CELEX: 62007CJ0317
Direktiiv 2000/76/EÜ
Jäätmete põletamine
Puhastamine ja põletamine
Jäätmetest toodetud toorgaas
Jäätmete mõiste
Põletusrajatis
Koospõletusrajatis

Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta (
EÜT L 332, lk 91
; ELT eriväljaanne 15/05, lk 353) artikli 3 tõlgendamist.
Eelotsusetaotlus esitati Lahti linna munitsipaalettevõtte Lahti Energia Oy (edaspidi „Lahti Energia”) ja Itä-Suomen ympäristölupavirasto (Ida-Soome keskkonnateenistus, edaspidi „ympäristölupavirasto”) vahelise kohtuvaidluse raames, mis käsitles gaasistamisrajatisest ja elektrijaamast koosneva kompleksi suhtes direktiivi 2000/76 nõuete kohaldamist.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 2000/76
Direktiivi 2000/76 põhjendused 5 ja 27 on sõnastatud järgmiselt:
„(5) Asutamislepingu artiklis 5 sätestatud subsidiaarsus- ja proportsionaalsuspõhimõtte kohaselt on vaja võtta meetmeid ühenduse tasandil. Edasised meetmed põhinevad ettevaatuspõhimõttel. Käesoleva direktiiviga nähakse põletus- ja koospõletusrajatistele ette miinimumnõuded.
[…]
(27)
Ei tohiks lubada, et ohtlike jäätmete koospõletamine rajatistes, mis ei ole mõeldud eeskätt jäätmete põletamiseks, põhjustab jäätmete põletamiseks mõeldud rajatistele lubatust suuremaid saasteainete heitmeid heitgaaside selles osas, mis sellisest koospõletamisest tekivad, mistõttu sellist koospõletamist tuleks asjakohaselt piirata.”
Selle direktiivi artiklis 3 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
jäätmed
— mis tahes tahked või vedelad jäätmed, nagu on määratletud [nõukogu 15. juuli 1975. aasta] direktiivi 75/442/EMÜ [jäätmete kohta (
EÜT L 194, lk 39
; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23)] artikli 1 punktis a;
[…]
4)
põletusrajatis
— mis tahes paikne või liikuv tehniline üksus ja varustus, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, olenemata sellest, kas põlemisel tekkiv soojus kasutatakse ära või mitte. See hõlmab jäätmete põletamist oksüdeerimise teel ja muud soojustöötlust nagu utmine, gaasistamine või plasmatöötlus, kuivõrd saadavad ained seejärel põletatakse.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu põletusrajatist, sealhulgas kõiki põletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, heitgaaside töötlemisseadmeid, kohapealseid seadmeid jääkide ja heitvee töötlemiseks ja ladustamiseks, korstnat ning seadmeid ja süsteeme põletamise juhtimiseks ja põletustingimuste pidevaks ülesmärkimiseks ja jälgimiseks;
5)
koospõletusrajatis
— mis tahes paikne või liikuv rajatis, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja:
—
milles kasutatakse põhi- või lisakütusena jäätmeid, või
—
kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega.
Kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitletakse rajatist punktis 4 määratletud põletusrajatisena.
See mõiste hõlmab tegevuskohta ja kogu rajatist, sealhulgas kõiki koospõletusliine, jäätmete vastuvõtu-, säilitus- ja kohapealseid eeltöötlusseadmeid, jäätmete etteandesüsteeme, kütuse- ja õhuvarustussüsteeme, heitgaaside töötlemisseadmeid, jääkide ja heitvee töötlemise ja ladustamise kohapealseid seadmeid, korstnat ning põletamise juhtimise ja põletustingimuste pideva ülesmärkimise ja jälgimise seadmeid ja süsteeme;
[…]
12)
luba
— pädeva asutuse tehtud kirjalik otsus (või mitu sellist otsust), millega antakse luba rajatist käitada teatavatel tingimustel, mis tagavad rajatise vastavuse kõikidele käesoleva direktiivi nõuetele. Luba võib käsitleda üht või mitut rajatist või rajatise osi, mis asuvad samas kohas ja mida käitab üks ja sama käitaja;
13)
jääk
— direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punktis a jäätmetena määratletud mis tahes vedel või tahke aine (sealhulgas koldetuhk ja räbu, lendtuhk ja katlatolm, gaasi töötlemise tahked saadused, heitvee töötlemisest tulenevad setted, kasutatud katalüsaatorid ja kasutatud aktiivsüsi), mis tekib põletamisel või koospõletamisel, heitgaaside või heitvee töötlemisel või muu põletus- või koospõletusrajatises toimuva menetluse tulemusel.”
