CELEX: 62008CJ0274
Traktatbrud
direktiv 2003/54/EF
artikel 15, stk. 2
artikel 23, stk. 2
det indre marked for elektricitet
forudgående godkendelse af de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for tilslutning og adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer
national regulerende myndighed

I sin stævning har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (
EUT L 176, s. 37
, og berigtigelse i EUT 2004 L 16, s. 74, herefter »direktivet«),
—
idet det ikke har truffet passende foranstaltninger med henblik på at sikre krav om funktionel adskillelse mellem distributions- og produktionsinteresser i et vertikalt integreret selskab i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og
—
idet det ikke har givet de regulerende myndigheder ansvaret for at fastsætte eller, forud for deres ikrafttræden, at godkende i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer i henhold til direktivets artikel 23, stk. 2, litra a).
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
Ifølge anden betragtning til direktivet er der behov for konkrete foranstaltninger til sikring af lige konkurrencevilkår på produktionsniveau og mindskelse af risikoen for markedsdominans og aggressiv adfærd og sikring af ikke-diskriminerende transmissions- og distributionstariffer via netadgang på grundlag af tariffer, der offentliggøres, inden de træder i kraft.
Det er i sjette betragtning til direktivet anført, at »[d]et er en forudsætning for velfungerende konkurrence, at der er ikke-diskriminerende, gennemsigtig adgang til nettene til rimelige priser«.
Ifølge 13. betragtning til direktivet bør der træffes yderligere foranstaltninger for at sikre gennemsigtige og ikke-diskriminerende tariffer for adgang til nettene, som skal gælde for alle systembrugere på et ikke-diskriminerende grundlag.
15. betragtning til direktivet er affattet således:
»Det er vigtigt, at der finder en effektiv regulering sted, som forestås af en eller flere nationale regulerende myndigheder, med henblik på at sikre ikke-diskriminerende adgang til nettet. Medlemsstaterne præciserer de regulerende myndigheders opgaver, kompetence og administrative beføjelser. Det er væsentligt, at de regulerende myndigheder tillægges det samme minimum af kompetence i alle medlemsstater. Disse myndigheder bør have kompetence til at fastsætte eller godkende tarifferne eller i det mindste de metoder, der ligger til grund for beregningen af transmissions- og distributionstariffer. For at undgå usikkerhed og dyre og tidskrævende stridigheder bør disse tariffer offentliggøres, inden de træder i kraft.«
18. betragtning til direktivet er affattet som følger:
»De nationale regulerende myndigheder bør selv kunne fastsætte eller godkende tariffer eller de metoder, der ligger til grund for beregningen af tarifferne, på grundlag af et forslag fra transmissionssystemoperatører eller distributionssystemoperatører eller på grundlag af et forslag, som disse operatører og brugerne af nettene er enige om. Ved udførelsen af disse opgaver bør de nationale regulerende myndigheder sikre, at transmissions- og distributionstarifferne er ikke-diskriminerende og afspejler omkostningerne, og tage hensyn til de langsigtede, marginale, sparede netomkostninger som følge af decentral produktion og foranstaltninger til efterspørgselsstyring.«
Ifølge 26. og 31 betragtning til direktivet optræder blandt disse formål »ensartede konkurrenceniveauer i alle medlemsstater« og »oprettelse af et velfungerende indre marked for elektricitet med lige konkurrenceforhold«.
Ifølge den i direktivets artikel 2, nr. 21), fastsatte definition forstås ved »vertikalt integreret selskab«»et selskab eller en gruppe af selskaber, hvis indbyrdes forhold er defineret i artikel 3, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med virksomhedssammenslutninger [
EFT L 395, s. 1
, berigtigelse i EFT L 257, s. 13, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 af ,
EFT L 180, s. 1
], såfremt selskabet eller gruppen udøver mindst en af følgende former for aktivitet: transmission eller distribution, og mindst en af følgende former for aktivitet: produktion eller forsyning af elektricitet«.
