CELEX: 62005FJ0095
Viešoji tarnyba
Įdarbinimas
Trečiosios šalys

Ieškiniu, kurį Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo kanceliarija fakso aparatu gavo 2005 m. spalio 5 d. (dokumento
originalas gautas 2005 m. spalio 11 d.), ieškovas prašo panaikinti 2005 m. balandžio 15 d. Europos Bendrijų Komisijos Išorės
santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės tarnyba“ direktoriaus sprendimą, kuriuo ieškovas informuojamas, kad nebus
įdarbintas Komisijos delegacijos Gvinėjoje administracijos vadovu, ir priteisti iš Komisijos jo tariamai patirtos materialinės
ir moralinės žalos atlyginimą.

Teisinis pagrindas
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 12 straipsnio 2 dalies d punkte nurodoma:
„Asmuo gali būti įdarbintas laikinuoju tarnautoju tik tuo atveju, jei jis:
<...>
d)      yra fiziškai tinkamas atlikti savo pareigas;
<...>“ (Pataisytas vertimas)
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodoma, kad „prieš įdarbinant laikinojo
tarnautojo sveikatą patikrina vienas iš institucijos medicinos pareigūnų, kad institucija galėtų įsitikinti, jog jis atitinka
12 straipsnio 2 dalies d punkto reikalavimus“.
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio antrojoje pastraipoje paaiškinama, kad „pagal analogiją taikomas
Pareigūnų nuostatų 33 straipsnis.“
Remiantis Europos Bendrijų pareigūnų nuostatų (toliau – Nuostatai) 33 straipsnio antrąja pastraipa, „jeigu atlikus pirmojoje
pastraipoje numatytą sveikatos patikrinimą pateikiama neigiama išvada, kandidatas per 20 dienų nuo tos dienos, kai institucija
jam pranešė apie tą išvadą, gali prašyti perduoti jo bylą medicinos komitetui, sudarytam iš trijų gydytojų, kuriuos Paskyrimų
tarnyba parenka iš institucijų medicinos pareigūnų. Medicinos komitetas išklauso pradinę neigiamą išvadą pateikusį medicinos
pareigūną. Kandidatas medicinos komitetui gali perduoti jo paties pasirinkto gydytojo pateiktą išvadą. Jeigu medikų komisija
patvirtina pirmojoje pastraipoje numatyto sveikatos patikrinimo išvadas, kandidatas apmoka 50 % mokesčių ir nenumatytų išlaidų.“

Faktinės bylos aplinkybės
Nuo 1993 m. birželio mėn. iki 1994 m. gegužės mėn. ieškovas Komisijoje dirbo pagalbiniu darbuotoju, vėliau – laikotarpiu nuo
2002 m. liepos 1 d. iki 2004 m. liepos 31 d. – laikinuoju tarnautoju, numatytu Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo
sąlygų 2 straipsnio b punkte. Šiuo pastaruoju laikotarpiu ieškovas iš pradžių dirbo Finansų kontrolės generaliniame direktorate,
vėliau, nuo 2003 m. kovo 1 d., Teisingumo ir vidaus reikalų generaliniame direktorate.
Laikotarpiu nuo 2003 m. spalio 27 d. iki 2004 m. kovo 31 d. ieškovas buvo nedarbingumo atostogose. Nuo 2004 m. kovo 16 d.
iki 2004 m. liepos 31 d. Privačių išmokų administravimo ir mokėjimų biure (PMO) jis dirbo kaip laikinasis tarnautojas, o vėliau,
nuo 2004 m. rugpjūčio 1 d., – kaip sutartininkas.
Paskelbus pranešimą apie laisvas pareigybes KOM/2004/2982/F, 2004 m. liepos 7 d. ieškovas pateikė savo kandidatūrą užimti
Komisijos delegacijos Konge administracijos vadovo postą.
2005 m. sausio 5 d. Išorės santykių generalinis direktoratas ieškovui pranešė, kad jis sėkmingai praėjo atrankos etapą, ir
paklausė, ar sutiktų dirbti kitoje nei Konge esančioje delegacijoje. Teigiamo atsakymo atveju ieškovas buvo prašomas keturias
delegacijas išvardyti pirmumo tvarka.
2005 m. sausio 7 d. elektroniniu laišku ieškovas Išorės santykių generaliniam direktoratui pranešė, kad patvirtina suinteresuotumą
dirbti Konge ir išreiškia tokį patį suinteresuotumą dirbti Gvinėjoje esančioje delegacijoje.
Pranešime apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F, susijusiame su Komisijos delegacijos Gvinėjoje administracijos vadovo postu,
buvo nurodyta, kad „pareigūno paskyrimas <...> priklauso nuo išankstinės teigiamos medicinos tarnybos išvados <...>“.
2005 m. vasario 15 d. ieškovas atvyko į pranešime apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F reikalaujamą atlikti sveikatos patikrinimą.
2005 m. vasario 17 d. Išorės santykių generalinis direktoratas išsiuntė raštą Personalo ir administracijos generaliniam direktoratui,
kad institucija, turinti teisę sudaryti darbo sutartis, laikinuosius tarnautojus, nurodytus Kitų Europos Bendrijų tarnautojų
įdarbinimo sąlygų 2 straipsnio b punkte, kuo greičiau įdarbintų delegacijų administracijos vadovais iš sąrašo, kuriame yra
ir ieškovo pavardė.
2005 m. vasario 28 d. ieškovas gavo sveikatos patikrinimo, atlikto siekiant jį paskirti į delegaciją, rezultatus.
2005 m. kovo 1 d. gydytojas A, kuris yra Komisijos medicinos pareigūnas, ieškovui išreiškė abejonių dėl to, ar jis gali vykti
į Afriką. Kaip nurodo Komisija, gydytojas A paprašė, kad ieškovas susisiektų su gydytoju B, t. y. nuo Komisijos nepriklausomų
sveikatos specialistų sąraše esančiu psichiatru, tam, kad būtų parengtas nepriklausomas tyrimas.
