CELEX: 61985CJ0197
Social trygghet
Tillämpning av nationella regler om förhindrande av sammanträffande
Klassificering av en invaliditetspension från en annan medlemsstat

1 Genom dom av den 21 juni 1985, som inkom till domstolen den 26 juni 1985, har Cour du travail i Mons, i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget, ställt fyra frågor om tolkningen av artiklarna 48 och 51 i EEG-fördraget, av artikel 12 i rådets förordning nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen (EGT nr L 149, s. 2, fransk version; svensk specialutgåva, del 05, volym 01), och av artikel 7.1 b i rådets förordning nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 (EGT nr L 74, s. 1, fransk version; svensk specialutgåva, del 05, volym 01) för att kunna ta ställning till klassificeringen av en italiensk invaliditetspension med avseende på tillämpningen av de belgiska reglerna om förhindrande av sammanträffande.
2 Dessa frågor har uppkommit inom ramen för en tvist mellan å ena sidan Domenica Stefanutti, som är italiensk medborgare bosatt i Italien, och som själv erhåller italiensk invaliditetspension, och å andra sidan den belgiska försäkringsinstitutionen Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS), som avslog hennes ansökan om efterlevandepension efter hennes make, som hade arbetat i Belgien i nästan 18 år och i Italien i 15 år och som avled i februari 1977.
3 Detta avslagsbeslut, vilket grundades på en belgisk regel om förhindrande av sammanträffande som innebär att efterlevandepension inte skall utbetalas till en person som erhåller en belgisk eller utländsk invaliditetspension, begränsades till perioden mellan den 1 februari 1977 och den 1 april 1979, under vilken Domenica Stefanutti dock erhöll ett så kallat omställningsunderstöd. Från detta senare datum beviljades Domenica Stefanutti, sedan hon fyllt 60 år, den begärda efterlevandepensionen, eftersom i Belgien anses invaliditetspensionen för kvinnor, som uppnår pensionsåldern som i denna medlemsstat fastställts till 60 år, träda i stället för ålderspension, och en sådan ålderspension kan i princip sammanträffa med en efterlevandepension. ONPTS tillämpade dock en annan belgisk bestämmelse om förhindrande av sammanträffande som endast tillåter sådant sammanträffande upp till ett belopp som motsvarar 110 % av den beviljade efterlevandepensionen.
4 Domenica Stefanutti väckte därefter talan vid Tribunal du travail i Charleroi och gjorde gällande att hon hade rätt till en belgisk efterlevandepension från februari 1977 eftersom hennes italienska invaliditetspension, som inte kunde omvandlas till ålderspension, måste anses vara av samma slag som en ålderspension, varför den ovan först nämnda regeln om förhindrande av sammanträffande inte kunde tillämpas. Tribunal du travail gav sökanden rätt i detta men fann dock att den (belgiska) efterlevandepensionen och den (italienska) invaliditetspensionen, som likställs med en ålderspension, var av olika slag vilket innebar att de, i överensstämmelse med artikel 12 i förordning nr 1408/71, endast kunde sammanträffa upp till det belopp som fastställts i den andra av ovan nämnda regler om förhindrande av sammanträffande.
5 Såväl ONPTS som Domenica Stefanutti överklagade denna dom till Cour du travail i Mons. ONPTS gjorde gällande att det inte gick att likställa invaliditetspensionen med en ålderspension innan Domenica Stefanutti hade uppnått 60 års ålder, medan Domenica Stefanutti hävdade att enligt artikel 7.1 b i förordning nr 574/72, kunde hennes italienska pension, i fråga om sammanträffande med efterlevandepensionen, vid beräkningen enligt gemenskapsrätten endast beaktas i proportion till den försäkringsperiod som hennes döda make hade fullgjort i Belgien, och att hon således hade rätt till den efterlevandepension som var mest fördelaktig av den som följde av de nationella reglerna för beräkningen och den som följde av beräkningen gjord enligt gemenskapsrätten.
6 Det är mot denna bakgrund som Cour du travail i Mons har ställt följande tolkningsfrågor:
"1.  När änkan till en migrerande arbetstagare har förvärvat rätt till en personlig invaliditetspension i en medlemsstat, utan tillämpning av gemenskapsbestämmelser, och då hon i en annan medlemsstat gör anspråk på en efterlevandeförmån till följd av hennes makes arbete, även detta utan tillämpning av gemenskapsbestämmelserna, är det då förenligt med artiklarna 48 och 51 i Romfördraget att den institution i denna andra medlemsstat som beviljar efterlevandepensionen, vid tillämpningen av de regler om förhindrande av sammanträffade som föreskrivs i dess egen nationella lagstiftning beaktar den invaliditetspension som beviljats av den första staten, på samma sätt som den beaktar de invaliditetsförmåner som beviljats enligt dess egen lagstiftning?
