CELEX: 62000TJ0383
Mimozmluvná zodpovednosť Spoločenstva
Nezlučiteľnosť režimu Spoločenstva pre dovoz banánov s pravidlami Svetovej obchodnej organizácie (WTO)
Zavedenie odvetných opatrení vo forme colnej prirážky uvalenej na dovozy zo Spoločenstva Spojenými štátmi americkými na základe povolenia WTO
Rozhodnutie orgánu na urovnávanie sporov WTO
Právne účinky
Zodpovednosť Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií
Príčinná súvislosť
Neobvyklá a osobitá škoda

Právny rámec
1       Dňa 15. apríla 1994 Spoločenstvo podpísalo záverečný dokument o ukončení Uruguajského kola mnohostranných obchodných rokovaní,
Dohodu o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ako aj súhrn dohôd a dohovorov uvedených v prílohách 1 až 4 Dohody
o založení WTO (ďalej len „dohody WTO“).
2       V nadväznosti na tento podpis Rada prijala rozhodnutie 94/800/ES z 22. decembra 1994 týkajúce sa uzavretia dohôd v mene Európskeho
spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych
rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80).
3       Ako vyplýva z preambuly Dohody o založení WTO, zmluvné strany chceli uzavrieť dohody, „ktoré budú na základe reciprocity a vzájomných
výhod zamerané na podstatné zníženie colných sadzieb a ostatných prekážok v obchode a na odstránenie diskriminačného zaobchádzania
v medzinárodných obchodných vzťahoch“.
4       Článok II ods. 2 Dohody o založení WTO stanovuje:
„Dohody a súvisiace právne nástroje zahrnuté do príloh 1, 2 a 3… tvoria neoddeliteľnú súčasť tejto dohody a sú záväzné pre
všetkých členov.“
5       Článok XVI Dohody o založení WTO nazvaný „Rôzne ustanovenia“ vo svojom odseku 4 stanovuje:
„Každý člen zabezpečí súlad svojich právnych predpisov a administratívnych postupov so svojimi záväzkami, ako sú uvedené v priložených
dohodách.“
6       Okrem toho dohovor o pravidlách a postupoch pri urovnávaní sporov (ďalej len „DUS“), obsiahnutý v prílohe 2 Dohody o založení
WTO, v odseku 2 poslednej vete svojho článku 3 nazvaného „Všeobecné ustanovenia“ upresňuje:
„Odporúčania a rozhodnutia orgánu na urovnávanie sporov nemôžu rozšíriť alebo zmenšiť práva a záväzky poskytnuté uvedenými
dohodami.“
7       Podľa článku 3 ods. 7 DUS:
„Pred podaním sťažnosti člen preskúma, či opatrenia podľa týchto postupov budú účelné. Cieľom mechanizmu na urovnávanie sporov
je zabezpečiť pozitívne urovnanie sporu. Riešenie, ktoré je pre sporné strany prijateľné a je v zhode s uvedenými dohodami,
bude vedome uprednostnené. V prípade, že nedôjde k vzájomne prijateľnému riešeniu, je obyčajne prvým cieľom mechanizmu na
urovnávanie sporov zabezpečiť, aby boli príslušné opatrenia v prípade, ak sa zistí, že tieto nie sú v zhode s ustanoveniami
ktorejkoľvek z uvedených dohôd, odstránené. K ustanoveniu o vyrovnaní by sa malo prikročiť len v prípade, ak okamžité odstránenie
opatrenia je neuskutočniteľné a len ako k dočasnému opatreniu na obdobie, dokiaľ nebude opatrenie, ktoré je nezlučiteľné s uvedenou
dohodou, odstránené. Posledným krokom, ktorý [DUS] poskytuje členovi sporu odvolávajúcemu sa na postupy urovnávania sporov,
je možnosť pozastavenia uplatňovania koncesií alebo iných záväzkov podľa uvedených dohôd na nediskriminačnom základe voči
iným členom za predpokladu, že [orgán na urovnávanie sporov] dá na to súhlas.“
8       Článok 7 DUS stanovuje, že poroty urobia taký nález, ktorý napomôže orgánu pre urovnávanie sporov (ďalej len „OUS“) pri vypracovávaní
odporúčaní alebo rozhodnutí v záležitostiach, ktoré sa tomuto orgánu predložia. Podľa článku 12 ods. 7 DUS v prípade, ak sporné
strany nenájdu vzájomne uspokojivé riešenie, porota predloží svoje nálezy v písomnej forme OUS.
9       Článok 17 DUS stanovuje, že pri OUS sa zriadi stály odvolací orgán, ktorý bude skúmať odvolania vo veciach predložených porotám.
10     Článok 19 DUS stanovuje, že v prípade, ak porota alebo odvolací orgán dospeje k záveru, že opatrenie je nezlučiteľné s dohodou
WTO, odporučí dotknutému členovi, aby uviedol opatrenie do súladu s touto dohodou. Okrem týchto odporúčaní porota alebo odvolací
orgán môže navrhnúť spôsoby, ktorých prostredníctvom by príslušný člen mohol odporúčania uskutočniť.
11     Podľa článku 21 ods. 1 DUS nazvaného „Dohľad nad vykonávaním odporúčaní alebo rozhodnutí“ je z dôvodu zabezpečenia účinného
urovnávania sporov v záujme všetkých členov nevyhnutné urýchlené splnenie odporúčaní alebo rozhodnutí stanovených OUS.
12     Článok 21 ods. 3 DUS stanovuje, že ak nie je možné ihneď postupovať podľa odporúčaní a rozhodnutí, poskytne sa dotknutému
členovi primeraná lehota, ktorá sa v prípade potreby určí záväzným rozhodcovským konaním.
13     V prípade, ak sa vyskytnú nezhody v otázke existencie opatrení prijatých na zosúladenie s odporúčaniami alebo rozhodnutiami
OUS alebo ich zlučiteľnosti s dohodou WTO, článok 21 ods. 5 DUS spresňuje, že takýto spor sa bude riadiť podľa pravidiel o urovnávaní
sporov definovaných DUS s postúpením veci pôvodnej porote vždy, keď to bude možné.
14     Podľa článku 21 ods. 6 DUS dohliada OUS na vykonávanie schválených odporúčaní alebo rozhodnutí, a ak OUS nerozhodne inak,
otázka vykonávania odporúčaní alebo rozhodnutí bude zaradená na program zasadnutia OUS po šiestich mesiacoch nasledujúcich
po dni stanovenia primeranej lehoty upravenej v odseku 3 a zostane na programe zasadnutí OUS až dovtedy, kým nebude vyriešená.
15     Článok 22 DUS nazvaný „Vyrovnanie a pozastavenie koncesií“ uvádza:
„1. Vyrovnanie a pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov sú dočasné opatrenia, ktoré je možné použiť v prípade, keď odporúčania
alebo rozhodnutia nie sú vykonané počas primeranej lehoty. Ani vyrovnanie ani pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov nie
sú uprednostňované pred úplným vykonaním odporúčaní slúžiacich na uvedenie opatrení do súladu s uvedenými dohodami. Vyrovnanie
je dobrovoľné a ak je tak dohodnuté, bude v súlade s uvedenými dohodami.
2. Ak dotknutý člen nebude schopný uviesť opatrenia považované za nezlučiteľné s uvedenou dohodou do súladu s touto dohodou
alebo iným spôsobom nedodrží odporúčania alebo rozhodnutia počas primeranej lehoty určenej podľa článku 21 ods. 3, takýto
člen, ak je o to požiadaný, vstúpi v priebehu primeranej lehoty do rokovaní s akoukoľvek stranou uplatňujúcou postupy na urovnávanie
sporov s cieľom dosiahnuť vzájomne prijateľné vyrovnanie. Ak nebolo uspokojivé vyrovnanie dohodnuté do 20 dní od uplynutia
primeranej lehoty, môže ktorákoľvek strana odvolávajúca sa na postupy urovnávania sporov požiadať [OUS] o oprávnenie na pozastavenie
poskytovania koncesií alebo iných záväzkov dotknutému členovi v zmysle uvedených dohôd.
3. Pri zvažovaní, ktoré koncesie alebo iné záväzky budú pozastavené, sa bude žalujúca strana riadiť týmito zásadami a postupmi:
a)      všeobecne platí, že žalujúca strana by sa mala najskôr usilovať o pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov týkajúcich sa
rovnakého sektoru/sektorov, ako je ten/sú tie, v ktorých porota alebo Odvolací orgán zistili porušenie alebo iné zrušenie,
alebo zmenšenie výhod;
b)      ak táto strana usúdi, že nie je praktické alebo účinné pozastaviť koncesie alebo iné záväzky v tom istom sektore/sektoroch,
môže sa usilovať o pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov v iných sektoroch podľa tej istej dohody;
c)      ak táto strana usúdi, že nie je praktické alebo účinné pozastaviť koncesie alebo iné záväzky v iných sektoroch podľa tej istej
dohody a že okolnosti sú dostatočne závažné, môže sa usilovať o pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov podľa inej uvedenej
dohody;
…
4. Úroveň pozastavenia koncesií alebo iných záväzkov schválená [OUS] bude zodpovedať úrovni zrušenia alebo zmenšenia výhod.
…
6. Ak nastane situácia uvedená v odseku 2, schváli [OUS] na požiadanie pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov do 30 dní
od uplynutia primeranej lehoty, ak [OUS] jednomyseľne nerozhodne o zamietnutí žiadosti. V prípade, že dotknutý člen má námietky
k navrhnutej úrovni pozastavenia alebo tvrdí, že zásady a postupy stanovené v odseku 3 neboli dodržané tam, kde žalujúca strana
požadovala oprávnenie pozastaviť koncesie alebo iné záväzky v súlade s odsekom 3b) alebo 3c), bude záležitosť predložená rozhodcovskému
konaniu. Rozhodcovské konanie vykoná pôvodná porota za predpokladu, že sú jej členovia dosažiteľní alebo rozhodca určený generálnym
riaditeľom a konanie sa skončí v priebehu 60 dní od uplynutia primeranej lehoty. Koncesie alebo iné záväzky sa v priebehu
rozhodcovského konania nepozastavia.
7. Rozhodca, postupujúc podľa odseku 6, nebude skúmať povahu koncesií alebo iných záväzkov, ktoré majú byť pozastavené, ale
určí, či je úroveň pozastavenia zodpovedajúca úrovni zrušenia alebo zmenšenia výhod. Rozhodca môže taktiež určiť, či navrhnuté
pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov je povolené podľa uvedenej dohody. V prípade, že záležitosť predložená rozhodcovskému
konaniu zahŕňa tvrdenie, že zásady a postupy uvedené v odseku 3 sa nedodržali, rozhodca toto tvrdenie preskúma. V prípade,
že rozhodca určí, že tieto zásady a postupy sa nedodržali, bude ich žalujúca strana uplatňovať v súlade s odsekom 3. Strany
prijmú rozhodnutie rozhodcu ako konečné a príslušné strany nebudú usilovať o druhé rozhodcovské konanie. [OUS] musí byť urýchlene
oboznámený o takomto rozhodnutí a na požiadanie poskytne oprávnenie na pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov v prípade,
že je žiadosť v súlade s rozhodnutím rozhodcu, ak [OUS] jednomyseľne nerozhodne o zamietnutí žiadosti.
8. Pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov bude dočasné a uplatňované len dovtedy, kým bude opatrenie, o ktorom sa zistilo,
že nie je v súlade s uvedenou dohodou odstránené, alebo dovtedy, kým člen, ktorý musí vykonať odporúčania alebo rozhodnutia,
nezabezpečí riešenie týkajúce sa zrušenia alebo zmenšenia výhod, alebo sa dosiahne vzájomne uspokojujúce riešenie. V súlade
s článkom 21 ods. 6 bude [OUS] naďalej dohliadať na vykonávanie schválených odporúčaní alebo rozhodnutí vrátane tých prípadov,
keď sa poskytlo vyrovnanie alebo sa pozastavili koncesie alebo iné záväzky, ale odporúčania na uvedenie opatrení do súladu
s uvedenými dohodami sa nevykonali.
…“

