CELEX: 62009CJ0218
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
Regula (EEK) Nr. 3665/87
Eksporta kompensācijas
5. panta 3. punkts
Piešķiršanas nosacījumi
Izņēmums
"Nepārvaramas varas" jēdziens
Transportēšanā zudušas preces

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz 5. panta 3. punkta interpretāciju Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulā
(EEK) Nr. 3665/87, ar ko nosaka vispārīgus sīki izstrādātus noteikumus eksporta kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības
produktiem (OV L 351, 1. lpp.), kas grozīta ar Komisijas 1995. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1384/95 (OV L 134, 14. lpp.;
turpmāk tekstā – “Regula Nr. 3665/87”).
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedības par eksporta kompensāciju, kas samaksāta par gaļu, kas galapunktā nonākusi bojāta, starp,
pirmkārt,
SGS Belgium NV
(turpmāk tekstā – “
SGS Belgium
”), sabiedrību, kas specializējusies kontrolē un uzraudzībā, pret
Belgisch Interventie- en Restitutiebureau
(Beļģijas Intervences un kompensāciju birojs, turpmāk tekstā – “
BIRB
”),
Firme Derwa NV
(turpmāk tekstā – “
Firme Derwa
”), eksportētājsabiedrību, kā arī pret
Centraal Beheer Achmea NV
(turpmāk tekstā – “
Centraal Beheer Achmea
”), apdrošināšanas sabiedrību, un, otrkārt,
Firme Derwa
un
Centraal Beheer Achmea
pret
SGS Belgium
un
BIRB
.

Atbilstošās tiesību normas
Regulā Nr. 3665/87 uzņēmumiem, kas eksportē liellopa gaļu ārpus Eiropas Kopienas teritorijas, ir paredzēta iespēja saņemt
eksporta kompensāciju.
Saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 4. panta 1. punktu “[..] kompensācijas maksājums ir atkarīgs no tā, vai tiek iesniegts pierādījums,
ka produkti, uz ko attiecas pieņemtās eksporta deklarācijas, ir izvesti no Kopienas muitas teritorijas nemainītā stāvoklī
60 dienu laikā pēc šīs [eksporta deklarācijas] pieņemšanas”. [Neoficiāls tulkojums]
Regulas Nr. 3665/87 5. pantā ir noteikts:
“1.      Papildus nosacījumam, ka produkts ir atstājis Kopienas muitas teritoriju, diferencētas vai nediferencētas kompensācijas samaksa
ir atkarīga no tā, vai produkts – izņemot, ja tas ir gājis bojā transportēšanas laikā
force majeure
apstākļos, – divpadsmit mēnešu laikā pēc eksporta deklarācijas pieņemšanas ir importēts uz trešo valsti vai attiecīgajā gadījumā
– uz noteiktu trešo valsti:
[..]
Tomēr 47. pantā paredzētajos apstākļos var tikt piešķirti papildtermiņi.
[..]
Tāpat kompetenti dalībvalstu dienesti var pieprasīt iesniegt papildu pierādījumus par to, ka attiecīgais produkts nemainītā
stāvoklī tik tiešām ir nokļuvis importētājvalsts tirgū.
[..]
3.      Ja produkts pēc Kopienas muitas teritorijas atstāšanas ir gājis bojā transportējot nepārvaramas varas dēļ,
–        diferencētās kompensācijas gadījumā tiek maksāta tā kompensācijas daļa, kas definēta 20. panta noteikumos;
–        nediferencētās kompensācijas gadījumā tiek maksāta kompensācija pilnā apmērā.”
Regulas Nr. 3665/87 13. pantā ir paredzēts, ka “kompensāciju nepiešķir tad, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības
kvalitāte, un tad, ja šie produkti paredzēti lietošanai pārtikā, taču to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai ievērojami
samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ”.
Saskaņā ar šīs regulas 17. panta 3. punktu produktu uzskata par importētu, ja trešā valstī ir nokārtotas visas muitas formalitātes
tā laišanai apgrozībā patēriņam.
Regulas Nr. 3665/87 18. pantā ir noteikts:
“1.      Pierādījumu, ka ievedmuitas formalitātes ir nokārtotas, pēc eksportētāja izvēles iesniedz ar vienu no šādiem dokumentiem:
a)      muitas dokumentu vai tā kopiju vai fotokopiju; [..]
b)      sertifikātu par to, ka produkti ir izkrauti un importēti, ko izdevusi kāda starptautiska kontroles un uzraudzības aģentūra,
ko apstiprinājusi kāda dalībvalsts. [..]
2.      Ja eksportētājs nevar saņemt dokumentu, kas izvēlēts saskaņā ar 1. punkta a) vai b) apakšpunktu, pat pēc atbilstošu pasākumu
veikšanas vai arī ja pastāv šaubas par iesniegtā dokumenta autentiskumu, tad pierādījumu par to, ka ievedmuitas formalitātes
ir nokārtotas, var iesniegt ar vienu vai vairākiem šādiem dokumentiem:
[..]
c)      izkraušanas sertifikātu, ko sagatavojusi kāda starptautiska kontroles un uzraudzības aģentūra, ko apstiprinājusi kāda dalībvalsts,
papildus apliecinot, ka produkts ir aizvests no izkraušanas vietas vai ka vismaz, cik tai zināms, produkts nav vēlāk iekrauts,
lai to reeksportētu;
[..].”
Regulas Nr. 3665/87 20. pantā ir noteikts:
“1.      Atkāpjoties no 16. panta un neierobežojot 5. pantu, daļu kompensācijas samaksā pēc eksportētāja iesnieguma pēc tam, kad ir
iesniegts pierādījums, ka produkts ir atstājis Kopienas muitas teritoriju.
[..]
2.      1. punktā minētā kompensācijas daļa atbilst kompensācijas summai, ko eksportētājs saņemtu, ja tā produkts sasniegtu galamērķa
valsti, kurai noteikta zemākā kompensācijas likme, likmes nenoteikšanu uzskatot par zemāko likmi.
[..]”

