CELEX: 62007TJ0081
Valsts atbalsts
Pārstrukturēšanas atbalsts, ko Nīderlandes iestādes piešķīrušas KG Holding NV
Lēmums, ar kuru atbalstu atzīst par nesaderīgu ar kopējo tirgu un nosaka tā atgūšanu
Prasība atcelt tiesību aktu
Daļēja nepieņemamība
Atbalsta atgūšana no uzņēmumiem saņēmējiem, kas atzīti par bankrotējušiem
Kopienas pamatnostādnes par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai

Prāvas priekšvēsture
1.
Vispārējs raksturojums
Pārveidojot Nīderlandes Darba un sociālo lietu ministrijas reintegrācijas dienestus, 2002. gada 1. janvārī tika izveidota
KG Holding NV
, kuras vienīgais akcionārs bija Nīderlandes Karaliste.
2002. gada 18. maijā, sadalot
KG Holding
, tika izveidota
Kliq Reïntegratie BV
(1450 darbinieki) un
Kliq Employability BV
(200 darbinieki).
KG Holding
bija vienīgā šo divu sabiedrību kapitāldaļu turētāja. Bija arī neliels skaits citu mazu meitas sabiedrību. Divu galveno meitas sabiedrību pamatdarbības virzieni bija pakalpojumu sniegšana tādās jomās kā darba meklētāju nodarbināšana, strādājošu invalīdu integrācija, brīvajām darba vietām piemērotu darba ņēmēju meklēšana darba devēju labā un pakalpojumi darbinieku iekārtošanā darbā.
2003. gada 31. jūlijā tika izveidota
Kliq BV
, reorganizējot
Kliq Reïntegratie
finanšu problēmu dēļ.
Kliq
, sākot ar , pārņēma daļu no
Kliq Reïntegratie
līgumiem.
2003. gada 30. septembrī
KG Holding
kā vienīgā
Kliq
akcionāre nolēma emitēt 150000
Kliq
akcijas ar katras akcijas nominālvērtību EUR 100 un kopējo summu EUR 15 miljoni ar nosacījumu, ka 75% no šīs summas, proti, EUR 11,25 miljoni, tiks samaksāti tikai pēc attiecīga
Kliq
pieprasījuma.
2003. gada 12. novembrī Nīderlandes Karaliste lūdza Komisijai atļauju piešķirt glābšanas atbalstu kā kredītu
KG Holding
EUR 45 miljonu apmērā uz sešiem mēnešiem, no kura EUR 9,25 miljoni bija paredzēti aizdevumam
Kliq
un EUR 35,75 miljoni paredzēti
Kliq Reïntegratie
, lai izpildītu esošās līgumsaistības un segtu sociālā plāna izmaksas.
Komisija savā 2003. gada 16. decembra lēmumā (
OV 2004, C 33, 8. lpp.
) atzina, ka valsts atbalstu, ko Nīderlandes Karaliste plāno piešķirt
KG Holding
kā EUR 45 miljonu aizdevumu uz sešiem mēnešiem, var uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu.
2003. gada 23. decembrī starp
KG Holding
un
Kliq
tika noslēgts aizdevuma līgums par EUR 9,25 miljoniem. Tajā attiecībā uz
Kliq
bija noteikts ieskaita aizliegums, bet
KG Holding
atļauts paredzēt ieskaitu starp summām, kas jāmaksā saskaņā ar aizdevumu, un iespējamo
Kliq
prasījumu.
2004. gada 24. janvārī Nīderlandes finanšu ministrs nolēma
KG Holding
piešķirto EUR 45 miljonu aizdevumu pārveidot par pārstrukturēšanas atbalstu tai pašai sabiedrībai. Šai konversijai bija jāizpaužas kā Nīderlandes Karalistes piešķirtā glābšanas aizdevuma
KG Holding
konvertēšana
KG Holding
pašu kapitālā, kā arī EUR 9,25 miljonu no šī aizdevuma piešķiršana
Kliq
un EUR 35,75 miljonu no šī aizdevuma piešķiršana
Kliq Reïntegratie
. paziņojumā Komisijai Nīderlandes Karaliste lūdza apstiprināt šo pārstrukturēšanas atbalstu. 2004. gada aprīlī, augustā un novembrī Komisija pieprasīja papildu informāciju.
2005. gada 8. februārī
Rechtbank Rotterdam
(Roterdamas iecirkņa tiesa) pasludināja
KG Holding
maksātnespēju, ieceļot J. R. Māsu [
J. R. Maas
] par administratoru.
Rechtbank Utrecht
(Utrehtas iecirkņa tiesa) pasludināja
Kliq Reïntegratie
maksātnespēju, ieceļot Ž. L. M. Hrūnevēhenu [
J. L. M. Groenewegen
] par administratoru.
2005. gada 23. martā Komisija rīkoja sanāksmi ar finanšu ministra un attiecīgo sabiedrību pārstāvjiem par pieteikumu apstiprināt pārstrukturēšanas atbalstu.
Pēc
KG Holding
bankrota un
Kliq
finanšu grūtībām šī pēdējā sabiedrība 2005. gada sākumā izstrādāja plānu, kas tai ļāva turpināt savu darbību. Šī plāna mērķis bija atļaut
KG Holding
pārdot tai piederošās
Kliq
kapitāla daļas. Tāpēc
Kliq
īstenoja pakāpenisku plānu, proti, vispirms
KG Holding
jāizpilda saistība apmaksāt daļas, paredzot ieskaitu attiecībā uz starpību starp samaksāšanas saistību un aizdevumu EUR 9,25 miljonu apmērā, un pēc tam jāpārdod
KG Holding
piederošās daļas.
2005. gada 16. jūnijā
Kliq
pieprasīja
KG Holding
administratoram pilnībā apmaksāt neapmaksāto kapitālu.
KG Holding
administrators iebilda pret
Kliq
prasību apmaksāt kapitālu ieskaita veidā starp šo saistību un
Kliq
parādu atbilstoši EUR 9,25 miljonu aizdevumam. Tad
Kliq
iesniedza pieteikumu
rechter-commissaris
(tiesnesis komisārs), kas ir kompetentā valsts tiesu iestāde, izdot rīkojumu, nosakot
KG Holding
administratoram pienākumu piedalīties pakāpeniskā plāna izpildē, veikt konversiju un pēc tam pārdot
Kliq
kapitāla daļas izsolē. Nīderlandes Karaliste arī cēla prasību, kurā tā
rechter-commissaris
lūdza izdot rīkojumu, lai administrators visiem līdzekļiem nepieļautu ieskaitu starp
Kliq
prasījumu pret
KG Holding
(pienākums apmaksāt kapitālu) un
KG Holding
prasījumu pret
Kliq
(EUR 9,25 miljonu aizdevums).
rechter-commissaris
apmierināja
Kliq
prasību. Viņš uzskatīja, ka ieskaits un kapitāla daļu apmaksa ir izdevīga visiem
KG Holding
kreditoriem. Nīderlandes Karalistes prasība tika noraidīta un
KG Holding
administrators tika oficiāli aicināts sadarboties
Kliq
izstrādātā pakāpeniskā plāna ieviešanā. Neviens no lietas dalībniekiem šo lēmumu nepārsūdzēja.
2005. gada 14. decembrī tika pasludināta
Kliq
maksātnespēja, ieceļot J. R. Māsu un K. van den Berhu [
C. van den Bergh
] par administratoriem. šie administratori pārdeva
Kliq
aktīvus kādam tirgus dalībniekam par EUR 5,5 miljoniem.
2.
Administratīvā procedūra
2005. gada 5. augustā Komisija nolēma ierosināt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru pēc Nīderlandes Karalistes paziņojuma (
OV C 280, 2. lpp.
). Šajā lēmumā Komisija izdarīja pagaidu secinājumu, ka pārstrukturēšanas atbalsts, ko Nīderlandes Karaliste plānojusi piešķirt
KG Holding
, konvertējot EUR 45 miljonu aizdevumu un ar to saistītos procentus
KG Holding
pašu kapitālā, neesot saderīgs ar tās paziņojumu par Kopienas pamatnostādnēm attiecībā uz valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai (
OV 1999, C 288, 2. lpp.
; turpmāk tekstā — “pamatnostādnes”), kas bija spēkā glābšanas atbalsta piešķiršanas brīdī. Tādēļ Komisija apšaubīja, ka plānoto pārstrukturēšanas atbalstu varētu uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu.
Nīderlandes Karaliste 2005. gada 29. septembra un un vēstulēs informēja Komisiju par savu nostāju attiecībā uz šo lēmumu, kā arī sniedza pieprasīto papildu informāciju.
3.
Apstrīdētais lēmums
2006. gada 19. jūlijā Komisija pieņēma Lēmumu 2006/939/EK par atbalsta pasākumu, ko izziņojusi Nīderlande attiecībā uz
KG Holding
(
OV L 366, 40. lpp.
; turpmāk tekstā — “apstrīdētais lēmums”).
Komisija apstrīdētajā lēmumā vispirms konstatēja valsts atbalsta esamību EKL 87. panta 1. punkta nozīmē.
Pēc tam Komisija izvērtēja pārstrukturēšanas atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Apstrīdētā lēmuma 34. apsvērumā Komisija precizēja, ka
KG Holding
atbilst nosacījumiem, lai to saskaņā ar pamatnostādnēm varētu uzskatīt par grūtībās nonākušu uzņēmumu, un ka tādēļ tas var izmantot pārstrukturēšanas atbalstu. Pēc tam Komisija konstatēja, ka atbalsta piešķiršanai tika izvirzīts nosacījums, ka pārstrukturēšanas plāna ieviešana ir jāapstiprina Komisijai (apstrīdētā lēmuma 35. apsvērums). Apstrīdētā lēmuma 36. apsvērumā Komisija norādīja, ka Nīderlandes iestāžu paziņotais pārstrukturēšanas plāns esot nepilnīgs. Kā norāda Komisija, pārstrukturēšanas plāns neesot efektīvs un nevarēšot izraisīt sagaidāmās pārmaiņas sakarā ar nepietiekamo iekšējo ieguldījuma atdevi salīdzinājumā ar paredzēto kapitāla peļņu (apstrīdētā lēmuma 37. un 38. apsvērums).
Apstrīdētā lēmuma 39. apsvērumā Komisija ir noteikusi:
“Tā kā nav ņemti vērā pamatnosacījumi attiecībā uz pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanu saskaņā ar pamatnostādnēm, Komisija nevar apstiprināt pārstrukturēšanas plānu un tādējādi arī nevar atļaut piešķirt pārstrukturēšanas atbalstu. Tāpat arī nevar atzīt paziņoto pasākumu par saderīgu ar kopējo tirgu saskaņā ar [EKL] 87. panta 3. punkta c) [apakšpunktu].”
Apstrīdētā lēmuma 6.2.3. punktā Komisija sniedza papildu apsvērumus par EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma
Kliq
konvertēšanu pašu kapitālā, par EUR 35,75 miljonu glābšanas aizdevumu
Kliq Reïntegratie
un par iepriekšējiem aizdevumiem
KG Holding
, kas tai piešķirti tās izveidošanas laikā.
Runājot par
Kliq
piešķirtā EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma konvertēšanu pašu kapitālā, Komisija apstrīdētā lēmuma 43.–45. apsvērumā norāda:
“(43)
Nīderlandes iestādes informēja Komisiju, ka attiecīgā Nīderlandes tiesa ir izdevusi tām rīkojumu konvertēt EUR 9,25 miljonus lielo aizdevumu [pašu] kapitālā, pamatojoties uz Nīderlandes bankrotu regulējošo tiesību aktu 53. un 69. pantu. Tas notika 2005. gada 22. augustā. Tādējādi šo konversiju var uzskatīt par paziņotā pasākuma daļēju īstenošanu.
(44)
Komisija Nīderlandes iestādēm atgādināja, ka saskaņā ar principu par Kopienas tiesību aktu prioritāti salīdzinājumā ar attiecīgo valstu tiesību aktiem 43. [apsvērumā] minētās valsts tiesas lēmuma īstenošana ir uzskatāma par jebkāda valsts atbalsta pasākuma, pirms Komisija ir to apstiprinājusi saskaņā ar [EKL] 88. panta 3. punktu, īstenošanas aizlieguma pārkāpumu. Glābšanas aizdevuma konversija [pašu] kapitālā pārstrukturēšanas nolūkā ir uzskatāma par nelikumīgu pārstrukturēšanas atbalstu. Turklāt, tā kā izziņotais atbalsts neatbilst pamatnostādņu prasībām, pasākums, kas uzskatāms par atbalsta daļēju īstenošanu, arī ir nesaderīgs. Fakts, ka pasākums tika īstenots, pamatojoties uz valsts tiesas rīkojumu, šajā gadījumā nav būtisks, jo valstu tiesām tāpat kā citām valsts iestādēm ir jāievēro Līguma noteikumi.
(45)
Tādējādi [EUR] 9,25 miljonu lielā glābšanas aizdevuma konversija, kas [
Kliq
] piešķirts saskaņā ar valsts tiesas spriedumu, ir uzskatāms par nelikumīga un nesaderīga pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanu [
Kliq
]. Tā kā šo pārstrukturēšanas atbalstu nevar apstiprināt, tas nav saderīgs ar kopējo tirgu.”
Runājot par
Kliq Reïntegratie
piešķirto EUR 35,75 miljonu glābšanas aizdevumu, Komisija konstatēja, ka tas nav ticis konvertēts pašu kapitālā, tāpēc attiecīgais atbalsts joprojām esot uzskatāms par glābšanas atbalstu. Apstrīdētā lēmuma 50. apsvērumā Komisija apstiprināja bankrotējušo
KG Holding
un
Kliq Reïntegratie
likvidācijas plānu ar nosacījumu, ka tiek izpildīti šādi divi nosacījumi:
—
“[Nīderlandes Karaliste] kā kreditors iesniedz administratoram savu prasību par EUR 35,75 miljonu piedziņu no [
KG Holding
] un/vai [
Kliq Reïntegratie
] bankrota procedūrā;
—
[Nīderlandes Karaliste] nodrošina uzņēmuma likvidāciju tādā veidā, kas izbeigs konkurences kropļošanu, t.i., izbeidzot attiecīgo uzņēmumu darbību un pēc iespējas drīzāk pārdodot to aktīvus, ņemot vērā tirgus noteikumus. Tas ir gadījums, kad visa uzņēmuma pārdošana ietver risku attiecībā uz piešķirto atbalstu, nododot to tam, kurš iegūst uzņēmumu. Šo risku var samazināt, vienīgi pārdodot uzņēmuma aktīvus.”
Runājot par iepriekšējiem
KG Holding
piešķirtajiem aizdevumiem tās izveides laikā, Komisija norādīja, ka tie neesot ietverti pārstrukturēšanas atbalsta pasākumos un šajā procedūrā (apstrīdētā lēmuma 51. apsvērums). Komisija tomēr uzsver, ka tā vēlas darīt zināmu savu nostāju, lai palīdzētu novērst jaunas pretrunas starp Kopienu noteikumiem valsts atbalsta jomā un valsts tiesību aktu piemērošanu kompetentajās tiesās it īpaši attiecībā uz Nīderlandes tiesā ierosināto tiesvedību, kas ir raksturota apstrīdētā lēmuma 52.–55. punktā.
Apstrīdētā lēmuma 52.–55. punktā ir noteikts:
“(52)
Saskaņā ar izziņoto pārstrukturēšanas plānu [
KG Holding
] līdz 2016. gadam ir pilnībā jāatmaksā iepriekšējie aizdevumi [EUR] 41 miljona apmērā, tostarp ar īpašiem noteikumiem piešķirtais [EUR] 17 miljonu lielais norēķinu konta kredīts [..], ko valsts piešķīrusi ar tirgus nosacījumiem 2002. gadā, ņemot vērā [
KG Holding
] reģistrāciju par uzņēmumu, un kas ir ārpus pārstrukturēšanas atbalsta pasākumu kopuma darbības jomas.
(53)
Ar 2006. gada februāra vēstuli [Nīderlandes Karaliste] informēja Komisiju, ka saistībā ar [
KG Holding
] un [
Kliq Reïntegratie
] maksātnespējas procedūru administratori lūdza attiecīgās valstu tiesas izdot rīkojumu, ka valstij ir pilnībā jāsamaksā kredīts, ko valsts iesaldējusi, ņemot vērā maksājumu apturēšanu līdz [
KG Holding
] un [
Kliq Reïntegratie
] bankrota pasludināšanai 2005. gada februārī.
(54)
Komisija piebilst, ka iepriekš minētā lieta ir attiecīgās valsts tiesas jurisdikcijā un tai ir jānosaka, vai valsts lēmums bija saskaņā ar kredīta pakalpojuma izbeigšanas nolīgumā izklāstītajiem noteikumiem un nosacījumiem.
(55)
Komisija pauž nostāju, ka tādā gadījumā, ja valsts lēmums ir bijis saskaņā ar nolīgumu, attiecīgajai tiesai ir jāapstiprina valsts atbalsts un jānoraida administratora prasība. Tomēr, ja tiesa nolemj, ka, neņemot vērā to, ka valsts ir izpildījusi savas līgumsaistības un pienākumus, tai tik un tā ir pilnā apmērā jāsamaksā kredīta pakalpojums, ņemot vērā minēto maksātnespējas procedūru, šādu lēmumu var uzskatīt par līdzvērtīgu jauna valsts atbalsta piešķiršanai [
KG Holding
] kreditoriem un tas ir jāpaziņo Komisijai saskaņā ar [EKL] 88. panta 3. punktu.”
Ņemot vērā iepriekš minēto, Komisija apstrīdētajā lēmumā pieņēma šādu rezolutīvo daļu:
“
1. pants
[Nīderlandes Karalistes] valsts atbalsta pasākums, kas pārstrukturēšanas atbalsta formā [EUR] 45 miljonu apmērā piešķirts [
KG Holding