Artikel 15 om adskillelse af distributionsoperatører, der er indeholdt i direktivets kapitel V, som har overskriften »Drift af distributionssystemet«, er affattet som følger:
»1.   Er distributionssystemoperatøren en del af et vertikalt integreret selskab, skal vedkommende i det mindste være uafhængig hvad angår retlig form, organisation og beslutningstagning, fra andre aktiviteter, der ikke vedrører distribution. Disse regler indebærer ikke en forpligtelse til at adskille ejerskab til aktiver i distributionssystemet fra det vertikalt integrerede selskab.
2.   Ud over kravene i stk. 1 skal distributionssystemoperatøren, når denne er en del af et vertikalt integreret selskab, være uafhængig hvad angår organisation og beslutningstagning fra de andre aktiviteter, der ikke vedrører distribution. Med henblik herpå gælder følgende minimumskriterier:
a)
De personer, som har ansvaret for ledelsen af distributionssystemoperatøren, må ikke indgå i virksomhedsstrukturer inden for det integrerede elektricitetsselskab, der direkte eller indirekte har ansvaret for den daglige drift af produktion, transmission og forsyning af elektricitet.
b)
Der skal træffes passende foranstaltninger for at sikre, at de erhvervsmæssige interesser, som de ansvarlige for ledelsen af distributionssystemoperatøren måtte have, tages i betragtning på en sådan måde, at de kan handle uafhængigt.
c)
Distributionssystemoperatøren skal have reel beslutningskompetence uafhængigt af det integrerede elektricitetsselskab for så vidt angår de aktiver, der er nødvendige for at drive, vedligeholde eller udvikle nettet. Dette bør ikke hindre, at der kan eksistere passende samordningsmekanismer, der sikrer, at moderselskabets økonomiske og ledelsesmæssige tilsynsrettigheder med hensyn til udbyttet, der er indirekte reguleret i henhold til artikel 23, stk. 2, af midler investeret i et datterselskab, tilgodeses. Navnlig skal moderselskabet kunne godkende distributionssystemoperatørens årlige finansieringsplan eller et tilsvarende instrument og sætte samlede grænser for datterselskabets gældsætning. Moderselskabet kan ikke give instrukser om den daglige drift eller om individuelle afgørelser om oprettelse eller opgradering af distributionslinjer, som ikke går ud over beløbene i finansieringsplanen eller i et tilsvarende instrument.
d)
Distributionssystemoperatøren skal opstille et overvågningsprogram, der beskriver de foranstaltninger, der er truffet for at sikre, at diskriminerende adfærd er udelukket, samt sikre, at dets overholdelse kontrolleres på passende måde. Programmet skal fastlægge de ansattes specifikke forpligtelser for at opfylde dette mål. En årsberetning med en beskrivelse af de trufne foranstaltninger forelægges af den person eller det organ, der har ansvaret for kontrollen med overvågningsprogrammet, for den i artikel 23, stk. 1, omhandlede nationale regulerende myndighed, og denne årsberetning offentliggøres.
Medlemsstaterne kan bestemme, at stk. 1 og 2 ikke gælder for integrerede elektricitetsselskaber, der betjener færre end 100000 tilkoblede kunder eller små isolerede systemer.«
Følgende er fastsat i stk. 1 i artikel 20 vedrørende tredjeparters adgang, der er indeholdt i direktivets kapitel VII, som har overskriften »Tilrettelæggelse af systemadgangen«:
»Medlemsstaterne sikrer, at der indføres en ordning for tredjeparts adgang til transmissions- og distributionssystemerne, som bygger på offentliggjorte tariffer, som gælder alle privilegerede kunder, og som anvendes objektivt og uden at diskriminere mellem systembrugere. Medlemsstaterne sikrer, at tarifferne eller de metoder, de er baseret på, er godkendt forud for deres ikrafttræden i overensstemmelse med artikel 23, og at disse tariffer — og metoderne, hvor kun disse godkendes — offentliggøres, inden de træder i kraft.«
Følgende er fastsat i stk. 2-5 i artikel 23 vedrørende regulerende myndigheder, der er indeholdt i samme kapitel:
»2.   De regulerende myndigheder skal have ansvaret for fastsættelse eller godkendelse af i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår, inden de træder i kraft, for:
a)
tilslutning og adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer. Tarifferne eller metoderne skal være udformet således, at de nødvendige investeringer i nettene kan gennemføres på en sådan måde, at investeringerne sikrer nettenes levedygtighed
b)
tilvejebringelse af balanceringsydelser.