2.  Om svaret på den första frågan blir jakande, hur skall man bedöma en invaliditetspension, som inte kan omvandlas till ålderspension, som beviljas av en annan medlemsstat, om lagstiftningen i en medlemsstat reglerar sammanträffande av en efterlevandepension som den staten beviljar, och en invaliditetsförmån eller en åldersförmån olika: skall den bedömas som en invaliditetsförmån eller som en åldersförmån? Måste man eventuellt skilja på om mottagaren av invaliditetspensionen har eller inte har uppnått pensionsåldern eller uppbär en åldersförmån?
3.  Skall denna pensionsålder vara den som föreskrivs i den lagstiftning som regeln om sammanträffande är hänförlig till eller den pensionsålder som föreskrivs i den lagstiftning som den förmån som inte kan omvandlas omfattas av och vars sammanträffande med en annan förmån regleras?
4.  Är bestämmelserna i artikel 7.1 b i förordning nr 574/72 tillämpliga på sammanträffande av en indirekt pension (efterlevandepension) och en direkt pension av annat slag (invaliditets- eller ålderspension)?"
7 För en utförligare redogörelse för de faktiska och de rättsliga omständigheterna, samt de till domstolen ingivna yttrandena hänvisas till förhandlingsrapporten. Handlingarna i målet i dessa delar återges i det följande endast i den mån domstolens argumentation kräver det.
Den första frågan
8 Innan denna fråga tas upp finns det anledning att erinra om att artikel 48-51 i EEG-fördraget utgör grund och ram för de förordningar som antagits för dess genomförande på socialförsäkringsområdet, till vilka förordning nr 1408/71 hör.
9 Den nationella domstolens första fråga går i huvudsak ut på huruvida i ett fall då en migrerande arbetstagares änka har förvärvat en personlig invaliditetspension utslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning och då hon i en annan medlemsstat gör anspråk på en efterlevandepension som hon har blivit berättigad till uteslutande enligt denna andra medlemsstats lagstiftning, förordning nr 1408/71 utgör hinder för tillämpning av denna andra medlemsstats regler om förhindrande av sammanträffande, som också omfattar utländska förmåner, på sammanträffande av sådana pensioner.
10 Det finns i detta hänseende anledning att påpeka att, enligt domstolens rättspraxis, när en arbetstagare erhåller en pension med stöd av enbart nationell lagstiftning så utgör inte bestämmelserna i förordning nr 1408/71 hinder för att denna nationella lagstiftning uteslutande och i sin helhet tillämpas på honom, inbegripet de nationella reglerna om förhindrande av sammanträffande (dom av den 5 maj 1983 i mål 238/81, Van der Bunt-Craig, Rec. s. 1385). Detta gäller även i det fall då en arbetstagares efterlevande gör anspråk på efterlevandepension.
11 Det skall emellertid noteras att det dessutom följer av domstolens fasta rättspraxis att om tillämpningen av enbart nationell lagstiftning visar sig vara mindre fördelaktig för den berättigade personen än tillämpningen av bestämmelserna i artikel 46 i förordning nr 1408/71, skall bestämmelserna i den artikeln tillämpas (dom av den 2 juli 1981 i förenade målen 116, 117 och 119-121/80, Celestre, Rec. s. 1737).
12 Vad gäller tillämpningen av bestämmelserna i nämnda artikel 46 finns det anledning att notera att det följer av artikel 12.2 sista meningen i förordning nr 1408/71 att bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner för den som samtidigt har andra socialförsäkringsförmåner inte får åberopas då en person får förmåner av samma slag på grund av invaliditet, ålderdom eller dödsfall. I detta sammanhang skall, enligt domstolens fasta rättspraxis (dom av den 5 juli 1983 i mål 171/82 Valentini, Rec. s. 2157), sociala trygghetsförmåner anses vara av samma slag när deras föremål och syfte, liksom deras beräkningsgrund och villkoren för beviljande av dem är identiska.
13 I detta avseende är det tillräckligt att fastställa att detta villkor i varje fall inte är uppfyllt om förmånerna har anknytning till olika yrkesmässiga karriärer och följaktligen även till olika försäkringsperioder. Detta är fallet då det, å ena sidan, är tal om en personlig invaliditetspension baserad på den yrkesmässiga karriär som den berättigade personen själv har fullgjort i en medlemsstat och, å andra sidan, en efterlevandepension baserad på den yrkesmässiga karriär som den berättigades döda make har fullgjort i en annan medlemsstat. Eftersom artikel 12.2 sista meningen i förordning nr 1408/71 inte är tillämplig kan nationella regler om förhindrande av sammanträffande därför, med stöd av den första meningen i samma artikel 12.2, även åberopas mot en person som är berättigad till förmåner enligt bestämmelserna i artikel 46 i förordning nr 1408/71.
14 Svaret på den första frågan blir således följande. När en migrerande arbetstagares änka har förvärvat rätt till en personlig invaliditetspension uteslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning och då hon i en annan medlemsstat gör anspråk på en efterlevandepension som har förvärvats uteslutande med stöd av denna andra medlemsstats lagstiftning, utgör inte förordning nr 1408/71 hinder för tillämpningen av denna andra medlemsstats regler om förhindrande av sammanträffande av nationella och utländska förmåner.
