CELEX: 62005CJ0004
Eelotsusetaotlus
EMÜ-Türgi assotsiatsioon
Töötajate vaba liikumine
Assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 artikli 10 lõige 1
Türgi päritolu töötaja elamisloa pikendamisest keeldumine

Eelotsusetaotlus puudutab EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu
kohta (edaspidi „otsus nr 1/80”), artikli 10 lõike 1 tõlgendamist. Assotsiatsiooninõukogu asutati lepinguga, millega loodi
assotsiatsioon Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel ning millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt
Türgi Vabariik ning teiselt poolt EMÜ liikmesriigid ja ühendus ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel
nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10).
Taotlus esitati kohtuvaidluses Türgi kodaniku H. Güzeli ja Oberbürgermeister der Stadt Aacheni (edaspidi „Oberbürgermeister”)
vahel viimati nimetatud poolt H. Güzeli elamisloa pikendamisest keeldumise üle.

Õiguslik raamistik

Ühenduse õigusnormid
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.      Arvestades artiklist 7, mis käsitleb perekonnaliikmete vaba juurdepääsu tööle, tulenevaid erisusi, on liikmesriigi tööturul
seaduslikult töötaval Türgi päritolu töötajal:
–        õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui
tööandjal on talle tööd pakkuda;
–        õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi,
kandideerida samal kutsealal ükskõik millise tööandja poolt tavapärastel tingimustel välja kuulutatud tööpakkumistel, mis
on registreeritud selle liikmesriigi tööhõivetalitustes;
–        õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele
omal valikul.
2.      Iga-aastased puhkused, rasedus- ja sünnituspuhkus ning puudumised tööõnnetuste või lühiajaliste haiguste tõttu arvestatakse
seaduslike tööperioodide hulka. Mittevabatahtliku töötuse perioode, mis on pädevate asutuste poolt nõuetekohaselt registreeritud,
ja puudumisi pikaajaliste haiguste tõttu ei loeta küll seaduslike tööperioodide hulka, kuid need ei kahjusta siiski eelneva
tööperioodi alusel omandatud õigusi.”
[Siin ja edaspidi on viidatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
Otsuse nr 1/80 artikli 10 lõige 1 sätestab:
„Ühenduse liikmesriigid tagavad, et nende tööturul seaduslikult töötavaid Türgi päritolu töötajaid koheldaks töötasu ja muude
tingimuste küsimuses ilma igasuguse kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta võrreldes ühenduse töötajatega.”

Siseriiklikud õigusnormid
Kuni 31. detsembrini 2004 kohaldatava Saksa sotsiaalkindlustusseadustiku (Sozialgesetzbuch) kolmanda köite § 284 lõike 5 kohaselt
võis tööluba väljastada vaid siis, kui välismaalasele oli väljastatud välismaalaste seaduse (Ausländergesetz) § 5 ettenähtud
elamisluba.
Alates immigratsiooni käsitleva seaduse (Zuwanderungsgesetz) jõustumisest 1. jaanuaril 2005 ei ole tööluba kui selline enam
nõutav. Välismaalasest töötaja õigus töötada tuleneb edaspidi otseselt elamisloast.

Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest nähtub, et H. Güzeli, kes on Türgi kodanik, saabus Saksamaale 13. septembril 1991.
7. märtsil 1997 abiellus ta Saksa kodanikuga ning 29. juulil 1997 väljastati talle Oberbürgermeistri poolt elamisluba üheks
aastaks. Lisaks väljastas Aacheni tööhõiveamet talle 31. juulil 1997 tähtajatu tööloa kutsealase tegevuse kõigi valdkondade
kohta.
H. Güzeli esitas 19. juunil 1998 taotluse elamisloa pikendamiseks. Ta asus abikaasast lahus elama 8. juulil 1998 ning lahutas
aastal 2002.
Oberbürgermeister pikendas 6. jaanuaril 1999 H. Güzeli elamisluba esmalt 6. detsembrini 1999 ning seejärel 9. oktoobrini 2001,
märkides, et H. Güzelile laienevad otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikest 1 tulenevad õigused. Elamisloale oli tehtud märge „Keelatud
tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana või teha muud analoogset palgalist tööd. Kutsealase tegevusena on lubatud vaid töötamine
kelnerina Aachenis asuvas kohvikus Marmara.”
