CELEX: 62002CJ0417
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 85/384/EMÜ
Arhitektide diplomite tunnustamine
Kreeka tehnikakoja (Technico Epimelitirio Elladas) juures registreerimise menetlus
Kohustus esitada dokument, mis tõendab, et asjakohane kvalifikatsiooni tõendav dokument kuulub vastastikuse diplomite tunnustamise korra alla

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik on võtnud vastu ja jätnud
jõusse presidendi 22. märtsi 1993. aasta dekreedi nr 107/1993 (edaspidi „dekreet nr 107/1993”) artikli 3 lõike 1 punkti c
ja lõike 2 sätted ning on aktsepteerinud seda, et Technico Epimelitirio Elladas (Kreeka tehnikakoda, edaspidi „tehnikakoda”),
mille juures registreerimine on Kreekas arhitekti kutse pidamiseks kohustuslik, on süstemaatiliselt keeldunud registreerimast
ühenduse kodanikke, kellel on väljaspool Kreekat välja antud diplom, mida nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiivi 85/384/EMÜ
diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse
ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta (EÜT L 223, lk 15) alusel peab
tunnustama, siis on Kreeka Vabariik rikkunud nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi.

Õiguslik raamistik ja kohtueelne menetlus
Direktiivi 85/384 artiklid 2–9 sätestavad üldnormid, mis puudutavad õigust alustada arhitektuurialast tegevust. Eesmärgiga
hõlbustada diplomite vastastikust tunnustamist, sätestab direktiivi 85/384 artikli 7 lõige 1, et liikmesriigid edastavad võimalikult
kiiresti ning üheaegselt teistele liikmesriikidele ja komisjonile oma territooriumil välja antud ning artiklites 3 ja 4 sätestatud
kriteeriumidele vastavate diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimekirja ning kõnealused
dokumendid välja andnud institutsioonide nimekirja. Sama artikli 7 lõike 2 kohaselt avaldab komisjon need nimekirjad teadmiseks
Euroopa Ühenduste Teatajas (edaspidi „Teataja”) pärast kolmekuulise tähtaja möödumist alates nende teatavakstegemisest.
Direktiivi 85/384 artikkel 10 on erisäte omandatud õiguste alusel arhitektuurialast tegevust alustada võimaldavate kvalifikatsiooni
tõendavate dokumentide tunnustamisest. Nimetatud artikli kohaselt tunnustavad liikmesriigid artiklis 11 sätestatud diplomeid,
tunnistusi ja muid kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente, mille on liikmesriikide kodanikele välja andnud mõned teised liikmesriigid,
kui kõnealustel kodanikel on käesoleva direktiivi teatavakstegemise ajal juba selline kvalifikatsioon või kui nad alustasid
oma õpinguid sellise diplomi, tunnistuse või muu kvalifikatsiooni tõendava dokumendi saamiseks hiljemalt kolmanda akadeemilise
aasta jooksul pärast mainitud teatavakstegemist, isegi kui kõnealune kvalifikatsioon ei vasta nimetatud direktiivi II peatükis
sätestatud miinimumnõuetele, andes õiguse alustada ja jätkata nende territooriumil arhitektuurialast tegevust samaväärselt
nende diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentidega, mille nad on ise välja andnud.
Direktiivi 85/384 artikli 20 lõige 1 sätestab, et menetlus, millega lubatakse asjaomasel isikul alustada arhitektuurialast
tegevust, tuleb lõpule viia nii kiiresti kui võimalik ja mitte hiljem kui kolme kuu jooksul pärast kõikide selle isikuga seotud
dokumentide esitamist, ilma et see piiraks menetluse lõppemisel võimalikust edasikaebamisest tulenevate tähtaegade kohaldamist.
Kreekas võeti presidendi 22. märtsi 1993. aasta dekreet nr 107/1993 muuhulgas vastu direktiivi 85/384 ülevõtmiseks .
Dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõige 1 punkt c nägi tehnikakojalt arhitektina tegutsemise loa saamise tingimuste seas ette
kohustuse esitada isiku päritolu- või lähteliikmesriigi pädevate ametiasutuste poolt välja antud tunnistus, mis tõendab, et
esitatud diplomid või muud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid on mainitud dekreedi sätetega hõlmatud. Presidendi dekreeti
nr 107/1993 muudeti 17. oktoobri 2000. aasta dekreediga nr 272/2000 (edaspidi „muudetud dekreet nr 107/1993”). Muudetud dekreedi
nr 107/1993 artikli 3 lõige 1 punkt c nõuab, et isiku päritolu- või lähteliikmesriigi pädevad ametiasutused annavad sama tunnistuse
nagu varasematel juhtudel siis, kui kvalifikatsiooni tõendavaid dokumente ja neid andvaid institutsioone pole sõnaselgelt
muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli 13 lisades mainitud. Need lisad hõlmavad kõiki diplomeid, tunnistusi ja teisi kvalifikatsiooni
tõendavaid dokumente, mis esinevad komisjoni poolt direktiivi 85/384 artikli 7 lõike 2 alusel Teatajas avaldatud nimekirjas.
Dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõige 2 kohustas tehnikakojale registreerimise avalduse esitanud isikuid esitama dekreedi nr
107/1993 artikli 3 lõike 1 punktis c sätestatud tõendavate dokumentide ametlikud kreekakeelsed tõlked. Muudetud dekreedi nr
107/1993 sama säte lisab, et tõendavate dokumentide kreekakeelsed ametlikud tõlked peavad olema tehtud päritolu- või lähteriigi
pädevate ametiasutuste poolt.
Vaadates läbi viidatud õigusaktide tekste ja mitmeid kaebusi tehnikakoja tegevuse peale, kes alates 1996. aastast on süstemaatiliselt
keeldunud registreerimast ühenduse kodanikke, kellel on direktiivi 85/384 mõttes tunnustatud diplom, heidab komisjon Kreeka
valitsusele ette puudulikku direktiivi 85/384 ülevõtmist ning kohaldamist. Pärast hoiatuskirjas Kreeka Vabariigile antud võimalust
esitada oma seisukoht esitas komisjon 24. veebruaril 2000 kooskõlas EÜ artikli 226 esimeses lõigus sätestatud menetlusega
sellele liikmesriigile põhjendatud arvamuse, kutsudes teda üles võtma direktiivist 85/384 tulenevate kohustuste täitmiseks
vajalikke meetmeid kahekuulise tähtaja jooksul selle arvamuse kättesaamisest.
Pärast Kreeka valitsuse vastuse läbivaatamist leidis komisjon, et põhjendatud arvamuses nimetatud rikkumine jätkus ning ta
otsustas esitada käesoleva hagi.

Hagi
Komisjoni esitab oma hagi toetuseks kolm väidet . Repliigi staadiumis loobus komisjon muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli
3 lõikele 2 toetuvast väitest.

Esimene väide, mis on seotud muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktiga c
Poolte argumendid
Esimese väitega heidab komisjon Kreeka valitsusele ette, et muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktist c tulenev
kohustus pole kooskõlas direktiivi 85/384 sätetega. Direktiivi 85/384 artikkel 27 näeb ette, et sellist tunnistust võib nõuda
vaid erandjuhtudel, kui selleks on põhjendatud kahtlus. Nõnda pole see aga kõnealuse kohustuse puhul, mis peaks põhiliselt
leevendama märkimisväärseid viivitusi, mis on tuvastatud muudetud dekreedi nr 107/1993 lisade ajakohastamisel. Seega puudutas
viimane kümnekuulise viivitusega toimunud ajakohastamine vaid komisjoni 4. detsembri 1999. aasta teatist.
Kreeka valitsus väitis oma kostja vastuses, et muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punkti c eesmärk on hõlbustada
taotlejate huvisid silmas pidades pädeva ametiasutuse poolt registreerimise menetlust, kui dekreedi ja nimetatud direktiivi
lisa ajakohastamise vahel on ajavahe. See ajavahe oli põhjustatud tavapärastest tähtaegadest, mis on vajalikud muudetud dekreedi
nr 107/1993 artikli 13 lisade ajakohastamiseks.
Kreeka valitsus viitab direktiivi 85/384 preambuli viieteistkümnendale põhjendusele, mille kohaselt võivad liikmesriigid näha
ette, et lisaks kvalifikatsiooni tõendavatele dokumentidele peavad isikud esitama oma päritolu- või lähteliikmesriigi pädevate
asutuste välja antud tunnistuse, milles märgitakse, et kõnealused kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid on need, millele nimetatud
direktiivis viidatakse.