Direktiivi 2000/76 artiklis 7 pealkirjaga „Õhusaaste piirväärtused” on sätestatud:
„1.   Põletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja käitatakse nii, et heitgaaside puhul ei ületataks V lisas sätestatud heitmete piirväärtusi.
2.   Koospõletusrajatised kavandatakse, varustatakse, ehitatakse ja käitatakse nii, et heitgaaside puhul ei ületataks II isas sätestatud või II isa kohaselt piiritletud heitmete piirväärtusi.
[…]”
Direktiiv 2006/12/EÜ
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiivi 2006/12/EÜ jäätmete kohta (
ELT L 114, lk 9
), millega kodifitseeritakse selguse ja otstarbekuse huvides direktiiv 75/442, artikli 1 kohaselt kujutavad endast jäätmeid „I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvad mis tahes ained või esemed, mille valdaja ära viskab, kavatseb ära visata või on kohustatud ära viskama”.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Lahti Energia taotles ympäristölupavirastolt keskkonnaluba oma gaasistamisrajatise ja elektrijaama jaoks. See luba paluti väljastada kahest samas tegevuskohas asuvast rajatisest koosneva kompleksi jaoks, mis hõlmas jäätmetest gaasi tootvat rajatist ning elektrijaama, mille aurukatlas põletatakse gaasistamisrajatises toodetud puhastatud gaasi.
Ympäristölupavirasto väljastas Lahti Energiale ajutise keskkonnaloa, milles olid märgitud loa andmise tingimused. Nimetatud teenistus leidis, et gaasi tootev gaasistamisrajatis ning elektrijaam, kus seda gaasi põletatakse, kujutavad endast koos koospõletusrajatist direktiivi 2000/76 tähenduses.
Lahti Energia esitas selle otsuse peale Vaasan hallinto-oikeusele (Vaasa halduskohus) kaebuse, nõudes selle tuvastamist, et sellise gaasi põletamist keskkatlas, mis on puhastatud ja rafineeritud eraldiseisvas gaasi tootvas rajatises, ei saa käsitada jäätmete koospõletamisena direktiivi 2000/76 tähenduses.
Vaasan hallinto-oikeus jättis kaebuse rahuldamata. Ta leidis nimelt, et direktiivi 2000/76 eesmärkide saavutamine võib olla kahjustatud direktiivi kohaldamisala nii kitsa tõlgenduse korral, millest tulenevalt selle direktiivi nõudeid ei kohaldata eeltöödeldud jäätmete põletamisele. See kohus leidis siiski, et kuivõrd tegemist on eraldiseisva tegevusüksusega, ei tule gaasistamisrajatist käsitada põletusrajatisena direktiivi 2000/76 tähenduses, sest gaasistamise puhul on tegemist soojustöötlemisega ning põletusrajatisena käsitamiseks peab rajatis hõlmama põletusliini.
Vaasan hallinto-oikeus leidis sellegipoolest, et gaasistamisrajatis ja elektrijaam kujutasid endast koos koospõletusrajatist direktiivi 2000/76 tähenduses.
Lahti Energia kaebas selle otsuse peale edasi Korkein hallinto-oikeusele, kes otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2000/76/EÜ artikli 3 [punkti] 1 tuleb tõlgendada nii, et direktiivi ei kohaldata gaasiliste jäätmete põletamisele?
2.
