CELEX: 62002TJ0282
Konkurence
Uzņēmumu koncentrācijas kontrole
Regulas Nr. 4064/89 2., 3. un 8. pants
Koncentrācijas jēdziens
Dominējošā stāvokļa radīšana
Atļauja, kas atkarīga no noteiktu saistību ievērošanas
Samērīguma princips

Prāvas fakti
1       2002. gada 24. janvārī uzņēmums
Franz Haniel & Cie GmbH
(turpmāk tekstā – “
Haniel
”) un prasītāja Komisijai paziņoja par koncentrāciju saskaņā ar 4. pantu Padomes 1989. gada 21. decembra Regulā (EEK) Nr. 4064/89
par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 1. lpp.; pēc labojumiem no jauna publicēta OV 1990, L 257, 13. lpp.), kas
ir grozīta ar Padomes 1997. gada 30. jūnija Regulu (EK) Nr. 1310/97 (OV L 180, 1. lpp.). Saskaņā ar paziņojumu 1999. gadā
Haniel
un prasītāja, noslēdzot līgumu un iegādājoties no Vācijas uzņēmuma
RAG AG
(turpmāk tekstā – “
RAG
”) uzņēmuma daļas, ieguva kopīgu kontroli Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunkta nozīmē pār Nīderlandes uzņēmumu
Coöperatieve Verkoop- en Produktievereniging van Kalkzandsteenproducenten commun
(turpmāk tekstā – “
CVK
”) un tā vienpadsmit dalībnieku uzņēmumiem.
2
Haniel
ir daudzprofilu Vācijas holdinga uzņēmums, kas būvmateriālu jomā ražo un izplata tādus sienu būvmateriālus, kā kalcija silikāta
ķieģeļi, šūnu betons un lietošanai gatavs betons.
Haniel
pamatā darbojas Vācijā. Attiecībā uz Nīderlandi pirms koncentrācijas
Haniel
piederēja daļas vairākos kalcija silikāta ķieģeļus ražojošos uzņēmumos, kas ir
CVK
dalībnieki.
3       Prasītāja, kas agrāk piederēja Nīderlandes grupai
NBM Amstelland BV
, darbojas Nīderlandē būvmateriālu tirgū un vispārīgāk – celtniecības, loģistikas un izejmateriālu tirdzniecības tirgū. Lēmuma
2003/756/EK par Regulas Nr. 4064/89 piemērošanu, kas atzīst koncentrāciju par saderīgu ar kopējo tirgu un Līgumu par EEZ (lieta
COMP
/M.2650 −
Haniel
/
Cementbouw
/
JV
[
CVK
]) (turpmāk tekstā –“Apstrīdētais lēmums”) pieņemšanas brīdī prasītāja piederēja investīciju sabiedrībai
CVC Capital Partners Group Ltd
.
4
CVK
pastāv kopš 1947. gada un sākotnēji bija nodarbināts ar tā dalībnieku uzņēmumu, Nīderlandes kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju,
produkcijas pārdošanu. Saskaņā ar Nīderlandes tiesībām 1989. gadā
CVK
tika pārveidots par kooperatīvu ar mērķi uzlabot sadarbību starp dalībniekiem.
5       Pirms koncentrācijas norises pieci no vienpadsmit
CVK
dalībnieku uzņēmumiem –
Kalkzandsteenfabriek De Hazelaar BV
(turpmāk tekstā – “
De Hazelaar
”),
Kalkzandsteenindustrie Loevestein BV
(turpmāk tekstā – “
Loevestein
”),
Steenfabriek Boudewijn BV
(turpmāk tekstā – “
Boudewijn
”),
Kalkzandsteenfabriek Hoogdonk BV
(turpmāk tekstā – “
Hoogdonk
”) un
Kalkzandsteenfabriek Rijsbergen BV
(turpmāk tekstā – “
Rijsbergen
”) – bija
Haniel
meitas sabiedrības. Trīs ķieģeļu ražotnes –
Kalkzandsteenfabriek Harderwijk BV
(turpmāk tekstā – “
Harderwijk
”),
Kalkzandsteenfabriek Roelfsema BV
(turpmāk tekstā – “
Roelfsema
”) un
Kalkzandsteenfabriek Bergumermeer BV
(turpmāk tekstā – “
Bergumermeer
”) bija prasītājas meitas sabiedrības, bet divi ražotāji –
Anker Kalkzandsteenfabriek BV
(turpmāk tekstā – “
Anker
”) un
Vogelenzang Fabriek van Bouwmaterialen BV
(turpmāk tekstā – “
Vogelenzang
”) bija
RAG
meitas uzņēmumi. Visbeidzot, viens no ražotājiem, uzņēmums
Van Herwaarden Hillegom BV
(turpmāk tekstā – “
Van Herwaarden
”), atradās
Haniel
([konfidenciāli] %) (
), prasītājas ([konfidenciāli] %) un
RAG
([konfidenciāli] %) kopīgā īpašumā.
6       1998. gadā Nīderlandes
Mededingingsautoriteit
(Nīderlandes konkurences iestāde, turpmāk tekstā – “
NMa
”) saņēma paziņojumu par koncentrācijas projektu, saskaņā ar kuru
CVK
paredzēja iegūt kontroli pār savu dalībnieku uzņēmumiem. Kontrole tiktu nodota ar pūlinga līguma noslēgšanu un
CVK
statūtu grozīšanu. 1998. gada 23. aprīlī
NMa
nolēma uzsākt tā dēvēto procedūras “otro fāzi”. Ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu
NMa
noslēdza procedūras otro fāzi un atļāva attiecīgo projektu.
7       Pirms šīs darbības tika izdarītas,
RAG
pieņēma lēmumu savas daļas
CVK
dalībnieku uzņēmumos pārdot
Haniel
un prasītājai. 1999. gada martā lietas dalībnieki par saviem nodomiem paziņoja
NMa
. Ar 1999. gada 26. marta vēstuli tā viņām norādīja, ka plānotā daļu nodošana nav koncentrācija 1997. gada 22. maija
wet van 22 mei 1997 houdende nieuwe regels omtrent de economische mededinging
(
Mededingingswet
) (Likums, kas nosaka jaunus nosacījumus konkurencei ekonomikā) (
Stb. 1997
, Nr
) nozīmē, ja vien ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu atļautā darbība tiek realizēta pirms minētās daļu nodošanas.
8       1999. gada 9. augustā
CVK
un tā dalībnieku uzņēmumi noslēdza pūlinga līgumu, kas norādīts šī sprieduma 6. punktā.