Oma vasturepliigis märkis Kreeka valitsus, et vastamaks komisjoni väitele, muudetakse muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli
3 lõike 1 punkti c. Seega kaotatakse kohustus esitada kõnealune tunnistus ning juhul, kui vastav Kreeka ministri määrus pole
veel avaldatud, võib isik lihtsalt viidata oma kvalifikatsiooni tõendava dokumendi avaldamisele Teatajas. Hiljem teavitas
valitsus kohut presidendi dekreedi, mis tühistas muudetud dekreedi nr 107/1993 ning mis sisaldab ülalkirjeldatud muudatust,
avaldamisest 17. veebruaril 2004.
Euroopa Kohtu hinnang
Nagu ilmneb komisjoni esitatud õiguslikust argumentatsioonist, seondub esimene väide muudetud dekreedi nr 107/1993 artikli
3 lõike 1 punktiga c. Samas peab märkima, et komisjoni põhjendatud arvamus toetub selle sätte muudatuse-eelsele redaktsioonile.
Seega peab kohus esimese väite vastuvõetavuse küsimust, mida Kreeka valitsus pole tõstatanud, omal algatusel käsitlema.
Kohtupraktika järgi võib kohus omal algatusel uurida, kas EÜ artiklis 226 sätestatud tingimused riigi kohustuste rikkumise
hagi esitamiseks on täidetud (31. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C-362/90: komisjon
v.
Itaalia, EKL 1992, lk I‑2353, punkt 8).
Kohtupraktikast tuleneb samuti, et komisjoni põhjendatud arvamus ja hagi peavad tuginema samadele väidetele. Selline nõue
ei tähenda aga, et põhjendatud arvamuses ja hagiavalduses nimetatud siseriiklikud õigusnormid peavad igal juhul olema identsed.
Juhul, kui nende kahe menetlusstaadiumi vahelisel ajal on tehtud seadusemuudatus, piisab sellest, et pärast põhjendatud arvamuse
esitamist liikmesriigi poolt vastu võetud õigusaktid säilitavad kohtueelses menetluses vaidlustatud õigusakti poolt kehtestatud
korra täies mahus ning et need hagiavalduses vaidlustatakse (17. novembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑105/91: komisjon
v.
Kreeka, EKL 1993, lk I‑5871, punkt 13).
Käesoleval juhul oli dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktis c sisalduv peamine kohustus, nimelt kohustus esitada tunnistus,
mis tõendaks, et esitatud kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid on hõlmatud dekreedi sätetega, sätestatud ka muudetud dekreedi
nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktis c. Sellest järeldub, et käesoleva hagi raames on sisulise arutamise esemeks dekreedi
nr 107/1993 originaaltekst. Samuti järeldub sellest, et väide on vastuvõetav .
Mis puudutab selle kohustuse sisu, siis tuleb märkida, et dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike 1 punktis c sisalduv kohustas
avalduse esitanud isikuid esitama lisatõendi, mida direktiiv 85/384 ette ei näinud. Mainitud kohustuse takistav mõju läheb
vastuollu eesmärgiga hõlbustada asutamisõiguse kasutamist , mida püütakse direktiivi 85/384 ja EÜ artikliga 43 saavutada ja
tagada.
Tavapärased dekreedi nr 107/1993 lisade ajakohastamise tähtajad, millele Kreeka valitsus on toetunud, ei õigusta arhitektina
töötamisele seatud takistusi Kreekas. Kohtupraktika kohaselt ei vabasta siseriiklikud raskused, mis on seotud seadusandlike
ja määrusandlike aktide tekstide koostamise tingimustega, riike ühendusega seotud kohustuste täitmisest (vt näiteks 7. detsembri
2000. aasta otsus kohtuasjas: C-374/98: komisjon
v.
Prantsusmaa, EKL 2000, lk I‑10799, punkt 13).
Mis puudutab Kreeka valitsuse direktiivi 85/384 preambuli viitetskümnedale põhjendusele toetuvat argumenti, siis peab märkima,
et selle põhjenduse sõnastus iseenesest ei tähenda seda, et eksisteerib õiguslik alus päritolu- või lähteliikmesriigi pädeva
ametiasutuse poolt välja antud tunnistuse esitamise nõudmiseks.
