CELEX: 62009CJ0279
Veiksminga teisių, kylančių iš Sąjungos teisės, teisminė gynyba
Teisė kreiptis į teismą
Teisinė pagalba
Nacionalinės teisės aktai, kuriais atsisakoma suteikti teisinę pagalbą juridiniams asmenims, nesant "bendrųjų interesų

Airey prieš Airiją
, § 26; minėtą Sprendimą
McVicar prieš Jungtinę Karalystę
§ 48 ir 49; 2002 m. liepos 16 d. Sprendimą
P., C. ir S. prieš Jungtinę Karalystę
,
Recueil des arrêts et décisions
2002‑VI, § 91 ir minėtą Sprendimą
Steel ir Morris prieš Jungtinę Karalystę
, § 61). Tačiau gali būti atsižvelgta į ieškovo finansinę padėtį ar į jo galimybę laimėti bylą (minėto Europos žmogaus teisių
teismo sprendimas
Steel ir Morris prieš Jungtinę Karalystę
, § 62).
Kalbant apie teisinę pagalbą, suteikiamą atleidžiant nuo teismo išlaidų ar
cautio judicatum solvi
prieš pareiškiant ieškinį teisme, reikia pažymėti, kad Europos žmogaus teisių teismas taip pat išnagrinėjo visas aplinkybes
siekdamas patikrinti, ar teisės kreiptis į teismą apribojimais nebuvo pažeista pati teisės esmė, ar jais buvo siekiama teisėto
tikslo ir ar tarp naudotų priemonių ir siekiamo tikslo buvo pagrįstas proporcingumo ryšys (šiuo klausimu žr. Europos žmogaus
teisių teismo priimtus: 1995 m. liepos 13 d. Sprendimą
Tolstoy-Miloslavsky prieš Jungtinę Karalystę
, Serija A Nr. 316‑B, § 59–67 ir 2001 m. birželio 19 d. Sprendimą
Kreuz prieš Lenkiją
,
Recueil des arrêts et décisions
2001‑VI, § 54 ir 55).
Iš šių sprendimų matyti, kad teisinė pagalba gali apimti ir advokato pagalbą, ir atleidimą nuo teismo išlaidų sumokėjimo.
Be to, Europos žmogaus teisių teismas nusprendė, kad nors gali būti nustatyta bylų atrankos procedūra, siekiant patikrinti,
ar galima suteikti teisinę pagalbą, ši procedūra neturi būti savavališka (šiuo klausimu žr. Europos žmogaus teisių teismo
priimtus: 2002 m. vasario 26 d. Sprendimą
Del Sol prieš Prancūziją
, § 26; 2009 m. rugsėjo 29 d. Sprendimą
Puscasu prieš Vokietiją
, p. 6, paskutinė pastraipa; 2010 m. spalio 14 d. Sprendimo
Pedro Ramos prieš Šveicariją
, § 49).
Minėtas teismas turėjo progą išnagrinėti komercinės bendrovės, kuri prašė teisinės pagalbos, nors Prancūzijos teisės aktuose
tokia pagalba numatyta tik fiziniams asmenims ir išimtiniais atvejais pelno nesiekiantiems juridiniams asmenims, turintiems
buveinę Prancūzijoje ir neturintiems pakankamai išteklių, padėtį. Jis manė, kad skirtingas požiūris į, viena vertus, komercines
bendroves ir, kita vertus, fizinius asmenis ir pelno nesiekiančius juridinius asmenis remiasi objektyviu ir pagrįstu pateisinimu,
susijusiu su teisinei pagalbai taikoma mokesčių sistema, nes joje numatyta galimybė visų teismo išlaidų neįtraukti į apmokestinamą
pelną ir perkelti nuostolius į kitus mokestinius metus (2008 m. rugpjūčio 26 d. Europos žmogaus teisių teismo sprendimo
VP Diffusion Sarl prieš Prancūziją
, p. 4, 5 ir 7).