CVK
statūti tika grozīti tajā pat dienā, ievērojot pūlinga līguma noteikumus (šie divi darījumi turpmāk tiek dēvēti par “darījumu
pirmo grupu”). Tāpat arī tajā pašā dienā
RAG
nodeva
Haniel
un prasītājai savas daļas trīs
CVK
dalībnieku uzņēmumos (
Anker
,
Vogelenzang
un
Van Herwaarden
), kuri turklāt noslēdza sadarbības līgumu, kas koordinē to sadarbību
CVK
(abi šie darījumi kopā turpmāk tiek dēvēti par “darījumu otro grupu”).
9       Pēc tam, kad Komisija, pārbaudot divas citas
Haniel
paziņotās koncentrācijas (lietas
COMP
/M.2495 –
Haniel
/
Fels
un
COMP
/M.2568 –
Haniel
/
Ytong
), uzzināja par 1999. gada 9. augusta darbībām, tā ar 2001. gada 22. oktobra vēstuli paziņoja prasītājai un pārējiem dalībnieku
uzņēmumiem, ka saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 4. pantu tai ir jāpaziņo par koncentrāciju.
10     Kā jau ir minēts šī sprieduma 1. punktā, 2002. gada 24. janvārī
Haniel
un prasītāja paziņoja par koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 4. pantu.
11     2002. gada 25. februārī Komisija pieņēma lēmumu atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta c) apakšpunktam par to,
ka paziņotās koncentrācijas saderība ar kopējo tirgu un līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu (turpmāk tekstā – “EEZ”) rada nopietnas
šaubas.
12     2002. gada 25. aprīlī Komisija nosūtīja paziņojumu par iebildumiem lietas dalībniekiem, kas iesniedza paziņojumu par koncentrāciju.
Prasītāja uz to atbildēja ar 2002. gada 13. maija vēstuli.
13     2002. gada 16. maijā Komisija uzsāka attiecīgo lietas dalībnieku noklausīšanos.
14     Pēc pirmā saistību piedāvājuma projekta, kas tika iesniegts 2002. gada 28. maijā un ko Komisija atzina par nepietiekamu, lai
atrisinātu tās konstatēto konkurences problēmu,
Haniel
un prasītāja 2002. gada 5. jūnijā iesniedza galīgo saistību piedāvājumu.
15     2002. gada 26. jūnijā Komisija pieņēma Apstrīdēto lēmumu, kurā tā nolēma, ka paziņotā koncentrācija ir saderīga ar kopējo
tirgu un līguma par EEZ darbību (Apstrīdētā lēmuma 1. punkts), tāpēc ka
Haniel
un prasītāja pilnībā ievēro minētā lēmuma pielikuma 27., 28., 32.–35. un 40. punktā norādītās saistības (Apstrīdētā lēmuma
2. punkts) un pilnībā izpilda pārējās pielikumā minētās saistības (Apstrīdētā lēmuma 3. punkts). Viena no būtiskām Apstrīdētā
lēmuma 2. punktā norādītām saistībām ir
CVK
darbības izbeigšana [konfidenciāli] laikā no Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīža. Apstrīdētais lēmums, izņemot konfidenciālo
informāciju, ir publicēts
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
2003. gada 30. oktobrī (OV L 282, 1. lpp.; labojums OV L 285, 52. lpp.).

Process un lietas dalībnieku prasījumi
16     Ar prasības pieteikumu, kas Tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 11. septembrī, prasītāja atbilstoši EKL 230. pantam cēla
šo prasību.
17     Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 14. pantam un pēc Ceturtās palātas priekšlikuma Pirmās instances tiesa pēc lietas
dalībnieku uzklausīšanas saskaņā ar Reglamenta 51. pantu nolēma nodot lietu izskatīšanai paplašinātā iztiesāšanas sastāvā.
18     Pēc tiesneša referenta ziņojuma Pirmās instances tiesa (Ceturtā paplašinātā palāta) nolēma sākt mutvārdu procesu un procesa
organizatorisko pasākumu ietvaros lūdza lietas dalībniekus rakstveidā atbildēt uz jautājumiem un iesniegt noteiktus dokumentus.
Lietas dalībnieki izpildīja šos lūgumus noteiktajā termiņā.
19     2005. gada 6. jūlija tiesas sēdē Pirmās instances tiesa uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un viņu atbildes
uz jautājumiem.
20     Prasītājas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       atcelt Apstrīdēto lēmumu;
–       piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
21     Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–       noraidīt prasību;
–       piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Juridiskais pamatojums
22     Prasītāja savas prasības atbalstam būtībā izvirza trīs pamatus. Pirmajā pamatā tā apgalvo, ka Komisija nav kompetenta pārbaudīt
attiecīgos darījumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89 3. pantu. Otrajā pamatā tā apgalvo, ka Komisija ir kļūdījusies vērtējumā
par dominējošā stāvokļa radīšanu koncentrācijas rezultātā, tādējādi pārkāpjot Regulas Nr. 4064/89 2. pantu. Visbeidzot, trešais
pamats balstās uz Regulas Nr. 4064/89 3. panta un 8. panta 2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpumu.
1.
Par pirmo pamatu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt attiecīgos darījumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89 3. pantu
23     Šim pamatam ir trīs daļas. Pirmajā daļā ir aplūkota Komisijas nekompetence pārbaudīt
RAG
darījumus, jo kontrolē pār
CVK
nav notikušas izmaiņas. Otrā daļa attiecas uz to, ka Komisija nav kompetenta uzskatīt divus dažādus darījumus par vienu koncentrāciju
un to, ka šajā gadījumā nav notikusi koncentrācija Regulas Nr. 4064/89 3. panta nozīmē. Trešā daļa attiecas uz to, ka Komisija
nav kompetenta pārbaudīt
CVK
kontroli pār tā dalībniekiem uzņēmumiem, tāpēc ka
NMa
to ir atļāvusi.

Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz Komisijas nekompetenci pārbaudīt RAG darījumu, jo nav mainījusies kontrole pār
CVK
Lietas dalībnieku argumenti
24     Prasītāja apgalvo, ka Komisija nav kompetenta, pamatojoties uz Regulu Nr. 4064/89, pārbaudīt
RAG
darījumu, jo šīs darbības rezultātā
Haniel
un prasītāja neieguva kopīgu kontroli pār
CVK
.
25     Pirmkārt, prasītāja apstrīd apgalvojumus Apstrīdētajā lēmumā, ka pirms
RAG
darījuma
CVK
dalībnieku sapulcē bija iespējams mainīgs vairākums.