Mis puudutab Kreeka valitsuse poolt õigusaktide vastuvõtmist, mis kaotaksid kohustuse päritolu- või lähteliikmesriigi pädeva
ametiasutuse poolt väljaantud tunnistust esitada, siis peab märkima, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kohustuste
rikkumist tuleb hinnata vastavalt olukorrale, milline see on liikmesriigis põhjendatud arvamuses sätestatud tähtaja lõpul
ning et Euroopa Kohus ei saa pärast seda tehtud muudatusi arvesse võtta (vt näiteks 25. mai 2000. aasta otsust kohtuasjas
C-384/97: komisjon
v.
Kreeka Vabariik, EKL 2000, lk I‑3823, punkt 35).
Käesoleval juhul saadeti põhjendatud arvamus, mis kutsus Kreeka Vabariiki võtma vajalikke meetmeid kahekuulise tähtaja jooksul,
24. veebruaril 2000. Kuid Kreeka valitsus avaldas alles 2004. aasta veebruaris presidendi dekreedi, mis kaotas kõnealuse kohustuse
esitada asjaomane tunnistus.
Seega on komisjoni esimene väide põhjendatud.

Teine väide, mis puudutab tehnikakoja praktikat
Poolte argumendid
Teiseks väidab komisjon, et direktiivi 85/384 puudlikku kohaldamist tõendab tehnikakoja halduspraktika, sest kõnealune koda
ei vaata registreerimise avaldusi läbi direktiivis 85/384 sätestatud tähtaja jooksul ning isegi ei teavita taotlejaid registreerimisest
keeldumise põhjustest. Komisjon märgib, et 5. novembril 2001 on ta teinud teatud arhitektide poolt 7–10 kuud varem esitatud
vastuseta jäänud registreerimistaotluste osas järelepärimise. 1. aprilli 2002 seisuga polnud asjaomased taotlejad veel vastust
saanud.
Kreeka valitsus ei vaidlusta tehnikakoja puuduliku halduspraktika võimalikkust, mis võis kaasa tuua viivituse arhitekti kandidaatide
avalduste läbivaatamisel, kuid väidab, et võttes arvesse maavärinate sagedust Kreekas, peab tehnikakoda asjaomaste isikute
dokumente uurima suure tähelepanelikkusega, et hinnata nende isikute pädevust minimeerimaks maavärinaga seotud riske.
Euroopa Kohus kutsus Kreeka valitsust üles esitama kirjalikult täpseid andmeid tehnikakoja juures registreerimiseks esitatud
taotluste läbivaatamise kohta ning märkima iga taotluse puhul selle esitamise kuupäeva, registreerimise kuupäeva ning vajalikul
juhul kuupäeva, millal tehnikakoda küsis taotleja käest lisatõendeid.
21. jaanuari 2004. aasta vastuses märkis Kreeka valitsus, et selle kuupäeva seisuga oli kojale esitatud 41 registreerimistaotlust.
Viimaste analüüs näitab järgmist:
–        registreeriti 9 arhitekti,
–        2 arhitekti võtsid oma taotluse tagasi,
–        14 arhitekti, kes esitasid avalduse ajavahemikus 1988–2002 ning lisasid sellele kõik vajalikud dokumendid, registreeriti 8.
jaanuari 2004. aasta otsusega,
–        12 avaldust, mis esitati ajavahemikus 1992–2002, jäid puudulikuks,
–        2003. aastal oli esitatud 4 avaldust, mille juurde ei olnud lisatud vajalikke dokumente.
Euroopa Kohtu hinnang
Kreeka valitsuse 21. jaanuari 2004. aasta vastuses sisalduva teabe taustal märgib Euroopa Kohus, et põhjendatud arvamuses
sätestatud tähtaja lõpus oli 8 ülalmainitud 14 arhitekti puhul, kelle registreerimise menetlus oli 8. jaanuari 2004. aasta
seisuga lõpetatud, registreerimise menetlus kestnud rohkem kui kolm kuud, sest vastavad taotlused olid esitatud aastatel 1989,
1995, 1996, 1997 ja 1998.
