CELEX: 62003CJ0004
Briuselio konvencija
16 straipsnio 4 punktas
Ginčai dėl patentų įregistravimo ar galiojimo
Deponavimo ar įregistravimo vietos teismo išimtinė jurisdikcija
Ieškinys, kuriuo reikalaujama pripažinti, kad nebuvo pažeidimo
Netiesioginis patento galiojimo ginčijimas

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų
civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo (OL L 299, 1972, p. 32), iš dalies pakeistos 1978 m. spalio 9 d. Konvencija dėl Danijos
Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prisijungimo (OL L 304, p. 1 ir – pakeistas
tekstas – p. 77), 1982 m. spalio 25 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos prisijungimo (OL L 388, p. 1), 1989 m. gegužės
26 d. Konvencija dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos prisijungimo (OL L 285, p. 1) bei 1996 m. lapkričio
29 d. Konvencija dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės prisijungimo (OL C 15, 1997, p. 1,
toliau – Briuselio konvencija) 16 straipsnio 4 punkto aiškinimu.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp
Gesellschaft für Antriebstechnik mbH & Co. KG
(toliau −
GAT
) ir
Lamellen und Kupplungsbau Beteiligungs KG
(toliau −
LuK
) dėl pirmosios bendrovės prekybos prekėmis, o tai, antrosios teigimu, pažeidžia du Prancūzijoje registruotus patentus, kurių
savininkė ji yra.

Teisinis pagrindas
Briuselio konvencijos II antraštinės dalies, skirtos jurisdikcijos taisyklėms, 5 skirsnio „Išimtinė jurisdikcija“ 16 straipsnis
numato:
„Nepaisant nuolatinės gyvenamosios vietos ar buveinės, išimtinę jurisdikciją turi:
<…>
4)      bylose dėl patentų, prekių ženklų, dizaino ar kitų panašių teisių, kurias reikalaujama deponuoti ar įregistruoti, registravimo
ar galiojimo – Susitariančiosios Valstybės, kurioje pateiktas prašymas deponuoti ar įregistruoti teisę, ta teisė yra deponuota
ar įregistruota, arba pagal tarptautinės konvencijos nuostatas laikoma, kad tai padaryta, teismai;
<…>“
Konvencijos 17 straipsnio ketvirtojoje pastraipoje, kuri kartu su 18 straipsniu sudaro minėtos II antraštinės dalies 6 skirsnį
„Sutikimas pripažinti jurisdikciją (prorogacija)“, numatyta, kad „Jurisdikciją suteikiantys <...> susitarimai neturi teisinės
galios, <...> jei teismai, kurių jurisdikciją jie atmeta, turi išimtinę jurisdikciją pagal 16 straipsnį“. (Pataisytas vertimas)
Konvencijos 18 straipsnyje sakoma:
„Be jurisdikcijos, išvedamos iš kitų šios Konvencijos nuostatų, jurisdikciją turi ir Susitariančiosios Valstybės teismas,
kuriam atsakovas praneša apie ketinimą gintis. Ši taisyklė netaikoma, jei <...> pagal 16 straipsnį išimtinė jurisdikcija priklauso
kitam teismui.“
Konvencijos 19 straipsnis, esantis II antraštinės dalies 7 skirsnyje „Jurisdikcijos ir leistinumo nagrinėjimas“, numato:
„Jeigu kurios nors Susitariančiosios Valstybės teismas priima savo žinion ieškinį, kuris iš esmės yra dėl dalyko, dėl kurio
pagal 16 straipsnį išimtinę jurisdikciją turi kitos Susitariančiosios Valstybės teismai, šis teismas pats pareiškia, jog toks
ieškinys nepriklauso jo jurisdikcijai.“
Pagal Konvencijos III antraštinės dalies, reglamentuojančios pripažinimą ir vykdymą, 1 skirsnio „Pripažinimas“ 28 straipsnį
„teismo sprendimas nepripažįstamas, jeigu jis prieštarauja II antraštinės dalies 3, 4 ar 5 skirsniams“. Dėl priežasčių, kuriomis
remiantis galima ginčyti sprendimo vykdymą, Konvencijos III antraštinės dalies 2 skirsnio „Vykdymas“ 34 straipsnio antrojoje
pastraipoje pateikiama nuoroda į minėto 28 straipsnio pirmąją pastraipą.

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
Vokietijoje įsteigtos bendrovės
GAT
ir
LuK
yra automobilių pramonės technologijų sektoriuje konkuruojantys ūkio subjektai.