2005 m. kovo 2 d. ieškovas susitiko su gydytoju B, kurio ataskaitą gydytojas A gavo 2005 m. kovo 7 dieną. Savo išvadoje gydytojas B
išreiškė abejonių dėl ieškovo psichinės sveikatos būklės tinkamumo atsakingam postui Afrikoje užimti.
2005 m. kovo 3 d. elektroniniu laišku Išorės santykių generalinis direktoratas ieškovui pranešė, jog laukia medicinos tarnybos
sutikimo, kad galėtų tęsti jo įdarbinimo delegacijos administracijos vadovu procedūrą.
2005 m. kovo 9 d. ieškovas vėl susitiko su gydytoju A, kuris, remdamasis gydytojo B ataskaita, pakartojo abejones dėl jo galėjimo
vykti į Gvinėją.
2005 m. kovo 17 d. raštu gydytojas A informavo Išorės santykių generalinį direktoratą apie tai, kad ieškovas nėra fiziškai
tinkamas delegacijos Gvinėjoje administracijos vadovo pareigoms atlikti.
2005 m. kovo 22 d. gydytojas A išsiuntė ieškovui, pastarojo prašymu, faksimilinį pranešimą su trijų psichiatrų, esančių Komisijos
gydytojų specialistų sąraše, pavardėmis ir adresais. Ieškovas nesikreipė nė į vieną iš šių trijų gydytojų.
2005 m. balandžio 4 d. ieškovas pateikė gydytojui A keturių psichiatrų, į kuriuos jis kreipėsi savo iniciatyva, ekspertizės
ataskaitas. Tai buvo 2005 m. kovo 10 d. gydytojo C pažyma, 2005 m. kovo 31 d. gydytojo D ataskaita ir 2005 m. balandžio 4 d.
gydytojų E ir F kartu pasirašyta medicininės psichologinės ekspertizės ataskaita.
2005 m. balandžio 15 d. raštu Išorės santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės tarnyba“ direktorius ieškovui pranešė,
kad „atsižvelgiant į 2005 m. kovo 17 d. medicinos tarnybos pateiktus neigiamus rezultatus 2005 m. vasario 17 d. Personalo
ir administracijos generaliniam direktoratui išsiųstas prašymas dėl aptariamo jo įdarbinimo negali būti patenkintas ir jam
negali būti pasiūlyta sudaryti laikinojo tarnautojo, nurodyto Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 2 straipsnio
b punkte, sutartį, todėl jis negali eiti pareigų Gvinėjoje“ (toliau – ginčijamas sprendimas).
2005 m. balandžio 18 d. gydytojas E išsiuntė laišką gydytojui A, kuriame nurodė gydytojo B ataskaitą ir, be kita ko, gydytojo F
pasirašytą ataskaitą. Savo laiške gydytojas E konstatavo, kad gydytojas B „vadovaujasi atsargumo principu, remdamasis praeities
faktais ir asmeninėmis savybėmis“, o gydytojas F ir jis pats „nei medicininiame psichologiniame tyrime, nei psichometriniuose
vertinimuose nemato psichikos patologijos, trukdančios užimti ieškovo pageidaujamą postą“.
2005 m. balandžio 19 d. rašte, skirtame Išorės santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės tarnyba“ direktoriui,
ieškovas tvirtino:
„<...> priešingai nei nurodyta <...> kovo 17 d. medicinos pareigūno rašte, galiu patvirtinti, jog medicinos tarnybos pateikti
sveikatos patikrinimo rezultatai, kurių kopiją aš gavau, yra teigiami ir todėl jie prilygsta sveikatos būklės tinkamumo „patvirtinimui“.
Remiantis Nuostatų 33 straipsniu, „prieš paskiriant į tarnybą atrinkto kandidato sveikatą tikrina vienas iš institucijos sanitarijos
inspektorių, siekiant įrodyti institucijai, kad jis atitinka 28 straipsnio e punkto reikalavimus“. 28 straipsnio e punkte
nurodyta: „<...> paskirti galima tik su sąlyga, kad (jis) yra fiziškai tinkamas savo pareigoms atlikti“. Taigi mane stebina
2005 m. kovo 17 d. gydytojo A pateikta informacija apie mano „sveikatos būklės tinkamumą“, kaip tai nurodyta jūsų laiške.
Jeigu pageidaujate, galiu pateikti atliktų testų rezultatų kopiją.“
Ieškovas nusiuntė Personalo ir administracijos generalinio direktorato C padalinio „Socialinė politika, Liuksemburge dirbantis
personalas, sveikata ir higiena“ direktoriui 2005 m. balandžio 20 d. raštą, kuris iš esmės tapatus minėtam 2005 m. balandžio
19 d. raštui.
2005 m. balandžio 26 d. raštu, kuris parašytas Personalo ir administracijos generalinio direktorato C padalinio „Socialinė
politika, Liuksemburge dirbantis personalas, sveikata ir higiena“ direktoriaus prašymu, minėto direktorato medicinos tarnybos
padalinio vadovas atsakė į 2005 m. balandžio 20 d. ieškovo raštą. Minėtame rašte paaiškinama, kad „visi asmenys, pretenduojantys
išvykti dirbti į delegaciją, privalo atlikti išankstinį sveikatos patikrinimą; pagal šį, o ne pagal Nuostatų 33 straipsnyje
įtvirtintą reikalavimą medicinos pareigūnas pateikė neigiamą išvadą dėl galimo ieškovo įdarbinimo Gvinėjoje“; ši išvada skirta
Išorės santykių generalinio direktorato paskyrimų tarnybai, kuri turi priimti galutinį sprendimą, o minėta išvada yra tik
viena iš aplinkybių, į kurias ji turi atsižvelgti priimdama tokį sprendimą“.
2005 m. gegužės 19 d. ieškovas, remdamasis Nuostatų 90 straipsnio 2 dalimi, pateikė skundą dėl ginčijamo sprendimo.
