periode antaget forskriftsmæssigt af de italienske myndigheder, og sagens akter indeholder
intet, der kan godtgøre, at GEFCO ikke handlede i god tro.
Regeringen har konkluderet, at de kompetente toldmyndigheder skal anse midlertidigt udførte varer for at være tariferet i
den korrekte toldposition, for så vidt som visse betingelser er opfyldt, dvs. at den erhvervsdrivende var i god tro, ikke
har gjort sig skyldig i urigtigheder eller åbenlys forsømmelse og har overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter
i forbindelse med toldangivelsen. Endvidere må der ikke herske tvivl om de pågældende varers beskaffenhed. Der skal tillige
tages hensyn til fejl, som virksomheden og de kompetente myndigheder har begået, og det skal på baggrund af de gældende kriterier
vurderes, om fejlen kunne have været opdaget. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om disse betingelser er opfyldt.
Kommissionen har anført, at anvendelse af proceduren for passiv forædling er betinget af, at toldmyndighederne udsteder en
bevilling. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om den bevilling, som den erhvervsdrivende har påberåbt sig i
hovedsagen, udelukker de midlertidigt udførte varer fra sit anvendelsesområde henset til deres korrekte tarifering.
Ifølge Kommissionen er der en formodning for, at en angivelse, der er ukorrekt hvad angår de pågældende varers beskaffenhed,
er en tilsidesættelse, der har reel betydning for virkemåden af proceduren for passiv forædling i toldkodeksens artikel 150,
stk. 2’s forstand. Denne formodning er imidlertid ikke uafkræftelig. Det påhviler den erhvervsdrivende at godtgøre, at en
angivelse, der er ukorrekt hvad angår de pågældende varers beskaffenhed, ikke har haft en sådan betydning.
Sammenfattende har Kommissionen anført, at hvis en toldkontrol med sikkerhed kan fastslå den korrekte toldposition for de
midlertidigt udførte varer, og hvis toldmyndighederne har udstedt en bevilling til den pågældende udførsel, er den erhvervsdrivende
– i mangel af en tilsidesættelse, der har haft reel betydning for den pågældende toldprocedures virkemåde – berettiget til
at fradrage det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position,
såfremt den position, der blev angivet ved udførslen, var en anden, ukorrekt position.
Domstolens besvarelse
Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt oplyst, om toldkodeksens artikel 145-151 skal fortolkes således, at de er til
hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition ved disses midlertidige udførsel
fra Fællesskabets område i henhold til proceduren for passiv forædling, kan fradrage det beløb i importafgifter, som ville
være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, når forædlingsprodukterne overgår til fri
omsætning.
Med henblik på at besvare dette spørgsmål må der, som den portugisiske regering har anført, indledningsvis tages stilling
til, om toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), kan finde anvendelse i den foreliggende hovedsag.
Det skal erindres, at der i henhold til denne bestemmelse ikke foretages efterfølgende bogføring af det afgiftsbeløb, der
skal opkræves eller efteropkræves, når det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet korrekt bogført som følge
af en fejl, der hidrører fra toldmyndighederne selv, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget.
Som generaladvokaten med rette har påpeget i punkt 53 og 54 i forslaget til afgørelse, skyldes den fejlagtige tarifering af
de midlertidigt udførte varer i den foreliggende hovedsag, imidlertid hverken den franske eller den italienske toldmyndighed,
men først og fremmest den italienske klarerer, Hewlett Packard Italiana SpA, der benyttede en ukorrekt toldposition i sine
egne angivelser til midlertidig udførsel. Desuden fremgår det af sagens akter, at GEFCO forholdsvis let kunne have opdaget
fejlen.
Det må derfor konstateres, at betingelserne for at anvende toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke er opfyldt i
den foreliggende hovedsag.
Herefter skal de foreliggende omstændigheder i hovedsagen alene behandles i lyset af de bestemmelser, der regulerer proceduren
for passiv forædling, navnlig toldkodeksens artikel 150, stk. 2. Ifølge denne bestemmelse indrømmes der ikke fuldstændig eller
delvis fritagelse for importafgifter, når en af betingelserne eller forpligtelserne i forbindelse med proceduren for passiv
forædling ikke er opfyldt, medmindre det godtgøres, at tilsidesættelserne ikke har haft reel betydning for procedurens virkemåde.
Det bemærkes, at den toldposition, der blev benyttet i angivelsen til midlertidig udførsel og anført i udførselstilladelsen,
i den foreliggende hovedsag var ukorrekt. Det fremgår af sagens akter, at disse dokumenter ikke formelt er blevet berigtiget.