Okolnosti predchádzajúce sporu
16     Dňa 13. februára 1993 Rada prijala nariadenie (EHS) č. 404/93 o spoločnej organizácii trhu s banánmi (Ú. v. ES L 47, s. 1;
Mim. vyd. 03/013, s. 388, ďalej len „SOT s banánmi“). Režim obchodovania s tretími krajinami vytvorený hlavou IV tohto nariadenia
upravuje zvýhodňujúce ustanovenia pre banány z niektorých krajín v Afrike, Karibskej oblasti a oblasti Tichého oceánu (AKT),
ktoré sú signatármi štvrtého dohovoru AKT – EHS z Lomé z 15. decembra 1989 (Ú. v. ES L 229, s. 3).
17     Na základe sťažností predložených OUS vo februári 1996 viacerými členmi WTO vrátane Ekvádora a Spojených štátov amerických
porota vytvorená v súlade s ustanoveniami DUS vypracovala 22. mája 1997 správy, v ktorých prišla k záveru, že režim dovozu
SOT s banánmi je nezlučiteľný so záväzkami prevzatými Spoločenstvom na základe dohôd WTO. Správy vypracované porotou takisto
odporučili, aby OUS vyzval Spoločenstvo na zosúladenie tohto režimu so záväzkami, ktoré pre neho vyplývajú z dohôd WTO.
18     Na základe odvolania podaného Spoločenstvom stály odvolací orgán 9. septembra 1997 v podstate potvrdil závery poroty a odporučil,
aby OUS vyzval Spoločenstvo na zosúladenie sporných ustanovení Spoločenstva s dohodami WTO.
19     Dňa 25. septembra 1997 OUS prijal správy poroty a odvolacieho orgánu.
20     Dňa 16. októbra 1997 Spoločenstvo v súlade s článkom 21 ods. 3 DUS informovalo OUS, že plne rešpektuje svoje medzinárodne
záväzky.
21     Dňa 17. novembra 1997 štáty sťažovatelia v súlade s článkom 21 ods. 3 písm. c) DUS navrhli, aby sa primeraná lehota, v ktorej
Spoločenstvo musí dosiahnuť súlad so svojimi záväzkami, určila záväzným rozhodcovským konaním.
22     Rozhodcovským rozsudkom uverejneným 7. januára 1998 rozhodca konajúci vo veci určil na tento účel obdobie medzi 25. septembrom
1997 a 1. januárom 1999.
23     Rada zmenila režim obchodovania s banánmi s tretími krajinami prijatím nariadenia (ES) č. 1637/98 z 20. júla 1998, ktorým
sa mení a dopĺňa nariadenie (EHS) č. 404/93 (Ú. v. ES L 210, s. 28; Mim. vyd. 03/023, s. 304).
24     Preambula nariadenia č. 1637/98 uvádza:
„(1) … sú potrebné viaceré zmeny ustanovení o obchodovaní s tretími krajinami, ktoré obsahuje hlava IV nariadenia… č. 404/93;
(2) … majú byť splnené medzinárodné záväzky Spoločenstva podľa Svetovej obchodnej organizácie (WTO) a ostatných signatárov
Štvrtého dohovoru AKT‑ES, pri splnení cieľov spoločnej organizácie trhu s banánmi;
…
(9) … je potrebné prehodnotiť fungovanie tohto nariadenia na konci primeranej skúšobnej lehoty;
…“
25     Dňa 28. októbra 1998 Komisia prijala nariadenie č. 2362/98 o pravidlách vykonávania nariadenia č. 404/93 týkajúceho sa opatrení
pri dovoze banánov do Spoločenstva [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 293, s. 32). Tento text obsahuje všetky ustanovenia potrebné na uskutočňovanie nového režimu obchodovania s banánmi
s tretími krajinami vrátane prechodných opatrení odôvodnených veľmi skorým nadobudnutím účinnosti pravidiel jeho vykonávania.
26     Keďže sa Spojené štáty americké domnievali, že Spoločenstvo v rozpore s dohodami WTO a rozhodnutím OUS z 25. septembra 1997
zaviedlo režim dovozu banánov, ktorý bol vytvorený tak, že sa zachovali protiprávne prvky predchádzajúceho režimu, 10. novembra
1998 uverejnili vo
Federal Register
predbežný zoznam výrobkov z členských štátov Spoločenstva, ktorých dovoz zamýšľali ako odvetné opatrenie zaťažiť colnou prirážkou.
27     Spojené štáty americké 21. decembra 1998 oznámili svoj úmysel uplatniť od 1. februára 1999 alebo najneskôr od 3. marca 1999
na dovoz výrobkov zo Spoločenstva uvedených na zozname zostavenom americkými úradmi clo vo výške 100 %.
28     Dňa 14. januára 1999 Spojené štáty americké požiadali OUS podľa článku 22 ods. 2 DUS o povolenie pozastaviť poskytovanie tarifných
koncesií a súvisiacich záväzkov Spoločenstvu a jeho členským štátom v zmysle všeobecnej dohody o clách a obchode (GATT) 1994
a všeobecnej dohody o obchode so službami (GATS) vo vzťahu k obchodným výmenám vo výške 520 miliónov amerických dolárov (USD).
29     Počas zasadnutia OUS, ktoré sa konalo od 25. januára do 1. februára 1999, Spoločenstvo spochybnilo túto sumu, z dôvodu, že
nezodpovedá úrovni zrušenia alebo zmenšenia výhod Spojených štátov amerických, a tvrdilo, že zásady a postupy definované článkom
22 ods. 3 DUS neboli dodržané.
30     Dňa 29. januára 1999 OUS rozhodol na základe článku 22 ods. 6 DUS na návrh Spoločenstva predložiť túto otázku na rozhodcovské
konanie pôvodnej porote a odložil žiadosť Spojených štátov amerických o povolenie až do doby určenia povolenej sumy cla, ktoré
sa má uvaliť ako odvetné opatrenie.
31     Dňa 3. marca 1999 americké úrady uložili vývozcom Spoločenstva, ktorých výrobky boli uvedené na novom zozname vytvorenom týmito
úradmi, povinnosť zložiť bankovú záruku vo výške 100 % hodnoty výrobkov plánovaných na dovoz.
32     Rozhodnutím z 9. apríla 1999 rozhodcovia prišli k záveru, že niekoľko ustanovení nového dovozného režimu SOT s banánmi je
v rozpore s ustanoveniami dohôd WTO, stanovili úroveň zrušenia alebo zmenšenia výhod, ktoré utrpeli Spojené štáty americké,
na 191,4 miliónov USD ročne a usúdili, že pozastavenie poskytovania tarifných koncesií a súvisiacich záväzkov podľa GATT 1994
Spoločenstvu a jeho členským štátom až do výšky 191,4 miliónov USD je zlučiteľné s článkom 22 ods. 4 DUS.
33     Dňa 7. apríla 1999 Spojené štáty americké v súlade s článkom 22 ods. 7 DUS požiadali OUS o povolenie uvaliť clo na dovoz v tejto
výške.
34     Tlačovým vyhlásením z 9. apríla 1999 United States Trade Representative (osobitný zástupca Spojených štátov amerických pre
obchodné záležitosti, ďalej len „osobitný zástupca“) oznámil zoznam výrobkov zaťažených dovozným clom vo výške 100 %. V tomto
zozname výrobkov z Rakúska, Belgicka, Fínska, Francúzska, Nemecka, Grécka, Írska, Talianska, Luxemburska, Portugalska, Španielska,
Švédska a Spojeného kráľovstva boli okrem iného uvedené „škatule, kufríky a puzdrá z papiera alebo z nevlnitého kartónu“.
Bolo oznámené, že osobitný zástupca uverejní rozhodnutie o zavedení cla vo výške 100 % vo
Federal Register
a že má v úmysle určiť dátum nadobudnutia účinnosti jeho uvalenia na 3. marec 1999.
35     Toto rozhodnutie, ktoré bolo 19. apríla 1999 uverejnené vo
Federal Register
(zväzok 64, č. 74, s. 19209 až 19211), bolo prijaté na základe hlavy 301 Trade Act z roku 1974, podľa ktorého osobitný zástupca
prijme prípustné opatrenia, pokiaľ zistí porušenie práv, ktoré Spojené štáty americké vyvodzujú z obchodnej dohody.
36     Zo stĺpca „Nadobudnutie účinnosti“ vyššie uvedeného opatrenia vyplýva, že „[osobitný zástupca] rozhodol, že clo
ad valorem
vo výške 100 % sa s účinnosťou od 19. apríla 1999 uplatní na výrobky, ktoré boli k 3. marcu 1999 alebo po tomto dni uvedené
na trh alebo vyskladnené na účely ich uvedenia na trh“.
37     Porota zostavená 18. decembra 1998 na návrh Ekvádoru v súlade s článkom 21 ods. 5 DUS rovnako prišla 6. apríla 1999 k záveru,
že nový režim Spoločenstva pre dovoz banánov je nezlučiteľný s ustanoveniami dohôd WTO. Správa poroty bola 6. mája 1999 schválená
OUS.
38     Dňa 19. apríla 1999 OUS povolil Spojeným štátom americkým, aby uvalili clo na dovozy zo Spoločenstva vo výške ročného objemu
obchodu predstavujúceho 191,4 miliónov USD.
39     Dňa 25. mája 1999 Spoločenstvo napadlo pred inštanciami WTO americké odvetné opatrenia za obdobie od 3. marca 1999 do 19. apríla
1999, predovšetkým s ohľadom na nadobudnutie ich účinnosti 3. marca 1999.
40     Vzhľadom na to, že stanovenie nadobudnutia účinnosti americkej prirážky na tento deň bolo v rozpore s ustanoveniami DUS, porota
na návrh Spoločenstva upravila dátum nadobudnutia účinnosti tohto opatrenia na 19. apríl 1999.
41     V rámci rokovaní so všetkými zainteresovanými stranami Spoločenstvo navrhlo vykonanie zmien v novej SOT s banánmi. Tieto zmeny
boli vykonané nariadením Rady č. 216/2001 z 29. januára 2001, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie č. 404/93 (Ú. v. ES L 31,
s. 2; Mim. vyd. 03/031, s. 226).
42     Preambula nariadenia č. 216/2001 uvádza:
„(1) Existovali mnohé úzke kontakty s dodávateľskými krajinami a s ostatnými zainteresovanými stranami s cieľom riešiť spory
vyplývajúce z dovozného režimu ustanoveného nariadením… č. 404/93 a zobrať do úvahy závery špeciálnej skupiny zriadenej v rámci
systému na riešenie sporov [WTO].
(2) Z analýzy všetkých alternatív predložených Komisiou vyplýva, že ustanovenie dovozného systému v strednodobom časovom horizonte
založeného na uplatňovaní ciel v príslušnej výške a na uplatňovaní preferenčnej colnej sadzby na dovozy z krajín AKT poskytuje
najlepšie záruky, po prvé na dosiahnutie cieľov spoločnej organizácie trhu, pokiaľ ide o výrobu v spoločenstve a dopyt zo
strany spotrebiteľov, po druhé, pokiaľ ide o dodržanie pravidiel medzinárodného obchodu, po tretie, pokiaľ ide o zabránenie
ďalším sporom.
(3) Takýto systém však musí byť zavedený po ukončení negociácií s partnermi spoločenstva v súlade s postupmi WTO, a to najmä
článkom XXVIII [GATT]. Výsledky týchto vyjednávaní sa musia predložiť na schválenie Rade, ktorá musí taktiež v súlade s ustanoveniami
zmluvy stanoviť príslušnú úroveň Spoločného colného sadzobníka.
(4) Kým nevstúpi tento režim do platnosti, spoločenstvo by malo byť zásobované na základe niekoľkých colných kvót, otvorených
na dovozy zo všetkých krajín pôvodu a dovoz bude riadený v súlade s odporúčaniami [OUS…]
(5) Vzhľadom na zmluvné záväzky s krajinami AKT a nevyhnutnosť zaručiť im riadne a korektné podmienky hospodárskej súťaže,
uplatňovanie preferenčného cla 300 eur na tonu na dovozy banánov, ktoré majú svoj pôvod v týchto krajinách, umožní zachovanie
príslušných obchodných tokov. Táto situácia si bude vyžadovať najmä uplatňovanie nulového cla na takéto dovozy v rámci… colných
kvót.
(6) Komisia bude oprávnená začať vyjednávať s dodávateľskými krajinami, ktoré majú skutočný záujem dodávať na trh Spoločenstva
v snahe docieliť dojednané pridelenie prvých dvoch colných kvót…“
43     Dňa 11. apríla 2001 Spojené štáty americké a Spoločenstvo uzavreli memorandum o porozumení vymedzujúce „prostriedky, ktoré
umožnia urovnať dlhotrvajúci spor týkajúci sa režimu dovozu banánov“ do Spoločenstva. Toto memorandum ustanovuje, že Spoločenstvo
sa zaväzuje „zaviesť výlučne tarifný režim dovozu banánov najneskôr od 1. januára 2006“. Tento dokument definuje opatrenia,
ktoré sa Spoločenstvo zaväzuje prijať v priebehu dočasného obdobia, ktoré uplynie 1. januára 2006. Spojené štáty americké
sa na druhej strane zaväzujú dočasne odložiť uloženie colnej prirážky, ktorej uvalenie na dovozy Spoločenstva sa im povolilo.
Spojené štáty americké však oznámením pre OUS z 26. júna 2001 spresnili, že toto memorandum o porozumení „nepredstavuje samo
osebe riešenie dohodnuté v súlade s článkom 3 ods. 6 DUS a že by bolo predčasné stiahnuť tento bod z programu OUS vzhľadom
na opatrenia, ktoré musí každá zo strán ešte prijať.“
44     Nariadením (ES) č. 896/2001 zo 7. mája 2001 ustanovujúcim podrobné pravidlá pre uplatňovanie nariadenia č. 404/93 týkajúceho
sa opatrení pri dovoze banánov do Spoločenstva (Ú. v. ES L 126, s. 6; Mim. vyd. 03/032, s. 150) Komisia vymedzila pravidlá
uplatňovania nového režimu Spoločenstva pre dovoz banánov zavedeného nariadením č. 216/2001.
45     Spojené štáty americké s účinnosťou od 30. júna 2001 odložili uplatňovanie svojej colnej prirážky. Od 1. júla 2001 bolo clo
na dovoz škatúľ, kufríkov a skladacích puzdier zo Spoločenstva znížené na pôvodnú výšku.
46     Zo štatistík predložených Komisiou na žiadosť Súdu prvého stupňa vyplýva, že celková hodnota cif (cost, insurance and freight:
cena, poistenie a doprava) dovozov škatúľ, kufríkov a skladacích puzdier do Spojených štátov predstavovala 27 932 045 USD
roku 1998, 16 645 665 USD roku 1999, 9 531 023 USD roku 2000 a, nakoniec, 18 444 637 USD roku 2001.
47     Beamglow Ltd vyrába skladacie škatule z ozdobného kartónu s tlačou. Tieto škatule sú určené na balenie výrobkov, ako sú kozmetické
výrobky a parfumy, a patria do kategórie výrobkov označených ako „škatule, kufríky a puzdrá z papiera alebo nevlnitého kartónu“,
ktoré sú dotknuté colnou prirážkou.