26     Visupirms prasītāja uzskata šos apgalvojumus par pārsteidzošiem, jo
NMa
1998. gada 23. aprīļa un 1998. gada 20. oktobra lēmumos šāda iespējamība nav pieminēta.
27     Turklāt prasītāja ir izbrīnīta, ka Apstrīdētajā lēmumā nav konkrēti izanalizēts, vai pirms
RAG
darījuma
CVK
dalībnieku sapulcē bija iespējams mainīgs vairākums. Prasītāja uzskata, ka Komisija nevar aprobežoties, kā tā ir izdarījusi
Apstrīdētajā lēmumā, ar apgalvojumu, ka pirms šī darījuma vairākums bija mainīgs, nesniedzot ne mazākos pierādījumus par to,
ka nepastāvēja kopīgas dalībnieku intereses vai trūka pastāvīgs vairākums Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu
Regulā Nr. 4064/89 (OV 1998, C 66, 5. lpp.) 35. punkta nozīmē. Prasītāja uzskata, ka Komisijai nav izdevies pierādīt, ka pirms
RAG
darījuma “nebija kontroles” pār
CVK
. Prasītāja precizē, ka, ņemot vērā kopīgo interešu spēku
CVK
“dalībnieku” vidū pirms
RAG
darījuma, īpaši pamatojoties uz pūlinga līgumu, Komisijas pienākums bija pierādīt kontroles neesamību pirms šī darījuma.
28     Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā apgalvotās veto tiesības, kuras kopā ieguva tā un
Haniel
, nerada kopīgu kontroli pār
CVK
, kas ir neatkarīga saimnieciska vienība.
29     Pirmām kārtām Komisija ir vienkārši pieņēmusi, ka prasītājai un
Haniel
bija veto tiesības
CVK
lēmējinstitūcijās.
30     Vispirms prasītāja apgalvo, ka Komisija nav ievērojusi prasītājas un
Haniel
sniegtās garantijas
NMa
, paziņojot par pūlinga līguma projektu, kas apstiprināts ar 1998. gada 20. oktobra lēmumu. Šīs garantijas paredzēja, ka
CVK
valde, pirmkārt, sastāvēs tikai no
CVK
dalībnieku pārstāvjiem vai neatkarīgām personām un ka netiks akceptēts neviens dalībnieks no sabiedrībām, kas pieder vienu
vai vairāku
CVK
dalībnieku mātes sabiedrībai. Otrkārt,
CVK
uzraudzības padome tiks pārsvarā veidota no neatkarīgiem dalībniekiem. Prasītāja apgalvo, ka šie noteikumi garantē, ka ne
prasītāja, ne
Haniel
nevar ietekmēt
CVK
stratēģiskos komerclēmumus.
31     Tālāk prasītāja apgalvo, ka saskaņā ar Nīderlandes civilkodeksu tādas apvienības kā
CVK
lēmējinstitūcijām ir jāpieņem savi lēmumi tikai uzņēmuma un nevis tā dalībnieku interesēs. Līdz ar to prasītāja apgalvo,
ka ne tā, ne
Haniel
nevarēja ne juridiski, ne faktiski ietekmēt
CVK
lēmējinstitūciju stratēģiskos komerclēmumus. Sekojoši prasītāja apgalvo, ka 1998. gada 20. oktobra lēmums, kurā ir akceptētas
tās un
Haniel
piedāvātās garantijas, ir radījis tai tiesisku paļāvību, kas ir vēl viens iemesls, lai Komisija konkrēti pierādītu, ka
Haniel
un prasītāja varēja būtiski ietekmēt
CVK
lēmumus.
32     Otrkārt, prasītāja apstrīd Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā izdarīto Komisijas secinājumu, ka tās un
Haniel
sadarbības līgums, trīs kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju
CVK
dalībnieku uzņēmumu slēgšana un noteikti
Haniel
iekšējai lietošanai paredzēti dokumenti raksturo tās un
Haniel
veikto kopīgo kontroli pār
CVK
. Par sadarbības līgumu starp
Haniel
un prasītāju tā apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā citētie līguma noteikumi attiecas tikai uz [konfidenciāli] lietošanu, tāpēc
tos nevar automātiski uzskatīt par tādiem, kas ietekmē
CVK
stratēģiskos lēmumus. Kas attiecas uz trīs
CVK
dalībnieku uzņēmumu slēgšanu, prasītāja atgādina, ka par šo jautājumu tās un
Haniel
starpā nav noslēgts neviens līgums un ka pēc pūlinga līguma noslēgšanas tieši
CVK
, pamatojoties uz tā veikto komerciālo analīzi, nolēma uzsākt šo slēgšanu. Par
Haniel
iekšējai lietošanai paredzētajiem dokumentiem prasītāja apgalvo, ka, tā kā tai bija atļauts iepazīties ar šiem dokumentiem,
tā var apliecināt, ka tie nepierāda ne kopīgas kontroles pastāvēšanu, ne nepastāvēšanu, lai būtu vajadzība piemērot Regulu
Nr. 4064/89, bet atspoguļo subjektīvas
Haniel
intereses, kas uz šo lietu neattiecas.
33     Visbeidzot un treškārt, prasītāja uzskata, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pietiekami pamatot Apstrīdēto lēmumu
trīs aspektos: vispirms attiecībā uz
CVK
koalīciju maiņām pirms
RAG
darījuma, īpaši, nepaskaidrojot iemeslus, kāpēc tā uzskata citādāk nekā
NMa
, otrkārt, – attiecībā uz Komisijas iemesliem uzskatīt, ka
Haniel
un tās piedāvātās garantijas
NMa
nav pietiekamas, lai izslēgtu kopīgas kontroles iespēju un, visbeidzot, attiecībā uz atzinumu, ka sadarbības līgums starp
Haniel
un prasītāju, dažu kalcija silikāta ķieģeļu ražošanas uzņēmumu slēgšana un
Haniel
iekšējai lietošanai paredzētie dokumenti apliecina kopīgo kontroli pār
CVK
.
34     Ievadā Komisija atgādina, ka Apstrīdētajā lēmumā tā
RAG
darījumu neuzskata par atsevišķu darbību. Pūlinga līgums, t.i.,
CVK
kontroles pār tā dalībniekiem uzņēmumiem pārņemšana, un
RAG
darījums, ar kuru
Haniel
un prasītāja pārņem kontroli pār
CVK
, iegūstot daļas, kas agrāk piederēja
RAG
CVK
dalībniekos uzņēmumos, ir uzskatāms par vienu un to pašu koncentrāciju.