Mis puudutab ülejäänud 12 ülalmainitud taotlust ja asjaomaste isikutega seotud dokumente, siis ametlik kiri, mis palus taotluse
esitanud isikuil täiendada oma avaldust, oli saadetud alles 30. detsembril 2002, samas kui 6 nendest olid taotluse esitanud
vastavalt 1992, 1995, 1997, 1998, 1999 ja 2000. Seega võib järeldada, et kohustuste rikkumise tuvastamisel asjakohase tähtaja
jooksul, st kaks kuud pärast 24. veebruaril 2000. aasta põhjendatud arvamuse kättesaamisest polnud need 6 taotlejat, kellest
mõned olid esitanud avalduse mitmeid aastaid tagasi, tehnikakojalt saanud ühtegi ametlikku teatist, mis oleks palunud neid
oma avaldust täiendada ning märkinud, millised tõendid on puudu.
Siinkohal peab märkima, et direktiivi 85/384 artikkel 20 nõuab, et menetlus, millega lubatakse asjaomasel isikul alustada
arhitektuurialast tegevust, tuleb lõpule viia nii kiiresti kui võimalik ja mitte hiljem kui kolme kuu jooksul pärast kõikide
selle isikuga seotud dokumentide esitamist. Ainukesteks eranditeks sellest nõudest on olukorrad, kui on esitatud kaebus või
direktiivi 85/384 artikli 17 lõikes 4 ja artikli 18 lõikes 2 nimetatud juhtudel on antud sisse uus läbivaatamise taotlus,
kui vastuvõtval liikmesriigil on üksikasjalikke andmeid tõsise juhtumi kohta, mis on aset leidnud enne asjaomase isiku sellesse
riiki elama asumist, või kui vastuvõttev liikmesriik teab, et kõnealuse direktiivi artikli 17 lõikes 3 nimetatud tõotus sisaldab
ebaõiget teavet. Sellisel juhul võib sellest teavitada päritolu- või lähteriiki ning ta alustab nende andmete õigsuse kontrollimist.
Teavitatud liikmesriik peab oma vastuse saatma kolme kuu jooksul.
Kreeka valitsus pole maininud ühtegi ülalnimetatud takistustest.
Mis puudutab Kreeka valitsuse poolt mainitud vajadust hinnata taotlejate pädevust maavärinaga seotud riskide minimeerimiseks,
et õigustada dokumentide läbivaatamise viivitust, siis ühelt poolt ei õigusta see argument arhitektidele registreerimise kohta
otsuse tegemist nii pika aja jooksul ning teisalt asjaomastele isikutele puuduolevate tõendite osas saadetud kirjadega viivitamist.
Kiire ning tõhus registreerimise menetlus on üks direktiivi 85/384 eesmärkidest. Seega hõlmab vajadus viia registreerimise
menetlus läbi nii kiiresti kui võimalik kogu avalduste läbivaatamisega seotud protseduuri ning samuti kohustab see esitama
üleskutse asjaomastele isikutele nii kiiresti kui võimalik täiendada oma taotlust puuduolevate tõenditega. See kohustus on
ka üks nendest, mis tuleneb EÜ artiklist 43, mille eesmärk on kaotada asutamisvabadusele seatud piirangud.
Kreeka valitsus ei ole esitanud ühtegi põhjendust, mis õigustaks tema pädevate ametiasutuste viivitust dokumentide läbivaatamisel
ning ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis viitaks sellele, et viivitused olid põhjustatud taotlejate enda hooletusest.
Seega on komisjoni teine väide põhjendatud.

Kohtukulud
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Kuna Kreeka Vabariik on võtnud vastu ja jätnud jõusse presidendi 22. märtsi 1993. aasta dekreedi nr 107/1993 artikli 3 lõike
1 punkti c sätted ning on aktsepteerinud seda, et Technico Epimelitirio Elladas (Kreeka tehnikakoda), mille juures registreerimine
on Kreekas arhitekti kutse pidamiseks kohustuslik, vaatab suure viivitusega läbi taotlusi, mille on esitanud ühenduse kodanikud,
kellel on välismaine diplom, mida nõukogu 10. juuni 1985. aasta direktiivi 85/384/EMÜ diplomite, tunnistuste ja muude arhitektuurialast
kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise ning asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku
rakendamise hõlbustamiseks võetavate meetmete kohta (EÜT L 223, lk 15) kohaselt peab tunnustama, siis on Kreeka Vabariik rikkunud
nimetatud direktiivist tulenevaid kohustusi.
2.
Mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: kreeka.