Taip pat, kalbant apie bendro kaimo turto naudotojų bendriją, prašančią teisinės pagalbos ieškiniui, kuriuo reikalaujama nuosavybės
teisių į žemės sklypą, užginčyti, reikia pažymėti, kad Europos žmogaus teisių teismas pripažino, jog svarbu atsižvelgti į
tai, kad lėšas, kurias privačios asociacijos ir bendrovės patvirtino jų teisiniam atstovavimui, sudaro lėšos, su kuriomis
jų nariai sutiko ir kurias jie patvirtino bei pervedė, ir pabrėžė, kad buvo pateiktas prašymas leisti įstoti į civilinę bylą
dėl nuosavybės teisių į žemės sklypą, kuri galėjo turėti įtakos tik nagrinėjamų bendrijų nariams (2009 m. lapkričio 24 d.
Europos žmogaus teisių teismo sprendimo
CMVMC O´Limo prieš Ispaniją
26 punktas). Teismas remdamasis tuo padarė išvadą, kad atsisakymu suteikti nemokamą teisinę pagalbą bendrijai ieškovei nebuvo
pažeista pati šios bendrijos teisės kreiptis į teismą esmė.
Šios Europos žmogaus teisių teismo praktikos nagrinėjimas parodo, kad teisinės pagalbos teikimas juridiniams asmenims nėra
iš principo draudžiamas, o galimybė ją teikti turi būti įvertinta atsižvelgiant į taikytinas normas ir atitinkamos bendrovės
padėtį.
Gali būti atsižvelgta į ginčo dalyką, ypač į jo ekonominę reikšmę.
Vertinant prašytojo, kai tai juridinis asmuo, finansinį pajėgumą gali būti atsižvelgta, be kita ko, į bendrovės teisinę formą
(ar tai kapitalo, ar asmenų bendrovė, ar tai ribotos atsakomybės bendrovė, ar ne), jos akcininkų finansinį pajėgumą, bendrovės
vykdomos veiklos sritį, jos struktūrą ir ypač į ryšį tarp jai suteiktų priemonių ir numatomos veiklos.
Savo pastabose ELPA priežiūros institucija teigia, kad pagal Vokietijos teisę bendrovė niekuomet netenkins teisinės pagalbos
suteikimo sąlygų, kai ji iš tikrųjų nebuvo įsteigta, neturi darbuotojų ir kitos infrastruktūros. Ši sąlyga gali turėti konkrečios
įtakos tokios pagalbos prašytojams, kurie remiasi Sąjungos teisės suteikiamomis teisėmis, būtent įsisteigimo laisvei ar patekimui
į konkrečią valstybės narės rinką.
Reikia pažymėti, kad į šią aplinkybę neabejotinai turi atsižvelgti nacionaliniai teismai. Vis dėlto šie teismai turi siekti
teisingos pusiausvyros tam, kad būtų užtikrinta prašytojų, kurie remiasi Sąjungos teise, teisė kreiptis į teismą, tačiau šie
prašytojai neturi būti palankiau vertinami nei kiti prašytojai. Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs
teismas ir Vokietijos vyriausybė pažymėjo, kad teisinė sąvoka „bendrieji interesai“ pagal
Bundesgerichtshof
praktiką gali apimti visus galimus bendruosius interesus juridinio asmens naudai.
Per teismo posėdį DEB taip pat pabrėžė, kad
Bundesrepublik Deutschland
pagrindinėje byloje atlieka dvejopą funkciją. Ši valstybė narė yra ne tik ieškovės pagrindinėje byloje patirtos žalos autorė,
bet ir turi užtikrinti ieškovės veiksmingą teisminę apsaugą.
Tačiau reikia pažymėti, kad pagal Sąjungos teisę valstybė narė negali būti tiek teisės aktų leidėju, tiek vykdytoju, tiek
teisėju, nes šios funkcijos vykdomos pagal valdžios atskyrimo principą, kuris būdingas teisinės valstybės funkcionavimui.