], neatbilst [pamatnostādņu] prasībām un tādējādi nav saderīgs ar kopējo tirgu.
2. pants
1.   [Nīderlandes Karalistei] ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai atgūtu no [
KG Holding
] un [
Kliq
] to 1. pantā minēto atbalstu daļu, ko [
KG Holding
] kā [EUR] 9,25 miljonu lielu glābšanas aizdevumu nodevis tā meitas uzņēmumam [
Kliq
], kā arī procentus.
2.   Līdzekļu atgūšana ir jāveic nekavējoties un saskaņā ar valsts tiesību aktos noteiktajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu [apstrīdētā lēmuma] izpildi.
3.   No atgūstamās summas ir jāaprēķina procenti, sākot no dienas, kad atsevišķas atbalsta daļas pirmoreiz tika nodotas to saņēmēju rīcībā, līdz pat to faktiskās atgūšanas dienai.
4.   Procenti no atgūstamās summas atbilstoši 3. punktam ir jāaprēķina saskaņā ar Komisijas Regulas (EK) Nr. 794/2004 9. un 11. pantā izklāstītajām metodēm.
3. pants
[Nīderlandes Karalistei] kā kreditoram ir jāiesniedz administratoram sava prasība par EUR 35,75 miljonu piedziņu no [
KG Holding
] un/vai
Kliq Reïntegratie
maksātnespējas procedūrā. [Nīderlandes Karalistei] jānodrošina uzņēmumu likvidācija tādā veidā, kas izbeigs konkurences kropļošanu, pārtraucot attiecīgo uzņēmumu darbību un pēc iespējas drīzāk pārdodot to aktīvus atbilstoši tirgus nosacījumiem.”
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumiem, kas Pirmās instances tiesas kancelejā reģistrēti 2007. gada 14. martā, Māss kā maksātnespējīgās
KG Holding
administrators (turpmāk tekstā —“1. prasītājs”), Māss un van den Berhs kā maksātnespējīgās
Kliq BV
administratori (turpmāk tekstā — “2. prasītājs”) un Hrūnevēhens kā maksātnespējīgās
Kliq Reïntegratie
administrators (turpmāk tekstā — “3. prasītājs”) cēla trīs prasības.
Ar Pirmās instances tiesas astotās palātas priekšsēdētāja 2008. gada 3. novembra rīkojumu atbilstoši Reglamenta 50. pantam lietas T-81/07, T-82/07 un T-83/07 tika apvienotas mutvārdu procesam un sprieduma taisīšanai.
Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika reģistrēts 2008. gada 14. novembrī, Komisija iesniedza savu vēstuli par lietām T-81/07 un T-82/07, kura bija adresēta Nīderlandes iestādēm. 1. un 2. prasītājs savus apsvērumus par šo vēstuli iesniedza ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā tika reģistrēts .
2008. gada 10. decembra tiesas sēdē tika uzklausīti lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumi un atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.
Prasītāju prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
atcelt apstrīdēto lēmumu;
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
—
prasības noraidīt;
—
piespriest prasītājiem atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Juridiskais pamatojums
Savu prasību pamatojumam prasītāji būtībā apgalvo kļūdas faktos un tiesību piemērošanā, apstrīdētā lēmuma nepietiekamu pamatojumu, tiesību uz aizstāvību un tiesību tikt uzklausītiem pārkāpumu, kā arī vispārējo tiesību principu pārkāpumu un vairākus EKL 87. un 88. panta pārkāpumus.
Lai izskatītu šīs prasības, jānošķir apstrīdētā lēmuma dažādās strīdīgās daļas:
—
EUR 17 miljonu kredīta pakalpojums, ko Nīderlandes Karaliste piešķīrusi
KG Holding
un kas minēts apstrīdētā lēmuma 51.–55. punktā;
—
paziņots pārstrukturēšanas atbalsts EUR 45 miljonu apmērā, kas apstrīdētā lēmuma 1. pantā atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu;
—
pašu kapitālā konvertētā EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma un ar to saistīto procentu atgūšana no
KG Holding
un
Kliq
līdz tā pilnīgai atgūšanai, kas ir noteikts apstrīdētā lēmuma 2. pantā;
—
Nīderlandes Karalistes kā kreditora prasījuma pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā iesniegšana administratoram bankrota procedūrā, lai atgūtu to glābšanas atbalsta daļu, kas piešķirts
Kliq Reïntegratie
, kā to paredz apstrīdētā lēmuma 3. pants.
1.
Ievada apsvērumi
Gatavojoties tiesas sēdei, Pirmās instances tiesa pirms sēdes tiesas sēdes ziņojumu nosūtīja lietas dalībniekiem un aicināja tos sniegt savus iespējamos apsvērumus vai nu mutvārdos tiesas sēdē, vai arī rakstveidā savlaicīgi pirms tiesas sēdes. Ar dokumentu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā reģistrēts 2008. gada 8. decembrī, 1. un 2. prasītājs par tiesas sēdes ziņojumu sniedza dažus rakstveida apsvērumus. tiesas sēdē Komisija būtībā lūdza Pirmās instances tiesu neņemt vērā šos apsvērumus.
Jānorāda, ka saskaņā ar Reglamenta 47. panta 1. punktu prasības pieteikumu un iebildumu rakstu var papildināt ar prasītāja repliku un atbildētāja atbildi uz repliku. Tā kā 1. un 2. prasītājs bija iesnieguši savus prasības pieteikumus un replikas, bet Komisija bija iesniegusi iebildumu rakstus un atbildes uz replikām lietās T-81/07 un T-82/07, rakstveida process tika pabeigts 2008. gada 14. janvārī. Pirmās instances tiesa uzskata, ka 1. un 2. prasītāja procesuālais raksts daļēji pārsniedz apsvērumu par tiesas sēdes ziņojumu robežas. Tā kā lietas dalībniekiem nebija ļauts papildināt lietas materiālus pēc rakstveida procesa izbeigšanas, Pirmās instances tiesa neņēma vērā 1. un 2. prasītāja procesuālajā rakstā paustos apsvērumus tiktāl, ciktāl tie pārsniedza apsvērumu par tiesas sēdes ziņojumu robežas.
2.
Par prasību pieņemamību lietās T-81/07 un T-83/07 attiecībā uz EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu, ko Nīderlandes Karaliste piešķīrusi KG Holding
Lietas dalībnieku argumenti
Komisija apgalvo, ka iebildumi par kredīta pakalpojumu ir nepieņemami. Tās vērtējums, kas ir izteikts apstrīdētā lēmuma motīvu daļā, nevar būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets.
1. un 3. prasītājs apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 51.–55. apsvērumā no tiesību viedokļa kļūdaini izteicās par kredīta pakalpojumu norēķinu konta formā par EUR 17 miljoniem, ko pēc viņu domām Nīderlandes Karaliste piešķīrusi
KG Holding
šīs sabiedrības izveidošanas laikā un uz kuru neattiecās lēmums par procedūras ierosināšanu. Tādēļ Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras un pārkāpusi viņu tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītiem, kā arī vispārējos tiesību principus, tostarp tiesības uz labu pārvaldību, kas ir noteiktas 2000. gada 7. decembrī Nicā proklamētās Eiropas Savienības pamattiesību hartas 41. pantā (
OV 2000, C 364, 1. lpp.
), pārskatāmības principu un rūpības pienākumu.
Komisija apstrīdētā lēmuma 51.–55. apsvērumā izvērtēja valsts kredītu, ko valsts 2002. gadā piešķīra sabiedrībai
KG Holding
. Runa bija par EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu bankas norēķinu konta formā kopā ar valsts garantiju, ko Nīderlandes Karaliste 2002. gadā bija piešķīrusi ar tirgus nosacījumiem un kuru 1. un 3. prasītājs esot prasījuši izpildīt civilā tiesvedībā
Rechtbank Den Haag
(Hāgas iecirkņa tiesā). Komisija, nepamatojot savu nostāju šajā sakarā, apstrīdētajā lēmumā norāda, ka valsts tiesas lēmums, saskaņā ar kuru valstij ir pienākums izpildīt šādu 2002. gadā nolīgtu saistību, esot līdzvērtīgs lēmumam par jauna valsts atbalsta piešķiršanu
KG Holding
kreditoriem.
1. un 3. prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pārsniegusi savas pilnvaras, lemdama par pasākumu, kas ir strīda priekšmets tiesvedībā valsts tiesā.
Turklāt Komisijas nostāja neesot pietiekami pamatota saskaņā ar EKL 253. pantu. Komisija apstrīdētā lēmuma 52. apsvērumā esot atzinusi, ka Nīderlandes Karaliste EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu ir piešķīrusi ar tirgus nosacījumiem un ka to nevarot uzskatīt par valsts atbalstu. Tā kā valsts aizdevuma izsniegšana kādam uzņēmumam neesot valsts atbalsts, saskaņā ar valsts tiesībām pieņemts valsts tiesas nolēmums, saskaņā ar kuru šai valstij ir jāizpilda savas saistības atbilstoši līgumam, kas noslēgšanas brīdī nebija valsts atbalsts, un jāizpilda kredīta pakalpojums, vēl jo mazāk ir uzskatāms par jauna valsts atbalsta piešķiršanas lēmumu. Arī komerciālam uzņēmumam, ja tas būtu Nīderlandes Karalistes situācijā, būtu pienākums izpildīt nolīgto kredīta pakalpojumu.
Turklāt EUR 17 miljonu kredīta pakalpojums nav ietverts glābšanas aizdevuma konvertēšanā par atbalstu
KG Holding
pārstrukturēšanai, ko Nīderlandes Karaliste paziņoja saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu.
Pat ja Nīderlandes Karaliste kādā brīdī būtu papildinājusi savu paziņojumu, pievienojot tam kredīta pakalpojumu, par ko 1. un 3. prasītājs neesot tikuši informēti, šis jautājums nebūtu iekļaujams pārbaudē un procedūrā saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu. Katrā ziņā par to nekas nav minēts 2005. gada 5. augusta lēmumā.
Labas pārvaldības princips, pārskatāmības princips un rūpības pienākums prasa, lai potenciālās ieinteresētās personas varētu skaidri zināt, pamatojoties uz ierosināšanas lēmumu, kāds ir padziļināti pārbaudāmā pasākuma raksturs un apjoms. Ar šiem principiem neesot saderīgs fakts, ka Komisija kaut arī nesaistošā veidā ir lēmusi par pasākumu neatkarīgi no tā, vai tas ir saistīts ar ierosināšanas lēmuma priekšmetu, ja šis pasākums tajā nav minēts.
Pretēji Komisijas apgalvojumam kredīta pakalpojums nav minēts ierosināšanas lēmuma pielikuma 5. punktā.
Pirmās instances tiesas vērtējums
1. un 3. prasītājs būtībā apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 51.–55. apsvērumā no tiesību viedokļa kļūdaini ir lēmusi par EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu un ka tā nepamatoti ir kvalificējusi šo kredīta pakalpojumu kā jaunu valsts atbalstu, kas jāpaziņo gadījumā, ja valstij tas pilnībā ir jāsamaksā administratoriem. Šāds Komisijas vērtējums aizskarot viņu tiesības uz aizstāvību, tiesības tikt uzklausītiem, pašas Komisijas rūpības pienākumu un labas pārvaldības un pārskatāmības principu.
Pirmās instances tiesa norāda, ka Komisijai lēmuma motīvu daļā nevajadzētu izteikties par pasākumiem, kas nav iekļauti lēmuma rezolutīvajā daļā. Tomēr šajā gadījumā ir tikai jākonstatē, ka, lai kāds būtu apstrīdētā lēmuma pamatojums, tikai tā rezolutīvā daļa var radīt juridiskas sekas un līdz ar to būt nelabvēlīga. Savukārt lēmuma pamatojuma daļā izteiktie vērtējumi paši par sevi nevar būt prasības atcelt tiesību aktu priekšmets. To likumību Kopienu tiesa var pārbaudīt tikai tad, ja tie kā nelabvēlīga akta pamatojums ir nepieciešamais pamats šī tiesību akta rezolutīvajai daļai (Tiesas 2004. gada 28. janvāra rīkojums lietā
C-164/02 Nīderlande/Komisija,
Recueil
, I-1177. lpp.
, 21. punkts) vai ja vismaz šis pamatojums var mainīt attiecīgā akta rezolutīvajā daļā pieņemtā lēmuma būtību (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas spriedumu lietā
T-251/00
Lagardère
un
Canal+
/Komisija,
Recueil
, II-4825. lpp.
, 68. punkts; Pirmās instances tiesas rīkojumu lietā
T-387/04
EnBW
/Komisija, Krājums, II-1195. lpp.
, 127. punkts).
Šajā gadījumā apstrīdētie Komisijas vērtējumi par kredīta pakalpojumu nav apstrīdētā lēmuma rezolutīvās daļas vajadzīgais pamats. Tāpat tie nevar grozīt šo rezolutīvo daļu pēc būtības. Tā kā Komisija šajā rezolutīvajā daļā ir tikai konstatējusi, ka Nīderlandes Karalistes piešķirtais atbalsts pārstrukturēšanas atbalsta veidā
KG Holding
par kopēju summu EUR 45 miljoni nebija saderīgs ar kopējo tirgu un ka Nīderlandes Karalistei bija jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai no
KG Holding
un
Kliq
atgūtu atbalsta daļu EUR 9,25 miljonu apmērā un jāreģistrē savs prasījums pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā, jānorāda, ka minētā rezolutīvā daļa vispār neietver Komisijas nostāju par EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu.
Līdz ar to prasības lietās T-81/07 un T-83/07 ir nepieņemamas tiktāl, ciktāl tās ir vērstas pret apstrīdētajā lēmumā paustajiem apsvērumiem par EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu.
3.
Par lietas būtību
Jāizvērtē ir šādi iebildumi par paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta EUR 45 miljonu apmērā nesaderību ar kopējo tirgu (apstrīdētā lēmuma 1. pants), par EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma, kas konvertēts pašu kapitālā, un ar to saistīto procentu līdz tā pilnīgai atmaksai atgūšanu no
KG Holding
un
Kliq
(apstrīdētā lēmuma 2. pants), par Nīderlandes Karalistes kā kreditora prasījuma pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā pieteikšanu administratoram bankrota procedūrā (apstrīdētā lēmuma 3. pants) un par bankrota sekām attiecībā uz valsts atbalsta atgūšanu (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants).
Par paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta EUR 45 miljonu apmērā nesaderību ar kopējo tirgu (apstrīdētā lēmuma 1. pants)
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji apgalvo, ka Komisija, pārkāpjot EKL 87. un 88. pantu, nav pierādījusi, ka plānotais atbalsts iespaido konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm. Katrā ziņā Komisijas apsvērumi, kas šajā sakarā minēti apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā, esot nepietiekami pamatoti un līdz ar to pretrunā EKL 253. pantam.
Runājot par apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā teikto, prasītāji norāda, ka šī apsvēruma pirmais teikums par to, ka, lai arī
KG Holding
darbojas vienīgi Nīderlandes tirgū, tas neizslēdz, ka priekšrocību piešķiršana šai sabiedrībai var kropļot vai draudēt kropļot konkurenci un var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm, ir vienkāršs apgalvojums.