Ingen af de parter, som har afgivet indlæg i sagen, har bestridt, at alle betingelser og forpligtelser i forbindelse med proceduren
for passiv forædling under sådanne omstændigheder ikke er blevet opfyldt.
I indlæggene er der delte opfattelser med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt den erhvervsdrivende – i mangel af en formel
ændring af de relevante tolddokumenter – har ret til at føre bevis for, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel betydning
for virkemåden af proceduren for passiv forædling i toldkodeksens artikel 150, stk. 2’s forstand.
I denne henseende må det konstateres, at såfremt den erhvervsdrivende under alle omstændigheder udelukkes fra at føre dette
bevis, vil toldkodeksens artikel 150, stk. 2, miste sin effektive virkning. Det bemærkes, at et af formålene med proceduren
for passiv forædling er at undgå toldopkrævning for varer, der udføres af Fællesskabet med henblik på passiv forædling (jf.
i denne retning dom af 17.7.1997, sag C-142/96, Wacker Werke, Sml. I, s. 4649, præmis 21). Som generaladvokaten med rette
har påpeget i punkt 66 i forslaget til afgørelse, risikerer en fortolkning, hvorefter det ikke tillades at føre et sådant
bevis, at gøre det umuligt at virkeliggøre dette formål, eftersom de erhvervsdrivende da uden grund ville blive pålagt større
afgifter.
Det skal præciseres, at når en sådan bevisførelse tillades, er det debitor for toldskylden, der skal føre beviset. Det tilkommer
denne at godtgøre over for de kompetente nationale myndigheder, at angivelsen til midlertidig udførsel ikke har haft en reel
betydning for den pågældende toldprocedures virkemåde. Et sådant bevis skal gøre det muligt, uden nogen tvivl, at godtgøre,
at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, har en ukorrekt angivelse generelt en reel betydning for virkemåden af proceduren
for passiv forædling. Dette er dog ikke nødvendigvis tilfældet, når toldmyndighederne selv har konstateret, at indholdet af
de relevante tolddokumenter er ukorrekt, og når der let kan foretages en korrekt tarifering ved, at der føres bevis for de
midlertidigt udførte varers faktiske beskaffenhed.
Det bemærkes, at under de foreliggende omstændigheder i hovedsagen har de italienske toldmyndigheder bekræftet, at de midlertidigt
udførte varers korrekte toldposition var den, som GEFCO havde angivet. Desuden indeholdt bevillingen til midlertidig udførsel
et antal oplysninger, som gjorde det muligt at godtgøre disse varers faktiske beskaffenhed.
Henset til de ovenfor anførte bemærkninger skal det forelagte spørgsmål besvares som følger: Toldkodeksens artikel 145-151
skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition
ved disses midlertidige udførsel fra Fællesskabets område i henhold til proceduren for passiv forædling – selv i mangel af
en formel ændring af angivelsen til midlertidig udførsel – fører bevis for, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel
betydning for denne procedures virkemåde i toldkodeksens artikel 150, stk. 2’s forstand. Et sådant bevis skal gøre det muligt,
uden nogen tvivl, at godtgøre, at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer.
Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre – henset til samtlige omstændigheder i den foreliggende hovedsag – om den erhvervsdrivende
har ført dette bevis. I bekræftende tilfælde kan det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte
varer ifølge disses korrekte position, fradrages, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
Sagens omkostninger
De udgifter, der er afholdt af den franske og den portugisiske regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen,
kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale
ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
På grundlag af disse præmisser
DOMSTOLEN (Første Afdeling)
vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af tribunal d'instance de Metz ved kendelse af 8. oktober 2001, for ret:
1)
Artikel 145-151 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes
således, at de ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition ved disses
midlertidige udførsel fra Fællesskabets område i henhold til proceduren for passiv forædling – selv i mangel af en formel
ændring af angivelsen til midlertidig udførsel – fører bevis for, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel betydning
for denne procedures virkemåde i forordningens artikel 150, stk. 2’s forstand.
2)
Et sådant bevis skal gøre det muligt, uden nogen tvivl, at godtgøre, at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag
af de midlertidigt udførte varer.
3)
Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre – henset til samtlige omstændigheder i den foreliggende hovedsag – om den erhvervsdrivende
har ført dette bevis.
4)
I bekræftende tilfælde kan det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses
korrekte position, fradrages, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
Wathelet
Jann
Rosas
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 2. oktober 2003.
R. Grass
M. Wathelet
Justitssekretær
Formand for Første Afdeling
–
Processprog: fransk.