Pamata tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
1996. gadā
Firme Derwa
eksportēja liellopu gaļu uz Libānu. 1996. gada 24. jūnijā muitas iestādes pieņēma eksporta deklarāciju. 1996. gada 19. jūlijā
BIRB
avansā izmaksāja
Firme Derwa
eksporta kompensāciju BEF 1 301 696 (jeb EUR 32 268,20) apmērā.
1996. gada 9. jūlijā šis gaļas sūtījums nonāca Beirutā, kur saskaņā ar muitas noteikumiem veterinārie dienesti paņēma paraugus
kontrolei. Tie atklāja gaļā baktēriju. Tā rezultātā viss sūtījums tika atzīts par pārtikai nederīgu, kravas saņēmējs no tā
atteicās un pēc tam tas tika iznīcināts.

Firme Derwa
, lai tā būtu pilnībā tiesīga uz saņemto kompensāciju, bija jāiesniedz pierādījums par ievešanu Libānā nemainītā veidā 12 mēnešu
laikā pēc eksporta deklarācijas saņemšanas datuma, kas ir pierādījums šī sūtījuma importam Libānā neskartā veidā. 1997. gada
3. jūnijā
Firme Derwa
lūdza
BIRB
papildtermiņu pierādošo dokumentu iesniegšanai.
Tā kā
Firme Derwa
prasītā dokumenta nebija, 1997. gada 14. aprīlī
Centraal Beheer Achmea
, rīkojoties kā preces, par kuru ir pamata tiesvedība, apdrošinātājs, lūdza
SGS
Belgium
vērsties pie tās partneriem Beirutā, lai tie izsniegtu sertifikātu saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu.
1997. gada 17. jūnijā
SGS Liban
ar faksu atbildēja
SGS Belgium
, ka šī prece nav tikusi deklarēta laišanai apgrozībā patēriņam.
Tomēr 1997. gada 19. jūlijā
SGS Belgium
atbildēja, ka Libānas muitas iestādes ir laidušas šo preci apgrozībā patēriņam.
Tā rezultātā 1997. gada 8. oktobrī
BIRB
atbrīvoja
Firme Derwa
sniegto garantiju. Tomēr, tā kā pēdējā minētā bija kavējusies ar pierādījumiem par šīs preces importu Libānā laišanai apgrozībā
patēriņam,
Firme Derwa
bija jāatmaksā daļa no saņemtās eksporta kompensācijas.
Pārbaudē, ko
SGS
Belgium
telpās 1998. un 1999. gadā veica Beļģijas Ekonomikas lietu ministrijas Ekonomikas lietu inspekcija, tika atrasts
SGS Lebanon
1997. gada 17. jūnija fakss, kas bija pretrunā apgalvojumam par eksportētās gaļas laišanu apgrozībā patēriņam.