Apstrīdētā lēmuma 23. apsvēruma otrajā teikumā Komisija nav precizējusi, kādi mazāki starptautiski uzņēmumi darbojas Nīderlandes tirgū. Turklāt tā nav paskaidrojusi ne to, kādā mērā šo uzņēmumu meitas sabiedrību klātbūtne Nīderlandes tirgū ir svarīga, lai noteiktu, vai konkurence tiek būtiski kropļota, ne arī ietekmi, ko tā var radīt uz tirdzniecību starp dalībvalstīm. Prasītāji tiesas sēdē apstrīdēja šo uzņēmumu starptautisko raksturu attiecībā uz kopējo tirgu.
Apstrīdētā lēmuma 23. apsvēruma trešajā teikumā Komisija ir norādījusi, ka EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas nosacījumi šķietot izpildīti. Komisijai esot bijis jāpierāda, ka šie nosacījumi patiešām ir izpildīti, un tā nevarēja samierināties ar apsvērumu, ka tie šķiet izpildīti.
Runājot par
KG Holding
glābšanas aizdevuma pārveidošanas par pārstrukturēšanas atbalstu sekām, Komisijai esot bijis jāņem vērā glābšanas aizdevuma raksturs un attiecīgais pārstrukturēšanas atbalsts.
Kā norāda 1. un 3. prasītājs, apstiprinātais EUR 45 miljonu glābšanas aizdevums galvenokārt esot bijis paredzēts
Kliq Reïntegratie
likvidācijai:
KG Holding
esot nodevis
Kliq Reïntegratie
rīcībā EUR 35,75 miljonus, lai finansētu teju 1000 darbinieku atlaišanas plānu, kā arī citus izdevumus, kas esot radušies saistībā ar
Kliq Reïntegratie
likvidāciju. Šo summu nevarēja atmaksāt, un tāpēc tā nevarēja iespaidot valsts konkurenci un radīt būtisku ietekmi uz tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Kā norāda 2. prasītājs, runājot par
Kliq
, Komisija nenorādīja, kādā veidā divu parādu ieskaits varēja radīt būtisku ietekmi uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm. Minētais ieskaits salīdzinājumā ar situāciju, ja tas netiktu izpildīts, radītu sekas tikai attiecībā uz
KG Holding
kreditoru kopumu, nevis
Kliq
.
Prasītāji savās replikās apgalvo, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums ir nesaderīgs arī ar Komisijas teikto 2003. gada 16. decembra lēmumā. Šī lēmuma 3.2.2. punktā Komisija esot uzskatījusi, ka ietekme uz konkurenci un tirdzniecību starp dalībvalstīm vispār nebija vai bija teju manāma. Turklāt, atsaukdamās uz ierosināšanas lēmumu, Komisija neesot ņēmusi vērā faktu, ka pienākums norādīt pamatojumu, kas tai jāizpilda ierosināšanas lēmumos, esot gluži atšķirīgs no tā, kāds tai jāievēro apstrīdētajā lēmumā.
Prasītāji apgalvo, ka Komisija
a posteriori
nevar papildināt apstrīdētā lēmuma pamatojumu. Pamatodamies uz Komisijas 2005. gada 23. novembra Lēmumu par valsts atbalsta pasākumu N 465/2005 (
OV 2006, C 9, 5. lpp.
), prasītāji uzskata, ka Komisijas iebildumu rakstā izvirzītie argumenti nav atbilstoši attiecībā uz jautājumu, vai atbalsta pasākums varēja kropļot vai draudēt kropļot konkurenci vai iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Komisija apstrīd prasītāju izvirzītos argumentus.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Runājot par apstrīdētā lēmuma 1. pantu, prasītāji apšauba, pirmkārt, iespējami nepietiekamo pamatojumu attiecībā uz konkurences kropļošanu un tirdzniecības starp dalībvalstīm iespaidošanu un, otrkārt, Komisijas analīzi par šiem diviem nosacījumiem.
Pirmkārt, runājot par pienākumu norādīt pamatojumu, Pirmās instances tiesa atzīst, ka EKL 253. pantā prasītajam pamatojumam ir jābūt pielāgotam attiecīgā akta būtībai un skaidri un nepārprotami jāatspoguļo iestādes — akta autores — argumentācija, lai ļautu ieinteresētajām personām noskaidrot veiktā pasākuma pamatojumu un kompetentajai tiesai īstenot pārbaudi (Tiesas 1998. gada 2. aprīļa spriedums lietā
C-367/95 P Komisija/
Sytraval un Brink’s France
,
Recueil
, I-1719. lpp.
, 63. punkts, un spriedums lietā
C-17/99 Francija/Komisija,
Recueil
, I-2481. lpp.
, 35. punkts).
Prasība norādīt pamatojumu ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrētā gadījuma apstākļus, tostarp akta saturu, izvirzīto pamatu būtību un akta adresātu vai citu personu, kuras šis akts skar tieši un individuāli, iespējamās intereses saņemt paskaidrojumus. Netiek prasīts, lai pamatojumā tiktu precizēti visi atbilstošie faktiskie un tiesību apstākļi, jo jautājums, vai akta pamatojumā ir izpildītas EKL 253. panta prasības, ir jāizvērtē, ņemot vērā ne tikai šī panta formulējumu, bet arī tā kontekstu, kā arī visas tiesību normas, kas regulē attiecīgo jomu (skat. Tiesas 1990. gada 14. februāra spriedumu lietā
C-350/88
Delacre
u.c./Komisija,
Recueil
, I-395. lpp.
, 16. punkts, un iepriekš 61. punktā minēto spriedumu lietā Francija/Komisija, 36. punkts).
Runājot konkrētāk par lēmumu valsts atbalsta jomā, Tiesa ir nospriedusi, ka, ja zināmos gadījumos izriet no pašiem apstākļiem, kādos atbalsts ir ticis piešķirts, ka tas var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un kropļot vai draudēt kropļot konkurenci, Komisijai šie apstākļi vismaz ir jānorāda sava lēmuma pamatojumā (Tiesas 1985. gada 13. marta spriedums apvienotajās lietās
296/82 un 318/82 Nīderlande un
Leeuwarder Papierwarenfabriek
/Komisija,
Recueil
, 809. lpp.
, 24. punkts; spriedums apvienotajās lietās
C-15/98 un C-105/99 Itālija un
Sardegna Lines
/Komisija,
Recueil
, I-8855. lpp.
, 66. punkts, un spriedums lietā
C-334/99 Vācija/Komisija,
Recueil
, I-1139. lpp.
, 59. punkts).
Jāprecizē, ka Komisijai ir jāpierāda nevis atbalsta faktiskā ietekme uz tirdzniecību starp dalībvalstīm un konkurences patiesa kropļošana, bet gan vienīgi jāizvērtē, vai atbalsts var iespaidot šādu tirdzniecību un kropļot konkurenci (Tiesas 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā
C-372/97 Itālija/Komisija,
Recueil
, I-3679. lpp.
, 44. punkts). Šajā sakarā jēdziens “iespaido” tirdzniecību starp dalībvalstīm ietver arī šādas ietekmēšanas iespējamību (Tiesas spriedums lietā
C-66/02 Itālija/Komisija, Krājums, I-10901. lpp.
, 112. punkts).
Šajā gadījumā ir jākonstatē, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā ir uzsvērusi faktu, ka strīdīgais pasākums būtībā esot tas, ka par pašu kapitālu pārveidots EUR 45 miljonu glābšanas atbalsts, ko Nīderlandes Karaliste piešķīrusi
KG Holding
(8. un 22. apsvērums). Turklāt tā ir norādījusi, ka
KG Holding
piešķirtais glābšanas atbalsts un tā konvertēšana pašu kapitālā nozīmēja priekšrocību, kuru uzņēmums ar tāda paša veida grūtībām un uz maksātnespējas robežas nebūtu guvis finanšu tirgū (22. apsvērums). Jāpiebilst, ka Komisija ir uzsvērusi, ka mazāki starptautiski uzņēmumi, kā, piemēram,
TMP
un
Creyff’s
(
Solvus
meitas sabiedrība, Beļģija), arī darbojās tajā pašā Nīderlandes tirgū, kurā
KG Holding
(23. apsvērums). Pēc tam tā secināja, ka attiecīgā priekšrocība šķietami bija izdevīga vienam uzņēmumam salīdzinājumā ar tā konkurentiem, kas kropļoja vai draudēja kropļot konkurenci un iespaidoja tirdzniecību starp dalībvalstīm (23. apsvērums). Runājot par
KG Holding
un
Kliq Reïntegratie
lielumu, Komisija ir norādījusi, ka šie uzņēmumi nodarbināja aptuveni 2000 darbinieku (9. un 10. apsvērums) un ka
KG Holding
pamatkapitāls 2002. gada 1. janvārī bija aptuveni EUR 73 miljoni (32. apsvērums).
Tādējādi Komisija ir pietiekami skaidrā veidā izklāstījusi faktus un juridiskos apsvērumus, kuriem šajā sakarā ir būtiska nozīme apstrīdētā lēmuma uzbūvē. Izklāstot šos apstākļus, Komisija ir sniegusi pietiekamus norādījumus, lai pierādītu, ka attiecīgais atbalsts varēja iespaidot tirdzniecību un konkurenci.
Šāds pamatojums ļauj prasītājiem un Pirmās instances tiesai noskaidrot iemeslus, kādēļ pēc Komisijas uzskatiem nevar noliegt, ka strīdīgais lēmums var radīt konkurences izkropļojumus un iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
Runājot par prasītāju argumentu, ka apstrīdētā lēmuma pamatojums šajā sakarā nav saderīgs ar Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmuma 3.2.2. punktu, jāuzsver, ka šis pēdējais lēmums attiecās nevis uz pārstrukturēšanas atbalstu, bet gan uz glābšanas atbalstu. Runājot par Komisijas Lēmumu par valsts atbalsta pasākumu N 465/2005 par skolu atbalsta pakalpojumiem, kas minēts iepriekš, prasītāji nenorāda, kādā ziņā šis lēmums attiecas uz izskatāmo lietu. Katrā ziņā šis lēmums nevar apšaubīt apstrīdētā lēmuma pamatojuma pietiekamību.
Līdz ar to argumenti par iespējamo pamatojuma trūkumu ir jānoraida.
Otrkārt, runājot par tā Komisijas vērtējuma pamatotību, kas apstrīdētajā lēmumā ir sniegts attiecībā uz konkurences kropļošanu un tirdzniecības iespaidošanu, jāizvērtē, vai attiecīgais atbalsts var iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm un vai tas kropļo vai draud kropļot konkurenci.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru jebkurš atbalsts, kas piešķirts uzņēmumam, kas veic savu darbību Kopienas tirgū, var izraisīt konkurences kropļojumus un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm (skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. marta spriedumu apvienotajās lietās
T-92/00 un T-103/90
Diputación Foral de Álava
u.c./Komisija,
Recueil
, II-1385. lpp.
, 72. punkts un tajā minētā judikatūra).
Vispirms runājot par konkurences kropļošanas nosacījumu, netiek apstrīdēts, ka EUR 45 miljonu glābšanas atbalstu Nīderlandes Karaliste piešķīra
KG Holding
aizdevuma veidā, no kura EUR 9,25 miljoni tika aizdoti
Kliq
, bet EUR 35,75 miljoni bija paredzēti
Kliq Reïntegratie
, lai nodrošinātu esošo līgumsaistību izpildi un segtu sociālā plāna izmaksas.
Saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu
KG Holding
piešķirto EUR 45 miljonu aizdevumu vajadzēja pārveidot par pārstrukturēšanas atbalstu tai pašai sabiedrībai. Šai konversijai bija jāizpaužas kā Nīderlandes Karalistes
KG Holding
piešķirtā glābšanas aizdevuma konvertēšana
KG Holding
pašu kapitālā, kā arī EUR 9,25 miljonu no šī aizdevuma piešķiršana
Kliq
un EUR 35,75 miljonu no šī aizdevuma piešķiršana
Kliq Reïntegratie
.
Pārstrukturēšanas atbalsta plānotais rezultāts bija pilnībā samaksāt
KG Holding
ievērojamo EUR 45 miljonu parādu, kamēr tā pamatkapitāls 2002. gada 1. janvārī bija aptuveni EUR 73 miljoni. Attiecībā uz
Kliq
šādas samaksas rezultātā EUR 9,25 miljonu aizdevums bija jākonvertē pašu kapitālā. Attiecīgajam atbalstam vajadzēja uzlabot
KG Holding
un
Kliq
darbības līdzekļus un tādējādi šo uzņēmumu konkurētspējas stāvokli.
Runājot par
Kliq Reïntegratie
, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, atbalsts, kas ir paredzēts, lai atbrīvotu uzņēmumu no tādām izmaksām, kuras tam parastos apstākļos būtu jāmaksā ikdienas vadībai vai normālai darbībai, principā izkropļo konkurences apstākļus (šajā sakarā skat. Pirmās instances tiesas 1995. gada 8. jūnija spriedumu lietā
T-459/93
Siemens
/Komisija,
Recueil
, II-1675. lpp.
, 48. un 77. punkts; spriedumu lietā
T-214/95
Vlaamse Gewest
/Komisija,
Recueil
, II-717. lpp.
, 43. punkts, un spriedumu lietā
T-217/02
Ter Lembeek
/Komisija, Krājums, II-4483. lpp.
, 177. punkts). Plānotajam pārstrukturēšanas atbalstam vajadzēja šo uzņēmumu atbrīvot no EUR 35,75 miljonu parāda. Runājot par prasītāju argumentu, ka EUR 35,75 miljoni bija paredzēti
Kliq Reïntegratie
likvidācijai, jākonstatē, ka saskaņā ar Komisijas lēmumu šī summa bija paredzēta, lai nodrošinātu līgumsaistību izpildi un sociāla plāna izmaksas. Tādējādi
Kliq Reïntegratie
tika atbrīvota no izmaksām, kas tai parasti būtu jāmaksā pašai.
Attiecībā uz nosacījumu par tirdzniecības starp dalībvalstīm iespaidošanu no pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja dalībvalsts piešķirtais finanšu atbalsts pastiprina uzņēmuma stāvokli salīdzinājumā ar pārējiem konkurējošiem uzņēmumiem Kopienas iekšējā tirdzniecībā, šie pēdējie minētie uzņēmumi ir jāuzskata par tādiem, kurus atbalsts ir ietekmējis (Tiesas 1980. gada 17. septembra spriedums lietā
730/79
Philip Morris Holland
/Komisija,
Recueil
, 2671. lpp.
, 11. punkts, un spriedums lietā C-75/97 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I-3671. lpp., 47. punkts; iepriekš 75. punktā minētais spriedums lietā
Ter Lembeek
/Komisija, 181. punkts).
Te jākonstatē, ka plānotais EUR 45 miljonu pārstrukturēšanas atbalsts pastiprina
KG Holding
un tā divu meitas sabiedrību
Kliq
un
Kliq Reïntegratie
stāvokli salīdzinājumā ar viņu konkurentiem Nīderlandes tirgū, kuru vidū ir arī tādi starptautiski uzņēmumi kā
TMP
un
Creyff’s
, kā norādīts apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā.
Tiesas sēdē prasītāji apstrīdēja šo uzņēmumu starptautisko raksturu attiecībā uz kopējo tirgu, apgalvodami, ka to darbības ietekme izpaudās Nīderlandes Karalistes teritorijā. Jākonstatē, ka prasītāji šajā sakarā nav snieguši nekādus pierādījumus. Tāpēc tie nav pierādījuši, ka Komisijas secinājums apstrīdētajā lēmumā, ka attiecīgajiem uzņēmumiem bija starptautisks raksturs, bija nepareizs.
Tā kā strīdīgais atbalsts pastiprina prasītāju stāvokli salīdzinājumā ar citiem konkurējošiem uzņēmumiem, it īpaši starptautiskiem uzņēmumiem, kas piedāvā līdzīgus pakalpojumus arī citās dalībvalstīs, jākonstatē, ka atbalsts ietekmē Kopienas iekšējo tirdzniecību.
Līdz ar to jāsecina, ka, ņemot vērā iepriekš minēto judikatūru, Komisija ir pamatoti uzskatījusi, ka strīdīgais atbalsts varēja kropļot konkurenci un iespaidot tirdzniecību starp dalībvalstīm.
No visa iepriekš minētā izriet, ka prasītāju argumenti par strīdīgā atbalsta nesaderību ar kopējo tirgu ir jānoraida. Tāpēc prasība atcelt apstrīdētā lēmuma 1. pantu nav pamatota.
Pašu kapitālā konvertētā EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma un ar to saistīto procentu atgūšana no KG Holding un Kliq līdz to pilnīgai atgūšanai (apstrīdētā lēmuma 2. pants)
Lietas dalībnieku argumenti
1. un 2. prasītājs apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 43.–46. apsvērumā nepamatoti izteikusies par
KG Holding
piederošo
Kliq
kapitāla daļu apmaksu ieskaita veidā starp
KG Holding
apmaksas pienākumu un šī uzņēmuma prasījumu pret
Kliq