25. septembril 2001 esitas H. Güzeli taotluse elamisloa pikendamiseks.
1. oktoobrist kuni 31. detsembrini 1997, 1. veebruarist 1998 kuni 31. märtsini 1999 ning 1. juunist 1999 kuni 31. märtsini
2000 olid tema tööandjaks erinevad Aachenis asuvat kohvikut Marmara pidanud ettevõtjad (edaspidi koos „kohvik Marmara”). H. Güzeli
töötas nimetatud kohvikus kelnerina.
10. aprillist kuni 14. detsembrini 2000 ning 1. märtsist kuni 30. novembrini 2001 töötas H. Güzeli korduvalt Aachenis hooajatöödel
äriühingus Aachener Printen und Schokoladenfabrik Henry Lambertz GmbH & C. KG (edaspidi „äriühing Lambertz”). Nende töötamisperioodide
vahelisel ajal sai ta toetust Aacheni tööhõiveametilt. Sotsiaaltoetust ei ole talle kunagi makstud.
Alates 2. aprillist 2002, täpsemalt 23. novembrist 2002 kuni 5. detsembrini 2003 ning 2. juunist 2004 kuni 2004. aasta hooaja
lõpuni töötas ta äriühingus Lambertz.
Amtsgericht Aacheni 27. juuni 2002. aasta otsusega mõisteti H. Güzelile kahel korral välismaalaste seaduse rikkumise eest
trahv põhjendusel, et äriühingus Lambertz töötamisega rikkus ta elamisloa väljastamisel talle määratud tingimusi.
Oberbürgermeister jättis 2. jaanuaril 2003 H. Güzeli poolt elamisloa pikendamiseks esitatud taotluse rahuldamata ning teda
ähvardas väljasaatmine Türki. Bezirksregirung Köln (Kölni kõrgem piirkondlik haldusasutus) jättis oma 20. juuli 2004. aasta
otsusega H. Güzeli poolt selle otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata. H. Güzeli esitas 9. augustil 2004 hagi Verwaltungsgericht
Aachenile.
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Aachen menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1)      Kas otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikes 1 sätestatud diskrimineerimise keelust tulenevalt on liikmesriigil keelatud mitte lubada
Türgi päritolu töötajal, kes on sellises olukorras nagu kaebaja ning kes pärast temale algselt väljastatud siseriikliku elamisloa
kehtivuse lõppemist töötas seaduslikult selle liikmesriigi tööturul ja kellel oli õigus tähtajatule töösuhtele, selles liikmesriigis
töötamise ajal seal edasi elada?
Kas antud juhul omab tähtsust, et Türgi päritolu võõrtöötajale väljastatud tööluba
–        väljastati vastavalt siseriiklikele seadustele tähtajatult,
–        väljastati vastavalt siseriiklikele seadustele selliselt, et see sõltus algse elamisloa kehtivusest, kuid ei kaotanud elamisloa
kehtivusaja lõppemisel automaatselt kehtivust, vaid on jätkuvalt kehtiv ajal, mil välismaalasel ei ole enam õigust isegi ajutiselt
selles liikmesriigis viibida?
2)      Kas liikmesriigil on vastavalt otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikele 1 lubatud keelduda väljastamast Türgi päritolu töötajale
elamisluba juhul, kui viimane töötab hooajatöötajana pärast seda, kui on lõppenud temale väljastatud viimase elamisloa kehtivus
– ehk teisisõnu, kui ta ei tööta töötamisperioodide vahel?
3)      Kas tööloa väljastamist reguleerivate Saksa õigusnormide muudatus mõjutab otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikest 1 tulenevat keeldu
mitte võimaldada järgmist elamisluba?”

Eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlusest nähtub, et kõigepealt on siseriiklik kohus lükanud tagasi võimaluse, et sellises olukorras nagu H. Güzeli
olev Türgi kodanik saaks toetuda otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikest 1 tulenevatele õigustele. Just sellele eeldusele tuginedes
on siseriiklik kohus tõstatanud küsimuse sama otsuse artikli 10 lõike 1 kohaldatavusest.
Selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, tuleb esmalt kontrollida, kas vastab tõele väide, et
H. Güzeli ei saa elamisloa pikendamise taotlemisel tugineda otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikele 1.

Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 1
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikes 1 on loetletud peamised tingimused, mis kehtivad liikmesriigi tööturul seaduslikult töötavatele
Türgi kodanikele tööloa väljastamise ja pikendamise suhtes.
Viidatud sätte esimene taane nõuab ühte aastat seaduslikku töötamist selleks, et Türgi päritolu töötaja saaks selles liikmesriigis
uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks.
Sama sätte teine taane nõuab sisuliselt seda, et Türgi päritolu töötaja võtaks pärast kolme aastat seaduslikku töötamist kandideerida
samal kutsealal ükskõik millise tööandja poolt tavapärastel tingimustel välja kuulutatud tööpakkumistel.
Kõnealuse sätte kolmas taane võimaldab Türgi päritolu töötajal pärast nelja aastat seaduslikku töötamist saada vaba juurdepääsu
kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul.
Euroopa Kohus on järjekindlalt väljendanud seisukohta, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikel 1 on liikmesriikides vahetu õigusmõju,
nii et Türgi päritolu töötajad, kelle puhul on selles sätestatud tingimused täidetud, võivad otse tugineda neile kõnealuse
sätte kolme taandega antud õigustele, mis suurenevad järk-järgult vastavalt vastuvõtvas liikmesriigis töötatud ajale (vt eelkõige
20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑192/89: Sevinge, EKL 1990, lk I‑3461, punkt 26, ja 19. novembri 2002. aasta otsus
kohtuasjas C‑188/00: Kurz, EKL 2002, lk I‑10691, punkt 26).
Selle sättega Türgi päritolu töötajale antud tööga seonduvate õiguste puhul on vajalikuks eelduseks see, et asjaomasel isikul
oleks vastav elamisõigus, ilma milleta õigus tööturule pääseda ja seal töötada kaotaks oma mõju (eespool viidatud kohtuotsus
Kurz, punkt 27).
Juba otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 sõnastusest nähtub, et see säte eeldab, et asjasse puutuvad isikud on liikmesriigi territooriumil
viibivad Türgi päritolu töötajad, kes töötavad vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult ning teevad seaduslikku tööd teatud
kindla aja vältel (eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 28).
Seega tuleb uurida, kas elamisloa kehtivuse lõppemise kuupäeval, st 9. oktoobril 2001 – kuupäeval, millest alates H. Güzeli
elamisloa pikendamist taotles (edaspidi „asjassepuutuv kuupäev”) olid tema kui huvitatud isiku puhul täidetud kõnealuse artikli 6
lõikega 1 tagatud õiguste jaoks vajalikud tingimused.
Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et H. Güzeli töötas asjassepuutuval kuupäeval äriühingus Lambertz. H. Güzeli alustas
kutsealast tegevust selles äriühingus 10. aprillil 2000, st pärast seda, kui oli lahkunud oma esimese tööandja juurest, milleks
oli kohvik Marmara, kus ta töötas katkestustega 1. oktoobrist 1997 kuni 31. märtsini 2000.
Seega tuleb meenutada, et Saksamaa ametiasutused pikendasid H. Güzeli elamisluba kuni 6. detsembrini 1999 ning veel korra
kuni 9. oktoobrini 2001, ning seejuures oli täpsustatud, et tal oli õigus tugineda otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest
taandest tulenevatele õigustele. H. Güzeli elamisluba sisaldas selle kohta järgmist märget: „Keelatud tegutseda füüsilisest
isikust ettevõtjana või teha muud analoogset palgalist tööd. Kutsealase tegevusena on lubatud vaid töötamine kelnerina Aachenis
asuvas kohvikus Marmara.”
Piirates H. Güzelile lubatud kutsealast tegevust tema elamisloas töötamisega kohvikus Marmara, määratlesid Saksamaa ametiasutused
õigused, millele H. Güzeli võis kõnealusel ajal otsuse nr 1/89 artikli 6 lõike 1 alusel tugineda. Enne kui H. Güzelil oleks
saanud tekkida õigus kandideerida ükskõik millise tööandja poolt välja kuulutatud tööpakkumistel omal valikul (samal kutsealal),
oleks ta kõnealuse sätte teise taande kohaselt pidanud töötama oma esimese tööandja juures ehk kohvikus Marmara kolm aastat,
mida ta ei teinud.