Konanie
48     Žalobca návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 22. decembra 2000 podal žalobu o náhradu škody, ktorá údajne bola
spôsobená touto prirážkou.
49     Podaním podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 20. marca 2001 Parlament vzniesol námietku neprípustnosti na základe článku
114 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa.
50     Podaním podaným 8. júna 2001 žalobca podal k tejto námietke svoje písomné pripomienky.
51     Uznesením predsedu štvrtej komory z 12. júna 2001 sa vyhovelo návrhu na vstup Španielskeho kráľovstva ako vedľajšieho účastníka
do konania na podporu návrhov žalovaných.
52     Uznesením zo 16. októbra 2001 bolo konanie o námietke neprípustnosti vznesenej Parlamentom spojené s konaním o veci samej.
53     Rozhodnutím Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2002 bola na návrh Komisie podaný podľa článku 51 ods. 1 druhého pododseku rokovacieho
poriadku prejednávaná vec postúpená rozšírenej komore zloženej z piatich sudcov.
54     Dňa 3. októbra 2002 bola vec na základe rozhodnutia Súdu prvého stupňa zo 4. júla 2002 týkajúceho sa zloženia komôr a prideľovania
vecí týmto komorám pridelená prvej rozšírenej komore.
55     V dôsledku prekážky u pôvodne určeného sudcu spravodajcu z dôvodu skončenia jeho funkčného obdobia predseda Súdu prvého stupňa
rozhodnutím z 18. decembra 2002 vymenoval nového sudcu spravodajcu.
56     Dňa 1. apríla 2004 Súd prvého stupňa po vypočutí účastníkov konania rozhodol postúpiť prejednávanú vec, ako aj ďalších päť
súvisiacich vecí veľkej komore Súdu prvého stupňa.
57     Uznesením predsedu veľkej komory z 19. mája 2004 bolo po vypočutí účastníkov konania týchto šesť vecí spojených na účely ústnej
časti konania.
58     Súd prvého stupňa v rámci opatrení na zabezpečenie priebehu konania vyzval účastníkov konania, aby pred pojednávaním písomne
odpovedali na sériu otázok. Účastníci konania riadne predložili požadované informácie.
59     Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im Súd prvého stupňa položil, boli vypočuté počas pojednávania
veľkej komory, ktoré sa konalo 26. mája 2004.

Návrhy účastníkov konania
60     Žalobca navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
–       zaviazal žalovaných ako solidárnych dlžníkov na náhradu jeho škody vo výške 1 299 632 libier šterlingov (GBP),
–       subsidiárne nariadil žalovaným, aby mu v primeranej lehote od vyhlásenia rozsudku predložili sumu náhrady škody dohodnutú
medzi účastníkmi konania, alebo v prípade, že nedôjde k dohode, nariadil účastníkom konania, aby mu v rovnakej lehote predložili
svoje vyčíslené návrhy,
–       priznal úroky z náhrady škody vo výške 8 % za rok alebo v inej primeranej výške, ktorú určí, od dátumu vyhlásenia rozsudku,
–       zaviazal Spoločenstvo zastúpené Parlamentom, Radou a Komisiou na náhradu trov konania,
–       prijal akékoľvek iné vhodné opatrenie, ak to bude považovať za potrebné.
61     Žalovaní, ktorých v konaní podporuje Španielske kráľovstvo, navrhujú, aby Súd prvého stupňa:
–       odmietol žalobu ako neprípustnú, subsidiárne ju zamietol ako nedôvodnú,
–       zaviazal žalobcu na náhradu trov konania.

O prípustnosti
62     Žalovaní spochybňujú prípustnosť žaloby z troch hľadísk. Žaloba o náhradu škody Beamglow je neprípustná v rozsahu, v akom
smeruje proti Parlamentu. Žaloba nie je v súlade s ustanoveniami článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku. Nakoniec
Súd prvého stupňa nemá právomoc rozhodovať o podanej žalobe.

O neprípustnosti žaloby v rozsahu, v akom smeruje proti Parlamentu
63     Parlament tvrdí, že žaloba je neprípustná v rozsahu, v akom je namierená proti nemu. Právny zástupca Beamglow jednak nemá
legitimáciu konať proti nemu, pretože nepredložil v deň podania žaloby splnomocnenie na konanie, ktoré by uvádzalo Parlament
ako žalovaného. Žaloba jednak nie je podopretá žiadnym dôkazom o tom, že by mohlo dôjsť k vzniku zodpovednosti Spoločenstva
z dôvodu konania Parlamentu.
64     Súd prvého stupňa považuje za vhodné preskúmať najskôr druhý dôvod neprípustnosti uvádzaný Parlamentom.
Tvrdenia účastníkov konania
65     Parlament uvádza, že žaloba vôbec nepreukazuje, ako prispel k vzniku zodpovednosti Spoločenstva. V každom prípade Parlament
nemožno považovať za zodpovedného za uvádzanú škodu vzhľadom na to, že nemá právomoc ani určovať hmotný obsah napadnutej právnej
úpravy Spoločenstva v oblasti poľnohospodárstva, ani prijímať opatrenia, ktoré by mohli vyvolať uvádzanú škodu, zabrániť jej
alebo ju znížiť. Rezolúcie vydávané Parlamentom sú len vyjadrením výkonu jeho všeobecnej poradnej právomoci.
66     Žalobca namieta, že pripisuje svoju škodu chybám urobeným vo všetkých štádiách prijímania zmeny sporného režimu dovozu banánov,
a teda úlohe všetkých dotknutých inštitúcií vrátane Parlamentu.
67     Parlament bol údajne konzultovaný pred prijatím nariadení č. 404/93 a č. 1637/98, ktoré boli vyhlásené za nezlučiteľné s dohodami
WTO. Parlament mal možnosť, ktorú nevyužil, predložiť akýkoľvek vhodný návrh k otázkam, ktoré sa mu zdali dôležité pri prijímaní
aktu Spoločenstva. Nakoniec, rôzne stanoviská, rezolúcie a intervencie Parlamentu zvýrazňujú potrebu zabrániť neblahým účinkom
pravidiel WTO pre výrobné oblasti Spoločenstva.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
68     Pokiaľ sa rovnako ako v prejednávanej veci uplatňuje mimozmluvná zodpovednosť Spoločenstva, Spoločenstvo je pred súdom Spoločenstva
zastúpené inštitúciou alebo inštitúciami, ktorým možno pripísať skutočnosť, ktorá sa považuje za príčinu uvádzanej škody.
69     Ten, kto žiada o náhradu škody, je oprávnený podať svoju žalobu proti Spoločenstvu zastúpenému Komisiou a Radou, pokiaľ v súlade
s podmienkami článku 43 ods. 2 tretieho pododseku Zmluvy ES (zmenený, teraz článok 37 ES) prvá z týchto inštitúcií navrhla
a druhá prijala právnu úpravu Spoločenstva v oblasti poľnohospodárstva, ktorej protiprávnosť je príčinou uvádzanej škody (rozsudok
Súdneho dvora z 13. novembra 1973, Werhahn a i./Rada, 63/72 až 69/72, Zb. s. 1229, body 7 a 8).
70     Toto ustanovenie nepriznáva v tejto oblasti žiadnu rozhodovaciu právomoc Parlamentu a umožňuje mu len zapojiť sa ako poradnému
orgánu v priebehu prijímania samotnou Radou nariadení, smerníc a rozhodnutí týkajúcich sa spoločnej poľnohospodárskej politiky.
71     Stanovisko Parlamentu k pôvodnému návrhu nariadenia č. 1637/98, ktorý mu bol predložený, tak nemá žiadnu záväznú povahu.
72     To isté platí aj pre stanoviská a rezolúcie, ktoré mal Parlament v prípade potreby prijať v prospech podnikateľských subjektov
vykonávajúcich svoju činnosť v inom sektore, než je sektor banánov. Keďže takéto rezolúcie nemajú záväzný charakter, nemohli
vzbudiť legitímnu dôveru v to, že Rada a Komisia sa k nim pripoja (rozsudok Súdneho dvora z 11. júla 1985, Salerno a i./Komisia
a Rada, 87/77, 130/77, 22/83, 9/84 a 10/84, Zb. s. 2523, bod 59), a teda ani vytvoriť záväzky v tejto súvislosti pre tieto
dve inštitúcie (pozri v tomto zmysle uznesenie Súdneho dvora z 29. októbra 2004, Krikorian a i./Parlament, Rada a Komisia,
C‑18/04 P, neuverejnené v Zbierke, bod 33).
73     Za týchto podmienok musia byť tak prijatie nariadenia Rady č. 1637/98 a nariadenia Komisie č. 2362/98, ktoré OUS posúdil ako
nezlučiteľné s dohodami WTO, ako aj predpokladaná absencia zosúladenia sporného dovozného režimu považované za záležitosti
patriace do výlučnej právomoci Rady a Komisie.
74     Nezdá sa teda, že by Parlament mohol prispieť k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu nezlučiteľnosti režimu
Spoločenstva pre dovoz banánov s dohodami WTO.
75     Je teda potrebné vyhovieť námietke neprípustnosti vznesenej Parlamentom a odmietnuť žalobu v rozsahu, v akom smeruje proti
nemu, bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť o dôvode neprípustnosti založenom na tom, že v čase podania prejednávanej žaloby
nemal právny zástupca Beamglow splnomocnenie konať proti Parlamentu.