saskaņā ar aizdevuma līgumu. Šis jautājums neesot bijis iekļauts 2005. gada 5. augusta ierosināšanas lēmumā. Tādēļ Komisija esot pārsniegusi savas pilnvaras un pārkāpusi viņu tiesības uz aizstāvību un tiesības tikt uzklausītiem, kā arī vispārējos tiesību principus, tostarp tiesības uz labu pārvaldību, kas ir noteiktas Eiropas Savienības pamattiesību hartas 41. pantā, pārskatāmības principu un neesot izpildījusi rūpības pienākumu.
Attiecīgais ieskaits nav ietverts glābšanas aizdevuma pārveidošanā par atbalstu
KG Holding
pārstrukturēšanai, ko Nīderlandes Karaliste 2004. gada 26. janvārī paziņoja saskaņā ar EKL 88. panta 3. punktu.
Pat ja Nīderlandes Karaliste kādā brīdī būtu papildinājusi savu paziņojumu, pievienojot tam plānoto saistību ieskaitu, par ko 1. un 2. prasītājs neesot tikuši informēti, šis jautājums nebūtu iekļaujams pārbaudē un procedūrā saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu. Ierosināšanas lēmumā par to nekas neesot minēts. Pretēji Komisijas apgalvojumam konvertēšana pašu kapitālā neesot minēta ierosināšanas lēmuma pielikumā.
Labas pārvaldības princips, pārskatāmības princips un rūpības pienākums prasa, lai potenciālās ieinteresētās personas varētu skaidri zināt, pamatojoties uz ierosināšanas lēmumu, kāds ir padziļinātai pārbaudei pakļautā pasākuma raksturs un apjoms. Ar šiem principiem neesot saderīgs fakts, ka Komisija, kaut arī nesaistošā veidā, ir lēmusi par pasākumu neatkarīgi no tā, vai tas ir saistīts ar ierosināšanas lēmuma priekšmetu, ja šis pasākums tajā nav minēts.
1. un 2. prasītājs savās replikās apgalvo, ka pretēji Komisijas apgalvojumam runa vispār nav par paziņotā atbalsta pasākuma grozīšanu pēc EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras ierosināšanas. Tā kā
KG Holding
pēc 2004. gada 26. janvāra paziņojuma, proti, , tika atzīta par bankrotējušu, Nīderlandes Karaliste esot zaudējusi jebkādu kontroli pār
KG Holding
un tās meitas sabiedrībām, tostarp
Kliq Reïntegratie
un
Kliq
. Nīderlandes Karaliste esot kļuvusi par parastu kreditoru bez jebkādām kontroles tiesībām. Šo ieskaitu, ko vienpusēji noteica
Kliq
, vispār nevar uzskatīt par dalībvalsts aktu vai saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu ierosinātās procedūras aspektu.
2. prasītājs arī apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 43.–46. apsvērumā ir nepamatoti nolēmusi, ka
Kliq
ir jāuzskata par EUR 9,25 miljonu valsts atbalsta saņēmēju. Kā norāda
Kliq
, Komisijai vajadzējis ņemt vērā faktu, ka glābšanas aizdevuma konvertēšanu pašu kapitālā nevar attiecināt uz Nīderlandes Karalisti un ka tādējādi to nevarēja kvalificēt kā valsts atbalstu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē. Apstrīdētajā lēmumā esot pieļautas tiesību un/vai faktu kļūdas, un tas ir nepietiekami pamatots, kas ir pretēji EKL 87. un/vai EKL 253. pantam.
Kā norāda 2. prasītājs, Komisija ir izvērtējusi valsts atbalsta esamību sadaļā “Atbalsta saderība ar kopējo tirgu”, nevis sadaļā “Atbalsta esamība”.
Lai novērtētu pasākumu, Komisija esot pamatojusies uz nepareiziem faktiem, kas it īpaši izriet no apstrīdētā lēmuma 43. apsvēruma. Pretēji tās apgalvojumam
rechter-commissaris
rīkojums nebija adresēts Nīderlandes Karalistei, bet gan tikai
KG Holding
administratoram, ko nevar salīdzināt ar valsti vai pielīdzināt tai. Turklāt Komisija esot nepareizi uzskatījusi, ka tiesnesis izdevis rīkojumu Nīderlandes iestādēm konvertēt aizdevumu pašu kapitālā, lai gan tas ir izdevis rīkojumu tikai
KG Holding
administratoram, atļaujot ieskaitu attiecībā uz
Kliq
.
KG Holding
bankrots 2005. gada 8. februārī esot mainījis situāciju.
KG Holding
administratora darbības, rīkojoties saskaņā ar
rechter-commissaris
mandātu vai atļauju, nevar attiecināt uz valsti.
KG Holding
administrators neesot valsts struktūrvienība, tas nerīkojas akcionāra (valsts) vārdā, un šī valsts nevar dot norādījumus
KG Holding
administratoram vai
rechter-commissaris
vai īstenot kontroli. Bankrota procedūru un administratora statusu reglamentē Nīderlandes maksātnespējas tiesību akti. EKL 87. panta 1. punkts tādēļ neesot piemērojams administratora darbībām un lēmumiem.
Rechter-commissaris
maksātnespējas lietās ir kompetentā tiesa EKL 234. panta nozīmē.
Tikai tas fakts, ka valsts kontrolē publisku uzņēmumu, nav pietiekams, lai finanšu palīdzības pasākumus attiecinātu uz valsti. Vēl esot jāpārbauda, vai valsts iestādes ir jāuzskata par vienā vai citā veidā iesaistītām šo pasākumu veikšanā. Bankrota un administratora iecelšanas dēļ
KG Holding
un
Kliq
finanšu līdzekļi pēc 2005. gada 8. februāra vairs nebija pakļauti nepārtrauktai valsts kontrolei un tādēļ tie nebija kompetento valsts iestāžu rīcībā. No apstrīdētā lēmuma 36. apsvēruma izrietot, ka Nīderlandes iestādes nekad nav varējušas sniegt vajadzīgo informāciju.
Kopienu tiesību primārais raksturs, ko Komisija piemin apstrīdētā lēmuma 44. apsvērumā, kā arī EKL 88. panta 3. punkts šajā gadījumā neradot nekādus pienākumus
KG Holding
administratoram. Kā norāda 2. prasītājs, ieskaits bija
KG Holding
kreditoru kopuma interesēs. Šī iemesla dēļ
rechter-commissaris
, nepārkāpjot Kopienu tiesības, esot varējis apmierināt šo prasību, un viņa rīkojums pats par sevi bija saderīgs ar kopējo tirgu.
2. prasītājs savā replikā uzsver, ka Komisija nav ņēmusi vērā faktu, ka
Kliq
vienpusējais ieskaits bija cits pasākums, nevis tas, kuru paziņoja Nīderlandes Karaliste. Paziņotais pasākums esot bijis Nīderlandes iestāžu iecerētais lēmums piešķirt
KG Holding
pārstrukturēšanas atbalstu, pārvēršot pašu kapitālā glābšanas aizdevumu EUR 45 miljonu apmērā un no tā izrietošos procentus. Pasākums, kuru Komisija izvērtēja apstrīdētajā lēmumā, esot bijis
rechter-commissaris
rīkojums, saskaņā ar kuru tas noteica
KG Holding
administratoram pienākumu sadarboties
Kliq
piedāvātā pakāpeniskā plāna izpildē. Šos divus pasākumus esot vajadzējis izvērtēt atsevišķi atbilstoši EKL 87. panta 1. punktam.
Turklāt nepareizs esot Komisijas apgalvojums, ka
rechter-commissaris
esot bijusi kontrole pār attiecīgajiem līdzekļiem. Jebkura ieinteresētā persona saskaņā ar valsts maksātnespējas tiesību aktiem ir tiesīga celt prasību
rechter-commissaris
par administratora darbību. Taču tas nenozīmējot, ka prasījums ir pieejams
rechter-commissaris
vai ka viņam pār to ir kontrole. Pieņemot citu interpretāciju, tiktu panākts nepieņemams iznākums, ka visas uzņēmuma darbības, ko tas veic pēc tiesas nolēmuma, būtu jāuzskata par finansētām no valsts līdzekļiem un tādējādi attiecināmām uz valsti.
Runājot par procentu atgūšanu, 1. un 2. prasītājs apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 2. panta 3. punktā nepamatoti nolēmusi, ka Nīderlandes Karalistei ir jāveic visi nepieciešamie pasākumi, lai no
KG Holding
un
Kliq
atgūtu EUR 9,25 miljonus, kur atgūstamajā summā jāietver arī procenti no datuma, kad dažādie maksājumi ir nodoti saņēmēju rīcībā, līdz to atgūšanas datumam.
Kā norāda šie prasītāji, Nīderlandes maksātnespējas tiesību akti paredz, ka procenti, kas maksājami pēc maksātnespējas pasludināšanas, vairs netiek aprēķināti. Tie piebilst, ka nelikumīgs atbalsts ir jāatgūst saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem ar nosacījumu, ka šie valsts noteikumi atbalsta atgūšanu nepadara praktiski neiespējamu.
Valsts tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka par bankrotējušu uzņēmumu parādiem pēc bankrota deklarācijas datuma vairs netiek aprēķināti procenti, nevar tikt uzskatīti par tādiem, kas Kopienu tiesībās prasīto atbalsta atgūšanu padara praktiski neiespējamu.
Kā norāda šie prasītāji, apstrīdētā lēmuma 2. panta 3. punktā minētie procenti ir jāaprēķina līdz datumam, kad
KG Holding
un
Kliq
attiecīgi tika atzīti par bankrotējušiem, nevis līdz atgūšanas datumam.
Savās replikās 1. un 2. prasītājs apgalvo, ka tie pirms apstrīdētā lēmuma nevarēja zināt, ka Komisija noteiks Nīderlandes Karalistei pienākumu, kas ir pretējs valsts tiesību normām. Tādēļ tie neesot pārkāpuši savu rūpības pienākumu, neinformēdami Komisiju par tāda valsts tiesību noteikuma esamību. Komisijas pārrunas ar dalībvalsti saskaņā ar EKL 10. pantu par atgūšanas kārtību neesot pietiekamas. Tie precizē — kamēr apstrīdētais lēmums šajā daļā nav atcelts vai grozīts, Nīderlandes Karalistei ir pienākums atgūt arī procentus līdz faktiskajam atgūšanas datumam.
Komisija uzsver, ka tā nav rīkojusies ārpus ierosināšanas lēmuma ietvara. Minētie uzņēmumi, proti,
Kliq
grupas uzņēmumi, un atbalsta veidi, ko tā izskatīja, šajā gadījumā glābšanas un pārstrukturēšanas atbalsts, bija vieni un tie paši visā procedūras gaitā. Turklāt
Kliq
gadījumā EUR 9,25 miljonu parāda konvertēšana pašu kapitālā esot bijusi minēta ierosināšanas lēmuma pielikuma 3. punktā.
Ierosināšanas lēmumā neesot bijis iespējams minēt konkrētu faktu, ka šo pasākumu ir noteicis
rechter-commissaris
, jo tas notika vēlāk.
Komisija uzsver, ka atbalsts bija nelikumīgs. Tā piebilst — ja atbalsts ir nelikumīgs un tā pret īstenotu atbalsta shēmu ir ierosinājusi EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru, tai nav pienākuma paplašināt šo procedūru, ja attiecīgā dalībvalsts groza minēto shēmu. Pretējā gadījumā šī dalībvalsts minēto procedūru varētu pēc savas ierosmes paildzināt un tādējādi novilcināt galīgā lēmuma pieņemšanu.
Turklāt ne 1. un 2. prasītājs, ne uzņēmumi, kuros viņi ir administratori, nekad nav snieguši apsvērumus EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras ietvaros, lai gan viņi paši vai šo uzņēmumu pārstāvji piedalījās 2005. gada 23. marta sanāksmē ar Komisiju.
Komisija savās atbildēs uz replikām uzsver, ka “debt-for-equity-swap” (parāda pārvēršana kapitālā) bija atkarīga no līguma par
KG Holding
EUR 9,25 miljonu aizdevumu
Kliq
. Runa nebija par vienpusēju
Kliq
rīcību. Nīderlandes Karaliste esot iebildusi pret
Kliq
prasību un darījusi
rechter-commissaris
zināmu, ka glābšanas aizdevuma konvertēšanai pašu kapitālā esot vajadzīga Komisijas atļauja.
Rechter-commissaris
šo argumentu neesot ņēmis vērā. Kā viņš norāda, šeit ieskaita un akciju pilnīgas apmaksas gadījumā runa esot tikai par atļauta glābšanas atbalsta ieviešanas kārtību atbilstoši valsts tiesību aktiem.
EUR 9,25 miljonu aizdevuma konvertēšana pašu kapitālā, ko noteica administrators, esot pretēja pamatnostādņu 3.1. punktam, saskaņā ar kuru glābšanas atbalstam ir jābūt aizdevumu garantiju vai aizdevumu veidā un glābšanas aizdevumi ir jāatmaksā divpadsmit mēnešu laikā pēc pēdējā pārskaitījuma uzņēmumam.
Rechter-commissaris
valsts tiesību noteikumus neesot interpretējis saskaņā ar Kopienu tiesībām, lai gan viņam attiecībā uz
Kliq
prasību bija plaša rīcības brīvība.
Kā norāda Komisija, ja tiktu pieņemtas 1. un 2. prasītāja aizstāvētās tēzes, tad gadījumā, ja dalībvalsts paziņo pārstrukturēšanas atbalsta plānu un Komisija ierosina oficiālu izmeklēšanas procedūru, vienīgais fakts, ka tiesa, nesagaidot atļauju, pēc tam izdod rīkojumu piešķirt šādu pārstrukturēšanas atbalstu, izraisītu otras oficiālās izmeklēšanas procedūras ierosināšanu.
Apstrīdēdama 2. prasītāja argumentus, Komisija uzsver, ka apstrīdētā lēmuma 6.2.3.1. punktā tā ir analizējusi nevis Nīderlandes izpildvaras aktus, bet gan
rechter-commissaris
2005. gada 22. augusta rīkojumu. Administratora darbības, kas ir izpildītas uz tā pamata, ir attiecināmas uz Nīderlandes Karalisti, jo tās ir izpildītas pēc Nīderlandes tiesu varas pārstāvja rīkojuma.
Komisija norāda, ka runa ir par valsts līdzekļiem, kas it īpaši izriet no Nīderlandes Karalistes izpildvaras, glābšanas aizdevuma formā, kas principā bija atmaksājams valstij. Nīderlandes Karalistei un it īpaši tās tiesu varai bija kontrole pār šiem līdzekļiem. Tā noteica šī aizdevuma konvertēšanu pašu kapitālā.
Kā norāda Komisija,
rechter-commissaris
rīkojums nav saderīgs ar kopējo tirgu. Kreditors nekonvertētu savu aizdevumu pašu kapitālā grūtībās nonākušā uzņēmumā. Viņa iespējas atgūt kādu daļu bankrota gadījumā ievērojami samazinātos. Komisija arī apgalvo, ka
KG Holding
un
Kliq
aizdevuma līgums paredz ieskaita aizliegumu. Ja
rechter-commissaris
nebūtu izdevis savu rīkojumu,
Kliq
nebūtu bijusi nekāda iespēja piespiest
KG Holding
konvertēt aizdevumu pašu kapitālā.
Judikatūrā arī ir vairākkārt apstiprināts, ka tiesu darbības var izpausties kā valsts atbalsts.
Pat ja
rechter-commissaris
2005. gada 22. augusta rīkojums nav akts, kas attiecināms uz valsti, un tādēļ nav valsts atbalsts, tas nebūtu mainījis Komisijas secinājumu, ka EUR 9,25 miljonu aizdevums ir jāatgūst. Šajā gadījumā ir notikusi atbalsta ļaunprātīga izmantošana Padomes Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus [EKL] [88.] panta piemērošanai (
OV L 83, 1. lpp.
), 14. un 16. panta nozīmē. Komisija savu piekrišanu ir devusi tikai attiecībā uz glābšanas atbalstu aizdevuma veidā, kas atmaksājams īstermiņā. Bet šis aizdevums kopš 2005. gada augusta beigām bez Komisijas piekrišanas ir ticis konvertēts pašu kapitālā. Ja šī konversija nebija attiecināma uz valsti, tā bija jāattiecina uz kādu citu. Tādā gadījumā šī persona atbalstu ir izmantojusi citā veidā, nekā Komisija to ir atļāvusi, kas nozīmē valsts atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu.
Savā atbildē uz repliku Komisija uzsver, ka pakāpeniskā plāna būtība bija tāda pati kā “debt-for-equity-swap”, ko tā raksturojusi ierosināšanas lēmuma pielikuma 3. punktā.
Rechter-commissaris
rīkojums par glābšanas atbalsta pārveidošanu par pārstrukturēšanas atbalstu esot pretējs Kopienu tiesībām un attiecināms uz valsti. Šajā gadījumā runa nebija par līdzekļiem, kas bija pieejami
Kliq
gūtās peļņas rezultātā, bet gan par līdzekļiem, kuru izcelsme bija Nīderlandes Karalistes piešķirts glābšanas aizdevums.