Kas direktiivi 2000/76/EÜ artikli 3 [punktis] 4 nimetatud põletusrajatisena võib käsitada gaasistamisrajatist, kus utmise teel tekitatakse jäätmetest gaasi, isegi kui selles rajatises ei ole põletusliini?
3.
Kas gaasistamisrajatises tekitatud ning gaasistamisprotsessi järel puhastatud tööstuslikult toodetud gaasi põletamist elektrijaama katlas võib käsitada direktiivi 2000/76/EÜ artiklis 3 ette nähtud tegevusena? Kas vastust mõjutab see, et puhastatud tööstuslikult toodetud gaasi kasutatakse fossiilsete kütuste asemel, ja see, et elektrijaama heitmed toodetud energiaühiku kohta oleksid jäätmetest tekitatud puhastatud tööstuslikult toodetud gaasi kasutamise korral väiksemad kui muu kütuse puhul? Kas direktiivi 2000/76/EÜ reguleerimisala tõlgendamisel omab tähtsust see, kas gaasistamisrajatis ja elektrijaam moodustavad tehnilisi ja tootmisaspekte ning nendevahelist vahemaad arvestades ühe rajatise, või see, kas gaasistamisrajatises tekitatud puhastatud tööstuslikult toodetud gaasi saab üle kanda mujale ja seal kasutada näiteks energia tootmisel, kütusena või muul eesmärgil?
4.
Millistel tingimustel on gaasistamisrajatises tekitatud puhastatud tööstuslikult toodetud gaas toode, nii et sellele ei kohaldata enam jäätmeid käsitlevaid õigusnorme?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, kas direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 1 määratletud mõiste „jäätmed” hõlmab ka gaasilisi aineid.
Põhikohtuasja kontekstis tuleb seda küsimust mõista nii, et sellega soovitakse teada saada, kas gaasistamisrajatises utmise teel eri liiki tahketest jäätmetest toodetud gaasi saab käsitada „jäätmetena” direktiivi 2000/76 tähenduses nii, et seda gaasilist ainet, mida kasutatakse hiljem elektrijaamas muude kütuste kõrval kütusena, võib sellisel juhul käsitada ainena, mis „seejärel põletatakse” nimetatud direktiivi artikli 3 punkti 4 esimese lõigu lõpus sätestatu tähenduses või jäätmetena, mida „kasutatakse […] lisakütusena” või „töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega” selle direktiivi artikli 3 punkti 5 esimese lõigu tähenduses.
Selles osas, nagu rõhutasid Lahti Energia, Soome valitsus, Itaalia valitsus ning Euroopa Ühenduste Komisjon, tuleb möönda, et direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 1 selge sõnastuse kohaselt on mõiste „jäätmed” selle direktiivi raames määratletud kui mis tahes „tahked” või „vedelad” jäätmed, nagu on määratletud direktiivi 75/442 artikli 1 punktis a.
Selle sätte grammatilisest tõlgendamisest piisab järeldamaks, et direktiivis 2000/76 peetakse silmas üksnes tahkeid või vedelaid jäätmeid ning seega ei ole vajadust uurida lisaks seda, kas mõiste „jäätmed” hõlmab direktiivi 75/442 kontekstis omalt poolt gaasilisi jäätmeid.
Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 1 määratletud mõiste „jäätmed” ei hõlma gaasilisi aineid.
Teine küsimus
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult teada saada, kas põletusliini olemasolu kujutab endast tingimust, mis on vajalik sellise üksuse nagu jäätmetest gaasi tootva rajatise määratlemiseks „põletusrajatisena” direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 tähenduses.
Vastavalt direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 esimesele lõigule on põletusrajatise mõiste määratletud kui tehniline üksus ja varustus, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, mis hõlmab jäätmete põletamist oksüdeerimise teel ja muud soojustöötlust, nagu eeskätt utmine ja gaasistamine.