BIRB
1999. gada 21. aprīlī informēja
SGS Belgium
par pārbaudes rezultātiem.
2001. gada 1. februārī
BIRB
paziņoja
SGS Belgium
, ka šādos apstākļos saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 13. pantu tiesības uz kompensāciju izbeidzas, ka nepamatoti izmaksātā
summa tiek palielināta par 15 %, jo kompensācija tika izmaksāta avansā, ka tiek noteikts sods 200 % apmērā, jo apzināti tika
sniegtas nepatiesas ziņas, un ka tiek aprēķināti procenti, skaitot no dienas, kad tika izdota bankas garantija, proti, 1997. gada
8. oktobra. Tādējādi
BIRB
pieprasītā summa sasniedza BEF 3 829 628 (jeb EUR 94 934).

BIRB
2001. gada 11. aprīlī cēla prasību pret
SGS
Belgium
par BEF 3 829 628 , kā arī procentu un likumisko procentu samaksu.

SGS
Belgium
2001. gada 21. septembrī trešās personas tiesību aizsardzības procedūrā cēla prasību pret
Firme Derwa
, kā arī pret
Centraal Beheer Achmea
.
2002. gada 8. augustā
Firme Derwa
un
Centraal Beheer Achmea
cēla prasību pret
BIRB
.
2003. gada 11. aprīlī
rechtbank van eerste aanleg te Antwerpe
n (Antverpenes Pirmās instances tiesa) nosprieda, ka neapstrīdami muitas formalitātes attiecīgās gaļas importam laišanai apgrozībā
patēriņam nebija izpildītas un ka tādējādi nebija izpildīti arī nosacījumi diferencētas kompensācijas izmaksai. Tādēļ
rechtbank
van eerste aanleg te Antwerpen
piesprieda
SGS
Belgium
samaksāt
BIRB
BEF 3 829 628, kā arī nokavējuma procentus un likumiskos procentus.
Šajā pašā spriedumā
Firme Derwa
un
Centraal Beheer Achmea
tika piespriests solidāri un kopīgi pilnībā atlīdzināt
SGS
Belgium
. Savukārt
Firme Derwa
un
Centraal Beheer Achmea
prasības tika noraidītas kā nepamatotas.
Izskatot apelācijas sūdzību,
hof van beroep te Antwerpen
(Antverpenes Apelācijas tiesa) 2004. gada 21. decembra spriedumā nosprieda, ka
SGS
Belgium
nevarēja uzskatīt par atbildīgu par jebkādu nepareizu rīcību, jo saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 18. panta 1. punkta b) apakšpunktu
sagatavotajā 1997. gada 19. jūlija deklarācijā bija būtiska kļūda un šo deklarāciju varēja uzskatīt par izkraušanas sertifikātu
Regulas Nr. 3665/87 18. panta 2. punkta c) apakšpunkta izpratnē, kas
Firme Derwa
deva tiesības uz eksporta kompensāciju.
Kā uzskatīja
hof van beroep te Antwerpen
, no tā izrietēja, ka
Firme Derwa
eksporta kompensācija netika izmaksāta nelikumīgi un tādējādi
SGS
Belgium
nebija pieļāvusi nelikumību vai piedalījusies tādas nelikumības veikšanā, kas nelabvēlīgi iespaidotu Eiropas Kopienu budžetu
vai Eiropas Kopienu kontrolētos budžetus.

BIRB
par šo spriedumu iesniedza kasācijas sūdzību.