35     Vispirms Komisija iebilst, ka ir vispārējs princips, ka, ja diviem dalībniekiem ir vienādi sadalītas balsstiesības vienā uzņēmumā,
no šīs situācijas, kas ir aprakstīta iepriekš 27. punktā minētā Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu 20. punktā,
izriet to veto tiesības un tātad – kopīga uzņēmuma kontrole. Šajā gadījumā pirms koncentrācijas ne prasītājai, ne
Haniel
, ne
RAG
nebija veto tiesību. Turklāt Komisija uzsver, ka, kaut arī nevar izslēgt iespēju, ka īpašos izņēmuma apstākļos mazākuma dalībnieki,
kam nepieder veto tiesības, var faktiski kopīgi kontrolēt uzņēmumu, prasītāja savā prasības pieteikumā nav pamatojusi, ka
pirms koncentrācijas realizēšanas iepriekš minētajiem trim dalībniekiem bija spēcīgas kopīgas intereses. Šajā sakarā Komisija
arī apgalvo, ka prasītājas argumentācijas mēģinājumā replikā, ka pastāvēja šādas kopīgas intereses, īpaši, pamatojoties uz
pūlinga līgumu, nav ņemts vērā, ka tā ir koncentrācijas dabiska sastāvdaļa un tātad neattiecas uz laikposmu pirms 1999. gada
9. augusta. Komisija uzskata, ka šādos apstākļos ir jāatzīst, ka trim dalībniekiem bija dažādas intereses, un jādomā, ka pirms
koncentrācijas bija iespējamas
CVK
vairākuma izmaiņas.
36     Turklāt attiecībā uz argumentu par
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmuma un prasītājas un
Haniel
Komisijai piedāvāto garantiju neņemšanu vērā Komisija uzsver, ka
NMa
pārbaudīja citu koncentrācijas darbību saistībā ar citām tiesību normām. Pirmkārt,
NMa
paziņotā koncentrācija nav vispār īstenota, un 1999. gada 9. augustā tika realizēta cita koncentrācija, ar to saprotot darījumu
pirmo un otro grupu, par kuriem bija jāpaziņo saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89. Otrkārt,
NMa
novērtēja paziņojumu par kontroli atbilstoši Nīderlandes konkurences tiesībām, bet Komisija to dara saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89.
Tā Komisija apgalvo, ka jautājums par vairākuma maiņu neattiecas uz
NMa
, bet Komisija turpretim, piemērojot Regulu Nr. 4064/89 citas koncentrācijas gadījumā, ir norādījusi uz šīs vairākuma maiņas
nozīmīgumu, uzskatot, ka tas, ka tās kļuva iespējamas, pateicoties koncentrācijai, apliecina jebkādas iepriekšējas
CVK
kontroles neesamību. Prasītājas pieminētās garantijas neko nemaina šajā secinājumā, jo tās vienīgi samazina iespēju atrasties
tās vadības institūcijās personām, kuras darbojas
CVK
“galīgajos dalībniekos”. Tomēr šo institūciju locekļus ieceļ
CVK
dalībnieku sapulcē pēc tā direktoru priekšlikuma, kurus savukārt ieceļ attiecīgie dalībnieki. Tādēļ Komisija uzsver, ka ir
maz ticams, ka
CVK
vadības institūciju locekļi darbojas, neņemot vērā to intereses, kuru kompetencē ir pieņemt galīgo lēmumu par viņu iecelšanu
vai atsaukšanu, proti, prasītājas un
Haniel
kā “galīgo dalībnieku” intereses.
37     Turklāt Komisija uzsver, ka Nīderlandes Civilkodeksa normas neietekmē secinājumu, ka prasītāja un
Haniel
iegūst kopīgu kontroli pār
CVK
. Komisija apgalvo, pirmkārt, ka, lai gan pēc Nīderlandes tiesībām uzņēmuma vadības institūciju lēmumi ir jāpieņem tā interesēs,
dalībnieku intereses vienmēr ir apstāklis, kas jāņem vērā, lai vispār noteiktu, kas ir uzņēmuma interesēs. Otrkārt, Komisija
norāda, ka attiecības starp
CVK
un prasītāju ir pielīdzināmas attiecībām, ko uztur meitas sabiedrība un mātes sabiedrība, jo Nīderlandes sabiedrību tiesības
liek meitas sabiedrībām sekot mātes sabiedrības instrukcijām, tas pats notiktu arī tad, kad divi uzņēmumi – prasītāja un
Haniel
– kopīgi kontrolētu kopuzņēmumu.
38     Komisija tāpat arī apstrīd prasītājas iebildes par Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumu, saskaņā ar kuru sadarbības līgums, trīs
CVK
dalībnieku uzņēmumu slēgšana un
Haniel
iekšējie dokumenti raksturo prasītājas un
Haniel
veikto kopīgo kontroli pār
CVK
. Šajā sakarā Komisija apgalvo, ka šie elementi vienīgi ilustrē kopīgas kontroles pastāvēšanu, uz kuru ir norādīts Apstrīdētā
lēmuma 13.–17. apsvērumā, kam prasītāja cita starpā piekrīt savā replikā. Tādēļ prasītājai un
Haniel
piederošās veto tiesības attiecībā uz
CVK
vadības institūciju izveidošanu pašas par sevi ir pietiekamas, lai konstatētu to kopīgo kontroli pār
CVK
. Katrā ziņā Komisija uzskata, ka divi pirmie elementi skaidri raksturo prasītājas un
Haniel
iespēju ietekmēt
CVK
darbību un stratēģiskos lēmumus. Par
Haniel
iekšējiem dokumentiem Komisija uzskata, ka tie apliecina apgalvojumu, ka
Haniel
un prasītājas nodoms bija kopīgi pārņemt kontroli pār
CVK
.
39     Visbeidzot, Komisija nepiekrīt arī prasītājas apgalvojumiem, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.
Pirmās instances tiesas vērtējums
–       Ievada piezīmes
40     Ievadā ir jāatgādina, ka atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam ar nosaukumu “Koncentrācijas definīcija”:
“1. Koncentrācija uzskatāma par izveidojušos, ja:
a)      apvienojas viens vai vairāki iepriekš neatkarīgi uzņēmumi, vai
b)      –       viena vai vairākas personas, kas jau kontrolē vismaz vienu uzņēmumu vai
–       vienu vai vairākus uzņēmumus,
ar vērtspapīru vai aktīvu pirkšanu, ar līgumu vai kādu citu līdzekli iegūst tiešu vai netiešu kontroli pār vienu vai vairākiem
uzņēmumiem vai to daļām.