Runājot par procentu atgūšanu, Komisija apgalvo, ka neviens, it īpaši 1. un 2. prasītājs, nebija to informējuši par Nīderlandes tiesību aktiem, pirms tā pieņēma apstrīdēto lēmumu. Tā kā tai nebija pieejama šāda konkrēta informācija pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, tā nemaz nevarēja ņemt vērā visu iespējamo valstu tiesību aktus, formulējot savus lēmumus par atbalsta atgūšanu.
Pirmās instances tiesas vērtējums
1. un 2. prasītājs būtībā apgalvo, ka saistības apmaksāt kapitāla daļas un EUR 9,25 miljonu aizdevuma ieskaits nav bijis ierosināšanas lēmuma priekšmets. Kā norāda Komisija, šis ieskaits ir jāuzskata par Nīderlandes Karalistes paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta daļēju īstenošanu. Runājot par atgūstamajiem procentiem, 1. un 2. prasītājs norāda, ka Komisija ir nepamatoti nolēmusi, ka tie ir jāaprēķina līdz atgūšanas datumam.
Vispirms ir jāpārbauda, vai saistības apmaksāt kapitāla daļas un EUR 9,25 miljonu prasījuma ieskaits, kas tika izdarīts saskaņā ar
rechter-commissaris
rīkojumu, bija ierosināšanas lēmuma priekšmets.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 6. pantu ierosināšanas lēmumā jāsniedz ieinteresētajām personām iespēja efektīvi piedalīties oficiālajā izmeklēšanas procedūrā, kurā tām būtu iespēja izteikt savus argumentus (Pirmās instances tiesas 2002. gada 30. aprīļa spriedums apvienotajās lietās
T-195/01 un T-207/01
Government of Gibraltar
/Komisija,
Recueil
, II-2309. lpp.
, 138. punkts). EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras vienīgais mērķis ir noteikt Komisijai pienākumu nodrošināt, lai visas potenciāli ieinteresētās personas tiktu brīdinātas un tām būtu iespēja izteikt savus argumentus (Tiesas spriedums lietā
323/82
Intermills
/Komisija,
Recueil
, 3809. lpp.
, 17. punkts).
Ierosināšanas lēmuma 1. punktā ir noteikts, ka tā priekšmets ir 2004. gada 26. janvāra paziņojums, ar kuru Nīderlandes Karaliste ir paziņojusi savu nodomu piešķirt
KG Holding
pārstrukturēšanas atbalstu. Minētā lēmuma 15. punktā ir precizēts, ka ar attiecīgo pasākumu glābšanas atbalstu, ko valsts piešķīrusi
KG Holding
, kā arī ar to saistītos procentus ir paredzēts konvertēt pašu kapitālā. Šī konversija bija daļa no pārstrukturēšanas plāna, kas tika izklāstīts minētā lēmuma 10. punktā. Kā norādīts šajā plānā, pārstrukturēšanas atbalstu veido
KG Holding
EUR 9,25 miljonu valsts glābšanas aizdevuma piešķiršana
Kliq
un šī aizdevuma konvertēšana pašu kapitālā. Šis pārstrukturēšanas pasākums ir minēts arī ierosināšanas lēmuma pielikuma 3. punktā.
Saistības apmaksāt kapitāla daļas un EUR 9,25 miljonu prasījuma ieskaits nav minēts ierosināšanas lēmumā. Attiecīgais
rechter-commissaris
rīkojums tika pieņemts 2005. gada 22. augustā, tātad pēc ierosināšanas lēmuma. Tādēļ Komisija šo ieskaitu nevarēja minēt ierosināšanas lēmumā.
Šis ieskaits, kas tika izdarīts pēc
rechter-commissaris
rīkojuma, ir jānošķir no glābšanas aizdevuma konvertēšanas pašu kapitālā saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu, ko Nīderlandes Karaliste paziņoja Komisijai.
Runājot par šo ieskaitu, no lietas materiāliem un it īpaši no
rechter-commissaris
2005. gada 22. augusta rīkojuma izriet, ka ieskaits tika paredzēts
Kliq
izveidotajā pakāpeniskajā plānā. Saskaņā ar šo pakāpenisko plānu
KG Holding
bija jāizpilda sava saistība pret
Kliq
, apmaksājot kapitāla daļas, kas tai piederēja
Kliq
, izdarot šādu ieskaitu, bet pēc tam šīs kapitāla daļas bija jāpārdod.
Šajā gadījumā
Kliq
saskaņā ar
Faillissementswet
(Nīderlandes maksātnespējas likums) 69. pantu lūdza izdot rīkojumu attiecībā uz
KG Holding
administratoru, nosakot tam pienākumu sadarboties šī pakāpeniskā plāna izpildē.
Rechter-commissaris
ar savu 2005. gada 22. augusta rīkojumu apmierināja
Kliq
prasību. Tādēļ viņš netiešā veidā noteica
KG Holding
administratoram pienākumu pilnībā apmaksāt akcijas, kas
KG Holding
piederēja
Kliq
, un izdarīt šīs summas ieskaitu pret daļu no glābšanas atbalsta EUR 9,25 miljonu apmērā, ko
KG Holding
bija aizdevis
Kliq
.
Tas ir tiesa, ka šī ieskaita rezultātā daļa no glābšanas aizdevuma EUR 9,25 miljonu apmērā tika konvertēta
Kliq
pašu kapitālā un ka tam bija tāda iedarbība, kāda konkrēti bija paredzēta ierosināšanas lēmumā izklāstītajā pārstrukturēšanas plānā.
Tomēr jākonstatē, ka
rechter-commissaris
neizdeva rīkojumu par pārstrukturēšanas plāna izpildi, kādu to Nīderlandes Karaliste bija paziņojusi Komisijai.
Vispirms ir jākonstatē, ka šī rīkojuma priekšmets, kā norādīts tā 1.1. punktā, bija saskaņā ar
Faillissementswet
69. pantu celtā
Kliq
prasība par
KG Holding
administratora sadarbību pakāpeniskā plāna izpildē, proti, vispirms
KG Holding
pienākuma pret
Kliq
apmaksāt tās kapitāla daļas izpilde, veicot ieskaitu starp saistību apmaksāt kapitālu un EUR 9,25 miljonu aizdevumu, bet pēc tam
KG Holding
piederošo
Kliq
kapitāla daļu pārdošana.
Šis rīkojums līdz ar to attiecās ne tikai uz glābšanas atbalsta daļu EUR 9,25 miljonu apmērā, bet arī uz pienākumu apmaksāt kapitāla daļas. Attiecīgais ieskaits bija atkarīgs no kapitāla daļu apmaksas. Savukārt glābšanas aizdevuma konvertēšana pašu kapitālā, kā to paredzēja pārstrukturēšanas plāns, attiecās vienīgi uz glābšanas atbalstu. Tādēļ rīkojuma priekšmets skaidri atšķiras no pārstrukturēšanas plāna priekšmeta.
Turpinājumā ir jānorāda, ka
rechter-commissaris
rīkojums ir pamatots tikai ar Nīderlandes maksātnespējas tiesībām, šajā gadījumā
Faillissementswet
69. pantu.
No
rechter-commissaris
rīkojuma izriet, ka viņš ir pārbaudījis, vai pakāpeniskā plāna īstenošana ir izdevīga priekšrocība visiem
KG Holding
kreditoriem. Visbeidzot viņš uzskatīja, ka pilnīga to akciju apmaksa, kuras
KG Holding
piederēja
Kliq
, un šīs summas ieskaits ar glābšanas atbalsta daļu EUR 9,25 miljonu apmērā, ko
Kliq
aizņēmās no
KG Holding
, ir šāda priekšrocība.
Tādēļ
rechter-commissaris
neīstenoja pārstrukturēšanas plānu, bet gan noteica pakāpeniskā plāna izpildi, kā to prasīja
Kliq
.
Turklāt jānorāda, ka
rechter-commissaris
nebija iesaistīts ne pārstrukturēšanas plāna izveidē, ne pārstrukturēšanas atbalsta pieteikumā. Par to ir atbildīga izpildvara. Tādēļ izpildvarai būtu bijušas tiesības īstenot pārstrukturēšanas atbalstu, ja Komisija to būtu apstiprinājusi.
Rechter-commissaris
kā neatkarīga tiesa savā rīkojumā lēma par uzņēmumu aktīviem un pasīviem, tostarp par glābšanas atbalsta daļu EUR 9,25 miljonu apmērā, neņemot vērā pārstrukturēšanas atbalstu, ko Nīderlandes iestādes bija plānojušas un paziņojušas Komisijai.
Jāņem vērā arī fakts, kā Komisija to atzina tiesas sēdē, ka
rechter-commissaris
rīkojuma pasludināšanas brīdī Nīderlandes iestādes vairs nevēlējās īstenot tādu pārstrukturēšanas plānu, kāds bija paziņots Komisijai.
Turklāt jākonstatē, ka Nīderlandes iestādes nebija iesaistītas glābšanas aizdevuma daļas konvertēšanā pašu kapitālā. Atbilstoši
rechter-commissaris
rīkojumam un pretēji apstrīdētā lēmuma 19. un 43. apsvērumā teiktajam aizdevums ir jākonvertē pašu kapitālā nevis Nīderlandes Karalistei, bet gan
KG Holding
administratoram, kuram ir jāsadarbojas šīs konversijas izpildē. Kā tas izriet no Komisijas iebildumu raksta, Komisijai tas bija zināms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā. Tā šajā iebildumu rakstā skaidro, ka ir uzskatījusi, ka attiecīgā atbalsta daļa bija attiecināma uz valsti tāpēc, ka, lai arī pasākumu nebija noteikusi Nīderlandes izpildvara, to tomēr rīkojumā bija noteicis
rechter-commissaris
.
Tādēļ ir jākonstatē, ka šajā gadījumā
rechter-commissaris
noteiktā EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma konversija, izdarot ieskaitu starp
KG Holding
saistību apmaksāt kapitāla daļas un šīs sabiedrības prasījumu pret
Kliq
saskaņā ar aizdevuma līgumu, ir cits pasākums, nevis tas, kuru bija paziņojusi Nīderlandes Karaliste.
Rechter-commissaris
rīkojums attiecās uz
KG Holding
un
Kliq
aktīviem un pasīviem, tostarp uz daļu no glābšanas atbalsta EUR 9,25 miljonu apmērā, ko Komisija bija apstiprinājusi, neatkarīgi no Nīderlandes Karalistes paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta. Tādēļ šī konversija ieskaita veidā nav ietverta ierosināšanas lēmumā.
Protams, kā jau Komisija apgalvoja, no Tiesas 2007. gada 18. jūlija sprieduma lietā
C-119/05
Lucchini
(Krājums, I-6199. lpp.
, 60. un 61. punkts) izriet, ka valsts tiesai ir pienākums interpretēt valsts tiesību normas pēc iespējas tā, lai ar šo normu piemērošanu tiktu dots ieguldījums Kopienu tiesību īstenošanā un ka tai ir pienākums nodrošināt Kopienu tiesību normu pilnīgu iedarbību, vajadzības gadījumā pēc savas ierosmes nepiemērojot pretējas valsts tiesību aktu normas. Tāpat patiesi ir tas, kā Komisija to apgalvojusi, ka valsts tiesai ir jālūkojas nepieņemt lēmumu, kura vienīgā iedarbība būtu nelikumīga atbalsta saņēmēju loka paplašināšana (Tiesas spriedums lietā
C-368/04
Transalpine Ölleitung in Österreich
, Krājums, I-9957. lpp.
, 57. punkts).
Tomēr
rechter-commissaris
pienākums ņemt vērā Kopienu tiesības attiecībā uz glābšanas atbalstu nemaina faktu, ka viņš nepieņēma lēmumu par pārstrukturēšanas atbalsta izpildi un ka viņa rīkojums tādēļ nav ietverts ierosināšanas lēmumā.
Runājot par Komisijas argumentu, ka
rechter-commissaris
rīkojums ir attiecināms uz valsti, jākonstatē, ka šajā gadījumā jautājums ir nevis par to, vai tiesu varas darbība ir attiecināma uz valsti (par šo jautājumu skat. Tiesas 2003. gada 30. septembra spriedumu lietā
C-224/01
Köbler
,
Recueil
, I-10239. lpp.
, 31.–33. punkts), bet gan par to, kā tas ir norādīts apstrīdētā lēmuma 43. apsvērumā, vai valsts tiesa ir noteikusi tāda pārstrukturēšanas atbalsta izpildi, kādu ir paziņojusi Nīderlandes Karaliste.
Runājot par Komisijas argumentu, ka tai nav jāpaplašina EKL 88. panta 2. punktā paredzētā procedūra, ja attiecīgā dalībvalsts groza izskatāmo atbalstu, jānorāda, ka šajā gadījumā
rechter-commissaris
rīkojums neattiecās uz Nīderlandes Karalistes paziņoto pārstrukturēšanas atbalstu. Tādēļ šajā gadījumā runa nebija par šī atbalsta grozīšanu.
Turklāt ir jānoraida Komisijas arguments, ko tā pakārtoti izvirzījusi gadījumā, ja Pirmās instances tiesa uzskatītu, ka
rechter-commissaris
rīkojums nav valsts atbalsts, saskaņā ar kuru ir notikusi atļauta glābšanas atbalsta ļaunprātīga izmantošana. Pirmkārt, Komisija oficiālo procedūru ierosināja, lai pārbaudītu Nīderlandes Karalistes paziņoto pārstrukturēšanas atbalstu, nevis Komisijas apstiprinātā glābšanas atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu. Otrkārt, no apstrīdētā lēmuma pamatojuma neizriet, ka tas attiektos uz valsts atbalsta ļaunprātīgu izmantošanu.
Līdz ar to Komisijas argumentācija nav atbalstāma.
No visa iepriekš minētā izriet, ka apstrīdētā lēmuma 2. pants ir jāatceļ un nav vajadzības izskatīt pārejos 1. un 2. prasītāja argumentus par glābšanas atbalsta daļu EUR 9,25 miljonu apmērā.
Par Nīderlandes Karalistes kā kreditora prasījuma pret KG Holding un/vai Kliq Reïntegratie EUR 35,75 miljonu apmērā iesniegšana administratoram bankrota procedūrā (apstrīdētā lēmuma 3. pants)
Šis pamats attiecas uz glābšanas atbalsta, ko pēdīgi saņēma
Kliq Reïntegratie
, atgūšanu. 1. un 3. prasītājs apstrīd apstrīdētā lēmuma pamatojumu, kā arī pienākuma reģistrēt bankrota procedūrā prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā.
Par apstrīdētā lēmuma pamatojumu
— Lietas dalībnieku argumenti
Runājot par Nīderlandes Karalistes kā kreditora EUR 35,75 miljonu prasījuma pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
iesniegšanu administratoram bankrota procedūrā, 1. un 3. prasītājs apgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdas vērtējumā un ka tādēļ apstrīdētais lēmums ir pamatots nesaprotami vai vismaz nepietiekami, pārkāpjot EKL 87. panta 1. punktu un EKL 253. pantu. Apstrīdētajā lēmumā nav skaidri izklāstīts, vai Komisija uzskata, ka runa ir par likumīgu vai nelikumīgu EUR 35,75 miljonu atbalstu, kas Nīderlandes Karalistei ir jāatgūst, vai arī tā uzskata, ka runa ir par glābšanas atbalstu, ko tā ir apstiprinājusi saskaņā ar pamatnostādņu 23. punkta d) apakšpunktu. Pirmā interpretācija varētu izrietēt no apstrīdētā lēmuma 1., 2. un 3. panta, bet apstrīdētā lēmuma 47.–50. apsvērums, kā arī 3. pants pamato otro interpretāciju, kuru tomēr nepastiprina apstrīdētā lēmuma 1. pants, 39. un 56. apsvērums, kuros ir teikts, ka paziņoto pasākumu nevar uzskatīt par saderīgu ar kopējo tirgu.
Kā norāda 1. un 3. prasītājs, ir iespējams, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 3. pantā ir vēlējusies vienīgi norādīt, ka Nīderlandes Karalistei apstiprinātā glābšanas aizdevuma summa ir jāatgūst no šī aizdevuma līguma slēdzēja tikai saskaņā ar valsts tiesībām, neizsakoties par šī līguma slēdzēja identitāti.
Komisija apstrīd 1. un 3. prasītāja izvirzītos argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
1. un 3. prasītājs apgalvo, ka apstrīdētais lēmums attiecībā uz EUR 35,75 miljoniem ir pamatots nepietiekami.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka pienākums norādīt pamatojumu ir būtiska formas prasība, kas ir jānošķir no jautājuma par apstrīdētā lēmuma pamatotību, kura ir saistīta ar strīdīgā akta likumību pēc būtības, un kam ir jāatbilst judikatūrā noteiktajām prasībām (skat. iepriekš 61. un 62. punktu).
Šajā gadījuma apstrīdētā lēmuma 7. un 8. apsvērumā Komisija ir raksturojusi Nīderlandes Karalistes ar 2004. gada 26. janvāra vēstuli paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta apstākļus. Komisija norāda, ka tā 2003. gada decembrī ir apstiprinājusi EUR 45 miljonu glābšanas atbalstu
KG Holding