3.   Uanset stk. 2 kan medlemsstaterne fastsætte, at de regulerende myndigheder skal forelægge de tariffer eller i det mindste de metoder, der er anført i stk. 2, samt de ændringer, der er anført i stk. 4, til formel godkendelse. Det relevante organ skal i sådanne tilfælde have beføjelse til enten at vedtage eller at forkaste et udkast til afgørelse herom fra tilsynsmyndighederne. Disse tariffer eller metoder eller ændringer heri offentliggøres sammen med afgørelsen om den formelle vedtagelse. En formel forkastelse af et udkast til afgørelse samt begrundelsen herfor offentliggøres ligeledes.
4.   De regulerende myndigheder skal have beføjelse til at kræve, at transmissions- og distributionssystemoperatørerne om nødvendigt skal ændre de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede vilkår og betingelser, tariffer, regler, ordninger og metoder for at sikre, at disse er proportionelle og anvendes på en ikke-diskriminerende måde.
5.   Enhver part, der ønsker at klage over en transmissions- eller distributionssystemoperatør for så vidt angår de i stk. 1, 2 og 4 omhandlede spørgsmål, kan indbringe en klage for den regulerende myndighed, som i sin egenskab af tvistbilæggelsesmyndighed skal træffe en afgørelse inden to måneder efter modtagelsen af klagen. Denne periode kan forlænges med yderligere to måneder, hvis den regulerende myndighed ønsker yderligere oplysninger. Denne periode kan forlænges yderligere med klagerens samtykke. En sådan afgørelse har bindende virkning, medmindre og indtil den underkendes efter påklage.
Hvis en klage vedrører tilslutningstariffer for større nye produktionsanlæg, kan den regulerende myndighed forlænge perioden på to måneder.«
Det er i direktivets artikel 30, stk. 1, fastsat, at medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 1. juli 2004, og at de straks underretter Kommissionen herom. I medfør af samme artikels stk. 2 kan medlemsstaterne udsætte gennemførelsen af artikel 15, stk. 1, indtil den , hvilket ikke berører kravene i artikel 15, stk. 2.
Nationale bestemmelser
Ifølge kapitel 3, § 3, i lov (2005:551) om aktieselskaber (Aktiebolagslag (2005:551)) er formålet med aktieselskaber at skabe afkast, der fordeles mellem aktionærerne, medmindre andet er anført i selskabets vedtægter. Generalforsamlingens beføjelser er beskrevet i samme lovs kapitel 7. Lovens kapitel 8 indeholder bestemmelser om bestyrelse og direktion, og der er heri bl.a. foretaget fastsættelse af bestyrelsens væsentligste opgaver, direktionens opgaver og almindelige begrænsninger i beføjelser i henhold til fuldmagt. Samme lov indeholder i kapitel 17, § 3, der har overskriften »Beskyttelse af selskabets bundne egenkapital og forsigtighedsreglen«, bestemmelser om begrænsning af udbytteudlodning fra et datterselskab- til dets moderselskab.
Kapitel 4 i lov (1997:857) om elektricitet (Ellag (1997:857)) indeholder bestemmelser om nettariffer, mens lovens kapitel 12 vedrører regulering og kontrol. Følgende er således fastsat heri:
»Kapitel 4 — Nettariffer
Almindelige bestemmelser
§ 1 — Nettariffer skal være således fastsat, at netkoncessionshaverens samlede indtægter fra netdriften skal stå i rimeligt forhold til dels de objektive betingelser for at drive nettet, dels den af koncessionshaveren ved udnyttelse af nettet anvendte fremgangsmåde.
Nettariffer skal være objektive og ikke-diskriminerende.
Ved fastsættelsen af nettariffer for eltransmission skal følgende bl.a. tages i betragtning: antallet af tilslutningspunkter, tilslutningspunkternes geografiske placering, den transmitterede energimængde, den kontraherede effekt, omkostningerne forbundet med det overliggende net og eltransmissionens kvalitet.
Ved fastsættelsen af nettariffer for tilslutning til en ledning eller til et ledningsnet skal følgende bl.a. tages i betragtning: tilslutningspunkternes geografiske placering og den ved tilslutningspunktet kontraherede effekt.