2005 m. liepos 5 d. Sprendimu Paskyrimų tarnyba skundą atmetė.

Procesas ir šalių reikalavimai
Iš pradžių šis ieškinys Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo įregistruotas numeriu T‑377/05.
2005 m. gruodžio 15 d. Nutartimi Pirmosios instancijos teismas, remdamasis 2004 m. lapkričio 2 d. Tarybos sprendimo 2004/752/EB,
Euratomas, įsteigiančio Europos Sąjungos tarnautojų teismą (OL L 333, 1994, p. 7), 3 straipsnio 3 dalimi, persiuntė šią bylą
Tarnautojų teismui. Šio teismo kanceliarijoje ieškinys buvo įregistruotas numeriu F‑95/05.
2007 m. gegužės 24 d. Nutartimi Tarnautojų teismo antrosios kolegijos pirmininkas leido ieškovui pasinaudoti teisine pagalba.
Ieškovas Tarnautojų teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        laikinai ir nepažeidžiant proceso reikalavimų, priteisti iš Komisijos sumokėti jam, kaip patirtos materialinės ir moralinės
žalos atlyginimą, laikinai nustatytą 1 EUR sumą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Tarnautojų teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–        vadovaujantis teisės normomis nuspręsti dėl bylinėjimosi išlaidų.

Dėl prašymo panaikinti sprendimą

Dėl ieškovo nurodytų pagrindų apimties
Grįsdamas prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą, ieškinyje ieškovas nurodo kelis pagrindus. Pirmasis susiję su tuo, kad Išorės
santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės tarnyba“ direktorius buvo nekompetentingas priimti ginčijamą sprendimą.
Antrasis pagrindas susijęs su Išorės santykių generalinio direktorato gydytojo A ir Paskyrimų tarnybos piktnaudžiavimu įgaliojimais.
Trečiasis pagrindas susijęs su tuo, kad gydytojas A pažeidė pareigą motyvuoti išvadą.
Komisijos nuomone, ieškovas pirmiausia rėmėsi pagrindu, susijusiu su Išorės santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės
tarnyba“ direktoriaus kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą nebuvimu. Antrasis pagrindas susijęs su Išorės santykių generalinio
direktorato K padalinio „Išorės tarnyba“ direktoriaus piktnaudžiavimu įgaliojimais priimant ginčijamą sprendimą. Pagaliau
trečiasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, piktnaudžiavimu įgaliojimais ir motyvų, kuriais grindžiama gydytojo A
pateikta išvada, nepateikimu.
Savo dublike ieškovas patikslino antrojo ir trečiojo pagrindų, kuriuos nurodė Komisija, pagrindimą. Pirma, jis nurodo, kad
antrasis pagrindas grindžiamas Nuostatų 25 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytos pareigos pateikti sprendimą pagrindžiančias
priežastis pažeidimu, taip pat teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažiedimu. Antra, jis nurodo, kad trečiasis pagrindas grindžiamas
pareigos pateikti motyvus, teisėtų lūkesčių apsaugos principo ir rūpestingumo principo pažeidimu.
Iš šalių pateiktų rašytinių dokumentų matyti, kad ieškovas iš esmės nurodo tris pagrindus. Pirma, jis nurodo Išorės santykių
generalinio direktorato K direktorato „Išorės tarnyba“ direktoriaus kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą nebuvimą. Antra,
ieškovas tvirtina, kad ginčijamas sprendimas yra neteisėtas, nes vykstant procedūrai nebuvo atsižvelgta į gydytojų, į kuriuos
jis kreipėsi savo iniciatyva, ataskaitas ir ekspertizes. Be to, ieškovas nurodo, jog, remiantis Nuostatų 33 straipsnio antrąja
pastraipa, gavęs neigiamą gydytojo A išvadą jis galėjo prašyti perduoti jo bylą medicinos komitetui. Trečia, ieškovas nurodo,
kad ginčijamas sprendimas ir gydytojo A parengta išvada neatitinka reikalavimo pateikti motyvus. Be to, ieškovo argumentais
siekiama įrodyti piktnaudžiavimo įgaliojamais ir akivaizdžios vertinimo klaidos buvimą.
Taip ieškovo nurodyti pagrindai pateikiami parengiamajame teismo posėdžio pranešime, apie kurį šalims buvo pranešta 2007 m.
gegužės 24 dieną. Nei ieškovas, nei Komisija pastabų dėl minėto pranešimo nepateikė. Pirmiausia reikia išnagrinėti antrąjį
pagrindą.

Dėl antrojo pagrindo
Šalių argumentai
Pirma, ieškovo nuomone, Išorės santykių generalinio direktorato gydytojas A ir Paskyrimų tarnyba neatsižvelgė į gydytojo C
pažymą, gydytojo D ataskaitą bei aiškią ir teigiamą gydytojų E ir F išvadą, taip pat 2005 m. balandžio 18 d. gydytojo E parašytą
laišką.
Todėl akivaizdu, kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas kitais nei nurodomais tikslais. Neatsižvelgdama į minėtus sveikatos
patikrinimo dokumentus administracija ieškovo atžvilgiu elgėsi nepalankiai. Jokia nuostata nedraudžia atsižvelgti į nepriklausomų
ekspertų išvadas.
Ieškovas priduria, kad gydytojas A neperdavė administracijai specialistų, į kuriuos jis kreipėsi, išvadų. Šiuo atžvilgiu jis
nurodo, kad ypač stebina tai, jog šis bendrosios praktikos gydytojas, susipažinęs su itin išsamiomis keturių psichiatrijos
ir psichologijos specialistų parengtomis ataskaitomis, nepakeitė jo paties nustatytos trumpos, su fizinės sveikatos būkle
susijusios diagnozės. Ieškovas mano, kad jis teisingai pasielgė nesikreipdamas į gydytojo A rekomenduotus gydytojus.