Hof van Cassatie
(Kasācijas tiesa) 2007. gada 16. martā nosprieda, ka izkraušanas sertifikāts, kā norādīts Regulas Nr. 3665/87 18. panta 2. punkta
c) apakšpunktā, ir acīmredzami atspēkojams pierādījums faktam, ka preces tiešām sasniedza galamērķa valsts tirgu un tika laistas
apgrozībā.
Hof van Cassatie
nosprieda, ka
hof van beroep te Antwerpen
kļūdaini ir nospriedusi, ka tādēļ, ka tika iesniegts izkraušanas sertifikāts, bija uzskatāms, ka ir izpildīti diferencētās
kompensācijas nosacījumi, it kā šis sertifikāts būtu neatspēkojams pierādījums. Tādēļ
Hof van Cassatie
atcēla
hof van beroep te Antwerpen
2004. gada 21. decembra spriedumu un nosūtīja šo lietu
hof van beroep te Brussel
(Briseles Apelācijas tiesa).
Šajā citā apelācijas tiesā
SGS Belgium
tāpat norādīja, ka eksporta laikā precei bija pienācīgi laba tirdzniecības kvalitāte un tādējādi būtu jāuzskata, ka tā ir
gājusi bojā transportējot nepārvaramas varas apstākļu dēļ Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkta izpratnē.

BIRB
nosodīja šo
SGS Belgium
, kura kopš tiesvedības sākuma apgalvoja, ka šī prece tikusi faktiski importēta Libānā un laista apgrozībā patēriņam, nostājas
maiņu. Katrā ziņā
BIRB
norādīja, ka šajā noteikumā izmantotais vārdu savienojums “gājis bojā” nenozīmē “sabojājies”. Lai eksportētājs varētu gūt
labumu saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punktu, pašai precei būtu jāiet bojā, proti, eksportētājam būtu jāzaudē
tās turējums, kas netieši nozīmētu, ka prece nav varējusi nonākt savā galamērķī.

Hof van beroep te Brussel
atzīst, ka
SGS Belgium
nostājas maiņa norāda uz pretrunām. Šis apstāklis, kā uzskata šī tiesa, tomēr neesot šķērslis šim eksportētājam atsaukties
uz nepārvaramu varu.
Ņemot vērā
Centraal Beheer Achmea
iesniegto apdrošināšanas sabiedrības
Lloyds
ziņojumu, šī tiesa uzskata, ka attiecīgā gaļa pienācīgā iepakojumā tikusi transportēta saldētājkonteinerā un ka šāda konteinera
izmantošanas mērķis bijis tieši tāds, lai gaļa nebojātos. Transportēšanas laikā tikusi pienācīgi uzturēta arī šo preču 0°C
temperatūra. Visbeidzot, no šī ziņojuma izrietot arī, ka eksporta brīdī šī prece bijusi pienācīgi labas tirdzniecības kvalitātes
un derīga patēriņam pārtikā un ka savukārt, ierodoties Beirutā, tā jau bijusi bojāta.
Šādos apstākļos
hof van beroep te Brussel
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai jēdziens “nepārvarama vara” [..] Regulas [..] Nr. 3665/87 [..] 5. panta 3. punktā ir jāinterpretē tādējādi, ka liellopu
gaļas, kas pārvadāta pienācīgā iepakojumā un saldētājkonteinerā, kurā nemainīgi uzturēta noteikta temperatūra, sabojāšanās
principā ir nepārvarama vara?”

Par prejudiciālo jautājumu

Tiesai iesniegtie apsvērumi

SGS Belgium
un
Firme Derwa
uzskata, ka uz uzdoto jautājumu ir jāatbild apstiprinoši. Lai gan Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkta holandiešu valodas
versijā tiek izmantots vārds “verloren”, šajā noteikumā paredzētais jēdziens “gājis bojā”, kā tas izriet no šī noteikuma citu
valodu versijām, ietver arī “sabojāšanos”. Tā angļu un franču valodas versijās esot attiecīgi norādīts “perished” un “péri”,
nevis “lost” vai “perdues”. Turklāt Konvencijas par kopīgu tranzīta procedūru, ko 1987. gada 20. maijā ir noslēgušas Austrijas
Republika, Somijas Republika, Īslandes Republika, Norvēģijas Karaliste, Zviedrijas Karaliste, Šveices Konfederācija un Eiropas
Ekonomikas Kopiena (OV L 226, 2. lpp.), kas grozīta ar EK–EBTA Jauktās komisijas “Kopīgais tranzīts” 2000. gada 20. decembra
lēmumu Nr. 1/2000 (OV 2001, L 9, 1. lpp.), I pielikuma 114. pantā esot paskaidrots šajā sakarā, ka “preces ir neglābjami gājušas
bojā, ja tās ir kļuvušas nelietojamas”.