Regeringen eller, efter dennes bemyndigelse, netmyndigheden kan fastsætte nærmere bestemmelser om fastsættelse af nettariffer
[…]
Kapitel 12 — Tilsyn
[…]
§ 2 — En tilsynsmyndighed har efter anmodning ret til at modtage sådanne oplysninger og gøre sig bekendt med sådanne dokumenter, som er fornødne med henblik på tilsynets gennemførelse. Begæringen kan tilknyttes en administrativ tvangsbøde.
En beslutning i henhold til stk. 1 finder umiddelbart anvendelse.
Regeringen eller, efter dennes bemyndigelse, netmyndigheden kan fastsætte nærmere bestemmelser om indsamling af de til bedømmelse af nettariffers rimelighed fornødne oplysninger.
§ 3 — En tilsynsmyndighed kan meddele sådanne påbud, som er nødvendige for overholdelsen af de af tilsynet omfattede bestemmelser og vilkår. Påbud kan tilknyttes en administrativ tvangsbøde.
Et påbud vedrørende elsikkerhed eller det nationale elsystems driftssikkerhed finder umiddelbart anvendelse.«
Cirkulære nr. 3 af 2003 fra den svenske energimyndighed (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)), som ændret ved denne myndigheds cirkulære nr. 2 fra 2005 (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2), herefter »cirkulæret«), indeholder detaljerede bestemmelser om levering af oplysninger med henblik på at vurdere rimeligheden af nettariffer, de tekniske specifikationer for tarifferne og regler for levering af oplysninger til tilsynsmyndigheden.
I overensstemmelse med kapitel 1, § 2, i lov (2004:875) om forvaltning af visse elektriske installationer (Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar), kan länsrätten (forvaltningsdomstol) på den regulerende myndigheds begæring påbyde særlige administrative foranstaltninger i forbindelse med en elektrisk installation, hvis en virksomhed, som driver et net, der benytter en elektrisk installation, ikke opfylder sine forpligtelser i overensstemmelse med den gældende lovgivning.
Den administrative procedure
Da Kommissionen fandt, at Kongeriget Sverige ikke havde foretaget korrekt gennemførelse af direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og artikel 23, stk. 2, litra a) og b), indledte den en traktatbrudsprocedure efter artikel 226 EF.
Efter at have givet denne medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemærkninger fremsatte Kommissionen, idet den var af den opfattelse, at disse bemærkninger ikke var tilfredsstillende i forhold til alle de rejste forhold, den 15. december 2006 en begrundet udtalelse til Kongeriget Sverige, hvori den opfordrede medlemsstaten til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder fra modtagelsen.
Kongeriget Sverige besvarede den begrundede udtalelse den 14. januar 2007, idet det redegjorde for den nationale lovgivnings forskellige elementer.
Henset til, at de nødvendige foranstaltninger til fuldstændig gennemførelse af direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og artikel 23, stk. 2, litra a), endnu ikke var blevet vedtaget af Kongeriget Sverige, anlagde Kommissionen dette søgsmål.
Om søgsmålet
Om det første anbringende vedrørende tilsidesættelse af bestemmelserne i direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c)
Med dette anbringende kritiserer Kommissionen Kongeriget Sverige for ikke at have vedtaget foranstaltninger med henblik på at sikre krav om funktionel adskillelse mellem distributions- og produktionsinteresser i et vertikalt integreret selskab i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c).
I svarskriftet har Kongeriget Sverige ikke bestridt Kommissionens påstande vedrørende gennemførelse af direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c). Selv om medlemsstaten er af den opfattelse, at dens selskabslovgivning i det væsentlige har den virkning, at den ved disse bestemmelser krævede funktionelle opdeling sikres, medgiver den, at visse specifikke foranstaltninger, der er nødvendige for deres gennemførelse, endnu ikke er vedtaget. I denne forbindelse tilføjer medlemsstaten, at Energimarknadsinspektionen (den nationale energimarkedsinspektion) af regeringen fik til opgave at undersøge de til en korrekt gennemførelse af direktivets artikel 15 nødvendige ændringer af love og administrative bestemmelser og at fremlægge en rapport senest den 1. oktober 2008.