GAT
pateikė pasiūlymą taip pat Vokietijoje įsteigtam automobilių gamintojui sudaryti sutartį dėl hidromechaninių amortizatorių
tiekimo.
LuK
nurodė, kad
GAT
siūlomi amortizatoriai pažeidė du Prancūzijoje įregistruotus patentus, kurių savininkė ji yra.

GAT
pareiškė ieškinį
Landgericht Düsseldorf
, reikalaudama pripažinti, kad patentai nebuvo pažeisti, ir teigdama, kad šie produktai nepažeidė su Prancūzijoje įregistruotais
patentais susijusių
LuK
teisių, be to, šie patentai yra niekiniai arba negaliojantys.

Landgericht Düsseldorf
nusprendė, kad jis turi tarptautinę jurisdikciją dėl ieškinio, susijusio su tariamu iš Prancūzijoje įregistruotų patentų
kylančių teisių pažeidimu. Jis taip pat nusprendė, kad turi jurisdikciją ir dėl tariamo šių patentų negaliojimo klausimo.
Teismas atmetė
GAT
pateiktą ieškinį ir nusprendė, kad aptariami patentai atitinka patentabilumo sąlygas.
Gavęs
GAT
apeliaciją
Oberlandesgericht Düsseldorf
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Konvencijos <...> 16 straipsnio 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad ši nuostata suteikia išimtinę jurisdikciją tos
Susitariančiosios valstybės, kurioje pateiktas prašymas deponuoti ar įregistruoti teisę, ta teisė yra deponuota ar įregistruota,
arba pagal tarptautinės konvencijos nuostatas laikoma, kad tai padaryta, teismui tik dėl ieškinių (turinčių
erga omnes
pasekmių), susijusių su patentų pripažinimu negaliojančiais, ar taip pat ir dėl su patentų galiojimu susijusių ieškinių, kai
atsakovas pagal ieškinį dėl pažeidimo arba ieškovas pagal ieškinį dėl atitinkamo patento pažeidimo nebuvimo pripažinimo remiasi
patento neteisėtumo arba buvimo niekiniu pagrindu, nepaisant to, ar bylą nagrinėjantis teismas mano šį negaliojimo pagrindą
esant pagrįstu, ar ne ir nepaisant bylos nagrinėjimo momento, kai šis pagrindas buvo nurodytas?“