Selles osas tuleneb direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 eri keeleversioonide võrdlemisest kahtlusi välistavalt ja Lahti Energia, Hämeen ympäristökeskuse, Soome valitsuse ja komisjoni väidetele vastavalt, et üksust, kus jäätmeid soojusega töödeldakse, on võimalik määratleda „põletusrajatisena” vaid siis, kui soojustöötlemisel saadavad ained seejärel põletatakse.
Nagu Madalmaade valitsus õigesti märkis, ei saa direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 teises lõigus sisalduvat tehniliste elementide loetelu mõista põletusrajatist moodustavate elementide ammendava loeteluna ega selliste elementide loeteluna, millest selline rajatis peab tingimata koosnema. Seega ei ole põletusliini olemasolu kriteerium, mis on vajalik üksuse määratlemiseks „põletusrajatisena”.
Neil asjaoludel tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 4 käsitletud mõiste „põletusrajatis” hõlmab mis tahes tehnilist üksust ja varustust, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks tingimusel, et soojustöötlemisel saadavad ained seejärel põletatakse, ning et selles osas ei kujuta põletusliini olemasolu endast kriteeriumi, mis on vajalik sellise määratluse andmiseks.
Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada saada, kuidas käsitada direktiivi 2000/76 artiklit 3 arvestades sellist energiatootmiskompleksi, kus elektrijaama lähistel asuv gaasistamisrajatis varustab elektrijaama jäätmete gaasistamisel saadud puhastatud gaasiga, mida selles elektrijaamas kasutatakse kütusena lisaks fossiilsetele kütustele. See kohus soovib eeskätt vastust sellele, kas nimetatud kompleksi määratlemisel omab tähtsust ühelt poolt see, et nimetatud puhastatud gaasi kasutamine elektrijaamas võimaldab tekitada vähem heitmeid, kui tekib fossiilsete kütuste kasutamise korral, ja teiselt poolt see, et need kaks üksust, millest nimetatud kompleks koosneb, on teatud määral tegevuslikult kokkukuuluvad, kuivõrd gaasistamisrajatis on mõeldud elektrijaama kütusevajaduse osaliseks katmiseks, kuid samas võiks nimetatud rajatises toodetav gaas olla mõeldud ka turustamiseks väljaspool kõnealust tegevuskohta.
Sissejuhatuseks tuleb rõhutada, et direktiivi 2000/76 kohaldamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaamas on mitu katelt, iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega pidada eraldi rajatiseks (11. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas
C-251/07: Gävle Kraftvärme, EKL 2008, lk I-7047
, punkt 33).
Seega tuleb sama moodi sellise kahe üksuse puhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, direktiivi 2000/76 kohaldamisel põhimõtteliselt eraldi uurida gaasistamistehast ja elektrijaama.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 esimese lõigu kohaselt tuleb rajatist, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja milles kasutatakse põhi- või lisakütusena jäätmeid või kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega, pidada koospõletusrajatiseks (vt eespool viidatud kohtuotsus Gävle Kraftvärme, punkt 35).
Artikli 3 punkti 5 teises lõigus on täpsustatud, et kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitatakse rajatist sama artikli punktis 4 määratletud „põletusrajatisena” (vt eespool viidatud kohtuotsus Gävle Kraftvärme, punkt 36).
Nende sätete sõnastusest ilmneb seega selgelt, et koospõletusrajatis on põletusrajatise erivorm ja et rajatise peamise otstarbe järgi hinnatakse, kas tegu on põletusrajatise või koospõletusrajatisega (vt eespool viidatud kohtuotsus Gävle Kraftvärme, punkt 37).
Gaasistamisrajatise määratlemine
Põhikohtuasjas näib, arvestades faktilisi tuvastusi, mida saab teha üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus, et gaasistamistehases töödeldakse soojusega jäätmeid, kuid et saadavaid aineid ei põletata nimetatud rajatises. Nimelt filtreeritakse nimetatud soojustöötlemisel saadavad ained – konkreetsel juhul toorgaas – puhastusseadme abil, mis võimaldab saada puhastatud gaasi, millest on kõrvaldatud tahked ning soovimatud osakesed ning mida on seeläbi võimalik kasutada kütusena.