Det er i denne sag ubestridt, at de fornødne foranstaltninger med henblik på en fuldstændig og korrekt gennemførelse af de omhandlede direktivbestemmelser i den svenske retsorden endnu ikke var vedtaget ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse.
Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, skal vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af denne frist (jf dom af 30.1.2002, sag
C-103/00, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 1147
, præmis 23, og af , sag C-395/07, Kommissionen mod Tyskland, præmis 8).
Det må herefter fastslås, at Kommissionens første anbringende er velbegrundet.
Om det andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af bestemmelserne i direktivets artikel 23, stk. 2, litra a)
Kommissionen har med dette anbringende gjort gældende, at direktivets artikel 23, stk. 2, litra a), ikke er blevet korrekt gennemført i den svenske retsorden, da den regulerende myndighed ikke har fået til opgave at fastsætte eller foretage forudgående godkendelse af i det mindste de metoder, der anvendes til beregning af nettariffer, som omhandlet i denne bestemmelse.
Kongeriget Sverige er derimod af den opfattelse, at dets ordning er i overensstemmelse med direktivet, da medlemsstatens lovgivning indeholder de metoder, der kræves ved direktivet, samtidig med, at der foreligger en mulighed for efterfølgende korrektion af resultaterne foretaget af de regulerende myndigheder.
Det skal vedrørende denne antagelse undersøges, om denne lovgivning opfylder kravene i henhold til direktivets artikel 23, stk. 2, litra a).
Denne bestemmelse i direktivet indeholder ligeledes en materiel bestemmelse, idet den bl.a. fastsætter, at tarifferne eller metoderne skal være udformet således, at de nødvendige investeringer i nettene kan gennemføres på en sådan måde, at investeringerne sikrer nettenes levedygtighed. Sådanne investeringer kan blot forventes af de erhvervsdrivende, hvis disse tariffer eller metoder er tilstrækkeligt præcise og giver en tilfredsstillende forudseelighed.
Det bemærkes indledningsvis, at Kongeriget Sverige har medgivet, at der ikke foreligger nationale bestemmelser om den nationale tilsynsmyndigheds forhåndsgodkendelse af i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer.
Det er imidlertid den pågældende medlemsstats opfattelse, at det svenske system gør det muligt at opfylde formålet med direktivet, dvs. oprettelse af et velfungerende indre marked for elektricitet, inden for hvilket lige konkurrenceforhold garanteres med henblik på at sikre, at adgangen til nettet i overensstemmelse med sjette betragtning til direktivet er ikke-diskriminerende, gennemsigtig og til rimelige priser.
En sådan argumentation kan ikke tiltrædes.
Det skal bemærkes, at selv hvis en medlemsstats gennemførelse eller fortolkning af en direktivbestemmelse gør det muligt at iagttage, eller endog bedre iagttage, visse af de med direktivet forfulgte formål, må denne medlemsstat ikke tilsidesætte udtrykkelige bestemmelser heri (jf. analogt dom af 6.10.2005, sag
C-243/03, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 8411
, præmis 35).
Følgelig er det med rette, når Kommissionen har gjort gældende, at Kongeriget Sverige med henblik på at opfylde kravene i direktivet ikke blot kan anvende et system, hvor kontrollen af den metode, der anvendes til at fastsætte bl.a. el-transmissions- og distributionstariffer, er foretaget efterfølgende, selv om denne kontrol var lige så effektiv som en forudgående kontrol, da direktivet indeholder udtrykkelig bestemmelse om anvendelse af et system med forudgående godkendelse og derfor ikke giver medlemsstaterne mulighed for at anvende et andet system.
Kongeriget Sverige har ligeledes gjort gældende, at det til overholdelse af kravene i direktivets artikel 23, stk. 2, litra a), er tilstrækkeligt at sørge for en national ordning, hvorefter kun de retningslinjer, på grundlag af hvilke nettariffer senere vil blive anvendt, skal godkendes på forhånd. I den foreliggende sag er der i den nationale lovgivning fastsat metoder til fastsættelse af nettariffer som omhandlet i direktivets artikel 23, stk. 2, litra a). I denne forbindelse har medlemsstaten henvist til kapitel 4 i lov (1997:857) om elektricitet, cirkulæret og den svenske energistyrelses afgørelse af 21. juni 2004.