SGS Belgium
apgalvo, ka preces, par kuru ir pamata tiesvedība, transportēšanā tikusi ievērota lielāka piesardzība, nekā tā ir prasīta
tiesiskajā regulējumā, it īpaši attiecībā uz gaļas sasaldēšanu nemainīgā temperatūrā. Baktērijas parādīšanās tādējādi esot
neparedzams notikums, un šajā sakarā fakts, ka ir iespējams apdrošināties pret šāda veida negadījumu, negrozot šo apgalvojumu.
Beļģijas valdība un Eiropas Kopienu Komisija piedāvā atbildēt uz uzdoto jautājumu tādējādi, ka principā šāda preču bojāšanās
nav nepārvaramas varas gadījums Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkta izpratnē. Nepārvarama vara esot tikai tad, ja sabojāšanās
iemesls un apstākļi nav zināmi un ja šķiet, ka sabojāšanās ir neierasta un neparedzama, no eksportētāja neatkarīga, un tās
sekas tomēr iestājas, neraugoties uz visu iespējamo piesardzību.
Komisija piebilst, ka bakteriālas infekcijas parādīšanās risks zināmā mērā esot raksturīgs ierastajam komercriskam zaudējamu
preču eksportā. Bakteriāla infekcija tomēr neesot jāuzskata par eksportētājam neierastu un neparedzamu notikumu. Tikai papildu
un ārkārtas apstākļu esamība ļaujot izdarīt citādu secinājumu. Šajā ziņā šai iestādei esot tikai nedaudz faktiskās informācijas,
lai tā varētu izspriest šo lietu. Konkrētāk, vispirms tā norāda uz to, ka nav norāžu, vai transportam izmantotais konteiners
bija pienācīgs un kāds bija tā stāvoklis. Komisija norāda arī, ka no eksporta deklarācijas pieņemšanas līdz baktērijas atklāšanai
pagāja 16 dienas, nezinot, kas īsti notika šajā laikposmā. Visbeidzot, kā uzskata šī iestāde, tas, vai bija veikta apdrošināšana
vai paredzēts kāds līguma noteikums par sabojāšanās risku, varētu izrādīties noderīgi analīzei.
Attiecībā uz eksportētāja veiktajiem pasākumiem pamata lietā Beļģijas valdība norāda, ka no apdrošināšanas sabiedrības
Lloyds
Beirutā sagatavotā ziņojuma izriet, ka atklāto bakteriālo infekciju varēja radīt pārrāvums saldēšanas ķēdē, uzglabājot gaļu.
Visbeidzot, ņemot vērā, ka preces, par kuru ir pamata tiesvedība, sabojāšanās patiesais iemesls nav ticis noteikts, nevarot
secināt, ka eksportētājs ir veicis visus iespējamos piesardzības pasākumus šīs sabojāšanās novēršanai. Kā uzskata minētā valdība,
ir visai iespējams, ka ir tikusi traucēta liellopu gaļas, par kuru ir pamata tiesvedība, sasaldēšana transportēšanas laikā
vai pēc tās izkraušanas Beirutas ostā. Šāds notikums esot normāls un paredzams faktors, pret ko var apdrošināties un ko eksportētājs
var novērst, un tas tādējādi neesot nepārvarama vara.