2. [..] Tāda kopuzņēmuma veidošana, kas ilgstoši veic visas autonomas saimnieciskas vienības funkcijas [..] 1. panta b) apakšpunkta
izpratnē.
3. Šīs regulas izpratnē kontroli veido tiesības, līgumi vai citi līdzekļi, kas vai nu atsevišķi vai visi kopā, ņemot vērā
faktiskos vai juridiskos apsvērumus, piešķir iespēju realizēt izšķirošu ietekmi uz uzņēmumu, jo īpaši ar:
a)      īpašuma tiesībām vai tiesībām izmantot visus uzņēmuma aktīvus vai daļu no tiem;
b)      tiesībām vai līgumiem, kas piešķir izšķirošu ietekmi uz uzņēmuma institūciju sastāvu, balsošanu vai lēmumiem.
4. Kontroli iegūst personas vai uzņēmumi, kas:
a)      ir tiesību turētāji vai kam pienākas tiesības, pamatojoties uz attiecīgiem līgumiem, vai
b)      nebūdami šādu tiesību turētāji vai tādi, kam pienākas tiesības saskaņā ar šādiem līgumiem, tomēr ir tiesīgi izmantot tiesības,
kas no tām izriet.
[..]”
41     Koncentrācijas rezultātā tiek iegūta cita starpā kontrole pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem, vai nu ar tikai viena uzņēmuma,
vai arī ar divu vai vairāku kopīgi darbojošos uzņēmumu starpniecību, pieņemot, ka, lai arī kādā formā būtu iegūta kontrole,
tā, ņemot vērā faktiskos un juridiskos apstākļus katrā no gadījumiem un pamatojoties uz tiesību normām, līgumiem vai citiem
līdzekļiem, rada iespēju noteiktā veidā ietekmēt iegūtā uzņēmuma darbību.
42     Kā Komisija ir precizējusi sava paziņojuma par koncentrācijas jēdzienu 19. punktā, kas minēts iepriekš 27. punktā, kurš būtībā
ir atkārtots Apstrīdētā lēmuma 14. apsvērumā un kuru prasītāja nav apstrīdējusi, kopīga kontrole pastāv tad, ja divi vai vairāki
uzņēmumi vai personas var izšķirošā veidā ietekmēt citu uzņēmumu, tas nozīmē, ka tās var bloķēt lēmumu, kas nosaka uzņēmuma
komercstratēģiju, pieņemšanu. Tādējādi kopīga kontrole atļauj diviem vai vairākiem uzņēmumiem faktiski bloķēt stratēģisku
lēmumu pieņemšanu. Tātad šie dalībnieki neapšaubāmi nosaka kopuzņēmuma komercpolitiku.
43     Šajā gadījumā Komisija Apstrīdētā lēmuma 15.–17. apsvērumā ir devusi šādu skaidrojumu:
“(15) Iegūstot
RAG
daļas,
Haniel
un
Cementbouw
ir ieguvušas kopīgu kontroli pār
CVK
. To netiešā līdzdalība 50 % apmērā dod
Haniel
un
Cementbouw
iespēju īstenot veto tiesības
CVK
dalībnieku sapulcē (
ledenvergadering
). Veto tiesības ir radušās pēc
RAG
izstāšanās, jo tās piedalīšanās dalībnieku sapulcē nodrošināja mainīgu vairākumu un attiecīgi liedza dalībniekiem iespēju
pārņemt kontroli dalībnieku sapulcē.
(16)
CVK
dalībnieku sapulce lemj par
CVK
lēmējinstitūciju sastāvu, t.i., par valdi (
Raad van Bestuur
) un uzraudzības padomi (
Raad van Commissarissen
). Statūti un pūlinga līgums, izdarot izvēli, tam nosaka ierobežojumu, ka neviens valdes loceklis un tikai uzraudzības padomes
locekļu mazākums var vienlaikus ieņemt amatus
CVK
dalībnieku sabiedrībās.
(17) Pilnvaras lemt par uzņēmumu lēmējinstitūciju sastāvu ir būtisks stratēģisks lēmums. Koncentrācijas regulas nozīmē veto
tiesības šajā lēmumā rada to īpašniekam iespēju kontrolēt uzņēmumu, šajā gadījumā
CVK.
Tiešām, pieņemot savus lēmumus, šo lēmējinstitūciju locekļi ņem vērā veto tiesību īpašnieku viedokli.”
44     Arī Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā Komisija norāda:
“(19)
Haniel
un
Cementbouw
kontroles pār
CVK
iegūšanu parāda arī sadarbības līgums, ko šie uzņēmumi ir noslēguši pūlinga līguma ietvaros.
Haniel
un
Cementbouw
tur noregulē noteiktus to sadarbības
CVK
ietvaros aspektus (11. apsvērums). Vēl pirms darījuma
Haniel
un
Cementbouw
bija precīzi apspriedušas dažus
CVK
vadības lēmumus, kas jāpieņem pēc šī darījuma īstenošanas, īpaši trīs no vienpadsmit rūpnīcu, kas ražo kalcija silikāta ķieģeļus,
slēgšanu; tātad puses acīmredzami, noslēdzot pūlinga līgumu, balstījās uz šiem lēmumiem. Dokumentos, kas koncerna
Haniel
vadības iekšējā lēmuma pieņemšanai izstrādāti par šeit aplūkoto darījumu, ir vispārīgi norādīts, ka, vismaz pēc
Haniel
domām, pūlinga līguma noslēgšana dos pusēm iespēju kopīgi kontrolēt
CVK
.”
45     No iepriekš minētajiem Apstrīdētā lēmuma fragmentiem izriet, ka Komisija konstatēja, ka
Haniel
un prasītāja ir pārņēmušas kontroli pār
CVK
, neatkarīgi no šī pamata otrajā daļā izvirzītā jautājuma, vai šajā gadījumā ir notikusi viena vai vairākas koncentrācijas.
Tādēļ, kaut arī Komisija dokumentos ir atzīmējusi, ka tā Apstrīdētajā lēmumā nav lēmusi tikai par
RAG
darījumu, bet gan par koncentrāciju, kas sastāv no 8. punktā minēto darījumu pirmās un otrās grupas, katrā gadījumā ir jāatzīst,
ka, nosakot, ka
Haniel
un prasītāja ir kopīgi pārņēmušas kontroli pār
CVK,
Komisija ir balstījusies tikai uz otro darījumu grupu.