Antra, ieškovas nurodo, kad, remiantis Nuostatų 33 straipsnio antrąja pastraipa, gavęs neigiamą gydytojo A išvadą jis galėjo
prašyti perduoti jo bylą medicinos komitetui. Tačiau ieškovas pažymi, kad išsiuntęs 2005 m. balandžio 20 d. raštą jis gavo
2005 m. balandžio 26 d. Personalo ir administracijos generalinio direktorato laišką, kuriame jam nurodoma, jog Nuostatų 33 straipsnyje
numatyta procedūra šiuo atveju netaikoma. Taigi Komisija jį suklaidino dėl galimybės pasinaudoti šia procedūra.
Komisija nurodo, kad šiuo atveju ginčijamas sprendimas buvo priimtas po to, kai buvo pranešta apie 2005 m. kovo 17 d. medicinos
tarnybos išvadą, kurioje konstatuojamas ieškovo fizinis netinkamumas pareigoms Gvinėjoje atlikti.
Komisija pažymi, kad išankstinės teigiamos medicinos tarnybos išvados buvo reikalaujama pranešime apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F.
Iš tikrųjų visi asmenys, pretenduojantys išvykti dirbti į delegaciją trečiojoje šalyje, privalo atvykti į Komisijos medicinos
pareigūno atliekamą išankstinį sveikatos patikrinimą, siekiant įrodyti Paskyrimų tarnybai, kad jie yra fiziškai tinkami atlikti
visas galimas eiti pareigas, atsižvelgiant į funkcijų pobūdį ir sąlygas toje vietoje, kur minėtos funkcijos bus vykdomos.
Šiuo atžvilgiu išvada dėl tinkamumo, pateikta atlikus ieškovo sveikatos patikrinimą pagal Nuostatų 28 straipsnį ir Kitų Europos
Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnį, siekiant įdarbinti jį kaip laikinąjį tarnautoją Briuselyje, negalėjo iš
anksto lemti jo tinkamumo po daugelio metų būti įdarbintam kitur.
Specialus sveikatos patikrinimas juo labiau pateisinamas, kai delegacijoje trečiojoje šalyje vykdomų funkcijų specifika išplaukia
iš Nuostatų X priedo specialių ir išimtinių nuostatų ir kai sveikatos priežiūros, klimato ir saugumo sąlygos bei izoliacijos
laipsnis gali skirtis nuo Bendrijoje įprastų sąlygų taip, kad jos gali pateisinti kompensacinių išmokų mokėjimą.
Taigi reikalavimą pateikti išvadą dėl sveikatos būklės priimant sprendimą dėl tokio įdarbinimo visiškai pateisina tarnybos
interesai. Ši išvada turi apimti net tik kandidato fizinės, bet ir psichinės sveikatos būklę, be to, joje turi būti nustatomi
galimi būsimi sutrikimai netolimoje ateityje, kurie trukdytų normaliai vykdyti numatytas funkcijas ir (arba) dėl kurių pareigūnui
ar tarnautojui gali tekti grįžti anksčiau laiko.
Šiuo atžvilgiu Komisija nurodo, kad ieškovas 2005 m. vasario 28 d. raštą, kuriuo jam buvo pranešta apie sveikatos patikrinimo,
atlikto siekiant jį įdarbinti delegacijoje trečiojoje šalyje, rezultatus, klaidingai laiko teigiama išvada, kurios reikalaujama
pranešime apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F. Šiuo raštu ieškovui buvo tik pranešta apie sveikatos patikrinimo rezultatus,
kurie, išskyrus kelis, laikomi normaliais. Be to, iš šio rašto turinio matyti, kad tai nėra minėtame pranešime apie laisvas
pareigybes reikalaujama išvada. Be kita ko, ir, paties ieškovo nuomone, šis raštas nėra aptariama išvada dėl sveikatos būklės,
nes savo ieškinyje jis tvirtina, jog 2005 m. kovo 3 d. Išorės santykių generalinis direktoratas jį informavo, kad vis dar
laukia medicinos tarnybos sutikimo.
Dėl ataskaitų ir ekspertizių, kurias atliko ieškovo pasirinkti gydytojai specialistai, Komisija mano, jog, kalbant apie suinteresuotojo
asmens įdarbinimą, jos neprivalomos Išorės santykių generaliniam direktoratui ir Paskyrimų tarnybai, nes nebuvo pateiktos
peržiūrint gydytojo A pateiktą išvadą.
Komisija neginčija, kad tarnautojas, gavęs neigiamą išvadą dėl sveikatos būklės, gali ją ginčyti. Be to, ji tvirtina, jog
norėdamas, kad ieškovas pasinaudotų šia galimybe, gydytojas A nurodė jam trijų psichiatrų koordinates siekdamas, kad per įdarbinimo
delegacijoje procedūrą ieškovas gautų priešingą išvadą. Šiuo atžvilgiu per posėdį Komisija pažymėjo, kad Bendrijos teisės
aktų leidėjas nenumatė išvados dėl sveikatos būklės ginčijimo procedūros tuo atveju, kai kalbama apie paskyrimą į tarnybą
trečiojoje šalyje.
Vieno iš nepriklausomų ekspertų, kuriuos nurodė gydytojas A, papildoma išvada būtų lemiama vertinant prieštaringas gydytojo B
ir gydytojų E ir F ekspertizes. Taigi nesuvokiama, kodėl ieškovas nesikreipė į šiuos ekspertus, nors prašė pateikti jų pavardes.
Komisija priduria, kad aplinkybė, jog ieškovas nesilaikė išvykti į delegaciją numatytos procedūros, jam nesuteikia teisės
į tai, kad būtų atsižvelgta į jo paties iniciatyva gautas išvadas. Komisijos nuomone, pareigūnas arba tarnautojas negali pakeisti
gydytojo pagal teisės aktus išduotos reikalaujamos išvados gydytojų, į kuriuos jis kreipėsi savo iniciatyva, išvada. Vienintelis
būdas ieškovui ginčyti gydytojo A išvadą buvo pasikonsultuoti su vienu iš medicinos pareigūnų, kuriuos gydytojas A nurodė
2005 m. kovo 22 d. faksimiliniame pranešime.