Dėl prejudicinio klausimo
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia dėl Konvencijos 16 straipsnio 4 punkte
numatytos išimtinės jurisdikcijos taikymo patentų atžvilgiu. Jis klausia, ar ši taisyklė apima visus ginčus dėl patento įregistravimo
arba galiojimo, nepaisant to, ar šis klausimas iškeltas ieškiniu, ar nagrinėjant jau iškeltą bylą, ar ji taikoma tik ginčams,
kuriuose klausimas dėl patento įregistravimo ar galiojimo yra iškeltas ieškiniu.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Konvencijos 16 straipsnio 4 punkte pateikta ginčo „dėl patentų registravimo ar galiojimo“
samprata turi būti laikoma savarankiška sąvoka, kuria siekiama užtikrinti vieningą taikymą visose Susitariančiose valstybėse
(1983 m. lapkričio 15 d. Sprendimo
Duijnstee
, 288/82, Rink. p. 3663, 19 punktas).
Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad ginčais „dėl patentų registravimo ar galiojimo“ laikytini ginčai dėl patentų galiojimo,
buvimo ar pabaigos arba dėl pirmumo teisės dėl ankstesnio deponavimo gynimo (minėto Sprendimo
Duijnstee
24 punktas).
Kita vertus, jei ginčas nėra susijęs su patento galiojimu, deponavimo buvimu arba įregistravimu ir šių aplinkybių šalys neginčija,
Konvencijos 16 straipsnio 4 punktas ginčui netaikytinas (minėto Sprendimo
Duijnsteem
25 ir 26 punktai). Toks būtų, pavyzdžiui, ieškinio dėl pažeidimo, kuriuo neginčijamas tariamai pažeisto patento galiojimas,
atvejis.
Tačiau praktiškai patento galiojimo klausimas dažniausiai pateikiamas byloje, jau iškeltoje pagal ieškinį dėl patento pažeidimo,
kai atsakovas prašo atgaline tvarka atimti iš ieškovo teisę, kuria šis remiasi, kad būtų atmestas atsakovui pareikštas ieškinys.
Šis klausimas taip pat gali būti iškeltas, kaip tai yra pagrindinėje byloje, pagrindžiant ieškinį dėl pažeidimo nebuvimo pripažinimo,
kai ieškovas prašo pripažinti, jog atsakovas neturi jokios teisės remtis atitinkamu išradimu.
Kaip pastebėjo Komisija, iš Konvencijos 16 straipsnio 4 dalies formuluotės negalima nustatyti, ar joje numatyta jurisdikcijos
taisyklė taikoma tik tiems atvejams, kai patento galiojimo klausimas keliamas pateikiant ieškinį, ar ji taikoma ir tiems atvejams,
kai šis klausimas iškeliamas nagrinėjant jau iškeltą byloje.
Konvencijos 19 straipsnis, kurio kai kuriose kalbinėse versijose yra nuoroda į „pirmiausia“ iškeliamą bylą, nepateikia jokio
aiškinimo. Nepaisant to, kad šios formuluotės aiškumo laipsnis įvairiose kalbinėse versijose skiriasi, ši nuostata, kaip pastebėjo
Komisija, ne suteikia jurisdikciją, bet apsiriboja reikalavimu ieškinį gavusiam teismui įvertinti savo jurisdikciją ir tam
tikrais atvejais savo iniciatyva pareikšti apie šios neturėjimą.
Esant tokioms aplinkybėms, Konvencijos 16 straipsnio 4 punktą reikia aiškinti atsižvelgiant į jos tikslą ir vietą sistemoje.
Dėl siekiamų tikslų reikia pastebėti, kad Konvencijos 16 straipsnyje įtvirtintomis išimtinės jurisdikcijos taisyklėmis siekiama
susieti jurisdikciją su teismais, kurie materialiai ir teisiškai yra arčiausiai ginčo.
Be to, išimtinės jurisdikcijos ieškiniams dėl patentų registravimo ar galiojimo suteikimas Susitariančiųjų Valstybių, kuriose
yra prašoma deponuoti ar įregistruoti patentą arba jis buvo deponuotas ar įregistruotas, teismams pateisinamas ta aplinkybe,
kad šių teismų padėtis yra palankiausia nagrinėti aplinkybes, kuriomis ginčijamas patento galiojimas arba jo deponavimo ar
įregistravimo faktas (minėto Sprendimo
Duijnstee
22 punktas). Registrų buvimo Susitariančiosios Valstybės teismai gali priimti sprendimą dėl jų nacionalinės teisės taikymo
šioje valstybėje išduotų patentų galiojimui ir veikimui. Ši gero teisingumo vykdymo pareiga yra dar svarbesnė patentų srityje,
dėl kurios specifiškumo kai kurios Susitariančiosios Valstybės įtvirtino specialią teisminę apsaugą, tokio pobūdžio bylas
priskirdamos specializuotiems teismams.
Šią išimtinę jurisdikciją taip pat pateisina tai, kad patentų suteikimas yra susijęs su nacionalinės administracijos dalyvavimu
(šiuo klausimu žr. P. Jenard pranešimą dėl Briuselio konvencijos, OL C 59, 1979, p. 1, 36).
Kabant apie Konvencijos 16 straipsnio vietą jos sistemoje pastebėtina, kad šiuo straipsniu nustatytos jurisdikcijos taisyklės
yra išimtinės ir imperatyvios, o tai turi specifinės galios tiek ginčo šalims, tiek teisėjui. Šalys negali nuo jos nukrypti
nei susitarimu dėl jurisdikcijos suteikimo (Konvencijos 17 straipsnio  ketvirtoji pastraipa), nei savanorišku atsakovo įstojimu
į bylą. Jeigu vienos Susitariančiosios Valstybės teismas priima savo žinion ieškinį, kuris iš esmės yra dėl dalyko, dėl kurio
pagal Konvencijos 16 straipsnį jurisdikciją turi kitos Susitariančiosios Valstybės teismai, šis teismas turi pats pareikšti,
jog toks ieškinys nepriklauso jo jurisdikcijai (Konvencijos 19 straipsnis). Pažeidžiant minėtą 16 straipsnį, priimtam sprendimui
netaikoma Konvencijoje įtvirtinta pripažinimo ir vykdymo sistema (Konvencijos 28 straipsnio pirmoji pastraipa ir 34 straipsnio
antroji pastraipa).
Atsižvelgiant į Konvencijos 16 straipsnio 4 punkto vietą Konvencijos sistemoje ir į jo tikslą, laikytina, kad šia nuostata
numatyta išimtinė jurisdikcija turi būti taikoma nepaisant proceso tvarkos, pagal kurią iškeliamas klausimas dėl patento galiojimo,
t. y. neatsižvelgiant į tai, ar tai padaroma pateikiant ieškinį, ar vėlesnėse stadijose.
Pirma, teismui, kuriam pateiktas ieškinys dėl pažeidimo arba dėl pažeidimo nebuvimo pripažinimo, leidus netiesiogiai pripažinti
atitinkamo patento negaliojimą, būtų pažeista Konvencijos 16 straipsnio 4 punkte įtvirtinta privaloma jurisdikcijos taisyklė.
Iš tikrųjų, nors Konvencijos 16 straipsnio 4 punkto taikymas ir nepriklauso nuo šalių valios, ieškovas galėtų apeiti šiame
straipsnyje įtvirtintą privalomą jurisdikcijos taisyklę paprasčiausiai pateikdamas savo ieškinio reikalavimus.
Antra, galimybė taip išvengti Konvencijos 16 straipsnio 4 punkto reikalavimų lemtų jurisdikciją turinčių teismų skaičiaus
didėjimą ir turėtų poveikį iš anksto numatytoms Briuselio konvencijoje įtvirtintoms jurisdikcijos taisyklėms, o dėl to ir
teisinio saugumo principui, kuris yra jos pagrindas (žr. 2002 m. vasario 19 d. Sprendimo
Besix
, C‑256/00, Rink. p. I‑1699, 24–26 punktus; 2005 m. kovo 1 d. Sprendimo
Owusu
, C‑281/02, Rink. p. I‑1383, 41 punktą ir šios dienos sprendimo
Roche Nederland ir kt
., C‑539/03, Rink. p. I‑0000, 37 punktą).
Trečia, pagal Konvencijos sistemą sprendimų, kuriuose kiti nei patento išdavimo Susitariančiosios Valstybės teismai netiesiogiai
nusprendė dėl šio patento galiojimo, pripažinimas taip pat padidintų sprendimų prieštaravimų pavojų, kurio Konvencija kaip
tik ir siekiama išvengti (šiuo klausimu žr. 1994 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
Tatry
, C‑406/92, Rink. p. I‑5439, 52 punktą ir minėto sprendimo
Besix
27 punktą).