46     Ir jāprecizē, ka, pirmkārt, prasītāja būtībā norāda, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, īpaši pirms
RAG
darījuma,
CVK
kopīgi kontrolēja trīs dalībnieki, prasītāja,
Haniel
un
RAG
– kā tā norāda, apgalvojot, ka pastāvēja “spēcīga
CVK
dalībnieku interešu kopība” (skat. iepriekš 27. punktu), kāda ir norādīta iepriekš minētā Komisijas Paziņojuma par koncentrācijas
jēdzienu 30.–35. punktā – un iebilst, ka Komisija pirms atzinuma izdarīšanas, ka
Haniel
un prasītāja ir “ieguvušas kontroli” pār
CVK
, nav pierādījusi
CVK
dalībnieku “kopīgo interešu neesamību” pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas. Otrkārt, prasītāja uzsver, ka garantijas,
kas piedāvātas
NMa
, paziņojot par iepriekš 8. punktā minēto darījumu pirmās grupas projektu, attiecībā uz
CVK
valdes un uzraudzības padomes sastāvu izslēdz jebkādu kopīgu kontroli pār tām, jo
Haniel
un prasītājai nebūtu veto tiesību stratēģisku uzņēmuma lēmumu pieņemšanā.
47     Tātad, pirmkārt, ir jāpārbauda prasītājas apgalvojums, ka šie trīs dalībnieki kopīgi kontrolēja
CVK
pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas. Ja atbilde ir negatīva, Pirmās instances tiesa, otrkārt, vērtēs, kā to apliecina
Apstrīdētais lēmums, vai darījumu otrās grupas, īpaši
RAG
darījuma, rezultātā radās
Haniel
un prasītājas kopīga kontrole. Visbeidzot un treškārt, Pirmās instances tiesa pārbaudīs prasītājas celtos iebildumus par
to, ka Apstrīdētajā lēmumā ir nepietiekami pamatots atzinums par kopīgas kontroles iegūšanu pār
CVK
.
–       Par prasītājas apgalvojumiem par kopīgas kontroles pār
CVK
pastāvēšanu pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas
48     Ir jāatzīmē, ka atzinums, kas izdarīts Apstrīdētā lēmuma 15. apsvērumā, ka
RAG
piedalīšanās
CVK
dalībnieku sapulcē atļauj mainīt vairākumu un izslēdz iespēju, ka dalībnieki varētu pārņemt kontroli, izvirza nepieciešamību
vēlreiz interpretēt datus, kas attiecas uz sabiedrības kapitāla un attiecīgo balsstiesību sadali, kuri ir atspoguļoti Apstrīdētā
lēmuma 5. apsvērumā.
49     Šie dati parāda, kādu procentos izteiktu daļu no
CVK
kapitāla katrs no tā dalībniekiem ir ieguvis un kādas balsstiesības tiem pienākas saskaņā ar
CVK
statūtiem:
–
De Hazelaar
[konfidenciāli] %
–
Loevestein
[konfidenciāli] %
–
Boudewijn
[konfidenciāli] %
–
Hoogdonk
[konfidenciāli] %
–
Rijsbergen
[konfidenciāli] %
–
Harderwijk
[konfidenciāli] %
–
Roelfsema
[konfidenciāli] %
–
Bergumermeer
[konfidenciāli] %
–
Anker
[konfidenciāli] %
–
Vogelenzang
[konfidenciāli] %
–
Van

Herwaarden
[konfidenciāli] %.
50     Ir jāpiemin, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas
Haniel
piederēja pieci no iepriekš minētajiem uzņēmumiem, prasītāja bija
Harderwijk
,
Roelfsema
un
Bergumermeer
mātes uzņēmums un
RAG
piederēja
Anker
un
Vogelenzang
. Attiecībā uz uzņēmumu
Van Herwaarden
Haniel
piederēja [konfidenciāli] % no tā sabiedrības kapitāla, prasītājai [konfidenciāli] % un
RAG
[konfidenciāli] %.
51     No tā izriet, ka pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas
Haniel
netieši piederēja [40–45] (
) %
CVK
sabiedrības kapitāla ([konfidenciāli] %, kopā ņemot piecu pirmo uzņēmumu daļas + [konfidenciāli] % no līdzdalības ar [konfidenciāli]
%
Van Herwaarden
), kā arī ka prasītāja un
RAG
ieguva attiecīgi [40–45] % ([konfidenciāli] %, kopā ņemot tās trīs meitas sabiedrību daļas + [konfidenciāli] % no līdzdalības
ar [konfidenciāli] %
Van Herwaarden
) un [15–20] % ([konfidenciāli] %, kopā ņemot tā divu meitas sabiedrību daļas + [konfidenciāli] % no tā līdzdalības ar [konfidenciāli] %
Van Herwaarden
).
52     Ņemot vērā balsstiesību izmaiņas
CVK
dalībnieku sapulcē, būtībā jāsecina, ka, ja
RAG
saglabātu savu līdzdalību
CVK
, neviens no trim
CVK
dalībniekiem šajā sapulcē nevarētu bloķēt lēmumu, īpaši
CVK
stratēģisku lēmumu, pieņemšanu.
53     Šo atzinumu neatspēko prasītājas apgalvojums, ka dalībnieku starpā pastāv svarīgas kopīgas intereses, līdzīgas tām, uz kurām
Komisija ir norādījusi iepriekš minētajā paziņojumā par koncentrācijas paziņojumu, proti, ka pirms šī darījuma faktiski pastāvēja
trīs dalībnieku kopīga kontrole pār
CVK
.
54     Ir jāuzsver, ka iepriekš minētā paziņojuma 30. punktā Komisija ir izklāstījusi, ka pat tad, ja nepastāv specifiskas veto tiesības,
divi vai vairāki uzņēmumi, kas ir ieguvuši mazākuma līdzdalību citā uzņēmumā, var iegūt kopīgu kontroli. No šī paziņojuma
izriet, ka tas ir iespējams mazākuma daļu īpašnieku saskaņotas rīcības rezultātā, kura izriet vai nu no juridiski saistošas
vienošanās, vai nu no faktiskajiem apstākļiem. Saskaņā ar paziņojumu kopīga balsstiesību izmantošana var tikt nodrošināta
ar dažādiem juridiskiem līdzekļiem, kā holdings vai līgums, kurā dalībnieki apņemas rīkoties vienādi (pūlinga līgums). Attiecībā
uz faktiskajiem apstākļiem, kas pierāda saskaņotu darbību, paziņojuma 32. punktā ir norādīts, ka kā rets izņēmums šāda mazākuma
dalībnieku darbība var pastāvēt, ja šo dalībnieku kopīgās intereses ir tik spēcīgas, ka viņi, īstenojot savas tiesības kopuzņēmumā,
neiebilst viens otram.