Siiski tuleb uurida, kas H. Güzeli võis pärast ühte aastat töötamist äriühingus Lambertz tööloa uuendamise taotlemiselt tugineda
otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandele. Et tal selle sätte alusel selline õigus oleks, oleks H. Güzeli pidanud
asjassepuutuval kuupäeval töötama seaduslikult vastuvõtvas liikmesriigis.
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikes 1 kasutatud mõistet „seaduslik töötamine” tuleb
käsitleda nii, et see hõlmab kõiki töötajaid, kelle puhul on täidetud vastuvõtva liikmesriigi õigus- ja haldusnormidest tulenevad
nõuded seoses nii liikmesriigi territooriumile sisenemise ning seal töötamisega ning kel on seega õigus selles liikmesriigis
oma kutsealal tegutseda (eespool viidatud kohtuotsus Kurz, punkt 39).
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmest taandest tulenevate õiguste kasutamine sõltub seega vaid tingimusest, mille kohaselt
Türgi päritolu töötaja peab täitma vastuvõtva liikmesriigi õigusnorme, mis kehtivad riigi territooriumile sisenemise ja seal
töötamise suhtes (10. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑340/97: Nazli, EKL 2000, lk I‑957, punkt 32).
Selle tingimuse osas tuleb toonitada, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimest taanet ei või mõista nii, et Türgi päritolu
töötaja võib tugineda sellest artiklist tulenevatele õigustele juhul, kui ta töötab mõne teise tööandja juures, ilma et oleks
täidetud sama sätte teises taandes nõutud tingimused.
Siiski tuleneb eelotsusetaotluse põhjendustest ning esimese küsimuse sõnastusest, et siseriiklik kohus leiab, et asjassepuutuval
kuupäeval töötas H. Güzeli „seaduslikult selle liikmesriigi tööturul”.
Kuna Euroopa Kohus ei ole pädev tegema EÜ artikli 234 alusel eelotsuseid siseriiklikku õiguskorda kuuluvate normide tõlgendamise
kohta (vt 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑341/94: Allain, EKL 1996, lk I‑4631, punkt 11), peab siseriiklik kohus
tegema selles osas vajalikud järeldused, et määrata kindlaks, kas H. Güzeli puhul olid asjassepuutuval kuupäeval täidetud
Saksamaa ametiasutuste poolt palgalise töö tegemiseks ette nähtud tingimused, arvestades eelkõige seda, et Saksa õiguses omab
erilist tähtsust asjaolu, et kaebaja tööloa suhtes oli tingimusena ette nähtud töötamine kohvikus Marmara. Siseriiklik kohus
peab tõstatama küsimuse, kas see tingimus oli prioriteetne H. Güzelile 31. juulil 1997 väljastatud tööloa osas, kuna selline
tööluba iseenesest kehtib igasuguse kutsealase tegevuse jaoks.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks sellise uurimise käigus tuvastama, et H. Güzeli ei töötanud asjassepuutuval kuupäeval
Saksamaa tööturul seaduslikult, siis sel juhul võis ta otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 alusel H. Güzeli elamisluba õigustatult
mitte pikendada.
Kui aga nimetatud kohus peaks jõudma vastupidiselt järeldusele, et H. Güzeli töötas asjassepuutuval kuupäeval kõnealusel tööturul
seaduslikult, võib H. Güzelil olla õigus tugineda otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimesest taandest tulenevatele õigustele,
arvestades äriühingus Lambertz töötamise aega. Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas sellise töö puhul oli tegemist „seadusliku
töötamisega” nimetatud artikli 6 lõike 1 mõttes. Selles suhtes on oluline meenutada, et „seadusliku töötamise” mõiste kuulub
ühenduse õigusesse ning see eeldab stabiilset ja kindlat töötamist liikmesriigi tööturul (vt eespool viidatud kohtuotsus Sevince,
punkt 30, ja 30. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑98/96: Ertanir, EKL 1997, lk I‑5179, punkt 59).
Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et H. Güzeli töötas äriühingus Lambertz hooajatöölisena ning tema kutsealases tegevuses
esines katkestusi (täpsemalt ajavahemikus 14. detsember 2000 kuni 1. märts 2001). Tuleb uurida, kas selline asjaolu võib mõjutada
seda, kui pikaks hinnatakse ajavahemik, mil H. Güzeli töötas seaduslikult.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 kolmes taandes nimetatud seaduslike tööperioodide väljaarvutamise jaoks on sama artikli lõikes 2
töötamise ajutiselt katkestanud Türgi päritolu töötajatele nähtud ette sooduskord, sõltuvalt tegevusetuse perioodide liigist
ja kestusest.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 2 teisest lausest tuleneb, et pikaajalise haiguse või mittevabatahtliku töötuse perioode (st
perioode, mil töötaja ei ole töötamist katkestanud vabatahtlikult), ei loeta küll seaduslike tööperioodide hulka, kuid siiski
ei kahjusta need eelneva tööperioodi alusel saadud õigusi.
Seega on viimati nimetatud sätte ainus eesmärk vältida olukorda, kus sellise Türgi päritolu töötaja puhul, kes jätkab töötamist
pärast seda, kui ta on olnud seaduslikel põhjustel sunnitud töötamise ajutiselt katkestama, hakkaksid otsuse nr 1/80 artikli 6
lõike 1 esimeses kuni kolmandas taandes ette nähtud tööperioodid kulgema otsast peale nagu sellise Türgi kodaniku puhul, kes
ei ole veel asjaomases liikmesriigis palgalisel töökohal töötanud (vt selle kohta 23. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑171/95:
Tetik, EKL 1997, lk I‑329, punkt 39, ja 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑230/03: Sedef, EKL 2006, lk I‑157, punkt 52).
Eelotsusetaotluse põhjendustest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb eeldusele, et otsuse nr 1/80 artikli 6
lõike 1 kolmes taandes ette nähtud kestust puudutav tingimus on täidetud vaid eelnevate tööperioodide puhul, mida ei mõjuta
sama otsuse artikli 6 lõike 2 teises lauses nimetatud kutsealase tegevuse katkemised. Siseriikliku kohtu analüüs toetub ideele,
et H. Güzeli oleks pidanud töötama vähemalt ühe aasta (otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimeses taandes ette nähtud kestus),
et ta saaks tugineda „omandatud õigusele” sama otsuse artikli 6 lõike 2 teise lauses mõttes, mida ajutine katkestus ei mõjuta.
Selline tõlgendus on kooskõlas otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 2 teise lause eesmärgiga, st tagada Türgi päritolu töötajale
juba varem töötatud perioodidest tulenevalt saadud õiguste säilimine ja jätkumine. Sõna „õigused” kasutamine tähendab seda,
et säte ei puuduta mitte ükskõik millise kestusega perioode, mis võivad olla ükskõik kui lühikesed, vaid eelnevaid tööperioode,
mille kestus on piisav selleks, et see annaks mõne tööga seonduva õiguse, st õiguse, mis selle sätte loogikast tulenevalt
peab kehtima edasi vaatamata sellele, et Türgi päritolu töötaja kutsealase tegevus on temast mitteolenevatel põhjustel ajutiselt
katkenud.
Käesoleval juhul ei olnud H. Güzeli hetkel, mil katkes tema töösuhe äriühingus Lambertz, veel sellist „õigust” omandanud,
kuna ta oli töötanud vaid kaheksa kuud (10. aprillist 14. detsembrini 2000), mis ei ole piisav, et selle alusel saaks tekkida
mõni otsuse nr 1/80 artikli 6 lõikest 1 tulenev õigus.
Eelotsuseküsimuste uurimisel tuleb neid kaalutlusi arvesse võtta.

Otsuse nr 1/80 artikkel 10
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas kolm küsimus, mis puudutavad otsuse nr 1/80 artikli 10 lõike 1 tõlgendamist.
Otsuse nr 1/80 artikli 10 lõike 1 sõnastusest nähtub, et selle sättega ettenähtud õigused on sarnaselt sama otsuse artikli 6
lõikes 1 ettenähtud õigustega sõltuvuses tingimusest, et Türgi päritolu töötaja töötaks kõnealuse liikmesriigi tööturul seaduslikult.
Seoses sellega, kas käesoleval juhul omab tähtsust see, et Türgi päritolu töötaja vahetas enne otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1
teises taandes ettenähtud ajavahemiku möödumist tööandjat, tuleb meenutada, et nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 36 märgitud,
peab siseriiklik kohus tõlgendama siseriiklikku õiguskorda kuuluvaid norme ja tegema selles osas vajalikud järeldused.