Ifølge 15. betragtning til direktivet fastsætter eller godkender de nationale regulerende myndigheder tarifferne eller i det mindste de metoder, der ligger til grund for beregningen heraf. Ifølge 18. betragtning til direktivet skal de samme nationale regulerende myndigheder påse, at de således fastsatte eller godkendte tariffer er ikke-diskriminerende og afspejler de med eltransmission eller -distribution forbundne faktiske omkostninger.
I lyset af disse betragtninger, som definerer de af fællesskabslovgiver forfulgte mål, bør direktivets artikel 23, stk. 2, litra a), ikke fortolkes på en måde, der afviger fra denne bestemmelses ordlyd. Det fremgår af selve ordlyden af denne bestemmelse, dels at de nationale regulerende myndigheder fastsætter eller forudgående godkender i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer, dels at disse tariffer eller metoder skal være udformet således, at de til nettenes levedygtighed nødvendige investeringer heri kan gennemføres.
Der kræves således i medfør af direktivets artikel 23, stk. 2, litra a), en grad af forudsigelighed af de ovennævnte tariffer, der er tilstrækkelig til at sikre, at de nødvendige investeringer i nettene kan gennemføres på en sådan måde, at investeringerne sikrer transmissions- og distributionsnettenes levedygtighed.
Selv hvis bestemmelsen i modsætning til, hvad Kommissionen har hævdet, ikke pålægger medlemsstaterne at opstille en formel, der omfatter en samling af parametre, der gør det muligt at foretage en præcis og direkte beregning af tarifferne, skal det fastslås, at de lovgivningsmæssige rammer, som Kongeriget Sverige henholder sig til, kun indeholder generelle principper og kriterier, som nettariffer skal opfylde, og derfor ikke indebærer nogen metode, der gør det muligt for operatørerne selv omtrentligt at forudsige de tariffer, der finder anvendelse.
Direktivets formål kan kun opfyldes ved opstilling af konkrete tariffer eller beregningsmetoder for tarifferne, som er tilstrækkeligt præcise til, at de erhvervsdrivende kan bedømme deres omkostninger for adgang til transmissions- og distributionsnettene.
Heraf følger, at den svenske lovgivning ikke opfylder det krav, der følger af direktivet, om en grad af forudsigelighed af tarifferne, der er tilstrækkelig til at sikre, at de nødvendige investeringer i nettene kan gennemføres på en måde, der gør det muligt at sikre transmissions- og distributionsnettenes levedygtighed. Der er under alle omstændigheder ikke ved den nævnte nationale lovgivning indført den mekanisme med forudgående kontrol, som er foreskrevet ved direktivets artikel 23, stk. 2, litra a). Den svenske lovgivning indfører ikke et system, inden for hvis rammer forslag til tariffer forelægges den regulerende myndighed til godkendelse, inden de træder i kraft.
Det må herefter fastslås, at Kommissionens andet anbringende er velbegrundet.
Det skal herefter konstateres, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet,
—
idet det ikke har truffet passende foranstaltninger med henblik på at sikre krav om funktionel adskillelse mellem distributions- og produktionsinteresser i et vertikalt integreret selskab i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og
—
idet det ikke har givet de regulerende myndigheder ansvaret for at fastsætte eller, forud for deres ikrafttræden, at godkende i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer i henhold til direktivets artikel 23, stk. 2, litra a).
Sagens omkostninger
I medfør af procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Kongeriget Sverige tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Kongeriget Sverige har tabt sagen, bør det pålægges Kongeriget Sverige at betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Fjerde Afdeling):

1)
Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF,
—
idet det ikke har truffet passende foranstaltninger med henblik på at sikre krav om funktionel adskillelse mellem distributions- og produktionsinteresser i et vertikalt integreret selskab i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og
—
idet det ikke har givet de regulerende myndigheder ansvaret for at fastsætte eller, forud for deres ikrafttræden, at godkende i det mindste de metoder, der anvendes til at beregne eller fastsætte betingelser og vilkår for adgang til nationale net, herunder transmissions- og distributionstariffer i henhold til direktivets artikel 23, stk. 2, litra a).

2)
Kongeriget Sverige betaler sagens omkostninger.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: svensk.