Tiesas atbilde
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru diferencēto eksporta kompensāciju sistēmas mērķis ir atvērt un turēt atvērtus Kopienu eksportam
attiecīgo trešo valstu tirgus, [tai pat laikā] kompensāciju diferenciācija rodas no vēlmes ņemt vērā katra importa tirgus,
kurā Kopiena vēlas piedalīties, konkrētās īpatnības (1994. gada 9. augusta spriedums lietā C‑347/93
Boterlux
,
Recueil
, I‑3933. lpp., 18. punkts un tajā minētā judikatūra).
No šīs judikatūras izriet, ka diferenciācijas sistēmas
raison d’être
netiktu ņemts vērā, ja eksportēto preču izkraušana trešā valstī vien dotu tiesības uz kompensācijas maksājumu (šajā sakarā
skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Boterlux
, 19. punkts).
Tieši tādēļ Regulas Nr. 3665/87 5. panta 1. punkta pirmajā daļā ir paredzēts, ka tiesības uz kompensāciju papildus nosacījumam,
ka prece ir atstājusi Eiropas Savienības muitas teritoriju, ir pakārtotas nosacījumam, ka prece ir tikusi importēta trešā
(eksporta) valstī. Šajā ziņā šīs regulas 17. panta 3. punktā ir precizēts, ka prece tiek uzskatīta par importētu, ja ir pabeigtas
muitas formalitātes laišanai apgrozībā patēriņam trešā valstī.
Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 3665/87 13. pantu kompensācija netiek piešķirta, ja produktiem nepiemīt pienācīgi laba tirdzniecības
kvalitāte, un tad, ja šie produkti ir paredzēti lietošanai pārtikā, taču to izmantošana šim nolūkam ir izslēgta vai ievērojami
samazināta to īpašību vai stāvokļa dēļ.
Attiecībā uz diferencēto kompensāciju Regulas Nr. 3665/87 20. panta 1. un 2. punktā ir paredzēts pamata kompensācijas maksājums,
kas aprēķināts pēc zemākās kompensācijas likmes, kuru piemēro eksporta dienā, kad eksportētājs ir iesniedzis pierādījumu,
ka produkts ir izvests no Kopienas muitas teritorijas. Kompensācijas diferencētās daļas samaksa savukārt ir atkarīga no šīs
regulas 17. un 18. pantā definētajiem papildu nosacījumiem. Eksportētājam 12 mēnešu laikā pēc deklarācijas pieņemšanas ir
jāpierāda, ka produkts ir ievests trešā valstī vai kādā no trešām valstīm, kam piemēro kompensāciju, iesniedzot pierādījumus
muitas formalitāšu nokārtošanai, laižot produktu apgrozībā patēriņam šajā valstī (skat. 2009. gada 19. marta spriedumu lietā
C‑77/08
Dachsberger & Söhne
, Krājums, I-2097. lpp., 28. punkts).
Tomēr, atkāpjoties Regulas Nr. 3665/87 5. panta, 3. punktā ir paredzēts, ka kompensācijas maksājums tomēr ir nodrošināts,
ja produkts pēc Kopienas teritorijas atstāšanas ir gājis bojā transportējot nepārvaramas varas dēļ, kādēļ nav bijis iespējams
to laist apgrozībā patēriņam trešā valstī.
No pastāvīgās judikatūras izriet, ka ar “nepārvaramas varas” jēdzienu saprot neparastus un neparedzamus apstākļus, ko persona,
kas uz tiem atsaucas, nevar kontrolēt, un kuru sekas, neraugoties uz pienācīgu rūpību, nav novēršamas (it īpaši skat. 1987. gada
5. februāra spriedumu lietā 145/85
Denkavit België
,
Recueil
, 565. lpp., 11. punkts, un 2006. gada 5. oktobra spriedumu lietā C‑377/03 Komisija/Beļģija, Krājums, I‑9733. lpp., 95. punkts).
Attiecībā uz Regulas Nr. 3665/87 noteikumiem par nepārvaramu varu pastāvīgā judikatūra ir tāda, ka, tā kā šim jēdzienam nav
vienāds saturs dažādās Savienības tiesību piemērošanas jomās, tā nozīme nosakāma atbilstoši tiesiskajam kontekstam, kādā tam
iecerēts radīt sekas (it īpaši skat. 1993. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑12/92
Huygen
u.c.,
Recueil
, I‑6381. lpp., 30. punkts, kā arī 1998. gada 29. septembra spriedumu lietā C‑263/97
First City Trading
u.c.,
Recueil
, I‑5537. lpp., 41. punkts).