55     Paziņojums precizē, pirmkārt, ka gadījumā, kad tiek iegūta mazākuma līdzdalība jau pastāvošā kopīgā uzņēmumā, tas, ka iepriekš
pastāvēja saiknes mazākuma daļu īpašnieku starpā vai līdzdalība tika iegūta ar saskaņotu darbību, var pamatot šāda veida kopīgu
interešu pastāvēšanu. Otrkārt, gadījumā, ja tiek radīts jauns kopuzņēmums, varbūtība, ka dibinātājuzņēmumi apzināti īsteno
kopīgu politiku, ir daudz lielāka nekā, ja tiek iegūta mazākuma līdzdalība jau iepriekš pastāvējušā uzņēmumā, īpaši ja katrs
dibinātājuzņēmums finansiāli atbalsta kopuzņēmumu un tas ir vitāli svarīgi tā darbībai (īpašas tehnoloģijas, zinātības [
know how
], piegādes līgumi utt.). Visbeidzot, paziņojuma 35. punktā ir atzīmēts, ka, nepastāvot tādām svarīgām kopīgām interesēm,
kā iepriekš aprakstītās, nepastāvīgas savienības mazākuma daļu īpašnieku starpā parasti nerada kopīgu kontroli. Tā kā nav
stabila vairākuma lēmumu pieņemšanas procedūrā un vairākumu var panākt katrā atsevišķā gadījumā, veidojot iespējamās mazākuma
daļu īpašnieku balsu kombinācijas, nevar prezumēt, ka mazākuma daļu īpašnieki kopīgi kontrolēs attiecīgo uzņēmumu.
56     Prasītāja neapstrīd vispārēju Komisijas vērtējumu paziņojumā par koncentrācijas jēdzienu attiecībā uz kopīgu interešu pastāvēšanu,
bet uzsver, ka šajā gadījumā pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas trim dalībniekiem jau bija šādas intereses šī paziņojuma
izpratnē.
57     Tomēr ir jānorāda, ka dokumentos prasītāja neizvirza nevienu pierādījumu, kas konkrēti pamatotu tās apgalvojumus. Vēl jo vairāk
tā norāda, ka šīs kopīgās intereses ir balstītas uz pūlinga līgumu, t.i., uz vienu no darījumu pirmajā grupā ietilpstošajiem
darījumiem. Tomēr šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka ir skaidrs, ka pūlinga līgums ir noslēgts tikai 1999. gada 9. augustā,
t.i., tajā pat dienā, kad darījumu otrā grupa. Tādēļ pretēji prasītājas apgalvotajam šis līgums nepierāda trīs dalībnieku
kopīgu interešu pastāvēšanu pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas un neļauj konstatēt, ka tiem būtu bijusi iespēja noteiktā
veidā ietekmēt uzņēmuma
CVK
stratēģiskos lēmumus. Tas, ka par pūlinga līguma projektu ir paziņots
NMa
, neiespaido šo apgalvojumu, jo prasītājas un
Haniel
iespēja, kas izriet no minētā līguma, realizēt izšķirošu ietekmi uz stratēģiskiem
CVK
lēmumiem faktiski nepastāvēja pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas.
58     Tiešām ir jāatzīmē, ka nav jārealizē izšķiroša ietekme Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punkta nozīmē, lai apliecinātu tās
pastāvēšanu, bet ir faktiski jāpastāv iespējai šo ietekmi realizēt. Tātad vienīgi fakts, ka par pūlinga līgumu ir paziņots
NMa
, nepierāda, ka trīs dalībnieki ar šīs paziņošanas faktu ieguva iespēju realizēt izšķirošu ietekmi
CVK
pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas.
59     No minētā izriet, ka pretēji prasītājas apgalvotajam šajā gadījumā Komisijai nevar pārmest, ka tā nav pierādījusi svarīgu
kopīgu interešu neesamību kopuzņēmuma
CVK
mazākuma daļu īpašnieku starpā pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, jo pat Pirmās instances tiesā prasītāja nevarēja
iesniegt pierādījumus, kas atspēkotu iespējamo kopīgo interešu pastāvēšanu.
60     Turklāt nav nozīmes prasītājas iebildumiem, ka 1998. gada 23. aprīļa un 20. oktobra
NMa
lēmumos nav pieminēta dalībnieku koalīciju maiņu iespējamība un tajos
CVK
ir uzskatīts par autonomu saimniecisku vienību.
61     Pirmkārt, pat pieņemot, ka Komisija var iebilst pret
NMa
lēmumiem, ir jākonstatē, ka
NMa
šajos lēmumos ir lēmusi par to, vai plānotā darbība, kas ir pūlinga līguma priekšmets, ir koncentrācija Nīderlandes likumu
nozīmē.
NMa
tātad nav aicināta lemt par darījumu otro grupu, par kuru tā nezināja, pieņemot iepriekš minētos lēmumus. Katrā ziņā
NMa
nepiemin ne tikai koalīcijas maiņas, 1998. gada 20. oktobra galīgajā lēmumā tā nenorāda arī, ka trīs dalībnieki īstenoja kopīgu
kontroli pār
CVK
pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, ko prasītāja apgalvo šajā pamata daļā.
62     Otrkārt, prasītāja kļūdās attiecībā uz autonomas saimnieciskas vienības jēdzienu. Fakts, ka kopuzņēmums var būt pilntiesīgs
uzņēmums un tātad no funkcionālā viedokļa saimnieciski autonoms, nenozīmē, ka tam ir autonomija, pieņemot stratēģiskus lēmumus.
Izdarot pretēju secinājumu, būtu jāatzīst, ka “kopuzņēmumos” nekad nepastāv kopīga kontrole, jo tie ir saimnieciski autonomi.
Tas neattiecas uz šo gadījumu, ko pierāda Regulas Nr. 4064/89 3. panta 2. punktā noteiktais nosacījums, ka kopuzņēmuma, t.i.,
uzņēmuma, ko kontrolē divi vai vairāki uzņēmumi, izveidošana ir jāuzskata par koncentrāciju vienīgi tad, ja šis kopuzņēmums
“ilgstoši darbojas kā autonoma saimnieciska vienība”.
63     Attiecībā uz datu bāzi, kas minēta Apstrīdētajā lēmumā, un tā pieņemšanas brīdī pieejamiem lietas materiāliem prasītāja nav
pierādījusi, ka
CVK
atradās šo trīs dalībnieku kopīgā kontrolē pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas, ko Komisija it kā nepamatoti ignorēja.