LuK
ir Vokietijos vyriausybės pateiktas argumentas, kad pagal Vokietijos teisę sprendimo, kuriuo netiesiogiai nusprendžiama dėl
patento galiojimo, pasekmės galioja tik proceso šalims, nėra tinkamas pateisinti minėtą pavojų. Iš tikrųjų tokio sprendimo
pasekmes apibrėžia nacionalinė teisė. O kai kuriose Susitariančiose Valstybėse patento registraciją panaikinantis sprendimas
turi
erga omnes
pasekmes. Todėl tam, kad būtų išvengta sprendimų prieštaravimų pavojaus, reikia apriboti kitos nei patento išdavimo valstybės
teismų jurisdikciją netiesiogiai nuspręsti dėl užsienyje išduoto patento galiojimo, tik jei reikiamo priimti sprendimo pasekmės
pagal taikytiną nacionalinę teisę kyla proceso šalims. Vis dėlto toks ribojimas lemtų iškraipymus, pažeidžiančius Susitariančiosioms
Valstybėms ir suinteresuotiesiems asmenims Konvencijos sukuriamų teisių ir pareigų lygybę bei vienodą taikymą (minėto Sprendimo
Duijnstee
13 punktas).
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Konvencijos 16 straipsnio 4 punktas turi būti aiškinamas
taip, kad jame numatyta išimtinės jurisdikcijos taisyklė taikoma visiems ginčams dėl patento registravimo ar galiojimo, nepaisant
to, ar šis klausimas būtų iškeltas atskiru ieškiniu, ar nagrinėjant jau iškeltą bylą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui,
išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1968 m. rugsėjo 27 d. Konvencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymo, paskutinį
kartą iš dalies pakeistos 1996 m. lapkričio 29 d. Konvencija dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės
prisijungimo, 16 straipsnio 4 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jame numatyta išimtinės jurisdikcijos taisyklė taikoma
visiems ginčams dėl patento registravimo ar galiojimo, nepaisant to, ar šis klausimas būtų iškeltas atskiru ieškiniu, ar nagrinėjant
jau iškeltą bylą.
Parašai.
*
Proceso kalba: vokiečių.