O nesúlade žaloby s požiadavkami článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku
Tvrdenia účastníkov konania
76     Rada a Komisia považujú žalobu za neprípustnú v rozsahu, v akom im je striedavo vytýkané, že prijali protiprávne normatívne
akty a že sa dopustili nečinnosti, takže nemôžu náležite zaistiť svoju obranu. Žaloba okrem toho nepreukazuje ani existenciu,
ani charakter uvádzanej škody.
77     Žalobca odpovedá, že žaloba uvádza približný rozsah spôsobenej škody a skutočnosti, ktoré umožňujú posúdiť jej charakter a rozsah,
a že skutočnosti uvedené neskôr náležite preukazujú skutočnú a určitú povahu škody.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
78     Podľa článku 21 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora, ktorý sa na základe článku 53 prvého odseku tohto štatútu uplatní na
konanie pred Súdom prvého stupňa, a článku 44 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa musí každý návrh (žaloba)
obsahovať predmet konania a zhrnutie dôvodov, na ktorých je návrh založený. Tento údaj musí byť dostatočne jasný a presný,
aby sa žalovanému umožnilo pripraviť jeho obranu a Súdu prvého stupňa rozhodnúť o žalobe, v prípade potreby aj bez ďalších
informácií. Aby sa zaistila právna istota a riadny výkon spravodlivosti, je na to, aby žaloba bola prípustná, potrebné, aby
všetky podstatné skutkové a právne okolnosti, o ktoré sa žaloba opiera, vyplývali hoci len stručne, ale koherentne a pochopiteľne,
z obsahu samotnej žaloby.
79     Na splnenie týchto požiadaviek je potrebné, aby žaloba, ktorej cieľom je, ako v prejednávanej veci, náhrada škôd údajne spôsobených
inštitúciami Spoločenstva, obsahovala skutočnosti umožňujúce identifikovať tak konanie, ktoré žalobca vytýka týmto inštitúciám,
ako aj dôvody, pre ktoré sa domnieva, že medzi týmto konaním a škodou, ktorú údajne utrpel, existuje príčinná súvislosť (rozsudok
Súdu prvého stupňa z 29. januára 1998, Dubois et Fils/Rada a Komisia, T‑113/96, Zb. s. II‑125, body 29 a 30).
80     Žalobca v podstate tvrdí, ako to vyplýva z jeho argumentácie, že utrpel škodu z dôvodu neexistencie zmien režimu Spoločenstva
pre dovoz banánov, ktoré by ho v lehote stanovenej OUS mohli zosúladiť so záväzkami Spoločenstva vyplývajúcimi z WTO, na jednej
strane, a z dôvodu neexistencie opatrení Spoločenstva, ktoré by ho ochránili pred americkými obchodnými represáliami, na druhej
strane.
81     Žaloba teda v rozpore s tvrdeniami žalovaných obsahuje skutočnosti umožňujúce identifikovať konanie, ktoré im vytýka žalobca
a ktoré žalobca považuje za príčinu svojej škody.
82     Z tvrdení žalovaných k dôvodnosti žaloby okrem toho vyplýva, že si mohli účinne pripraviť svoju obranu vo vzťahu k podmienkam
vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva. Z toho vyplýva, že Súd prvého stupňa môže rozhodovať o podanej žalobe s plnou
znalosťou obsahu spisu a pri dodržaní zásady kontradiktórnosti konania.
83     Je teda potrebné odmietnuť výhradu Rady a Komisie, podľa ktorej žaloba nespĺňa požiadavky článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho
poriadku.

O právomoci Súdu prvého stupňa
Tvrdenia účastníkov konania
84     Rada a Komisia pochybujú, že Súd prvého stupňa má právomoc rozhodovať o prejednávanej žalobe o náhradu škody. Zavedenie colnej
prirážky vyplýva z rozhodnutia vlády Spojených štátov amerických a nie z aktu niektorej inštitúcie Spoločenstva. Právomoc
súdu Spoločenstva nemôže byť založená na jednoduchom tvrdení o škode, ktorá údajne vyplynula z aktu alebo opomenutia inštitúcie
Spoločenstva.
85     Súdny orgán Spoločenstva nemôže posudzovať žalobu o náhradu škody podanú proti inštitúcii Spoločenstva, pokiaľ sa konania,
ktoré je príčinou uvádzanej škody, dopustil nezávisle niektorý štát (rozsudok Súdneho dvora zo 7. júla 1987, Étoile commerciale
a CNTA/Komisia, 89/86 a 91/86, Zb. s. 3005, body 18 až 20).
86     Žalobca odpovedá, že jeho žaloba nesmeruje proti konaniu amerických úradov, ale naopak proti konaniu Spoločenstva, ktoré podnietilo
prijatie prirážky a ktoré ho proti tejto prirážke neochránilo.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
87     Spojené ustanovenia článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES priznávajú súdu Spoločenstva právomoc rozhodovať o žalobe
smerujúcej k náhrade škôd spôsobených inštitúciami Spoločenstva alebo ich zamestnancami pri výkone ich funkcií.
88     V prejednávanej veci žalobca požaduje náhradu škody, ktorú údajne utrpel tak z dôvodu dovoznej prirážky uvalenej na jeho výrobky
úradmi Spojených štátov amerických, v súlade s povolením poskytnutým OUS na základe konštatovania nezlučiteľnosti režimu Spoločenstva
pre dovoz banánov s pravidlami WTO, ako aj z dôvodu, že žalovaní neprijali ochranné opatrenia Spoločenstva proti americkým
obchodným odvetným opatreniam.
89     Žaloba sa teda zakladá na mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva, ktorá podľa žalobcu vznikla z dôvodu, že príčinu škody,
ktorú žalobca utrpel, je potrebné hľadať vo vydaní právnej úpravy Radou a Komisiou, ktorú OUS posúdil ako nezlučiteľnú s dohodami
WTO, a v tom, že sa neprijali ochranné opatrenia Spoločenstva.
90     Súd prvého stupňa má teda na základe článku 235 ES a článku 288 druhého odseku ES právomoc rozhodovať o podanom návrhu na
náhradu škody, ktorý na rozdiel od situácie rozhodujúcej v rozsudku Étoile commerciale a CNTA/Komisia, už citovanom v bode
85 vyššie, na ktorý sa odvoláva Komisia, neuvádza ako základ zodpovednosti výlučne rozhodnutie vnútroštátnej organizácie.
91     Vznik zodpovednosti Spoločenstva síce podľa ustálenej judikatúry predpokladá možnosť pripísať údajnú škodu konaniu inštitúcií
Spoločenstva. Ide však o základnú podmienku, ktorá musí byť preskúmaná v rámci posudzovania dostatočne priamej povahy príčinnej
súvislosti medzi uvádzanou škodou a konaním inštitúcií a ktorá neumožňuje vylúčiť právomoc Súdu prvého stupňa, pokiaľ sa uvádza,
že škoda vznikla konaním inštitúcií Spoločenstva.
92     Je teda potrebné odmietnuť tvrdenia Rady a Komisie vo vzťahu k nedostatku právomoci na strane Súdu prvého stupňa bez toho,
aby sa to dotklo posúdenia príčinnej súvislosti medzi konaním Rady a Komisie a škodou uvádzanou v rámci prieskumu splnenia
podmienok vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva.
93     Za týchto okolností je potrebné vyhlásiť žalobu za prípustnú.

O veci samej
94     Návrh žalobcu na náhradu škody sa zakladá na režime mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu protiprávneho konania
jeho inštitúcií. Žalobca sa takisto odvoláva na mimozmluvnú zodpovednosť, ktorá by Spoločenstvu mohla vzniknúť aj v prípade
absencie takého konania (rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. apríla 1998, Dorsch Consult/Rada a Komisia, T‑184/95, Zb. s. II‑667,
bod 59, potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora z 15. júna 2000, Dorsch Consult/Rada a Komisia, C‑237/98 P, Zb.
s. I‑4549, body 19 a 53).