Den andra och den tredje frågan
15 Dessa två frågor rör endast problemet med klassificering av en invaliditetspension beviljad av en medlemsstat, i förhållande till reglerna om förhindrande av sammanträffande i en annan medlemsstat som utger en efterlevandepension som uteslutande har förvärvats med stöd av den statens lagstiftning.
16 Det skall erinras om att sådana frågor om klassificering uteslutande faller under nationell rätt. Det är således den nationella domstolen som skall bedöma innehållet i och tolkningen av bestämmelserna i dess egen lagstiftning om sammanträffande av förmåner.
17 Svaret på den andra och den tredje frågan blir således följande. Klassificeringen av en invaliditetspension beviljad av en annan medlemsstat, i förhållande till reglerna om förhindrande av sammanträffande i en medlemsstat som utger en efterlevandepension som har förvärvats uteslutande med stöd av den statens lagstiftning, regleras inte av gemenskapsrätten.
Den fjärde frågan
18 Av domen om hänskjutande framgår att den nationella domstolens fjärde fråga huvudsakligen går ut på huruvida bestämmelserna i artikel 7.1 b i förordning nr 574/72 är tillämpliga på sammanträffande av en efterlevandepension, som har förvärvats uteslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning, och en invaliditets- eller ålderspension av annat slag, som har förvärvats uteslutande med stöd av en annan medlemsstats lagstiftning.
19 Det skall i detta hänseende påpekas att eftersom sammanträffande av förmåner av annat slag redan kan omfattas av tillämpningsområdet för artikel 12.2 i förordning nr 1408/71, så kan det inte förhålla sig annorlunda vad gäller artikel 7.1 b som antogs för tillämpningen av artikel 12 i grundförordningen. Artikel 7.1 b avser emellertid endast förmåner som utges i överensstämmelse med artikel 46.2 i förordning nr 1408/71. Såsom det har påpekats i samband med den första frågan, skall dock beloppet för en pension, som har förvärvats utslutande med stöd av en medlemsstats nationella lagstiftning, i princip, fastställas enligt den lagstiftningen, utan att det är nödvändigt att beakta försäkringsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i andra medlemsstater.
20 Emellertid skall, vilket också påpekades i samband med den första frågan, bestämmelserna i artikel 46 i förordning nr 1408/71 tillämpas om tillämpningen av enbart nationell lagstiftning visar sig vara mindre fördelaktigt för mottagaren av en pension. Det skall i detta sammanhang klargöras att den jämförelse som skall göras till följd av artikel 46.1 andra stycket, är den mellan å ena sidan förmånen beräknad uteslutande i överensstämmelse med nationell rätt och med tillämpning av nationella regler om förhindrande av sammanträffande och, å andra sidan, förmånen beräknad i överensstämmelse med det gemenskapsrättsliga system som föreskrivs i artikel 46.2 och med tillämpning av den bestämmelse om förhindrande av sammanträffande som föreskrivs i artikel 12 i förordning nr 1408/71 och av den bestämmelse som antagits för dess genomförande, dvs. artikel 7 i förordning nr 574/72. Om denna sistnämnda beräkning visar sig vara fördelaktigare för mottagaren skall den användas, vilket innebär att den ifrågavarande förmånen fastställs i överensstämmelse med bestämmelserna i artikel 46.2 i förordning nr 1408/71.
21 Svaret på den fjärde frågan blir således följande. Bestämmelserna i artikel 7.1 b i förordning nr 574/72 är tillämpliga på sammanträffande av en efterlevandepension som har förvärvats uteslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning och en invaliditets- eller ålderspension av annat slag som har förvärvats uteslutande med stöd av en annan medlemsstats lagstiftning, när tillämpningen av enbart nationell lagstiftning definitivt visar sig vara mindre fördelaktig för mottagaren.
Beslut om rättegångskostnader
22 De kostnader som har förorsakats Italien och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
-angående de frågor som genom dom av den 21 juni 1985 förts vidare av Cour du travail i Mons - följande dom:
1)  När en migrerande arbetstagares änka uteslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning har förvärvat rätt till en personlig invaliditetspension och då hon i en annan medlemsstat gör anspråk på en efterlevandepension som förvärvats uteslutande med stöd av denna andra medlemsstats lagstiftning, utgör inte förordning nr 1408/71 hinder för tillämpningen av denna andra medlemsstats regler om förhindrande av sammanträffande av nationella och utländska förmåner.
2)  Klassificeringen av en invaliditetspension beviljad av en annan medlemsstat, i förhållande till reglerna om förhindrande av sammanträffande i en medlemsstat som utger en efterlevandepension som förvärvats uteslutande med stöd av den statens lagstiftning, regleras inte av gemenskapsrätten.
3)  Bestämmelserna i artikel 7.1 b i förordning nr 574/72 är tillämpliga på sammanträffande av en efterlevandepension som förvärvats uteslutande med stöd av en medlemsstats lagstiftning och en invaliditets- eller ålderspension av annat slag som har förvärvats uteslutande med stöd av en annan medlemsstats lagstiftning, när tillämpningen av enbart nationell lagstiftning definitivt visar sig vara mindre fördelaktig för mottagaren.