Komisijos nuomone, pranešime apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F numatyta teigiama medicinos tarnybos išvada turėjo būti
pateikta tokiomis aplinkybėmis, kurios skiriasi nuo su įdarbinimu susijusio sveikatos patikrinimo pagal Nuostatų 33 straipsnį
ir Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnį. Taigi minėtos nuostatos netaikytinos šioje byloje. Be
to, joks teisės aktas nereglamentuoja sveikatos patikrinimo procedūros įdarbinimo trečiojoje šalyje atveju. Todėl Komisija
laikėsi nepriklausomos procedūros, kuri buvo vykdoma remiantis pranešimu apie laisvas pareigybes ir kurios reikalavo tarnybos
interesai.
Per posėdį Komisija patikslino, kad Nuostatų 59 straipsnyje numatyta procedūra taip pat netaikoma skyrimo į postą trečiojoje
šalyje atveju.
Be to, Komisija pažymi, kad net darant prielaidą, jog gydytojo A išvada yra panaši į su įdarbinimu susijusią išvadą dėl sveikatos
būklės, numatytą Nuostatų 33 straipsnyje, reikia konstatuoti, jog ieškovas neprašė peržiūrėti gydytojo A išvados pagal Nuostatų
33 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytą procedūrą.
Iš to išplaukia, kad jeigu nepateikiama išvada, priešinga gydytojo A išvadai, pagal šiuo tikslu numatytą procedūrą, ginčijamas
sprendimas negali būti laikomas priimtu piktnaudžiaujant įgaliojimais dėl to, kad jis grindžiamas tik gydytojo A išvada.
Dėl gydytojo A tariamo piktnaudžiavimo įgaliojimais Komisija nurodo, kad pastarajam buvo leista pateikti neigiamą išvadą atsižvelgiant
į tai, kad, pirma, jis žinojo apie ieškovo sveikatos būklės įrašus ir gydytojo B atliktą ekspertizę ir, antra, nebuvo priešingos
išvados. Taigi gydytojas A priėmė profesionalų sprendimą. Be to, ieškovas netvirtino ir neįrodė, kad gydytojas veikė remdamasis
kitais motyvais.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 10 straipsnio ketvirtąją pastraipą Nuostatų VIIIa antraštinė dalis
dėl specialių ir išimtinių nuostatų, taikomų trečiojoje šalyje dirbantiems pareigūnams, pagal analogiją taikoma laikiniesiems
tarnautojams, dirbantiems trečiojoje šalyje. Pagal Nuostatų 101a straipsnį, kuris yra vienintelis minėtos antraštinės dalies
straipsnis, „nepažeidžiant kitų Nuostatų, X priede nustatomos trečiojoje šalyje tarnaujantiems pareigūnams taikomos specialios
ir išimtinės nuostatos“.
Reikia nurodyti, kad Nuostatų X priede nėra specialių ar išimtinių nuostatų dėl sveikatos patikrinimo įdarbinant.
Tačiau kaip Nuostatų 33 straipsnio pirmojoje pastraipoje, susijusioje su pareigūnais, taip ir Kitų Europos Bendrijų tarnautojų
įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodoma, kad prieš įdarbinant laikinojo tarnautojo sveikatą patikrina
vienas iš institucijos medicinos pareigūnų, kad institucija galėtų įsitikinti, jog jis atitinka Kitų Europos Bendrijų tarnautojų
įdarbinimo sąlygų 12 straipsnio 2 dalies d punkto reikalavimus būti fiziškai tinkamam atlikti savo pareigas.
Be to, Nuostatų 33 straipsnio antrojoje pastraipoje, kuri remiantis Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio
antrąja pastraipa pagal analogiją taikoma laikiniesiems tarnautojams, nustatyta vidaus institucijos medicinos pareigūno pateiktos
išvados apskundimo procedūra.
Šiuo atžvilgiu reikia konstatuoti, kad Nuostatų 33 straipsnio antrąja pastraipa įsteigdamas apeliacinį medicinos komitetą,
teisės aktų leidėjas siekė įtvirtinti papildomą garantiją kandidatams ir taip sustiprinti jų teisių apsaugą (1994 m. balandžio
14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
A prieš Komisiją
, T‑10/93, RinkFP p. I‑A‑119 ir II‑387, 23 punktas).
Iš tikrųjų, pirma, medicinos komitetas, kurį sudaro trys gydytojai, tarp kurių nėra pradinę išvadą dėl netinkamos sveikatos
būklės išdavusio medicinos pareigūno ir kurie parenkami iš institucijų, bet nebūtinai iš aptariamos institucijos, medicinos
pareigūnų, yra papildoma reali garantija kandidatams (minėto sprendimo
A prieš Komisiją
24 punktas). Antra, iš Nuostatų 33 straipsnio antrosios pastraipos matyti, kad kandidatas medicinos komitetui gali perduoti
jo paties pasirinkto gydytojo pateiktą išvadą. Perduoti galima iki medicinos komiteto prašymo pateikimo (minėto sprendimo
A prieš Komisiją
25 punktas). Trečia, iš Nuostatų 33 straipsnio antrosios pastraipos matyti, kad medicinos komitetas turi remtis institucijos
viduje padarytais įrašais apie sveikatos būklę, išklausyti išvadą dėl sveikatos būklės netinkamumo pateikusį medicinos pareigūną
bei prireikus remtis kandidato laisvai pasirinkto gydytojo pateikta išvada. Medicinos komitetas gali remtis ir pokalbiu su
kandidatu ir (arba) jį gydančiu gydytoju bei visais dokumentais, kuriuos, kandidato nuomone, svarbu komitetui pateikti. Be
to, medicinos komitetas gali, jei mano reikalinga, nurodyti kandidatui atlikti pakartotinį sveikatos patikrinimą, skirdamas
papildomus testus arba paprašydamas pateikti kitų gydytojų specialistų išvadas. Iš to išplaukia, kad medicinos komitetas gali
iš naujo visiškai nešališkai išnagrinėti kandidato sveikatos būklę (minėto sprendimo
A prieš Komisiją
, 27 punktas).