labā, gaidot pārstrukturēšanas plānu. Apstrīdētā lēmuma 14. apsvērumā Komisija norāda, ka saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu glābšanas atbalsts, kas tika piešķirts
KG Holding
un no kura EUR 35,75 miljoni vēlāk tika nodoti
Kliq Reïntegratie
, tika pārveidots par pārstrukturēšanas atbalstu, konvertējot to pašu kapitālā.
Apstrīdētā lēmuma 22. apsvērumā Komisija norāda, ka strīdīgo pasākumu veido Nīderlandes Karalistes
KG Holding
piešķirtā glābšanas atbalsta un ar to saistīto procentu konvertēšana pašu kapitālā. Apstrīdētā lēmuma 30.–38. apsvērumā izvērtējusi nosacījumus, kas ir jāizpilda, lai saņemtu pārstrukturēšanas atbalsta atļauju, Komisija tā paša lēmuma 39. apsvērumā secina, ka, tā kā pamatnostādnēs noteiktie nosacījumi par pārstrukturēšanas atbalsta piešķiršanu nav izpildīti, tā nevar apstiprināt pārstrukturēšanas plānu un tādēļ nevar atļaut pārstrukturēšanas atbalstu. Apstrīdētā lēmuma 1. pantā ir paredzēts, ka pārstrukturēšanas atbalsts ir nesaderīgs ar kopējo tirgu.
Apstrīdētā lēmuma 47.–50. apsvērums attiecas uz glābšanas atbalstu daļu EUR 35,75 miljonu apmērā. Komisija tajos norāda likvidācijas plāna apstiprināšanas nosacījumus, tostarp Nīderlandes Karalistes pienākumu kā kreditoram iesniegt administratoram bankrota procedūrā prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā. Apstrīdētā lēmuma 3. pantā ir noteikts šis pienākums, kā arī tas, ka Nīderlandes Karalistei ir jānodrošina, lai attiecīgie uzņēmumi tiktu likvidēti tādā veidā, ka tika izbeigta konkurences kropļošana, un it īpaši tiktu pārtraukta to darbība un to aktīvi iespējami īsā laikā tiktu atsavināti ar tirgus ekonomikas nosacījumiem.
Tādējādi apstrīdētā lēmuma pamatojumā Komisija skaidri izšķir glābšanas atbalstu un pārstrukturēšanas atbalstu. Tā ņem vērā pārstrukturēšanas atbalsta kontekstu un ka tas ir tādā pašā apmērā kā glābšanas atbalsts. Noteikdama Nīderlandes Karalistei pienākumu kā kreditoram iesniegt administratoram bankrota procedūrā EUR 35,75 miljonu prasījumu pret sabiedrībām “[
KG Holding
] un/vai
Kliq Reïntegratie
”, Komisija ir ņēmusi vērā šo lietu sarežģītību it īpaši attiecībā uz šo sabiedrību aktīviem, kas ir raksturoti apstrīdētā lēmuma 15. apsvērumā.
Turklāt administratīvā procesa ietvaros Komisija 2005. gada 23. martā sarīkoja sanāksmi par pieteikumu izsniegt atļauju par pārstrukturēšanas atbalstu, kurā piedalījās
KG Holding
un
Kliq Reïntegratie
pārstāvji. Tādēļ šīm sabiedrībām bija labi zināms apstrīdētā lēmuma konteksts.
Izklāstot vispirms apsvērumus, kādēļ nav izpildīti nosacījumi pārstrukturēšanas atbalsta atļaušanai, un pēc tam norādot, kādas sekas no šiem apsvērumiem izriet attiecībā uz glābšanas atbalsta daļu EUR 35,75 miljonu apmērā, apstrīdētā lēmuma pamatojums ļauj skaidri un nepārprotami iepazīties ar Komisijas argumentiem un tādēļ atbilst EKL 253. panta prasībām.
Par pienākumu bankrota procedūrā iesniegt valsts prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā
— Lietas dalībnieku argumenti
1. un 3. prasītājs apgalvo, ka Komisija nepamatoti nolēmusi, ka Nīderlandes Karalistei kā kreditoram ir jāiesniedz administratoram bankrota procedūrā prasījums pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā.
Komisija savā 2003. gada 16. decembra lēmumā esot atzinusi, ka EUR 35,75 miljoni ir jāizmanto, lai finansētu darbinieku atlaišanu un
Kliq Reïntegratie
neizpildāmo līgumu izpirkšanai, pēc tam likvidējot
Kliq Reïntegratie
, kas nebūtu saderīgi ar minētās summas atgūšanu no
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
.
Komisijai esot bijis zināms, ka
Kliq Reïntegratie
plānotā pārstrukturēšanas darījuma ietvaros funkcionētu tikai kā vienība, kurā nerentablās
KG Holding
daļas ir likvidētas, un ka pati
Kliq Reïntegratie
pēc dažādo parādu un darbinieku atlaišanas plānu izpildes tiktu likvidēta. Kā Komisija norādījusi 2003. gada 16. decembra lēmuma 2.1. un 2.4. punktā, EUR 35,75 miljoni esot bijuši paredzēti, lai iegūtu līdzekļus to saistību izpildei, kas izriet no spēkā esošajiem līgumiem, un sociālā plāna izmaksu segšanai.
1. un 3. prasītājs savās replikās apgalvo, ka Nīderlandes Karalistei saskaņā ar 2003. gada 16. decembra lēmumu noteikto pienākumu pārformulēšana esot bijusi lieka, jo šajā lēmumā jau esot bijuši noteikti pienākumi gadījumam, ja glābšanas atbalsts netiktu pārveidots par pārstrukturēšanas atbalstu vai ja Komisija neapstiprinātu pārstrukturēšanas atbalstu. Turklāt, tā kā ierosināšanas lēmumā izmeklēšana bija ierobežota, Komisijai vajadzēja aprobežoties ar pārstrukturēšanas atbalsta pieteikuma izskatīšanu un saskaņā ar lēmumu konstatēt, ka gadījumā, ja tā nesniegtu prasīto apstiprinājumu, Nīderlandes Karalistei vajadzētu pierādīt, ka glābšanas aizdevums ir ticis vai tiek atmaksāts vai ka tam tiek piemērots ieskaits saskaņā ar Nīderlandes maksātnespējas tiesībām. Apstrīdētajā lēmumā nevajadzēja izskatīt jautājumu, cik lielā mērā Nīderlandes Karaliste izpildīja šo pienākumu. Paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta izskatīšanu un šajā sakarā saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu ierosināto procedūru nevarēja izmantot, lai pārbaudītu agrāka lēmuma izpildi un tajā noteikto vai no tā izrietošo Nīderlandes Karalistes pienākumu izpildi.
3. prasītājs piebilst, ka 2003. gada 23. decembrī Nīderlandes Karaliste ar
KG Holding
noslēdza aizdevuma līgumu par EUR 45 miljoniem. Savukārt pēdējā sabiedrība noslēdza aizdevuma līgumu ar
Kliq Reïntegratie
par EUR 35,75 miljoniem un ar
Kliq
par EUR 9,25 miljoniem. Nīderlandes Karalistei neesot prasījuma pret
Kliq Reïntegratie
ne saskaņā ar aizdevuma līgumu, ne valsts tiesībām.
3. prasītājs apgalvo, ka
Kliq Reïntegratie
nevar atzīt par atbalsta saņēmēju uzņēmumu. Komisija ne apstrīdētajā lēmumā, ne 2003. gada 16. decembra lēmumā par glābšanas aizdevuma apstiprināšanu nav norādījusi, ka
Kliq Reïntegratie
būtu piešķirts valsts atbalsts. lēmumā, kā arī apstrīdētā lēmuma 24. apsvērumā un 1. pantā Komisija konstatē valsts atbalstu tikai attiecībā uz
KG Holding
.
3. prasītājs piebilst, ka
Kliq Reïntegratie
nekādā gadījumā nevar kvalificēt kā valsts atbalsta saņēmēju, jo brīdī, kad tai tika piešķirts EUR 35,75 miljonu aizdevums, tā vairs neveica nekādu saimniecisku darbību un tādēļ nevarēja tikt uzskatīta par uzņēmumu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē.
KG Holding
un
Kliq Reïntegratie
noslēgtais aizdevuma līgums, ko Komisija apstiprināja ar savu 2003. gada 16. decembra lēmumu, ir datēts . Kopš 2003. gada oktobra
Kliq Reïntegratie
darbība tika nodota
Kliq
.
Komisija 2003. gada 16. decembra lēmuma 2. tabulā ir norādījusi, ka, lai arī aizdevuma mērķis katrā ziņā nešķiet ierobežots ar
KG Holding
normālas darbības saglabāšanu, to šajā gadījumā tik un tā var uzskatīt par glābšanas aizdevumu. EUR 35,75 miljonu aizdevums bija nepieciešams, lai segtu 1200 darbinieku atlaišanas izmaksas un neizpildāmo līzinga un nomas līgumu izpirkšanu. Komisija piebilda, ka šis aizdevums sniedza uzņēmumam iespēju iegūt vajadzīgo likviditāti, lai izpildītu savas esošās līgumsaistības.
Kā norāda 3. prasītājs, ir iespējams, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 3. pantā ir vēlējusies vienīgi norādīt, ka Nīderlandes Karalistei savs prasījums EUR 35,75 miljonu apmērā, kas izriet no valsts aizdevuma, ir jāpiesaka tās līgumslēdzējas puses bankrota administratoram, kurai valsts šo summu aizdeva, proti,
KG Holding
. Tomēr valsts savu prasījumu pieteica
KG Holding
un
Kliq Reïntegratie
bankrota administratoriem.
3. prasītājs savā replikā pamatojas uz ierosināšanas lēmuma 9. punktu, saskaņā ar kuru
KG Holding
ir jālikvidē
Kliq Reïntegratie
, kas bija zaudējumus nesošā sabiedrība, un jāizveido jauna meitas sabiedrība
Kliq
. Pārstrukturēšanas plāna ietvaros tieši
Kliq
bija jāatjauno
KG Holding
maksātspēja ilgtermiņā. Ierosināšanas lēmuma 10. punktā Komisija arī norādīja, ka
Kliq Reïntegratie
ir jālikvidē līdz 2004. gada beigām. Ierosināšanas lēmuma 11. punktā minētajā shēmā Komisija blakus
Kliq Reïntegratie
nosaukumam ierakstīja vārdu “slēgt”.
Komisija apstrīd 1. un 3. prasītāja izvirzītos argumentus.
— Pirmās instances tiesas vērtējums
1. un 3. prasītājs vispirms apgalvo, ka EUR 35,75 miljonu glābšanas aizdevuma piesaistīšana
Kliq Reïntegratie
likvidācijas finansēšanai, kā to paredzēja Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmums, nav saderīga ar Nīderlandes Karalistes pienākumu pieteikt savu prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
.
Ievadam ir jāatgādina, kā tas izriet no pamatnostādņu 10. punkta, ka glābšanas atbalsts pēc būtības ir pārejošs. Pamatnostādņu 23. punkta d) apakšpunktā ir teikts, ka kopā ar to jābūt dalībvalsts solījumam ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad atļauts glābšanas atbalsta pasākums, darīt Komisijai zināmu pārstrukturēšanas plānu vai likvidācijas plānu vai arī sniegt pierādījumu, ka aizdevums ir pilnībā atmaksāts. Pamatnostādņu 25. punktā ir noteikts, ka glābšanas atbalsts ir vienreizēja darbība, kas paredzēta, lai ļautu uzņēmumam turpināt darbību noteiktu laiku, kurā var novērtēt tā izredzes.
No tā izriet, ka principā, nepaziņojot Komisijai pārstrukturēšanas vai likvidācijas plānu, glābšanas atbalsts ir jāatmaksā. Šajā gadījumā atmaksāšana notiek, kā norāda Komisija, piesakot EUR 35,75 miljonu prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
.
Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmums neizslēdz atbalsta atmaksu šāda pieteikuma veidā. No minētā lēmuma 1. un 2.1. punkta izriet, ka atbalsts bija paredzēts
Kliq
grupas, proti,
KG Holding
un tās meitas sabiedrību
Kliq
un
Kliq Reïntegratie
, glābšanai. Kā Komisija norādījusi šī lēmuma 2.1. un 2.4. punktā, EUR 35,75 miljoni bija paredzēti, lai iegūtu līdzekļus to saistību izpildei, kas izriet no spēkā esošajiem līgumiem, un
Kliq Reïntegratie
sociālā plāna izmaksu segšanai.
Komisija glābšanas atbalstu apstiprināja, pamatojoties uz pamatnostādnēm. Turklāt 2003. gada 16. decembra lēmumā ir precizēts, ka Nīderlandes Karaliste saskaņā ar pamatnostādņu 23. punkta d) apakšpunktu apņemas darīt zināmu pārstrukturēšanas vai likvidācijas plānu vai arī iesniegt pierādījumus, ka atbalsts ir ticis pilnībā atmaksāts.
Ņemot vērā iepriekš minēto, jākonstatē, ka 1. un 3. prasītāja arguments, ka Komisijas 2003. gada 16. decembra lēmumā minētā glābšanas atbalsta piesaistīšana ir nesaderīga ar atmaksāšanu, ir jānoraida.
Runājot par 1. un 3. prasītāja argumentu, ka apstrīdētais lēmums ir lieks tāpēc, ka 2003. gada 16. decembra lēmumā jau ir formulēti Nīderlandes Karalistes pienākumi gadījumā, ja glābšanas atbalsts netiek pārveidots par pārstrukturēšanas atbalstu vai ja Komisija neatļauj pārstrukturēšanas atbalstu, jāuzsver, ka tādēļ vien, ka lēmums ir lieks, tas nav prettiesisks.
1. un 3. prasītājs savās replikās apgalvo, ka, pamatojoties uz ierosināšanas lēmumu, apstrīdētajā lēmumā vajadzēja ierobežoties ar lūguma apstiprināt pārstrukturēšanas atbalstu izskatīšanu un nevajadzēja minēt pienākumus par glābšanas atbalstu, kas jau izrietēja no 2003. gada 16. decembra lēmuma.
Jākonstatē, ka 1. un 3. prasītājs savos prasības pieteikumos nav izvirzījuši pamatu saistībā ar faktu, ka Komisija apstrīdētajā lēmumā, lemdama par glābšanas atbalstu, nav ievērojusi ierosināšanas lēmuma robežas. Tādēļ jānorāda, ka, iebilzdami pret apstrīdēto lēmumu ar pamatojumu, ka Komisija tajā nav ievērojusi ierosināšanas lēmumā noteiktās izvērtēšanas robežas, 1. un 3. prasītājs savās replikās ir izvirzījuši jaunu pamatu. Līdz ar to šis pamats saskaņā ar Reglamenta 48. panta 2. punktu ir jānoraida kā novēlots, jo tas ir izvirzīts, nesniedzot paskaidrojumus, kas varētu pamatot tā novēloto iesniegšanu.
3. prasītājs arī apgalvo, ka
Kliq Reïntegratie
nebija atbalsta saņēmēja un ka Nīderlandes Karalistei pret to nebija prasījuma. Turklāt, kad tika piešķirts EUR 35,75 miljonu aizdevums, šī sabiedrība vairs nebija uzņēmums EKL 87. panta 1. punkta nozīmē.
Vispirms runājot par argumentu, ka
Kliq Reïntegratie
nebija atbalsta saņēmēja un valstij pret šo sabiedrību nebija prasījuma, jāatgādina, ka saskaņā ar Kopienu tiesībām, ja Komisija konstatē atbalsta nesaderību ar kopēju tirgu, tā var pieprasīt dalībvalstij atgūt šo atbalstu no saņēmējiem (Tiesas 2003. gada 8. maija spriedums apvienotajās lietās
C-328/99 un C-399/00 Itālija un
SIM 2 Multimedia
/Komisija,
Recueil
, I-4035. lpp.
, 65. punkts, un spriedums lietā
C-277/00 Vācija/Komisija,
Recueil
, I-3925. lpp.
, 73. punkts), vai, citiem vārdiem sakot, no uzņēmumiem, kas to faktiski izmantoja (šajā sakarā skat. Tiesas spriedumu lietā
C-457/00 Beļģija/Komisija,
Recueil
, I-6931. lpp.
, 55. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Vācija/Komisija, 75. punkts).
Glābšanas atbalsts EUR 45 miljonu apmērā bija paredzēts
Kliq
grupas glābšanai. EUR 35,75 miljoni bija paredzēti, lai iegūtu līdzekļus to saistību izpildei, kas izriet no spēkā esošajiem līgumiem, un
Kliq Reïntegratie
sociālā plāna izmaksu segšanai. Tieši šī pēdējā sabiedrība faktiski saņēma EUR 35,75 miljonus no glābšanas aizdevuma, kas tika piešķirti
KG Holding
.
Kliq Reïntegratie
bija
KG Holding
100% meitas sabiedrība. Līdz ar to pēdējā sabiedrība bija tikai starpniece atbalsta piešķiršanā, kuru faktiski izmantoja
Kliq Reïntegratie
.
Tāpēc Komisija varēja pamatoti uzskatīt
Kliq Reïntegratie
par EUR 35,75 miljonu liela atbalsta saņēmēju, un Pirmās instances tiesai nav jāizskata, vai Nīderlandes Karalistei pret šo sabiedrību bija kāds prasījums.
Runājot par 3. prasītāja argumentu, ka EUR 35,75 miljonu aizdevuma piešķiršanas brīdī
Kliq Reïntegratie