Seega, kuivõrd jäätmete soojustöötlemisel saadud aineid ei põletata gaasistamisrajatises, ei võimalda sellise rajatise talitlus ja iseloomulikud tunnused määratleda rajatist kui sellist „põletusrajatisena” direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 tähenduses.
Näib siiski, et gaasistamisrajatise peamine otstarve on kütuse – konkreetsel juhul puhastatud gaasi – tootmine ja et rajatises töödeldakse jäätmeid nende kõrvaldamise eesmärgil soojusega.
Selles osas on küll õige, nagu meenutati käesoleva kohtuotsuse punktis 28, et koospõletusrajatis on põletusrajatise erivorm, aga see ei muuda siiski asjaolu, et need kahte liiki rajatised vastavad neile omasele määratlusele. Seega, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 71, võib jäätmete soojustöötlemisega seonduv tingimus olla nõutav mõlemal juhul, aga koospõletusrajatise puhul ei nõuta seevastu direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 sõnastuse kohaselt seda, et soojustöötlemisel saadavad ained seejärel põletatakse.
Sellest tuleneb, et vastavalt käesoleva kohtuasja punktis 26 märgitule vastab selline gaasistamisrajatis, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tingimustele, mis on vajalikud selle määratlemiseks koospõletusrajatisena direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 tähenduses.
Mis puudutab jäätmete soojustöötlemisel saadud puhastatud gaasi, siis pakub Austria valitsus, et sellisel moel gaasistamisrajatises toodetud puhastatud gaasi võib käsitada ainena, mis on saadud jäätmete soojustöötlemisel nimetatud rajatises, ning et kuivõrd nimetatud gaas põletatakse seejärel elektrijaamas, siis on võimalik võtta seisukoht, et gaasistamisrajatis kujutab endast põletusrajatist direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 tähenduses.
Selles osas on kõnealusel gaasil ühelt poolt – nagu tuleneb teabest, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus on esitanud – ja eeskätt selle filtreerimise tõttu puhastusseadme abil analoogsed omadused fossiilsete kütustega ning seega on tegemist gaasiga, mida on võimalik kasutada kütusena energia tootmiseks nii elektrijaamas, kuhu gaasistamisrajatise toodang on suunatud, kui ka teistes elektrijaamades.
Neil asjaoludel ei saa olla tegemist gaasistamisrajatises jäätmete soojustöötlemisel saadava ainega, mis põletatakse elektrijaamas jäätmete lihtsa kõrvaldamise protsessi lõpuleviimiseks. Nagu väidavad Soome ja Itaalia valitsus, et kui protsess viiakse lõpule gaasistamisrajatises, siis tekitatakse jäätmetest kütuse omadustega toode.
Teiselt poolt, kui sellises rajatises, mille peamine otstarve on aineliste toodete, konkreetsel juhul gaasiliste ainete tootmine, töödeldakse jäätmeid kõrvaldamise eesmärgil soojusega, siis tuleb see rajatis määratleda vastavalt direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 ülesehitusele koospõletusrajatisena; see direktiiv seab asjaomase üksuse põletusrajatisena või koospõletusrajatisena määratlemise sõltuvusse selle peamisest otstarbest (vt eespool viidatud kohtuotsus Gävle Kraftvärme, punkt 40).
Elektrijaama määratlemine
Mis puudutab põhikohtuasjas kõne all olevat elektrijaama, siis näib, et selle otstarve on energia tootmine põletades selliseid tooraineid nagu kivisüsi ja osaliselt sellist puhastatud gaasi, nagu toodab gaasistamisrajatis. Seega tuleb möönda, et sellise elektrijaama peamine otstarve ei ole gaasistamisrajatises jäätmete soojustöötlemisel saadud ainete põletamine.
Ei saa muuseas väita, et elektrijaamas nimetatud puhastatud gaasi põletamine fossiilsete kütuste kõrval kujutab endast direktiivi 2000/76 tähenduses „jäätmete” soojustöötlemist, mis võimaldaks määratleda nimetatud elektrijaama põletusrajatisena.