O zodpovednosti Spoločenstva za protiprávne konanie jeho inštitúcií
95     Na úvod je potrebné pripomenúť, že ako vyplýva z ustálenej judikatúry, vznik mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva v zmysle
článku 288 druhého odseku ES za protiprávne konanie jeho inštitúcií je podmienený súčasným splnením niekoľkých podmienok,
a to protiprávnosťou konania vytýkaného inštitúciám, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi uvádzaným
konaním a údajnou škodou (rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1982, Oleifici Mediterranei/EHS, 26/81, Zb. s. 3057, bod
16; rozsudky Súdu prvého stupňa z 11. júla 1996, International Procurement Services/Komisia, T‑175/94, Zb. s. II‑729, bod
44; zo 16. októbra 1996, Efisol/Komisia, T‑336/94, Zb. s. II‑1343, bod 30, a z 11. júla 1997, Oleifici Italiani/Komisia, T‑267/94,
Zb. s. II‑1239, bod 20).
96     Pokiaľ nie je splnená čo len jedna z týchto podmienok, žaloba musí byť zamietnutá ako celok bez toho, aby bolo potrebné preskúmať
ostatné podmienky (rozsudok Súdneho dvora z 15. septembra 1994, KYDEP/Rada a Komisia, C‑146/91, Zb. s. I‑4199, body 19 a 81,
a rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. februára 2002, Förde-Reederei/Rada a Komisia, T‑170/00, Zb. s. II‑515, bod 37).
97     Protiprávne konanie vytýkané inštitúcii Spoločenstva musí spočívať v dostatočne závažnom porušení právnej normy, ktorá priznáva
práva jednotlivcom (rozsudok Súdneho dvora zo 4. júla 2000, Bergaderm a Goupil/Komisia, C‑352/98 P, Zb. s. I‑5291, bod 42).
98     Rozhodujúcim kritériom, ktoré umožňuje prísť k záveru, že táto podmienka je splnená, je zjavné a vážne porušenie hraníc voľnej
úvahy príslušnou inštitúciou Spoločenstva.
99     Pokiaľ táto inštitúcia disponuje len veľmi obmedzenou mierou voľnej úvahy, prípadne žiadnou, jednoduché porušenie práva Spoločenstva
môže stačiť na preukázanie existencie dostatočne závažného porušenia (rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. júla 2001, Comafrica
a Dole Fresh Fruit Europe/Komisia, T‑198/95, T‑171/96, T‑230/97, T‑174/98 a T‑225/99, Zb. s. II‑1975, bod 134, a z 10. februára
2004, Afrikanische Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert/Rada a Komisia, T‑64/01 a T‑65/01,
Zb. s. II‑521, bod 71).
100   Návrh žalobcu na náhradu škody je potrebné preskúmať vo svetle týchto úvah.
Tvrdenia účastníkov konania
–       O protiprávnosti vytýkanej žalovaným inštitúciám
101   Žalobca tvrdí, že žalovaní porušili ustanovenia GATT z roku 1994, GATS, ako aj odporúčania a rozhodnutia OUS tým, že nezosúladili
režim dovozu banánov Spoločenstva s dohodami WTO.
102   Nesplnenie záväzkov vyplývajúcich z dohôd WTO Spoločenstvom poškodilo legitímnu dôveru žalobcu vo vzťahu k jeho predajom a investíciám
v Spojených štátoch a porušilo zásadu právnej istoty.
103   Spoločenstvo mohlo financovať politiku zachovania priaznivých podmienok obchodovania s banánmi pre svojich partnerov AKT,
buď financovaním zo svojho všeobecného rozpočtu v rámci vyrovnania dohodnutého podľa článku 22 ods. 2 DUS, alebo podnietením
odvetných opatrení uplatnených v prejednávanej veci Spojenými štátmi americkými.
104   Tento prevod nákladov na ochranu pestovateľov banánov AKT na ostatné sektory nebol ani potrebný, ani vhodný. Spoločenstvo
malo prijať opatrenia s cieľom zabrániť tomu, aby žalobca bol nútený zaplatiť cenu za rozhodnutie Spoločenstva neplniť svoje
medzinárodné záväzky.
105   Politické rozhodnutie Spoločenstva tak poškodilo zásadu proporcionality, ako aj základné právo žalobcu na vykonávanie jeho
profesionálnej činnosti a jeho vlastnícke právo.
106   Žalovaní účastníci konania vytýkajú žalobcovi, že nepreukázal ani charakter, ani rozsah uvádzanej nečinnosti a ani zdroj záväzku
konať, ktorý údajne porušili.
107   Členovia WTO konajú legálne, pokiaľ s cieľom odstrániť nezlučiteľnosť opatrenia konštatovanú OUS vo vzťahu k pravidlám WTO
opätovne obnovia rovnováhu svojich vzájomných koncesií, ktorá bola porušená sporným opatrením, tým, že si vyberú jednu z možností
ponúkaných DUS.
108   V prejednávanej veci nemalo Spoločenstvo inú možnosť, ako dodržať svoje medzinárodné záväzky začatím rokovaní a návrhom zmeniť
SOT s banánmi. Tieto zmeny boli zahrnuté do SOT s banánmi upravenej nariadením č. 216/2001 a nariadením Komisie (ES) č. 395/2001
z 27. februára 2001, ktorým sa určujú určité smerné množstvá a jednotlivé maximálne množstvá v súvislosti s vystavovaním licencií
Spoločenstva na dovoz banánov v druhom štvrťroku 2001 v rámci sadzobných kvót alebo ako súčasť množstva banánov tradične dovážaných
z bývalých afrických, karibských a tichomorských kolónií [
neoficiálny preklad
] (Ú. v. ES L 58, s. 11).
109   Ochrana legitímnej dôvery sa uplatní len na situácie a vzťahy legálne vytvorené na základe práva Spoločenstva, medzi ktoré
nepatria vzťahy žalobcu s jeho americkými zákazníkmi. Koncesie vymieňané členmi WTO nemôžu v žiadnom prípade odôvodniť legitímnu
dôveru v stály prístup na daný vnútroštátny trh. Inštitúcie Spoločenstva nikdy neposkytli žalobcovi ani najmenšiu konkrétnu
záruku týkajúcu sa toho, akým spôsobom Spoločenstvo vykonáva rozhodnutia a odporúčania OUS.
110   Je nepochopiteľné, ako by zásady proporcionality a ochrany legitímnej dôvery, ako aj práva žalobcu na slobodný výkon jeho
podnikateľskej činnosti alebo jeho vlastnícke právo mohli byť porušené nezávisle od akéhokoľvek porušenia pravidiel WTO.
111   Žalobca nepovažuje za neproporcionálny samotný režim dovozu banánov, ale rozhodnutie o tolerovaní pozastavenia koncesií Spojenými
štátmi americkými, aj keď išlo o jedinú možnosť prístupnú Spoločenstvu.
112   Nakoniec slobodný výkon podnikateľských činností žalobcom bol sťažený pozastavením tarifných koncesií Spojenými štátmi americkými
a nie prijatím SOT s banánmi.
–       O právnom charaktere noriem údajne porušených žalovanými
113   Žalobca tvrdí, že keďže porušené pravidlá GATT a GATS zmenšujú prekážky v obchode medzi členmi WTO a umožňujú tak podnikom
slobodnejšie podnikať, priznávajú rovnako ako odporúčania a rozhodnutia OUS, ktoré spresňujú obsah dohôd WTO, práva jednotlivcom.
Rovnaký charakter treba priznať zásadám legitímnej dôvery, právnej istoty a proporcionality, ako aj právu žalobcu na slobodné
vykonávanie jeho profesionálnej činnosti a jeho vlastníckemu právu.
114   Súd Spoločenstva by mohol preskúmať legálnosť aktu Spoločenstva s ohľadom na dohody WTO, pokiaľ Spoločenstvo plánovalo, ako
v prejednávanej veci, vykonať konkrétny záväzok prevzatý v rámci WTO.
115   Žalovaní namietajú, že nie je možné použiť pravidlá WTO alebo odporúčania OUS s cieľom dokázať protiprávnosť aktu alebo nečinnosť
inštitúcie Spoločenstva, ktorá vyplýva z rozhodnutí orgánov tejto organizácie a judikatúry Spoločenstva.
116   Otázka, či ustanovenia GATT a GATS môžu priznávať práva jednotlivcom, teda nie je relevantná, keďže žalobca sa nemôže domáhať
týchto práv.
117   Okrem toho rozhodnutie OUS nemôže mať v právnom poriadku Spoločenstva väčšie účinky ako ustanovenia dohôd WTO, na ktorých
sa toto rozhodnutie zakladá.
–       O závažnosti uvádzaných porušení
118   Žalobca tvrdí, že dohody WTO určili pre možnosti výberu Spoločenstva pri úprave jeho režimu dovozu banánov hranice, ktoré
Spoločenstvo jasne prekročilo. Dlhé trvanie a opakované porušenie pravidiel WTO predstavujú zjavné a závažné nedodržanie limitov
jeho právomoci voľnej úvahy.
119   Z toho vyplýva zjavné a závažné porušenie legitímnej dôvery žalobcu a zásady proporcionality, ako aj práva žalobcu na slobodný
výkon jeho profesionálnej činnosti a jeho vlastníckeho práva.
120   Rada a Komisia popierajú, že by zjavne a závažne prekročili hranice svojej právomoci voľnej úvahy tým, že sa rozhodli urovnať
spor prijatím novej SOT s banánmi.
121   Člen WTO nie je povinný uplatniť
stricto sensu
návrhy poroty alebo odvolacieho orgánu, ale má k dispozícii rôzne riešenia na ich uskutočnenie.
122   Porota, ktorá prišla podľa článku 21 ods. 5 DUS k záveru o nezlučiteľnosti niektorých aspektov režimu dovozu banánov upraveného
nariadeniami č. 1637/98 a č. 2362/98, navrhla tri riešenia na zabezpečenie jeho zosúladenia, čo preukazuje rozsah diskrečnej
právomoci Spoločenstva a náročnosť vypracovania právnej úpravy zlučiteľnej s pravidlami WTO.
123   Keďže Spoločenstvo nemožno považovať za zodpovedné za konanie zvrchovanej tretej krajiny, nemožno naňho hľadieť tak, že vážne
porušilo zásady proporcionality a ochrany legitímnej dôvery, ako aj právo na slobodný výkon podnikateľskej činnosti.
124   Výkon zákonodarnej funkcie nesmie obmedzovať perspektíva žalôb o náhradu škody, zakaždým, keď všeobecný záujem Spoločenstva
požaduje prijatie normatívnych opatrení spôsobilých poškodiť záujmy jednotlivcov (rozsudok Súdneho dvora z 5. marca 1996,
Brasserie du pêcheur a Factortame, C‑46/93 a C‑48/93, Zb. s. I‑1029, bod 45).
Posúdenie Súdom prvého stupňa
–       O úvodnej otázke týkajúcej sa nemožnosti odvolať sa na pravidlá WTO
125   Pred preskúmaním legálnosti konania inštitúcií Spoločenstva je potrebné vyriešiť otázku, či dohody WTO umožňujú osobám podliehajúcim
súdnym orgánom Spoločenstva právo odvolávať sa na ne pred súdom s cieľom spochybniť platnosť právnej úpravy Spoločenstva v prípade,
ak OUS vyhlásil, že tak táto právna úprava, ako aj následná právna úprava Spoločenstva prijatá predovšetkým s cieľom dosiahnuť
súlad s predmetnými pravidlami WTO sú nezlučiteľné s týmito pravidlami.
126   Žalobca sa tvrdením, že žalobcovia porušili pravidlá WTO, odvoláva na zásadu
pacta sunt servanda,
ktorá je skutočne obsiahnutá vo viacerých právnych normách, ktoré sú inštitúcie Spoločenstva povinné dodržiavať pri výkone
svojich právomocí, ako základná zásada každého právneho poriadku a predovšetkým medzinárodného právneho poriadku (rozsudok
Súdneho dvora zo 16. júna 1998, Racke, C‑162/96, Zb. s. I‑3655, bod 49).
127   Zásadu
pacta sunt servanda
však nemožno v prejednávanej veci s úspechom použiť proti žalovaným inštitúciám, keďže dohody WTO podľa ustálenej judikatúry
vzhľadom na ich charakter a účel v zásade nepatria k normám, s ohľadom na ktoré súd Spoločenstva skúma legálnosť konania inštitúcií
Spoločenstva (rozsudok Súdneho dvora z 23. novembra 1999, Portugalsko/Rada, C‑149/96, Zb. s. I‑8395, bod 47; uznesenie Súdneho
dvora z 2. mája 2001, OGT Fruchthandelsgesellschaft, C‑307/99, Zb. s. I‑3159, bod 24; rozsudky Súdneho dvora z 12. marca 2002,
Omega Air a i., C‑27/00 a C‑122/00, Zb. s. I‑2569, bod 93; z 9. januára 2003, Petrotub a Republica/Rada, C‑76/00 P, Zb. s. I‑79,
bod 53, a z 30. septembra 2003, Biret International/Rada, C‑93/02 P, Zb. s. I‑10497, bod 52).
128   Dohoda o založení WTO je totiž na jednej strane založená na reciprocite a vzájomných výhodách, čo ju odlišuje od dohôd uzavieraných
Spoločenstvom s tretími krajinami, ktoré vytvárajú určitú nesúmernosť záväzkov. Je pritom nepochybné, že niektorí z najvýznamnejších
obchodných partnerov Spoločenstva nezaraďujú dohody WTO medzi normy, s ohľadom na ktoré súdne orgány skúmajú legálnosť ich
vnútroštátnych právnych noriem. Preskúmanie legálnosti konania inštitúcií Spoločenstva s ohľadom na tieto normy by mohlo viesť
k rôznemu uplatňovaniu pravidiel WTO, čo by zbavilo zákonodarné alebo výkonné orgány Spoločenstva voľnosti, ktorú majú podobné
orgány obchodných partnerov Spoločenstva (rozsudok Portugalsko/Rada, už citovaný v bode 127 vyššie, body 42 až 46).
129   Na druhej strane, ak by sa súdnym orgánom uložila povinnosť vylúčiť použitie noriem interného práva, ktoré by boli nezlučiteľné
s dohodami WTO, zbavilo by to zákonodarné alebo výkonné orgány zmluvných strán možnosti poskytnutej článkom 22 DUS použiť,
aj keď len dočasne, dohodnuté riešenia s cieľom dosiahnuť vzájomne prijateľné vyrovnanie (rozsudok Portugalsko/Rada, už citovaný
v bode 127 vyššie, body 39 a 40).
130   Z toho vyplýva, že prípadné porušenie pravidiel WTO žalovanými inštitúciami nemôže v zásade viesť k vzniku mimozmluvnej zodpovednosti
Spoločenstva (rozsudky Súdu prvého stupňa z 20. marca 2001, Cordis/Komisia, T‑18/99, Zb. s. II‑913, bod 51; Bocchi Food Trade