Kui siseriikliku kohus peaks Saksa õigusnormide uurimise tulemusena jõudma järeldusele, et asjassepuutuval kuupäeval ei olnud
H. Güzeli osas tööturul seaduslikult töötamise tingimus täidetud, ei ole tal võimalik elamisloa pikendamise taotlemisel otsuse
nr 1/80 artikli 10 lõikele 1 tugineda.
Kui aga vastupidi peaks järeldatama, et H. Güzeli töötas asjassepuutuval kuupäeval liikmesriigi tööturul seaduslikult, tõusetub
küsimus, kas ta võis tugineda otsuse nr 1/80 artikli 10 lõikele 1.
Selle kohta on H. Güzeli Euroopa Kohtule esitatud märkustes viidanud 27. aprillil 1976 Rabatis sõlmitud Euroopa Majandusühenduse
ja Maroko Kuningriigi vahelises koostöölepingus, mis kiideti ühenduse poolt heaks nõukogu 26. septembri 1978. aasta määrusega
(EMÜ) nr 2211/78 (EÜT L 264, lk 1), esineva analoogse sätte tõlgendusele, mida Euroopa Kohus kasutas 2. märtsi 1999. aasta
otsuses kohtuasjas C‑416/96: Eddline El-Yassini (EKL 1999, lk I‑1209, punktid 62–64), mis ütleb, et kuigi liikmesriigil ei
ole põhimõtteliselt keelatud keelduda Maroko kodaniku elamisloa pikendamisest juhul, kui see liikmesriik on varem lubanud
kõnealusel kodanikul riiki siseneda ja seal kutsealase tegevusega tegeleda, kuid kui kõnealuse isiku elamisloa kehtivusaja
lõppemise hetkel elamisloa väljastamise algset põhjust enam ei eksisteeri, on sellest erineva olukorraga tegemist juhul, kui
vastuvõttev liikmesriik oli andnud Maroko päritolu võõrtöötajale töötamisega seonduvaid eriõigusi, mis olid sama riigi poolt
antud riigis elamise õigusest ulatuslikumad.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab jõudma selgusele, kas põhikohtuasjas on tegemist sellise olukorraga, arvestades eelkõige
asjaolu, et H. Güzeli oli süüdi mõistetud elamisloas toodud tingimuste rikkumises.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastata, et otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 1 esimest
taanet tuleb tõlgendada nii, et Türgi päritolu töötaja saab selle sättega antud õigustele toetuda vaid juhul, kui töötamine
teise tööandja juures on kooskõlas vastuvõtvas liikmesriigis riigi territooriumile sisenemist ja seal töötamist reguleerivate
õigus- ja haldusnormidega. Siseriiklik kohus peab jõudma selgusele, kas sellise juhtumiga on tegemist, kui Türgi päritolu
töötaja on vahetanud tööandjat enne sama otsuse artikli 6 lõike 1 teises taandes ettenähtud kolmeaastase ajavahemiku möödumist.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et selle sätte eesmärk on tagada, et mittevabatahtlikust
töötusest ja pikaajalisest haigusest põhjustatud katkestused seaduslikult töötamise perioodil ei kahjusta õigusi, mida Türgi
päritolu töötaja on omandanud eelnevate tööperioodide tulemusena, mille kestus on kindlaks määratud artikli lõike 1 kolmes
taandes.

Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
EMÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artikli 6 lõike 1 esimest
taanet tuleb tõlgendada nii, et Türgi päritolu töötaja saab selle sättega antud õigustele toetuda vaid juhul, kui töötamine
teise tööandja juures on kooskõlas vastuvõtvas liikmesriigis riigi territooriumile sisenemist ja seal töötamist reguleerivate
õigus- ja haldusnormidega. Siseriiklik kohus peab jõudma selgusele, kas sellise juhtumiga on tegemist, kui Türgi päritolu
töötaja on vahetanud tööandjat enne sama otsuse artikli 6 lõike 1 teises taandes ettenähtud kolmeaastase ajavahemiku möödumist.
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et selle sätte eesmärk on tagada, et mittevabatahtlikust
töötusest ja pikaajalisest haigusest põhjustatud katkestused seaduslikult töötamise perioodil ei kahjusta õigusi, mida Türgi
päritolu töötaja on omandanud eelnevate tööperioodide tulemusena, mille kestus on kindlaks määratud artikli lõike 1 kolmes
taandes.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.