Be to, reikia konstatuoti, kad Nuostatai kitokiose nei įdarbinimas situacijose taip pat numato mechanizmus, leidžiančius pareigūnui
išdėstyti savo poziciją vykstant sveikatos patikrinimo procedūrai. Taigi Nuostatų 59 straipsnio 1 dalies penktoji, šeštoji
ir septintoji pastraipos įtvirtina galimybę ginčą spręsti arbitraže, jeigu pareigūnas mano, kad sveikatos patikrinimo, kurį
surengė Paskyrimų tarnyba dėl nedarbingumo atostogų, išvados nepateisinamos dėl medicinos priežasčių. Dėl invalidumo pašalpos
skyrimo procedūros Nuostatų II priedo 7 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodoma, kad pareigūnas gali nurodyti vieną iš trijų
gydytojų, kurie sudaro invalidumą vertinantį komitetą.
Šiuo atveju reikia priminti, kad, kaip matyti iš Išorės santykių generalinio direktorato 2005 m. vasario 17d. rašto, kandidatūros
į delegacijos Gvinėjoje administracijos vadovo postą pateikimo momentu ieškovas dirbo Komisijos tarnyboje ir kad jis ketino
minėtą postą užimti kaip laikinasis tarnautojas, nurodytas Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 2 straipsnio
b punkte.
Antra, remiantis pranešimu apie laisvas pareigybes KOM/2004/3510/F, kandidato paskyrimas į delegacijos Gvinėjoje administracijos
vadovo postą „priklauso nuo išankstinės teigiamos medicinos tarnybos išvados <...>“. Šiuo atveju medicinos tarnyba pateikė
išvadą dėl ieškovo sveikatos būklės netinkamumo užimti nagrinėjamą postą. Taigi ginčijamu sprendimu ieškovui buvo pranešta,
kad jis nebus įdarbintas.
Komisijos nuomone, nė vienas teisės aktas nenumato galimybės ieškovui pasiekti, kad vykstant specialiai procedūrai būtų peržiūrėta
medicinos pareigūno pateikta išvada dėl jo sveikatos būklės netinkamumo dirbti delegacijoje. Tačiau Komisija neginčija, kad
asmuo, kuriam skirta neigiama išvada dėl sveikatos būklės, gali turėti galimybę tokia išvadą apskųsti medicinos požiūriu.
Be kita ko, Komisija tvirtina, kad medicinos pareigūnas pateikė ieškovui trijų psichiatrų koordinates tam, kad jis galėtų
gauti priešingą išvadą.
Ieškovas tvirtina, kad vykstant įdarbinimo procedūrai turėjo būti atsižvelgta į jo pasirinktų gydytojų išvadas. Be to, jis
mano, kad galimybė kreiptis išvados į medicinos komitetą, numatyta Nuostatų 33 straipsnio antrojoje pastraipoje, yra taikytina
jo atveju. Taigi ieškovo poziciją reikia suprasti kaip susijusią su teisių į gynybą užtikrinimu, nes jam nebuvo suteikta galimybė
būti naudingai išklausytam iki ginčijamo sprendimo priėmimo, būtent išklausant jo pasirinktą gydytojui, kaip tai numatyta
Nuostatų 33 straipsnio antrojoje pastraipoje.
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad per procedūrą, kurios laikėsi Komisija ir kuria remiantis buvo priimtas ginčijamas sprendimas,
nebuvo užtikrintos Nuostatų 33 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytos teisės į gynybą.
Iš tikrųjų, net jeigu šiuo atveju reikia pripažinti, kad išvados dėl sveikatos būklės parengimo procedūrai netrūko jokių ginčo
tvarka vykstančiai procedūrai būdingų garantijų, nes ieškovas turėjo galimybę kreiptis į kitus nepriklausomus ekspertus, kad
paneigtų arba patvirtintų gydytojo A išvadą ir gydytojo B ekspertizę, vis dėlto reikia konstatuoti, kad ji iš esmės skiriasi
nuo procedūrų, nurodytų šio sprendimo 63 ir 64 punktuose, nes vykstant šiai procedūrai neužtikrinama tai, kad priimant galutinę
išvadą dėl sveikatos būklės būtų atsižvelgta į kandidato laisvai pasirinkto gydytojo išvadą.
Taip pat svarbu nurodyti, kad iš Komisijos argumentų nematyti, jog procedūra, kurios šiuo atveju buvo laikytasi, numatyta
teisės aktuose. Be kita ko, ši procedūra neišplaukia iš ankstesnės praktikos, kurią iš anksto žinotų suinteresuotieji asmenys.
Tačiau Komisija nurodo, kad dėl ypatingų sąlygų tam tikrose trečiosiose šalyse tarnybos interesai reikalauja, kad medicinos
tarnyba savo išvadą pateiktų tokiomis sąlygomis, kurios skiriasi nuo laikinųjų tarnautojų sveikatos patikrinimo, numatyto
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnyje, bei Nuostatų 33 straipsnyje numatyto patikrinimo, susijusių
tik su pirmuoju įdarbinimu, sąlygų. Komisijos nuomone, šiuo atveju taikyta procedūra yra nepriklausoma, ji buvo vykdoma remiantis
pranešimu apie laisvas pareigybes ir jos reikalavo tarnybos interesai.
Tačiau per posėdį Komisija nepaaiškino priežasčių, dėl kurių per procedūrą, numatytą Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo
sąlygų 13 straipsnyje bei Nuostatų 33 straipsnyje, negali būti atsižvelgiama į ypatingus reikalavimus dėl kandidato fizinio
tinkamumo užimti trečiosiose šalyse esančius postus. Be to, ji nepatikslino, kodėl tarnybos interesų atžvilgiu pateisinama
arba reikalaujama, kad minėtas įsidarbinti siekiantis kandidatas nesinaudotų tokiomis pačiomis garantijomis, kurios numatytos
Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnyje ir Nuostatų 33 straipsnyje.