Šajā ziņā ir jākonstatē, ka Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkts ir izņēmums no parastās eksporta kompensāciju sistēmas
un ka līdz ar to šis noteikums ir interpretējams šauri. Tā kā nepārvaramas varas esamība ir nosacījums, lai pretendētu uz
kompensācijas maksājumu par eksportētām precēm, kuras nav laistas apgrozībā patēriņam trešā (eksporta) valstī, no tā izriet,
ka šis jēdziens ir jāinterpretē tā, lai situāciju, kad var saņemt šādu maksājumu, skaits saglabātos ierobežots (analoģijai
skat. 2008. gada 20. novembra spriedumu lietā C‑38/07 P
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading
/Komisija, Krājums, I‑8599. lpp., 60. punkts).
Vispārīgi ir jānorāda, ka baktēriju parādīšanās liellopu gaļas sūtījumos nav neierasta lieta. Neraugoties uz tādām stingrām
sanitārajām prasībām kā preventīva liellopu medicīniskā aprūpe, gaļas sasaldēšana un izsekojamība, kā arī sanitāro iestāžu
kontroles un uzraudzības pasākumu ieviešana, pārdošanas punkti atsauc Savienības teritorijā tirgū laistu gaļu baktērijas konstatēšanas
dēļ.
Šāds sanitārās infekcijas risks ir īpaši liels liellopu gaļas eksportēšanas gadījumā, jo pirms galamērķa sasniegšanas gaļas
sūtījumi var tikt vairākkārt iekrauti un izkrauti starp dažādiem izmantotajiem transporta veidiem. Turklāt transportēšana
lielos attālumos, tostarp pa jūru, var radīt būtisku ārējās temperatūras maiņu un papildu tehniskās prasības šādam transportam
nepieciešamajām saldēšanas iekārtām.
Attiecībā uz to, vai uzņēmējs ir pienācīgi rīkojies, lai novērstu inficēšanos, iesniedzējtiesai ir jānosaka konkrētie preces,
par kuru ir pamata tiesvedība, transportēšanas, glabāšanas un izkraušanas apstākļi un jāpārbauda, vai, neraugoties uz eksportētājas
dalībvalsts sanitāro iestāžu veikto pārbaudi, baktērija varēja būt klātesoša, iekraujot šo preci. Tomēr ir jānorāda, ka, ja
gaļas transportēšana pienācīgā iepakojumā un saldētājkonteinerā, nemainīgi uzturot prasīto temperatūru, nav varējusi novērst
baktērijas parādīšanos un/vai vairošanos, ir iespējams, ka patiesībā tā jau bija gaļas sūtījumā brīdī, kad tas atstāja Savienības
teritoriju, proti, pirms tā transportēšanas uz trešo valsti, tādā līmenī, ko nebija atklājušas vai ko nevarēja atklāt eksportētājas
dalībvalsts sanitārās iestādes.
Tādēļ šādu negadījumu var uzskatīt par šādiem darījumiem raksturīgu risku, proti, apstākli, ko nevar kvalificēt ne par “neierastu”
šajos komercdarījumos, ne arī “neiespējamu” piesardzīgam un rūpīgam komersantam (šajā sakarā skat. 1968. gada 11. jūlija spriedumu
lietā 4/68
Schwarzwaldmilch
,
Recueil
, 549. un 563. lpp.).
Turklāt, kā to pareizi norādījušas Beļģijas valdība un Komisija, fakts, ka bakteriālas infekcijas parādīšanos eksportētos
sūtījumos var, kā pamata lietā, īpaši apdrošināt, pierāda, ka šāds apstāklis nebūtu jāuzskata par neparedzamu eksporta darījumos.
Tādēļ uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Regulas Nr. 3665/87 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka liellopu gaļas
sūtījuma sabojāšanās iesniedzējtiesas aprakstītajos apstākļos nav nepārvarama vara šī noteikuma izpratnē.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (ceturtā palāta) nospriež:
Komisijas 1987. gada 27. novembra Regulas (EEK) Nr. 3665/87, ar ko nosaka vispārīgus sīki izstrādātus noteikumus eksporta
kompensāciju sistēmas piemērošanai lauksaimniecības produktiem,
kas grozīta ar Komisijas 1995. gada 19. jūnija Regulu (EK) Nr. 1384/95, 5. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka liellopu
gaļas sūtījuma sabojāšanās iesniedzējtiesas aprakstītajos apstākļos nav nepārvarama vara šī noteikuma izpratnē.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.