International/Komisia, T‑30/99, Zb. s. II‑943, bod 56, a T. Port/Komisia, T‑52/99, Zb. s. II‑981, bod 51).
131   Súd prvého stupňa by mal právomoc preskúmať legálnosť konania žalovaných inštitúcií s ohľadom na pravidlá WTO len za predpokladu,
že Spoločenstvo chcelo vykonať konkrétny záväzok v rámci WTO, alebo v prípade, že akt Spoločenstva výslovne odkazuje na konkrétne
ustanovenia dohôd WTO (pozri, pokiaľ ide o GATT z roku 1947, rozsudky Súdneho dvora z 22. júna 1989, Fediol/Komisia, 70/87,
Zb. s. 1781, body 19 až 22, a zo 7. mája 1991, Nakajima/Rada, C‑69/89, Zb. s. I‑2069, bod 31, ako aj, pokiaľ ide o dohody
WTO, rozsudky Portugalsko/Rada, už citovaný v bode 127 vyššie, bod 49, a Biret International/Rada, už citovaný v bode 127
vyššie, bod 53).
132   Aj v prípade, že existuje rozhodnutie OUS konštatujúce nezlučiteľnosť opatrení prijatých jedným členom s pravidlami WTO, žiadna
z týchto dvoch výnimiek sa v prejednávanej veci neuplatní.
–       O výnimke vychádzajúcej z úmyslu vykonať konkrétny záväzok v rámci WTO
133   Zaviazaním sa po prijatí rozhodnutia OUS z 25. septembra 1997, že sa dosiahne súlad s pravidlami WTO, Spoločenstvo nezamýšľalo
prijať konkrétny záväzok v rámci WTO, ktorý by mohol odôvodniť výnimku z nemožnosti použiť pravidlá WTO pred súdom Spoločenstva
a umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie legálnosti konania inštitúcií Spoločenstva s ohľadom na tieto pravidlá.
134   Je pravda, že v porovnaní s GATT z roku 1947 DUS posilnil mechanizmus urovnávania sporov, predovšetkým pokiaľ ide o prijímanie
správ porotami.
135   Článok 3 ods. 7 DUS tak zdôrazňuje, že prvým cieľom mechanizmu urovnávania sporov je obvykle odstránenie opatrení, pri ktorých
sa zistila nezlučiteľnosť s ustanoveniami dohôd WTO. Rovnako článok 22 ods. 1 DUS uprednostňuje integrálne uskutočnenie odporúčania
zosúladiť opatrenie s dohodami WTO.
136   Navyše podľa článku 17 ods. 14 DUS sporné strany bezpodmienečne prijmú správu odvolacieho orgánu, ktorá je podobne ako v prejednávanej
veci schválená OUS. Nakoniec, článok 22 ods. 7 uvádza, že sporné strany prijmú rozhodnutie rozhodcu, ktorým sa určuje úroveň
pozastavenia koncesií, ako konečné.
137   To však nemení nič na tom, že DUS si pri rokovaní v spore medzi členmi WTO v každom prípade zachováva dôležité miesto (rozsudok
Portugalsko/Rada, už citovaný v bode 127 vyššie, body 36 až 40).
138   DUS teda ponúka dotknutému členovi WTO viacero spôsobov uskutočnenia odporúčania alebo rozhodnutia OUS, ktorým sa konštatovala
nezlučiteľnosť opatrenia s pravidlami WTO.
139   Pokiaľ nie je možné okamžite odstrániť nezlučiteľné opatrenie, DUS vo svojom článku 3 ods. 7 predpokladá možnosť poskytnúť
poškodenému členovi vyrovnanie alebo mu dočasne povoliť pozastavenie poskytovania koncesií alebo výkonu iných záväzkov až
do odstránenia nezlučiteľného opatrenia (pozri rozsudok Portugalsko/Rada, už citovaný v bode 127 vyššie, bod 37).
140   Článok 22 ods. 2 DUS ustanovuje, že ak člen WTO nedodrží odporúčania alebo rozhodnutia počas určenej lehoty, takýto člen,
ak je o to požiadaný, vstúpi v priebehu primeranej lehoty do rokovaní so sťažujúcou sa stranou s cieľom dosiahnuť vzájomne
prijateľné vyrovnanie.
141   Ak nebolo do 20 dní od uplynutia lehoty stanovenej v článku 21 ods. 3 DUS na zosúladenie s pravidlami WTO dohodnuté žiadne
uspokojivé vyrovnanie, môže sťažujúca sa strana požiadať OUS o povolenie na pozastavenie poskytovania koncesií alebo iných
záväzkov dotknutému členovi v zmysle dohôd WTO.
142   Aj po uplynutí lehoty stanovenej na zosúladenie opatrenia vyhláseného za nezlučiteľné s pravidlami WTO a po povolení a prijatí
opatrení vyrovnania alebo pozastavenia koncesií podľa článku 22 ods. 6 DUS je v každom prípade vyhradené dôležité miesto pre
rokovanie medzi stranami sporu.
143   Článok 22 ods. 8 DUS pritom zdôrazňuje dočasnú povahu pozastavenia koncesií alebo iných záväzkov a obmedzuje ich trvanie len
na dobu, „kým bude opatrenie, o ktorom sa zistilo, že nie je v súlade s uvedenou dohodou odstránené, alebo dovtedy, kým člen,
ktorý musí vykonať odporúčania alebo rozhodnutia, nezabezpečí riešenie týkajúce sa zrušenia alebo zmenšenia výhod, alebo kým
sa dosiahne vzájomne uspokojujúce riešenie“.
144   Toto isté ustanovenie ešte ustanovuje, že v súlade s článkom 21 ods. 6 bude OUS naďalej dohliadať na vykonávanie schválených
odporúčaní alebo rozhodnutí.
145   V prípade nezhody v otázke zlučiteľnosti opatrení prijatých na dosiahnutie súladu s odporúčaniami a rozhodnutiami OUS článok
21 ods. 5 DUS ustanovuje, že spor sa bude riadiť „podľa týchto pravidiel o urovnávaní sporov“, čo zahŕňa hľadanie dohodnutého
riešenia stranami.
146   Ani uplynutie lehoty stanovenej OUS pre Spoločenstvo na zosúladenie jeho režimu dovozu banánov s rozhodnutím OUS z 25. septembra
1997, ani rozhodnutie z 9. apríla 1999, ktorým rozhodcovia OUS výslovne konštatovali nezlučiteľnosť novej úpravy dovozu banánov
vytvorenej nariadeniami č. 1637/98 a č. 2362/98 nevyčerpali spôsoby riešenia sporov ponúkané DUS.
147   V tomto rozsahu by mohlo preskúmanie legálnosti konania žalovaných inštitúcií súdom Spoločenstva s ohľadom na pravidlá WTO
oslabiť postavenie vyjednávačov Spoločenstva pri hľadaní vzájomne prijateľného riešenia sporu, ktoré by bolo v súlade s pravidlami
WTO.
148   Ak by sa za týchto okolností súdnym orgánom uložila povinnosť vylúčiť použitie interných právnych noriem, ktoré boli nezlučiteľné
s dohodami WTO, zbavilo by to zákonodarné a výkonné orgány zmluvných strán možnosti ponúknutej predovšetkým článkom 22 DUS
dosiahnuť aspoň dočasne dohodnuté riešenie (rozsudok Portugalsko/Rada, už citovaný v bode 127 vyššie, bod 40).
149   Rada navyše opätovnou zmenou režimu dovozu banánov prostredníctvom svojho nariadenia č. 216/2001 sledovala uskutočnenie dohody
o rôznych rozporných otázkach. Preambula nariadenia č. 216/2001 tak vo svojom odôvodnení č. 1 uvádza, že existovali mnohé
úzke kontakty predovšetkým s cieľom „zobrať do úvahy závery poroty“, a vo svojom odôvodnení č. 2, že ustanovenie nového dovozného
režimu poskytuje najlepšie záruky tak pre „dosiahnutie cieľov spoločnej organizácie trhu s banánmi, pokiaľ ide o výrobu v Spoločenstve
a dopyt zo strany spotrebiteľov“, ako aj pre „dodržanie pravidiel medzinárodného obchodu“.
150   Spojené štáty americké sa nakoniec v dôsledku záväzku Spoločenstva vytvoriť výlučne tarifný režim pre dovoz banánov pred 1. januárom
2006 rozhodli podľa memoranda o porozumení z 11. apríla 2001 dočasne pozastaviť ukladanie svojej colnej prirážky.
151   Takýto výsledok však mohol byť ohrozený, ak by súd Spoločenstva na účely náhrady škody spôsobenej žalobcovi vykonával preskúmanie
legálnosti konania v tomto prípade žalovaných inštitúcií vo vzťahu k pravidlám WTO.
152   V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že ako výslovne zdôraznili Spojené štáty americké, memorandum o porozumení z 11. apríla
2001 samo osebe nepredstavuje riešenie dosiahnuté spoločnou dohodou v zmysle článku 3 ods. 6 DUS, a že otázka uskutočnenia
odporúčaní a rozhodnutí OUS Spoločenstvom zostala 12. júla 2001, teda po dni podania prejednávanej žaloby, na programe zasadnutia
OUS.
153   Z toho vyplýva, že inštitúcie Spoločenstva nezamýšľali zmenou sporného režimu Spoločenstva pre dovoz banánov vykonať konkrétne
záväzky vyplývajúce z pravidiel WTO, s ohľadom na ktoré OUS konštatoval nezlučiteľnosť tohto režimu.
154   Napokon v tejto súvislosti je potrebné uviesť, že ako vyplýva z odôvodnení nariadenia č. 1637/98, Rada mala v tomto prípade
v úmysle využitím rôznych spôsobov urovnávania sporov vymedzených DUS uviesť do súladu medzinárodné záväzky prevzaté Spoločenstvom
tak v rámci dohôd WTO, ako aj záväzky voči ďalším signatárom štvrtého dohovoru z Lomé pri zachovaní cieľov SOT s banánmi.
155   Tento úmysel je potvrdený článkom 20 písm. e) nariadenia č. 404/93 v znení nariadenia č. 1637/98. Keďže tento článok upresňuje,
že ustanovenia, ktoré Komisia schvaľuje na uplatňovanie hlavy IV nariadenia č. 404/93, týkajúcej sa obchodu s banánmi s tretími
krajinami, zahŕňajú opatrenia potrebné na zabezpečenie rešpektovania povinností vyplývajúcich z dohôd uzatvorených Spoločenstvom
podľa článku 300 ES, toto ustanovenie sa vzťahuje na všetky prevzaté zmluvné záväzky a neuprednostňuje iba záväzky prijaté
Spoločenstvom v rámci dohôd WTO.
156   Zákonodarca Spoločenstva si navyše v odôvodnení č. 9 nariadenia č. 1637/98 výslovne vyhradil možnosť prehodnotiť fungovanie
tohto nariadenia na konci primeranej skúšobnej lehoty.
–       O výnimke založenej na výslovnom odkaze na konkrétne ustanovenia dohôd WTO
157   Na SOT s banánmi v podobe zavedenej nariadením č. 404/93 a neskôr zmenenej a doplnenej, nemožno hľadieť tak, že výslovne odkazuje
na konkrétne ustanovenia dohôd WTO (pozri v tomto zmysle uznesenie OGT Fruchthandelsgesellschaft, už citované v bode 127 vyššie,
bod 28).
158   Z preambuly rôznych nariadení, ktorými sa mení a dopĺňa režim dovozu banánov, osobitne nevyplýva, že zákonodarca Spoločenstva
odkazoval na konkrétne ustanovenia dohôd WTO, keď zamýšľal zosúladiť tento režim s týmito dohodami.
159   Nariadenie č. 2362/98 teda neobsahuje žiadny výslovný odkaz na konkrétne ustanovenia dohôd WTO (rozsudky Cordis/Komisia, už
citovaný v bode 130 vyššie, bod 59; Bocchi Food Trade International/Komisia, už citovaný v bode 130 vyššie, bod 64, a T. Port/Komisia,
už citovaný v bode 130 vyššie, bod 59).
160   Z toho vyplýva, že bez ohľadu na zásah v podobe konštatovania nezlučiteľnosti pochádzajúci od OUS nie sú pravidlá WTO v prejednávanej
veci normami, s ohľadom na ktoré sa môže preskúmať legálnosť konania inštitúcií, a to ani z dôvodu osobitných záväzkov, ktorých
uskutočnenie Spoločenstvo údajne malo v úmysle, ani z dôvodu výslovného odkazu na konkrétne ustanovenia.
161   Z vyššie uvedených úvah vyplýva, že žalobca nemôže na účely svojho návrhu na náhradu škody s úspechom tvrdiť, že konanie vytýkané
Rade a Komisii je v rozpore s pravidlami WTO.
162   Výhrady vyvodené žalobcom z porušenia zásad ochrany legitímnej dôvery, právnej istoty a proporcionality, ako aj z porušenia
jeho vlastníckeho práva a jeho práva na slobodný výkon jeho podnikateľskej činnosti sú založené na predpoklade rozporu konania
vytýkaného žalovaným inštitúciám s pravidlami WTO.
163   Keďže tieto normy nepatria medzi tie normy, s ohľadom na ktoré súd Spoločenstva skúma legálnosť konania inštitúcií Spoločenstva,
tieto výhrady je v dôsledku toho nutné taktiež odmietnuť.
164   Z toho vyplýva, že konanie žalovaných inštitúcií nemožno považovať za protiprávne, pričom nie je potrebné preskúmať tvrdenia
žalobcu týkajúce sa právneho charakteru noriem a zásad, ku ktorých porušeniu údajne došlo, a údajnej závažnosti ich porušenia.
165   Nakoniec žalobca neuviedol ani povahu ani základ ochranných opatrení, ktoré podľa neho mali prijať žalované inštitúcie v jeho
prospech.
166   Opomenutia inštitúcií Spoločenstva pritom môžu spôsobiť vznik zodpovednosti Spoločenstva len vtedy, ak tieto inštitúcie porušili
právnu povinnosť konať, vyplývajúcu z predpisu Spoločenstva (rozsudok Dubois et Fils/Rada a Komisia, už citovaný v bode 79
vyššie, bod 56).
167   Keďže nie je možné preukázať protiprávnosť konania vytýkaného žalovaným inštitúciám, jedna z troch kumulatívnych podmienok
vzniku mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva z dôvodu protiprávneho konania jeho inštitúcií nie je splnená.
168   Za týchto okolností žaloba o náhradu škody podaná žalobcom založená na tomto režime zodpovednosti musí byť zamietnutá bez
toho, aby v tejto súvislosti bolo potrebné preskúmať, či sú splnené ostatné dve podmienky, ktoré sa týkajú existencie uvádzanej
škody a existencie príčinnej súvislosti medzi konaním a uvádzanou škodou (rozsudok Súdneho dvora z 9. septembra 1999, Lucaccioni/Komisia,
C‑257/98 P, Zb. s. I‑5251, bod 14, a rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. apríla 2002, EVO/Rada a Komisia, T‑220/96, Zb. s. II‑2265,
bod 39).