Pagaliau Kitų Europos Bendrijų tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio bei Nuostatų 33 straipsnio nuostatos neleidžia daryti
išvados, kad jose numatyta procedūra negali būti taikoma laikiniesiems tarnautojams, pirmą kartą įdarbinamiems Bendrijoje.
Šiuo atžvilgiu Komisijos tvirtinimas, kad kandidatai, naujai įdarbinti Bendrijoje su tikslu dirbti trečiosiose šalyse, privalo
atlikti du sveikatos patikrinimus, t. y. numatytus Nuostatų 33 straipsnyje ir pranešime apie laisvas pareigybes, nėra įtikinamas.
Be kita ko, atsakyme į ieškovo pateiktą skundą Paskyrimų tarnyba aiškiai nurodo Nuostatų 33 straipsnio ir Kitų Europos Bendrijų
tarnautojų įdarbinimo sąlygų 13 straipsnio nuostatas.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog, kalbant apie sveikatos patikrinimo procedūrą, Bendrijos teisės aktų leidėjas įtvirtino
mechanizmus, kurie įsidarbinti siekiantiems kandidatams, pareigūnams arba tarnautojams suteikia galimybę naudingai išdėstyti
savo nuomonę, visų pirma leisdami išklausyti jų pasirinktą gydytoją.
Atsižvelgiant į minėtų mechanizmų tikslą užtikrinti teises į gynybą ir nesant nuostatų, įtvirtinančių nepriklausomą procedūrą,
kuri taikoma trečiosiose šalyse įdarbinamiems laikiniesiems tarnautojams, arba kitų atitinkamų motyvų bei priežasčių, kurios
pateisintų Nuostatų 33 straipsnio antrosios pastraipos netaikymą šios bylos aplinkybėmis, reikia manyti, kad šių tarnautojų
įdarbinimo procedūra turi vykti laikantis Nuostatų 33 straipsnio antrosios pastraipos. Šiuo atveju, kaip jau buvo nurodyta
šio sprendimo 69 ir 70 punktuose, procedūra buvo vykdoma neatsižvelgiant į Nuostatų 33 straipsnio antrosios pastraipos nuostatas.
Todėl reikia manyti, jog ginčijamu sprendimu buvo pažeista Nuostatų 33 straipsnio antroji pastraipa.
Iš to išplaukia, kad ginčijamas sprendimas turi būti panaikintas, nesant būtinybės nagrinėti kitų ieškovo nurodytų pagrindų,
kuriais grindžiamas jo prašymas panaikinti ginčijamą sprendimą.

Dėl prašymo atlyginti žalą

Šalių argumentai
Ieškovas nurodo, kad dėl ginčijamo sprendimo jis patyrė ypač didelę žalą, kuri kilo dėl prarastų galimybių ir akivaizdžiai
neteisėto elgesio.
Jis prašo, kad būtų taikomas materialinės (pasirengimas išsikraustyti, nuoma ir t. t.) ir moralinės žalos atlyginimo principas.
Dublike ieškovas prašo laikinai ir nepažeidžiant proceso reikalavimų sumokėti jam, kaip patirtos materialinės ir moralinės
žalos atlyginimą, laikinai nustatytą 1 EUR sumą.
Komisija tvirtina, pirma, kad jeigu žalą lėmė kiti nei sprendimas administracijos veiksmai, administracinė procedūra turi
būti pradedama pateikiant prašymą pagal Nuostatų 90 straipsnio 1 dalį. Šiuo atveju ieškovas nesilaikė šios procedūros. Taigi
jo prašymas dėl žalos atlyginimo yra nepriimtinas.
Antra, Komisija nurodo, kad ieškinyje ieškovas nenurodė patirtos žalos dydžio. Todėl jis nepatenkino Pirmosios instancijos
teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies reikalavimų. Komisija patikslina, kad nors Pirmosios instancijos teismas
pripažino, jog tam tikrais atvejais ieškinyje nebūtina nurodyti tikslaus patirtos žalos dydžio, šiuo atveju ieškovas neįrodė
ir net nenurodė, kad egzistuoja tokį žalos dydžio nenurodymą pateisinančios aplinkybės.
Trečia, Komisija nurodo: kadangi ginčijamas sprendimas nėra neteisėtas, ieškovui žalos nereikia atlyginti.

Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Remiantis Sprendimo 2004/752 3 straipsnio 4 dalimi, kol įsigaliojo Europos Sąjungos tarnautojų teismo procedūros reglamentas,
arba iki 2007 m. lapkričio 1 d., šis teismas taikė
mutatis mutandis
Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punktą.
Kadangi ieškinys 2005 m. spalio 5 d. buvo pateiktas Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai, šiuo atveju taikytinos minėto
teismo Procedūros reglamento 44 straipsnio 1 dalies c punkto nuostatos.
Remiantis šio straipsnio formuluote, ieškinyje turi būti nurodomas ginčo dalykas ir pagrindų, kuriais remiamasi, santrauka.
Kad šie reikalavimai būtų patenkinti, ieškinyje, kuriuo siekiama Bendrijos institucijos tariamai padarytos žalos atlyginimo,
turi būti nurodyta informacija, leidžianti nustatyti veiksmus, dėl kurių ieškovas kaltina instituciją, ir priežastys, dėl
kurių jis mano, kad egzistuoja priežastinis ryšys tarp veiksmų ir žalos, kurią jis teigia patyręs, bei žalos pobūdis ir dydis.
Atvirkščiai, jeigu prašoma atlyginti nenurodyto dydžio žalą, toks prašymas nėra pakankamai konkretus ir pripažintinas nepriimtinu
(1971 m. gruodžio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Zuckerfabrik Schöppenstedt prieš Tarybą
, 5/71, Rink. p. 975, 9 punktas; 1994 m. liepos 1 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Osório prieš Komisiją
, T‑505/93, Rink. VT p. I‑A‑179 ir II‑581, 33 punktas ir 1995 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Moat prieš Komisiją
, T‑112/94, Rink. VT p. I‑A‑37 ir II‑135, 32 punktas; 2007 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Gordon prieš Komisiją
, T‑175/04, dar nepaskelbto Rinkinyje, 42 punktas).
Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad ieškinyje prašydamas „leisti vėliau apskaičiuoti prašomos atlyginti Komisijos padarytos
materialinės ir moralinės žalos sumą“ ieškovas nenurodė žalos, kurią jis tvirtina patyręs, dydžio. Aplinkybė, kad dublike
jis prašė „laikinai ir nepažeidžiant proceso reikalavimų priteisti iš Komisijos sumokėti jam, kaip patirtos materialinės ir
moralinės žalos atlyginimą, laikinai nustatytą 1 EUR sumą“, neperteikia daugiau minėtoje teismų praktikoje reikalaujamų patikslinimų.
Be to, ieškovas nenurodė faktinių aplinkybių, leidžiančių įvertinti tariamai patirtos žalos dydį (minėtos nutarties
Moat prieš Komisiją
35 punktas). Aišku, ieškovas Tarnautojų teismui paaiškino, kad materialinę žalą jis patyrė dėl atsisakius įdarbinti prarastų
darbo užmokesčių ir pasirengimo išvykti, t. y. dėl trumpalaikės savo būsto nuomos, apmokymų, skiepų ir t. t. Tačiau šios trumpos
nuorodos negali leisti tiksliai įvertinti žalos dydžio.
Taigi reikia manyti, kad materialinę žalą, jei ji būtų įrodyta, būtų galima lengvai apskaičiuoti nuo pat skundo pateikimo
ir
a fortiori
pateikiant ieškinį, nes ši materialinė žala grindžiama atsisakius įdarbinti prarastais darbo užmokesčiais ir išlaidomis,
kurių ieškovas patyrė rengdamasis išvykti į Afriką.
Be to, nors Bendrijos teismai pripažino, kad konkrečiomis aplinkybėmis ieškinyje nėra būtina tiksliai nurodyti žalos dydžio
ar apskaičiuoti prašomos kompensacijos sumos (2004 m. rugsėjo 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Hectors prieš Parlamentą
, C‑150/03 P, Rink. p. I‑8691, 62 punktas; minėtos nutarties
Osório prieš Komisiją
35 punktas), šiuo atveju reikia nurodyti, kad ieškovas nei įrodė, nei nurodė, kad tokios aplinkybės egzistuoja (šiuo klausimu
žr. minėtų nutarčių
Osório prieš Komisiją
35 punktą ir
Moat prieš Komisiją
37 punktą).
Dėl moralinės žalos reikia pažymėti, kad neįvertindamas šios žalos ieškovas neleido Pirmosios instancijos teismui nustatyti
jos dydžio ir pobūdžio. Neatsižvelgiant į tai, ar ieškovas prašo simbolinio, ar realaus moralinės žalos atlyginimo, ieškovas
turi patikslinti nurodytos moralinės žalos pobūdį, veiksmų, dėl kurių Komisija kaltinama, atžvilgiu, ir nurodyti, net jeigu
tik apytiksliai, visos šios žalos bendrą sumą (minėtos nutarties
Moat prieš Komisiją
38 punktas; minėto sprendimo
Gordon prieš Komisiją
45 punktas).
Iš to matyti, kad prašymas dėl žalos atlyginimo neatitinka priimtinumo sąlygų.
Be to, reikia pridurti, kad net darant prielaidą, jog ieškovas prašė tik simbolinės bausmės, reikia manyti, jog ginčijamo
sprendimo panaikinimas šiuo atveju yra pakankamas ir tinkamas šios žalos atlyginimas (šiuo klausimu žr. 2000 m. kovo 9 d.
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Vicente Nuñez prieš Komisiją
, T‑10/99, Rink. VT p. I‑A‑47 ir II‑203, 48 punktą).
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, kad ieškinį tiek, kiek jis susijęs su ginčijamo sprendimo panaikinimu, reikia patenkinti,
o tiek, kiek jis susijęs su prašymu atlyginti žalą, – atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 122 straipsnį šio reglamento aštunto skyriaus antros dalies nuostatos dėl bylinėjimosi ir teismo
išlaidų taikomos tik Tarnautojų teismo byloms po šio reglamento įsigaliojimo dienos. Su nagrinėjama sritimi susijusios Pirmosios
instancijos teismo procedūros reglamento nuostatos ir toliau taikomos
mutatis mutandis
byloms, kurių Tarnautojų teismas nebaigė nagrinėti iki šios dienos.
Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Tačiau pagal to paties reglamento 88 straipsnį bylose tarp Bendrijų ir jų tarnautojų
institucijos pačios padengia savo išlaidas. Jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, Pirmosios
instancijos teismas gali pagal to paties reglamento 87 straipsnio 3 dalies pirmąją pastraipą paskirstyti išlaidas šalims arba
nuspręsti, kad kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Kadangi Komisija pralaimėjo šią bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2005 m. balandžio 15 d. Europos Bendrijų Komisijos Išorės santykių generalinio direktorato K padalinio „Išorės
tarnyba“ direktoriaus sprendimą, kuriuo ieškovas informuojamas, kad nebus įdarbintas Komisijos delegacijos Gvinėjoje administracijos
vadovu.
2.
Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.
Europos Bendrijų Komisija padengia bylinėjimosi išlaidas.
Van Raepenbusch
Boruta
Kanninen
Paskelbta 2007 m. gruodžio 13 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Kanclerė

Pirmininkas
W. Hakenberg

S. Van Raepenbusch
Šį sprendimą ir jame cituojamus Bendrijos teismų sprendimus, kurie nėra paskelbti Rinkinyje, galima rasti Teisingumo Teismo
interneto svetainėje www.curia.europa.eu
*
Proceso kalba: prancūzų.