Nebuvo teigiama, kad taip nėra pagrindinėje byloje nagrinėjamos valstybės narės atveju.
Atsižvelgiant į visą tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, jog Chartijos 47 straipsnyje įtvirtintą veiksmingos
teisminės gynybos principą reikia aiškinti taip, kad juridiniai asmenys gali juo remtis ir kad pagal šį principą suteikta
pagalba gali apimti, be kita ko, atleidimą nuo teismo išlaidų išankstinio sumokėjimo ir (arba) advokato pagalbą.
Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas turi įvertinti, ar teisinės pagalbos suteikimo sąlygos yra teisės kreiptis į teismą apribojimas,
pažeidžiantis pačią šios teisės esmę, ar jomis siekiama teisėto tikslo ir ar tarp naudojamų priemonių ir siekiamo tikslo yra
pagrįstas proporcingumo ryšys.
Atlikdamas šį vertinimą nacionalinis teismas gali atsižvelgti į ginčo dalyką, tai, ar prašytojas turi pagrįstą galimybę laimėti
bylą, tai, kokią reikšmę jam turi byla, taikytinos teisės ir proceso sudėtingumą ir tai, ar šis prašytojas turi galimybę veiksmingai
vesti savo bylą. Siekdamas įvertinti proporcingumą nacionalinis teismas taip pat gali atsižvelgti į teismo išlaidų, kurios
turi būti iš anksto sumokėtos, dydį ir tai, ar kliūtis, kurią jos gali sudaryti kreipimuisi į teismą, yra įveikiama.
Kalbant konkrečiai apie juridinius asmenis, darytina išvada, kad nacionalinis teismas gali atsižvelgti į jų padėtį. Taigi
jis gali atsižvelgti, be kita ko, į nagrinėjamo juridinio asmens teisinę formą ir tai, ar jis siekia pelno, taip pat į jo
dalininkų ar akcininkų finansinį pajėgumą ir galimybę gauti reikiamą sumą ieškiniui teisme pareikšti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnyje įtvirtintą veiksmingos teisminės gynybos principą reikia aiškinti
taip, kad juridiniai asmenys gali juo remtis ir kad pagal šį principą suteikta pagalba gali apimti, be kita ko, atleidimą
nuo teismo išlaidų išankstinio sumokėjimo ir (arba) advokato pagalbą.
Šiuo atžvilgiu nacionalinis teismas turi įvertinti, ar teisinės pagalbos suteikimo sąlygos yra teisės kreiptis į teismą apribojimas,
pažeidžiantis pačią šios teisės esmę, ar jomis siekiama teisėto tikslo ir ar tarp naudojamų priemonių ir siekiamo tikslo yra
pagrįstas proporcingumo ryšys.
Atlikdamas šį vertinimą nacionalinis teismas gali atsižvelgti į ginčo dalyką, tai, ar prašytojas turi pagrįstą galimybę laimėti
bylą, tai, kokią reikšmę jam turi byla, taikytinos teisės ir proceso sudėtingumą ir tai, ar šis prašytojas turi galimybę veiksmingai
vesti savo bylą. Siekdamas įvertinti proporcingumą nacionalinis teismas taip pat gali atsižvelgti į teismo išlaidų, kurios
turi būti iš anksto sumokėtos, dydį ir tai, ar kliūtis, kurią jos gali sudaryti kreipimuisi į teismą, yra įveikiama.
Kalbant konkrečiai apie juridinius asmenis, darytina išvada, kad nacionalinis teismas gali atsižvelgti į jų padėtį. Taigi
jis gali atsižvelgti, be kita ko, į nagrinėjamo juridinio asmens teisinę formą ir tai, ar jis siekia pelno, taip pat į jo
dalininkų ar akcininkų finansinį pajėgumą ir jų galimybę gauti reikiamą sumą ieškiniui teisme pareikšti.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.