O zodpovednosti Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií
O zásade mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií
–       Tvrdenia účastníkov konania
169   Žalobca v podstate tvrdí, že politické rozhodnutie Spoločenstva podporovať podnikateľov v oblasti banánov viedlo k vzniku
nerovnosti jednotlivcov vo vzťahu k verejným bremenám v neprospech určitej kategórie tvorenej podnikmi Spoločenstva, ktoré
boli neproporcionálne postihnuté americkou prirážkou zaťažujúcou ich dovozy do Spojených štátov.
170   Žalované inštitúcie v podstate poukazujú na to, že súd Spoločenstva ešte nikdy nerozhodol o existencii mimozmluvnej zodpovednosti
Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií, a že podmienky vzniku tejto zodpovednosti nie
sú v prejednávanej veci v žiadnom prípade súčasne splnené.
–       Posúdenie Súdom prvého stupňa
171   Pokiaľ protiprávnosť konania inštitúcie Spoločenstva nie je preukázaná, ako je to aj v prejednávanej veci, nevyplýva z toho,
že podniky, ktoré musia ako kategória podnikateľských subjektov znášať neprimeranú časť nákladov vyplývajúcich z obmedzenia
prístupu na vývozné trhy, nemôžu v žiadnom prípade získať náhradu škody založením mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva
(pozri v tomto zmysle rozsudok Súdneho dvora z 29. septembra 1987, De Boer Buizen/Rada a Komisia, 81/86, Zb. s. 3677, bod
17).
172   Článok 288 druhý odsek ES totiž ustanovuje povinnosť, ktorá ukladá Spoločenstvu nahradiť škody spôsobené jeho inštitúciami
v súlade so „zásadami spoločnými pre právne poriadky členských štátov“, bez toho, aby tým obmedzoval dosah týchto zásad len
na režim mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva za protiprávne konanie uvedených inštitúcií.
173   Vnútroštátne právne úpravy mimozmluvnej zodpovednosti umožňujú jednotlivcom, aj keď na rôznej úrovni, v špecifických oblastiach
a podľa rôznych podmienok, dosiahnuť na súde náhradu určitých škôd aj v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu pôvodcu
škody.
174   V prípade, že je škoda spôsobená konaním inštitúcií Spoločenstva, ktorého protiprávnosť sa nepreukázala, mimozmluvná zodpovednosť
Spoločenstva môže vzniknúť, pokiaľ sú súčasne splnené podmienky týkajúce sa existencie škody, príčinnej súvislosti medzi škodou
a konaním inštitúcií Spoločenstva, ako aj neobvyklej a osobitej povahy predmetnej škody (pozri rozsudok z 15. júna 2000, Dorsch
Consult/Rada a Komisia, už citovaný v bode 94 vyššie, bod 19).
175   Je teda potrebné preskúmať, či sú tieto tri podmienky v prejednávanej veci súčasne splnené.
O existencii skutočnej a určitej škody
–       Tvrdenia účastníkov konania
176   Žalobca uvádza, že utrpel vážne škody z dôvodu svojich investícií na americkom trhu, odmien pre amerického distribútora, odmien
advokáta a zaplateného cla.
177   Protiprávne konanie Spoločenstva žalobcovi taktiež spôsobilo významnú stratu na zisku z dôvodu straty niektorých zmlúv a zníženia
objemu jeho predajov v porovnaní s predpokladmi z doby pred uložením amerických sankcií.
178   Žalovaní namietajú, že žalobca nepredložil žiadny dôkaz, ktorý možno objektívne overiť, o strate svojich obchodov a ušlom
zisku.
179   Žalobca nepreukázal, že nemal možnosť vyrovnať svoje straty napríklad zvýšením ceny svojich výrobkov alebo zmenou orientácie
svojej vývoznej politiky. Nebolo poskytnuté žiadne vysvetlenie o opatreniach, ktoré mohol prijať na zmenšenie svojich strát.
–       Posúdenie Súdom prvého stupňa
180   Rada a Komisia v zásade nespochybňujú skutočnú a určitú povahu škody, ktorú žalobca utrpel v dôsledku zavedenia americkej
colnej prirážky na dovoz skladacích škatúľ, kufríkov a skladacích puzdier pochádzajúcich zo Spoločenstva.
181   Keď však vytýkajú žalobcovi, že nepreukázal, že nemohol vyrovnať svoje straty zvýšením svojich cien alebo zmenou orientácie
svojej vývoznej politiky a že neposkytol žiadne vysvetlenie o opatreniach, ktoré mohol prijať pre zníženie svojej škody, žalovaní
nepriamo pripúšťajú, že žalobca musel nevyhnutne znášať aspoň obchodnú škodu z dôvodu nespochybniteľného zdraženia svojich
výrobkov, vyvolaného na trhu v Spojených štátoch amerických náhlym zvýšením amerického dovozného cla
ad valorem
o 100 %.
182   Štatistiky predložené Komisiou navyše potvrdzujú tvrdenia žalobcu, pretože nespochybniteľne preukazujú výrazný pokles celkovej
hodnoty dovozov škatúľ, kufríkov a skladacích puzdier do Spojených štátov amerických.
183   Za týchto okolností považuje Súd prvého stupňa podmienku týkajúcu sa skutočnej a určitej povahy škody, ktorú utrpel žalobca,
za splnenú.
O príčinnej súvislosti medzi spôsobenou škodou a konaním žalovaných inštitúcií
–       Tvrdenia účastníkov konania
184   Žalobca sa domnieva, že uvalenie amerického dovozného cla je priamym dôsledkom konania žalovaných inštitúcií, keďže Spojené
štáty americké iba využili právo, ktoré im priznávajú dohody WTO.
185   Keďže Rada a Komisia si boli vedomé dôsledkov svojho konania, nemôžu s úspechom tvrdiť, že americká prirážka nebola objektívnym
a predvídateľným dôsledkom.
186   Nejde teda o to, či Spojené štáty americké boli alebo neboli povinné uložiť prirážku, alebo boli schopné zvoliť si jej podmienky,
ale o to, či ich konanie inštitúcií viedlo k uloženiu týchto opatrení a vytvorilo podmienky potrebné na ich prijatie. Skutočnosti
ponechané na posúdenie Spojených štátov amerických teda nestačia na prerušenie príčinnej súvislosti.
187   Žalovaní pripomínajú, že na mimozmluvnú zodpovednosť Spoločenstva sa nemožno odvolávať s cieľom vyžadovať náhradu akéhokoľvek
škodlivého následku, dokonca vzdialeného konaniu inštitúcií Spoločenstva.
188   V období medzi zvýšením amerického cla a konaním inštitúcií Spoločenstva OUS vydal niekoľko rozhodnutí a Spojené štáty americké
prijali nezávislé a jednostranné rozhodnutia. Inými slovami, konanie Spojených štátov amerických nebolo objektívne predvídateľným
dôsledkom podľa obvyklého priebehu konania Spoločenstva.
189   Nie je vôbec zjavné, že americká vláda reagovala zavedením prirážky na správy poroty. Spojené štáty americké požiadali o povolenie
pozastaviť koncesie ešte predtým, než sa preukázala nezlučiteľnosť nariadení č. 1637/98 a č. 2362/98.
190   Americká vláda sa úplne slobodne rozhodla postihnúť výrobky žalobcu bez toho, aby Spoločenstvo bolo schopné ovplyvniť jej
výber. Rovnako úroveň cla uplatneného Spojenými štátmi americkými bola slobodne určená americkou vládou.
191   Aj za predpokladu, že by sa mohlo počítať s pozastavením koncesií Spojenými štátmi americkými, nebolo v zmysle judikatúry
Spoločenstva v žiadnom prípade možné predpokladať, že Spojené štáty americké sa rozhodnú postihnúť svojou dovoznou prirážkou
práve výrobky žalobcu.
–       Posúdenie Súdom prvého stupňa
192   Zo zásad spoločných pre právne poriadky členských štátov, na ktoré odkazuje článok 288 druhý odsek ES, nemožno vyvodzovať
existenciu povinnosti Spoločenstva napraviť akýkoľvek, dokonca aj vzdialený, škodlivý následok konania jeho inštitúcií (pozri
analogicky rozsudky Súdneho dvora zo 4. októbra 1979, Dumortier a i./Rada, 64/76 a 113/76, 167/78 a 239/78, 27/79, 28/79 a 45/79,
Zb. s. 3091, bod 21, a z 30. januára 1992, Finsider a i./Komisia, C‑363/88 a C‑364/88, Zb. s. I‑359, bod 25; uznesenie Súdu
prvého stupňa z 12. decembra 2000, Royal Olympic Cruises a i./Rada a Komisia, T‑201/99, Zb. s. II‑4005, bod 26).
193   Podmienka týkajúca sa príčinnej súvislosti požadovaná článkom 288 druhým odsekom ES totiž predpokladá existenciu dostatočne
priamej príčinnej súvislosti medzi konaním inštitúcií Spoločenstva a škodou (rozsudok Dumortier a i./Rada, už citovaný v bode
192 vyššie, bod 21; rozsudok Súdu prvého stupňa z 24. októbra 2000, Fresh Marine/Komisia, T‑178/98, Zb. s. II‑3331, bod 118,
potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora z 10. júla 2003, Komisia/Fresh Marine, C‑472/00 P, Zb. s. I‑7541).
194   Je síce pravda, že OUS Spojeným štátom americkým na ich žiadosť jednoducho povolil bez toho, aby tým boli viazané, aby odobrali
koncesie prostredníctvom uvalenia cla na dovoz výrobkov zo Spoločenstva. Dokonca aj po získaní tohto povolenia americká vláda
ponechala možnosť uskutočniť urovnanie jej sporu so Spoločenstvom bez prijatia odvetných opatrení vo vzťahu k nemu.
195   Rovnako pri výkone voľnej úvahy sa americké úrady na jednej strane rozhodli postihnúť škatule, kufríky a skladacie puzdrá
pochádzajúce zo Spoločenstva svojou colnou prirážkou, pričom samy oslobodili výrobky, ktoré pochádzajú z niektorých členských
štátov Spoločenstva, a na druhej strane stanovili výšku dovoznej prirážky na 100 % ceny dotknutých výrobkov.
196   Jednako však v prípade neexistencie sporného režimu Spoločenstva pre dovoz banánov a predbežnom zistení OUS o jeho nezlučiteľnosti
s pravidlami WTO Spojené štáty americké nemohli ani žiadať, ani získať od OUS povolenie na pozastavenie svojich tarifných
koncesií pre výrobky pochádzajúce zo Spoločenstva vo vzťahu k úrovni zrušenia alebo zmenšenia výhod vyplývajúcich zo zachovania
sporného režimu Spoločenstva.
197   OUS totiž určil objem obchodu, s ohľadom na ktorý americké úrady dostali povolenie na pozastavenie poskytovania ich tarifných
koncesií pre Spoločenstvo, v závislosti od výšky škody spôsobenej americkému hospodárstvu z dôvodu existencie režimu Spoločenstva
pre dovoz banánov, ktorý bol posúdený ako nezlučiteľný s pravidlami WTO.
198   Za týchto okolností treba pri obvyklom a predvídateľnom chode systému urovnávania sporov WTO akceptovaného Komisiou považovať
zrušenie koncesií pre Spoločenstvo, ktoré nadobudlo podobu colnej prirážky na dovoz, za dôsledok objektívne vyplývajúci z toho,
že žalované inštitúcie zachovali účinnosť režimu dovozu banánov nezlučiteľného s dohodami WTO.
199   Jednostranné rozhodnutie Spojených štátov amerických zaviesť colnú prirážku na dovoz skladacích škatúľ, kufríkov a puzdier
pochádzajúcich zo Spoločenstva teda nemôže prerušiť príčinnú súvislosť existujúcu medzi škodou, ktorú žalobcovi spôsobilo
zavedenie tejto prirážky, a zachovaním sporného režimu dovozu banánov žalovanými.
200   Konanie žalovaných inštitúcií totiž nevyhnutne viedlo k prijatiu odvetných opatrení americkými úradmi v súlade s postupmi
ustanovenými DUS a akceptovanými Spoločenstvom, takže toto konanie je nutné považovať za rozhodujúcu príčinu škody, ktorú
žalobca utrpel v dôsledku zavedenia americkej colnej prirážky.
201   Dokonca ešte predtým, než OUS 19. apríla 1999 povolil Spojeným štátom americkým vyberať ich dovoznú prirážku, si žalované
inštitúcie uvedomovali bezprostrednú hrozbu amerických odvetných opatrení.
202   Spojené štáty americké 10. novembra 1998 uverejnili provizórny zoznam výrobkov zo Spoločenstva, ktoré plánujú zaťažiť dovoznou
prirážkou, a 21. decembra 1998 potvrdili, že najbližšie ju uplatnia vo výške 100 %.
203   Od 3. marca 1999, teda dňa zavedenia povinnosti zaťažujúcej vývozcov Spoločenstva zložiť bankovú záruku vo výške 100 % hodnoty
plánovaných dovážaných výrobkov, žalované inštitúcie si už museli uvedomovať pevný úmysel Spojených štátov amerických zaviesť
colnú prirážku. Žiadna pochybnosť nemohla pretrvať po tlačovom vyhlásení osobitného zástupcu z 9. apríla 1999, ktorým sa oznamoval
zoznam výrobkov zaťažených colnou prirážkou.
204   Je teda opodstatnené pripustiť existenciu požadovanej priamej príčinnej súvislosti medzi konaním žalovaných inštitúcií vo
vzťahu k dovozu banánov do Spoločenstva na jednej strane a škodou, ktorú utrpel žalobca z dôvodu zavedenia americkej colnej
prirážky na druhej strane.
O neobvyklej a osobitej povahe spôsobenej škody
–       Tvrdenia účastníkov konania
205   Žalobca tvrdí, že Súdny dvor už skôr uznal povinnosť Spoločenstva priznať primeranú náhradu škody, pokiaľ určitá kategória
podnikateľských subjektov musí znášať, podobne ako v prejednávanej veci, neprimeranú časť nákladov vyplývajúcich z vykonávania
obchodnej dohody medzi Spoločenstvom a treťou krajinou (rozsudok De Boer Buizen/Rada a Komisia, už citovaný v bode 171 vyššie,
bod 17).
206   Platilo by to aj vtedy, ak by sa mala jednotlivcovi uložiť z dôvodu všeobecného záujmu záťaž, ktorú obvykle nemusí znášať
(rozsudok Súdneho dvora z 24. júna 1986, Développement a Clemessy/Komisia, 267/82, Zb. s. 1907) a ktorá spôsobuje neobvyklú
a osobitú škodu (rozsudky Súdneho dvora z 13. júna 1972, Compagnie d’approvisionnement a Grands Moulins de Paris/Komisia,
9/71 a 11/71, Zb. s. 391, body 45 a 46; zo 6. decembra 1984, Biovilac/EHS, 59/83, Zb. s. 4057, a z 15. júna 2000, Dorsch Consult/Rada
a Komisia, už citovaný v bode 94 vyššie, bod 18).
207   Žalovaní v podstate odpovedajú, že obchodné riziká, ktorým sú vystavení vývozcovia Spoločenstva, možno považovať za riziká
vlastné samotnému systému WTO a že neexistuje osobitný dôvod pre Spoločenstvo prevziať z toho vyplývajúcu záťaž. Škoda sa
okrem toho musí týkať obmedzenej skupiny podnikov.
–       Posúdenie Súdom prvého stupňa
208   Pokiaľ ide o škody, ktoré môžu utrpieť podnikateľské subjekty v dôsledku činnosti inštitúcií Spoločenstva, škoda je na jednej
strane neobvyklou, pokiaľ prekračuje hranice hospodárskych rizík, ktoré sú vlastné činnostiam v predmetnom sektore, na druhej
strane osobitou, pokiaľ zasahuje určitú kategóriu podnikateľských subjektov neprimerane v porovnaní s ostatnými podnikateľmi
(pozri rozsudok z 28. apríla 1998, Dorsch Consult/Rada a Komisia, už citovaný v bode 94 vyššie, bod 80, a rozsudok Afrikanische
Frucht-Compagnie a Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert/Rada a Komisia, už citovaný v bode 99 vyššie, bod 151).
209   V prejednávanej veci sa nepreukázalo, že žalobca utrpel z dôvodu nezlučiteľnosti režimu Spoločenstva pre dovoz banánov s dohodami
WTO škodu, ktorá prekračuje hranice rizík vlastných jeho exportnej činnosti.
210   Je pravda, ako je uvedené v preambule Dohody o založení WTO, že cieľom tejto dohody je vytvorenie integrovaného mnohostranného
obchodného systému, ktorý zahŕňa výsledky doterajších obchodných liberalizačných snáh.
211   Je však potrebné konštatovať, že možnosť pozastavenia tarifných koncesií, čo je opatrenie upravené dohodami WTO a eventualita,
ktorá sa objavuje v prejednávanej veci, je jednou z nestálostí vlastných súčasnému systému medzinárodného obchodu. Túto nestálosť
teda povinne znáša každý podnikateľ, ktorý sa rozhodne uviesť svoje výrobky na trh niektorého z členov WTO.
212   Rozhodnutie rozhodcov z 9. apríla 1999 skutočne zdôraznilo, že dočasný charakter, ktorý článok 22 ods. 1 DUS spája s pozastavením
koncesií, naznačuje, že jeho účelom je podnietiť dotknutého člena WTO, aby rešpektoval odporúčania a rozhodnutia OUS.
213   Z článku 22 ods. 3 písm. b) a c) DUS, medzinárodného nástroja, ktorý je uverejňovaný spôsobom zaručujúcim, že ho poznajú podnikateľské
subjekty Spoločenstva, navyše vyplýva, že sťažujúci sa člen WTO sa môže usilovať o pozastavenie koncesií alebo iných záväzkov
v iných sektoroch, než v ktorých porota alebo odvolací orgán konštatoval porušenie dotknutým členom, či už podľa tej istej
dohody alebo podľa inej dohody WTO.
214   Z toho vyplýva, že riziká, ktorým mohlo byť z tohto dôvodu vystavené obchodovanie žalobcu s jeho skladacími škatuľami z lepenky
na americkom trhu, možno považovať za riziká obvyklé v medzinárodnom obchode za súčasného stavu jeho organizácie.
215   Za okolností prejednávanej veci preto nie je opodstatnené považovať škodu, ktorú žalobca utrpel, za neobvyklú.
216   Takéto konštatovanie stačí na to, aby sa vylúčil akýkoľvek nárok na náhradu škody na tomto základe. Nie je teda potrebné,
aby sa Súd prvého stupňa vyjadril k podmienke týkajúcej sa osobitosti škody.
217   Z toho vyplýva, že je nutné zamietnuť návrh žalobcu na náhradu škody založený na režime mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva,
pretože nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií.
218   Zo všetkých vyššie uvedených úvah vyplýva, že sa žaloba musí zamietnuť ako nedôvodná bez toho, aby bolo potrebné rozhodnúť
o subsidiárnych návrhoch žalobcu.