Nimelt, nagu tuvastati käesoleva kohtuotsuse punktis 17, ei hõlma nimetatud direktiivis kasutatav mõiste „jäätmed” gaasilisi aineid. Seega ei ole võimalik asuda seisukohale, et gaasistamisrajatises toodetud puhastatud gaasi põletamine elektrijaamas kujutab endast jäätmete soojustöötlemist.
Sellest tuleneb, et põhikohtuasjas kõne all olevatega sarnastel asjaoludel, kui gaasistamisrajatise otstarve on jäätmete soojustöötlemise abil gaasiliste toodete tootmine, mis on piisav selle määratlemiseks koospõletusrajatisena direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 tähenduses, siis elektrijaam, mis kasutab nimetatud gaasistamisrajatises jäätmete koospõletamise teel saadud puhastatud gaasi fossiilsete kütuste asemel, mida ta kasutab energia tootmisel ülekaalukalt, ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse.
Selles osas ei tule üksuse põletusrajatisena või koospõletusrajatisena määratlemisel arvestada sellega, milline määratlus võimaldaks saavutada keskkonnale kõige soodsama heitmete sisalduse. Nimelt kuulub see problemaatika ühenduse seadusandja pädevusse, kes on määratlenud rajatiste juriidiliseks määratlemiseks vajalikud tingimused ning nii põletus- ja koospõletusrajatiste kui ka suurte põletusrajatiste lubatavad heitmete sisaldused. Seega on üksnes direktiivi 2000/76 artikli 3 punktides 4 ja 5 sätestatud nõuded asjakohased, kui siseriiklik kohus otsustab sellise küsimuse üle.
Eelnevaga arvestades tuleb kolmandale küsimusele vastata, et põhikohtuasjas kõne all olevatega sarnastel asjaoludel:
—
tuleb gaasistamisrajatis, mille otstarve on jäätmete soojustöötlemise abil gaasiliste toodete, konkreetsel juhul puhastatud gaasi tootmine, määratleda „koospõletusrajatisena” direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 tähenduses;
—
ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse elektrijaam, mis kasutab gaasistamisrajatises jäätmete koospõletamise teel saadud puhastatud gaasi lisakütusena fossiilsete kütuste asemel, mida ta tootmisel enamasti kasutab.
Neljas küsimus
Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada, millisest keemilisest seisundist alates võib pidada jäätmeid „toodeteks”.
Nimetatud kohus esitas selle küsimuse lähtudes eeldusest, et sellises gaasistamisrajatises, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutavad jäätmete soojustöötlemisel saadud gaasilised ained endast „jäätmeid” direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 1 tähenduses.
Kuid selles osas tuvastati esimesele küsimusele vastates, et selles sättes määratletud mõiste „jäätmed” ei hõlma gaasilisi aineid.
Neil asjaoludel ei ole neljandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta artikli 3 punktis 1 määratletud mõiste „jäätmed” ei hõlma gaasilisi aineid.

2.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 4 käsitletud mõiste „põletusrajatised” hõlmab mis tahes tehnilist üksust ja varustust, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks tingimusel, et soojustöötlemisel saadavad ained seejärel põletatakse, ning selles osas ei kujuta põletusliini olemasolu endast kriteeriumi, mis on vajalik sellise määratluse andmiseks.

3.
Põhikohtuasjas kõne all olevatega sarnastel asjaoludel:
—
tuleb gaasistamisrajatis, mille otstarve on jäätmete soojustöötlemise abil gaasiliste toodete, konkreetsel juhul puhastatud gaasi tootmine, määratleda „koospõletusrajatisena” direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 5 tähenduses;
—
ei kuulu selle direktiivi kohaldamisalasse elektrijaam, mis kasutab gaasistamisrajatises jäätmete koospõletamise teel saadud puhastatud gaasi lisakütusena fossiilsete kütuste asemel, mida ta tootmisel enamasti kasutab.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: soome.