vairs nevarēja uzskatīt par uzņēmumu EKL 87. panta 1. punkta nozīmē, jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru uzņēmuma jēdziens ietver jebkādu subjektu, kas veic saimniecisku darbību neatkarīgi no šī subjekta juridiskā statusa un finansēšanas veida (skat. Tiesas 1991. gada 23. aprīļa spriedumu lietā
C-41/90
Höfner
un
Elser
,
Recueil
, I-1979. lpp.
, 21. punkts, un spriedumu lietā
C-309/99
Wouters
u.c.,
Recueil
, I-1577. lpp.
, 46. punkts un tajā minētā judikatūra). Tāpat no pastāvīgās judikatūras izriet, ka saimnieciska darbība ir visa veida darbība, kas izpaužas kā preču vai pakalpojumu piedāvāšana noteiktā tirgū (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Wouters
u.c., 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
Kliq Reïntegratie
pamatdarbības virziens bija pakalpojumu sniegšana tādās jomās kā darba meklētāju nodarbināšana, strādājošu invalīdu integrācija, brīvajām darba vietām piemērotu darba ņēmēju meklēšana darba devēju labā un vispārēji pakalpojumi darbinieku iekārtošanā darbā. Ņemot vērā iepriekš 178. punktā minēto judikatūru, jākonstatē, ka
Kliq Reïntegratie
veica saimniecisku darbību.
Kad
Kliq Reïntegratie
tika piešķirts EUR 35,75 miljonu glābšanas aizdevums saskaņā ar līgumu, ko šī sabiedrība 2003. gada 24. decembrī bija noslēgusi ar
KG Holding
un kuru Komisija bija apstiprinājusi ar savu lēmumu,
Kliq Reïntegratie
vēl nebija bankrotējusi. Kā norāda 3. prasītājs, kopš
Kliq
par tirgus cenu bija pārņēmusi daļu no
Kliq Reïntegratie
līgumiem, tika iecelta jauna vadība, samazinātas izmaksas un daļu no
Kliq Reïntegratie
darbiniekiem (500 no 1450 darbiniekiem) darbā pieņēma
Kliq
. 3. prasītājs piebilst, ka tai darbinieku daļai, kuru
Kliq
nepieņēma darbā, tika piemērots sociālais plāns, kā arī darbinieku atlaišanas plāns.
2003. gada 1. oktobrī
Kliq Reïntegratie
vēl bija atbildīga par daļu no
Kliq
nepārņemtajiem līgumiem un tajā strādāja 950 darbinieki. Finanšu līdzekļi sociālajam plānam kļuva pieejami tikai pēc līguma noslēgšanas. Visbeidzot,
Kliq Reïntegratie
bankrotēja tikai sešpadsmit mēnešus pēc tam, kad
Kliq
pārņēma daļu no tās līgumiem, proti, . Šie apstākļi pierāda, ka tad, kad
Kliq Reïntegratie
tika piešķirts EUR 35,75 miljonu glābšanas aizdevums saskaņā ar aizdevuma līgumu, kas tika noslēgts ar
KG Holding
,
Kliq Reïntegratie
vēl veica saimniecisku darbību un to varēja kvalificēt kā uzņēmumu, kas saņēmis glābšanas atbalstu.
No tā izriet, ka 1. un 3. prasītāja argumenti nav atbalstāmi.
Par bankrota sekām attiecībā uz valsts atbalsta atgūšanu (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants)
Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāji apgalvo, ka Komisija apstrīdētā lēmuma 43.–46. apsvērumā un 2. pantā, pārkāpjot EKL 87. un 88. pantu, ir nolēmusi, ka Nīderlandes Karalistei ir jāatprasa
KG Holding
un
Kliq
piešķirtais EUR 9,25 miljonu atbalsts. Apstrīdētā lēmuma 47.–50. apsvērumā un 3. pantā Komisija arī nepamatoti nolēmusi, ka Nīderlandes Karalistei, lai atgūtu EUR 35,75 miljonu atbalstu no
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
, bankrota procedūrā ir jāpiesaka savs prasījums pret šīm sabiedrībām.
KG Holding
,
Kliq Reïntegratie
un
Kliq
bankrota dēļ atbalsta summas atgūšana kļuva neiespējama un nenozīmīga, jo šīs summas atgūšana, piesakot prasījumu bankrota procedūrā, vairs nebija vajadzīga un bija lieka, lai izbeigtu konkurences kropļošanu.
Pastāvīgajā judikatūrā ir noteikts, ka tāda lēmuma mērķis, ar kuru tiek noteikta atbalsta atgūšana, ir atjaunot efektīvu konkurenci, proti, atjaunot situāciju, kāda tā bija pirms nesaderīgā atbalsta piešķiršanas. Šis mērķis tiek sasniegts tad, kad saņēmējs atmaksā nelikumīgi piešķirto atbalsta summu, pieskaitot nokavējuma procentus, jo tādējādi tas zaudē priekšrocību tirgū, ko tas bija ieguvis salīdzinājumā ar saviem konkurentiem, un šī iemesla dēļ tiek atjaunota tirgus situācija, kāda bija pirms atbalsta piešķiršanas. Ja uzņēmumi saņēmēji šajā tirgū vairs nedarbojas, atbalsta summas atgūšana no konkursa masas vairs nav vajadzīga.
Prasītāji atzīst, ka saskaņā ar iepriekš 175. punktā minēto 2004. gada 29. aprīļa spriedumu lietā Vācija/Komisija (85. punkts) atbalsts ir jāatgūst, piesakot prasījumu uz konkursa masu. Tomēr šajā spriedumā ir atsauce uz Tiesas spriedumu lietā
52/84 Komisija/Beļģija (
Recueil
, 89. lpp.
) un spriedumu lietā
C-142/87 Beļģija/Komisija (
Recueil
, I-959. lpp.
), kas attiecas uz lietām, kurās uzņēmums saņēmējs strīdīgā lēmuma pieņemšanas datumā nebija bankrotējis un tādēļ vēl potenciāli varēja darboties tirgū. Tādēļ šīs lietas ir jānošķir no izskatāmās lietas, kurā uzņēmumi saņēmēji bankrota dēļ tirgū vairs nedarbojās.
Prasītāji savās replikās apgalvo, ka, ja uzņēmums pilnībā un galīgi ir izbeidzis darbību, ir atzīts par bankrotējušu un ir likvidācijas procesā, kā tas ir
KG Holding
gadījumā, pats par sevi saprotams, ka tā konkurenti vairs nav neizdevīgākā stāvoklī. Uzņēmums saņēmējs faktiski ir pazudis no tirgus un no ekonomiskā viedokļa vairs neeksistē.
Prasītāji atsaucas uz Komisijas 2002. gada 30. oktobra lēmumu par Itālijas piešķirto valsts atbalstu
Industrie Navali Meccaniche Affini SpA
(
INMA
) (
OV 2003, L 22, 36. lpp.
) un lēmumu par Vācijas piešķirto pārstrukturēšanas atbalstu
Fairchild Dornier GmbH
(
Dornier
) (
OV L 357, 36. lpp.
). Komisija tajos esot nolēmusi, ka atbalsta atgūšana ir jāizbeidz, jo šie uzņēmumi saņēmēji ir pārtraukuši savu saimniecisko darbību.
Prasītāji apgalvo, ka tie nepastrīd pastāvīgo judikatūru, ko Pirmās instances tiesa ir atgādinājusi savā 2005. gada 19. oktobra spriedumā lietā
T-324/00
CDA Datenträger Albrechts
/Komisija (Krājums, II-4309. lpp.
). Šajā spriedumā uzņēmums saņēmējs vēl nebija pasludināts par bankrotējušu, kad Komisija pieņēma savu lēmumu. Iepriekš 175. punktā minētajā spriedumā lietā Vācija/Komisija attiecīgā uzņēmuma saimnieciskā darbība pēc bankrota tika nodota 100% piederošai meitas sabiedrībai, pār kuru tā īstenoja kontroli.
Komisija apstrīd prasītāju izvirzītos argumentus.
Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāji būtībā apstrīd atbalsta atgūšanas rīkojuma, kas ir noteikts apstrīdētā lēmuma 2. panta 1. punktā un 3. pantā, likumību, pamatojoties uz bankrota procedūru un viņu saimnieciskās darbības izbeigšanu.
Pirmkārt, runājot par bankrota procedūru, jākonstatē, ka
KG Holding
,
Kliq Reïntegratie
un
Kliq
maksātnespēja tika attiecīgi pasludināta 2005. gada 8. un un , tātad pirms apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka no judikatūras par uzņēmumiem, kas pēc atbalsta saņemšanas bankrotē, izriet, ka principā agrāko stāvokli var atjaunot un nelikumīgi izmaksātā atbalsta izraisīto konkurences izkropļojumu var novērst, likvidējamā uzņēmuma pasīvos iegrāmatojot saistību atmaksāt attiecīgo atbalstu, ja vien šo atbalstu nav izmantojis cits uzņēmums (skat. iepriekš 188. punktā minēto spriedumu lietā
CDA Datenträger Albrechts
/Komisija, 101. punkts un tajā minētā judikatūra).
Saskaņā ar šo judikatūru vienīgais apstāklis, ka uzņēmums ir bankrotējis, neapšauba atbalsta atgūšanas principu (šajā sakarā skat. iepriekš 175. punktā minēto spriedumu apvienotajās lietās Itālija un
SIM 2 Multimedia
/Komisija, 53.–55. punkts).
Otrkārt, runājot par attiecīgo uzņēmumu saimnieciskās darbības izbeigšanu, jāatgādina, ka lēmuma valsts atbalsta jomā likumība ir jāvērtē, pamatojoties uz Komisijas rīcībā esošo informāciju lēmuma pieņemšanas brīdī (iepriekš 175. punktā minētais 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā Vācija/Komisija, 39. punkts), proti, šajā gadījumā .
Jākonstatē, ka prasītāji administratīvajā procesā Komisijai nav iesnieguši nevienu apsvērumu. Tomēr prasītāju argumentācija nav nepieņemama tāpēc vien, ka tā netika izteikta administratīvajā procesā. Personas tiesības celt prasību nevar ierobežot tikai tāpēc, ka, lai arī persona administratīvajā procesā varēja sniegt savus apsvērumus par vērtējumu, kas tai paziņots EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras ierosināšanas laikā un iekļauts strīdīgajā lēmumā, tomēr nav tos iesniegusi (Pirmās instances tiesas 1996. gada 12. decembra spriedums lietā
T-380/94
AIUFFASS
un
AKT
/Komisija,
Recueil
, II-2169. lpp.
, 64. punkts, un spriedums lietā
T-16/96
Cityflyer Express
/Komisija,
Recueil
, II-757. lpp.
, 39. punkts).
Runājot par
KG Holding
saimniecisko darbību, no apstrīdētā lēmuma 19. un 20. apsvēruma izriet, ka Nīderlandes iestādes 2005. gada septembrī un 2006. gada februārī nosūtīja Komisijai divas vēstules, lai to informētu par bankrota procedūras norisi, kas ierosināta pret
KG Holding
. Runājot par
Kliq
, no apstrīdētā lēmuma 20. apsvēruma izriet, ka Nīderlandes iestādes 2006. gada janvārī nosūtīja vienu vēstuli Komisijai, lai darītu tai zināmu, ka
Kliq
2005. gada 14. decembrī ir pasludināta par bankrotējušu un ka ir ierosināta attiecīga procedūra. No lietas materiāliem neizriet, ka Komisija būtu saņēmusi citu informāciju par
KG Holding
un
Kliq
saimniecisko darbību pēc to bankrota pasludināšanas. Tādēļ Komisijai nevar pārmest, ka tā apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā ir izdarījusi secinājumu, ka bankrota procedūra vēl nebija pabeigta un ka attiecīgie uzņēmumi vēl nebija beiguši pastāvēt.
Runājot par
Kliq Reïntegratie
saimniecisko darbību, no apstrīdētā lēmuma 19. un 20. apsvēruma izriet, ka Nīderlandes iestādes 2005. gada septembrī un 2006. gada februārī nosūtīja Komisijai divas vēstules, lai to informētu par bankrota procedūras norisi, kas ierosināta pret
Kliq Reïntegratie
. No lietas materiāliem neizriet, ka Komisija būtu saņēmusi citu informāciju par
Kliq Reïntegratie
saimniecisko darbību pēc tās bankrota pasludināšanas. No iepriekš minētā 178.–181. punkta izriet, ka, lai gan ir fakts, ka
Kliq
kopš 2003. gada 1. oktobra bija pārņēmusi daļu no
Kliq Reïntegratie
līgumiem, tā vēl veica saimniecisku darbību, kad 2003. gada decembrī tika noslēgts EUR 35,75 miljonu aizdevuma līgums. Šis uzņēmums bankrotēja tikai sešpadsmit mēnešus pēc tam, kad
Kliq
pārņēma daļu no tā līgumiem, proti, . Komisijai bija zināms, ka saskaņā ar pārstrukturēšanas plānu
Kliq Reïntegratie
sava darbība bija jābeidz. Taču šis fakts nenozīmē, ka uzņēmums jau faktiski bija beidzis savu darbību.
No lietas materiāliem neizriet, ka Nīderlandes iestāžu šajā sakarā sniegtā informācija bija tiktāl nepilnīga, ka Komisijai būtu vajadzējis prasīt Nīderlandes Karalistei, lai tā sniedz papildu informāciju par attiecīgo uzņēmumu saimniecisko stāvokli (šajā sakarā skat. Tiesas 1994. gada 13. aprīļa spriedumu apvienotajās lietās C-324/90 un C-342/90 Vācija un
Pleuger Worthington
/Komisija,
Recueil
, I-1173. lpp, 29. punkts). Tādēļ Komisija varēja pamatoti uzskatīt, ka tikai fakts, ka attiecīgie uzņēmumi bija atzīti par bankrotējušiem, nenozīmēja, ka tie vairs nepastāv.
Turklāt pretēji prasītāju apgalvojumiem no lietas materiāliem neizriet, ka apstrīdētā lēmuma pieņemšanas laikā attiecīgie uzņēmumi bija pilnībā un galīgi izbeiguši savu saimniecisko darbību.
Runājot par prasītāju argumentu, ka attiecīgā atbalsta atgūšana nav iespējama, jāatgādina, pirmkārt, ka tikai fakts, ka atbalstu saņēmušie uzņēmumi ir bankrotējuši, nenozīmē arī to, ka atbalsta atgūšana ir kļuvusi neiespējama, un, otrkārt, ka attiecīgā dalībvalsts var pieteikt savu prasījumu pret šiem uzņēmumiem. Turklāt jāpiebilst, ka iespējamās procesuālās vai cita veida grūtības saistībā ar apstrīdētā akta izpildi nevar ietekmēt tā likumību (šajā sakarā skat. iepriekš 185. punktā minēto Tiesas 1990. gada 21. marta spriedumu lietā Beļģija/Komisija, 62. un 63. punkts, un spriedumu lietā
C-214/07 Komisija/Francija, Krājums, I-8357. lpp.
, 46. punkts). Grūtību gadījumā Komisijai un dalībvalstij saskaņā ar noteikumu, kas dalībvalstīm un Kopienu iestādēm paredz abpusēju lojālas sadarbības pienākumu, kurš it īpaši ir EKL 10. panta pamatā, ir labticīgi jāsadarbojas, lai šīs grūtības pārvarētu, pilnībā ievērojot Līguma noteikumus, tostarp valsts atbalsta jomā (skat. Tiesas spriedumu lietā
C-415/03 Komisija/Grieķija, Krājums, I-3875. lpp.
, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
Prasītāji ir pamatojušies uz agrākiem Komisijas 2002. gada 30. oktobra un lēmumiem, kas minēti iepriekš, lai pierādītu apstrīdētā lēmuma prettiesiskumu. Šajā sakarā pietiek konstatēt, ka Pirmās instances tiesai katra valsts atbalsta lieta ir jāvērtē atsevišķi. Prasītāju minētie lēmumi, kas attiecas uz īpašiem gadījumiem un kuriem nav nekāda sakara ar izskatāmo lēmumu, nav atbilstoši šai lietai.
No tā izriet, ka prasītāju argumenti ir jānoraida.
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ir jāatceļ apstrīdētā lēmuma 2. pants un prasības pārējā daļā jānoraida.
Par tiesāšanās izdevumiem
Atbilstoši Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Ja spriedums ir nelabvēlīgs vairākiem lietas dalībniekiem, Pirmās instances tiesa lemj par tiesāšanās izdevumu sadali. Atbilstoši Reglamenta 87. panta 3. punktam, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, Pirmās instances tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
No iepriekš minētā izriet, ka ir jāveic taisnīgs novērtējums un jānolemj, ka, tā kā 1. un 2. prasītājam spriedums ir daļēji nelabvēlīgs, 1. prasītājam lietā T-81/07 un 2. prasītājam lietā T-82/07 savi tiesāšanās izdevumi ir jāsedz pašiem. Tā kā 3. prasītājam spriedums ir nelabvēlīgs attiecībā uz visiem pamatiem, tam ir jāpiespriež segt ne tikai savus tiesāšanās izdevumus lietā T-83/07, bet arī atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-83/07. Komisija pati sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās T-81/07 un T-82/07.

Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (astotā palāta)
nospriež:

1)
atcelt Komisijas 2006. gada 19. jūlija Lēmuma 2006/939/EK par atbalsta pasākumu, ko Nīderlandes Karaliste paziņojusi attiecībā uz
KG Holding NV
, 2. pantu;

2)
prasības pārējā daļā noraidīt;

3)
Jan Rudolf Maas
kā
KG Holding NV
maksātnespējas administrators sedz pats savus tiesāšanās izdevumus lietā T-81/07;

4)
Jan Rudolf Maas
un
Cornelis van den Bergh
kā
Kliq BV
maksātnespējas administratori sedz paši savus tiesāšanās izdevumus lietā T-82/07;

5)
Jean Leon Marcel Groenewegen
kā
Kliq
Reïntegratie
maksātnespējas administrators sedz pats savus tiesāšanās izdevumus lietā T-83/07 un atlīdzina Komisijas tiesāšanās izdevumus lietā T-83/07;

6)
Komisija pati sedz savus tiesāšanās izdevumus lietās T-81/07 un T-82/07.

Papasavvas
Wahl
Dittrich
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2009. gada 1. jūlijā.
[Paraksti]
Satura rādītājs

Prāvas priekšvēsture

1. Vispārējs raksturojums

2. Administratīvā procedūra

3. Apstrīdētais lēmums

Process un lietas dalībnieku prasījumi

Juridiskais pamatojums

1. Ievada apsvērumi

2. Par prasību pieņemamību lietās T-81/07 un T-83/07 attiecībā uz EUR 17 miljonu kredīta pakalpojumu, ko Nīderlandes Karaliste piešķīrusi
KG Holding

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

3. Par lietas būtību

Par paziņotā pārstrukturēšanas atbalsta EUR 45 miljonu apmērā nesaderību ar kopējo tirgu (apstrīdētā lēmuma 1. pants)

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

Pašu kapitālā konvertētā EUR 9,25 miljonu glābšanas aizdevuma un ar to saistīto procentu atgūšana no
KG Holding
un
Kliq
līdz to pilnīgai atgūšanai (apstrīdētā lēmuma 2. pants)

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

Par Nīderlandes Karalistes kā kreditora prasījuma pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā iesniegšana administratoram bankrota procedūrā (apstrīdētā lēmuma 3. pants)

Par apstrīdētā lēmuma pamatojumu

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par pienākumu bankrota procedūrā iesniegt valsts prasījumu pret
KG Holding
un/vai
Kliq Reïntegratie
EUR 35,75 miljonu apmērā

— Lietas dalībnieku argumenti

— Pirmās instances tiesas vērtējums

Par bankrota sekām attiecībā uz valsts atbalsta atgūšanu (apstrīdētā lēmuma 2. un 3. pants)

Lietas dalībnieku argumenti

Pirmās instances tiesas vērtējums

Par tiesāšanās izdevumiem
(
*1
)	Tiesvedības valoda — nīderlandiešu.