O trovách
219   Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
220   Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené zaviazať ho popri náhrade jeho vlastných trov konania na náhradu trov
konania Parlamentu, Rady a Komisie v súlade s návrhom týchto troch žalovaných inštitúcií.
221   Podľa článku 87 ods. 4 prvého pododseku rokovacieho poriadku členské štáty, ktoré vstúpili do konania, znášajú svoje trovy
konania.
222   Z toho vyplýva, že Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (veľká komora)
rozhodol a vyhlásil:
1.
Žaloba sa odmieta ako neprípustná v rozsahu, v akom smeruje proti Parlamentu.
2.
Žaloba sa v zostávajúcej časti zamieta ako nedôvodná.
3.
Žalobca je okrem svojich vlastných trov konania povinný nahradiť aj trovy konania Parlamentu, Rady a Komisie.
4.
Španielske kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania.
Vesterdorf
Lindh
Azizi
Pirrung
Legal
García-Valdecasas
Tiili
Cooke
Meij
Vilaras

Forwood
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 14. decembra 2005.
Tajomník

Predseda
E. Coulon

B. Vesterdorf
Obsah
Právny rámec
Okolnosti predchádzajúce sporu
Konanie
Návrhy účastníkov konania
O prípustnosti
O neprípustnosti žaloby v rozsahu, v akom smeruje proti Parlamentu
Tvrdenia účastníkov konania
Posúdenie Súdom prvého stupňa
O nesúlade žaloby s požiadavkami článku 44 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku
Tvrdenia účastníkov konania
Posúdenie Súdom prvého stupňa
O právomoci Súdu prvého stupňa
Tvrdenia účastníkov konania
Posúdenie Súdom prvého stupňa
O veci samej
O zodpovednosti Spoločenstva za protiprávne konanie jeho inštitúcií
Tvrdenia účastníkov konania
– O protiprávnosti vytýkanej žalovaným inštitúciám
– O právnom charaktere noriem údajne porušených žalovanými
– O závažnosti uvádzaných porušení
Posúdenie Súdom prvého stupňa
– O úvodnej otázke týkajúcej sa nemožnosti odvolať sa na pravidlá WTO
– O výnimke vychádzajúcej z úmyslu vykonať konkrétny záväzok v rámci WTO
– O výnimke založenej na výslovnom odkaze na konkrétne ustanovenia dohôd WTO
O zodpovednosti Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií
O zásade mimozmluvnej zodpovednosti Spoločenstva v prípade, že nedošlo k protiprávnemu konaniu jeho inštitúcií
– Tvrdenia účastníkov konania
– Posúdenie Súdom prvého stupňa
O existencii skutočnej a určitej škody
– Tvrdenia účastníkov konania
– Posúdenie Súdom prvého stupňa
O príčinnej súvislosti medzi spôsobenou škodou a konaním žalovaných inštitúcií
– Tvrdenia účastníkov konania
– Posúdenie Súdom prvého stupňa
O neobvyklej a osobitej povahe spôsobenej škody
– Tvrdenia účastníkov konania
– Posúdenie Súdom prvého stupňa
O trovách
*
Jazyk konania: angličtina.