64     Tātad ir jāpārbauda, vai darījumu otrās grupas noslēgšana izraisīja
Haniel
un prasītājas kontroli pār
CVK
, piešķirot tām veto tiesības attiecībā uz stratēģiskiem
CVK
lēmumiem.
–       Par
Haniel
un prasītājas kopīgas kontroles pār
CVK
iegūšanu, noslēdzot darījumu otro grupu
65     Vispirms ir skaidrs, ka ar
RAG
darījumu
Haniel
un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār trim uzņēmumiem –
Anker, Vogelenzang
un
Van Herwaarden
, kas visi ir
CVK
dalībnieki. Šī darbība, kas notika, nopērkot
RAG
attiecīgi ekskluzīvu vai mazākuma līdzdalību šajos uzņēmumos, ir koncentrācija pati par sevi. Daļu nodošanas līgumā turklāt
ietverti tādi ierobežojoši noteikumi, kas ir tipiski koncentrācijai, kā pienākums nekonkurēt, saskaņā ar kuru
RAG
to apņemas attiecībā uz visiem grupā ietilpstošajiem uzņēmumiem Nīderlandes nesošo sienu būvmateriālu tirgū.
66     Tālāk ir jānorāda, ka, ņemot vērā
CVK
kapitāla sadali tā dalībnieku starpā, kas redzama Apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā,
Haniel
un prasītājai pēc iegādes, pirmkārt, katrai pieder [konfidenciāli] % no
Anker
un
Vogelenzang
daļām un, otrkārt, vienojoties par to, ka prasītāja pārpērk [konfidenciāli] %, kas
RAG
piederēja
Van Herwaarden
sabiedrības kapitālā, katra ir netieši ieguvusi 50 % no
CVK
sabiedrības kapitāla.
67     Tātad vienāda skaita sabiedrības daļu un balsstiesību turēšana
CVK
būtībā ļauj ikvienam dalībniekam bloķēt tādus stratēģiskus kopuzņēmuma lēmumus kā kopuzņēmuma lēmējinstitūciju, t.i., valdes
un uzraudzības padomes, iecelšana. Lai izvairītos no šādas bloķēšanas stratēģisku kopuzņēmuma lēmumu pieņemšanas brīdī, dalībnieki
tātad cenšas veidot pastāvīgu sadarbību.
68     Šajā sakarā prasītāja uzsver, pirmkārt, ka garantijas, kas sniegtas
NMa
attiecībā uz
CVK
lēmējinstitūciju sastāvu, izslēdz jebkura dalībnieka veto tiesības, pieņemot lēmumus. Tā uzskata, otrkārt, ka Nīderlandes
civilkodekss noteic, ka
CVK
lēmējinstitūcijām ir jāpieņem lēmumi tikai tā un nevis dalībnieku interesēs. Treškārt, tā apstrīd Komisijas atzinumu, ka
ar
Haniel
noslēgtais sadarbības līgums un citi Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā minētie argumenti norāda uz
CVK
kopīgas kontroles pastāvēšanu.
69     Šiem apgalvojumiem nevar piekrist.
70     Par pirmo apgalvojumu ir jāuzsver, ka saskaņā ar
CVK
statūtu 9. un 12. pantu ikvienu valdes un uzraudzības padomes locekli izvēlas dalībnieku kopsapulcē. Šie statūti atbilstoši
garantijām, kas sniegtas
NMa
, paredz noteiktus ierobežojumus personām, kas var būt lēmējinstitūciju locekļi. Tā attiecībā uz valdi statūtu 9. panta 1. punktā
ir noteikts, ka šo institūciju veido tikai
CVK
dalībnieku pārstāvji vai neatkarīgas personas un tā neietver sabiedrību, pie kurām pieder viena vai vairāku
CVK
dalībnieku mātes sabiedrība, grupu pārstāvjus. Par uzraudzības padomi statūtu 12. panta 2. punktā ir noteikts, ka šīs institūcijas
locekļu vairākums, tajā skaitā tās priekšsēdētājs, tiek veidots no dalībnieku pārstāvjiem vai neatkarīgām personām, locekļu
mazākumu var veidot sabiedrību, pie kurām pieder viena vai vairāku
CVK
dalībnieku mātes sabiedrība, grupu pārstāvji.
71     Tātad šāda veida ierobežojumi attiecas vienīgi uz personu, kuras veido
CVK
lēmējinstitūcijas, izvēli, tie neizslēdz visu
CVK
dalībnieku īpašnieku iespējas realizēt izšķirošu ietekmi tajā.
72     Protams, ir jāpieņem, ka
CVK
dalībnieku īpašniekiem tieši nepieder balsstiesības
CVK
kopsapulcē, bet tās izmato paši dalībnieki. Tomēr ir svarīgi atzīmēt, ka Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā
ir noteikts, ka kontroli viena vai vairākas personas var iegūt “tieši vai netieši”, kaut gan šīs regulas 3. panta 4. punkta
b) apakšpunktā ir pieņemts, ka kontroles ieguvēji var būt arī personas, kas, nebūdamas šādu tiesību turētājas vai tādas, kam
tās nepienākas saskaņā ar līgumiem, tomēr ir tiesīgas izmantot tiesības, kas no tām izriet. Tātad, tā kā, pirmkārt, komercsabiedrības
jebkurā gadījumā pielāgojas savu ekskluzīvo vairākuma daļu īpašnieku vai to, kas realizē kopīgu kontroli pār sabiedrību, lēmumiem
un tā kā, otrkārt, šajā gadījumā visas
CVK
esošās sabiedrības ir meitas sabiedrības, kas vai nu ekskluzīvi pieder prasītājai, vai arī tai un
Haniel
kopīgi, ir viennozīmīgi jāsecina, ka iecelšanai
CVK
lēmējinstitūcijās ir nepieciešama šo divu dalībnieku piekrišana. Pretējā gadījumā dalībnieki nevarētu piedalīties
CVK
lēmējinstitūciju izveidē un kopuzņēmums nespētu funkcionēt.
73     Apstāklis, ka mātes sabiedrību pārstāvji nevar būt
CVK
valdes locekļi vai ka viņi var pārstāvēt tikai mazākumu šī uzņēmuma uzraudzības padomē, neietekmē to, ka
CVK
dalībnieki un ar to starpniecību abi daļu īpašnieki nosaka lēmējinstitūciju sastāvu.
74     Turklāt attiecībā uz abu
CVK
lēmējinstitūciju sastāvu ir jāatzīmē, ka ir iespējams, ka visas to sastāvā esošās personas darbojas arī
CVK
dalībnieku uzņēmumu lēmējinstitūcijās, ko pieļauj
CVK
statūtu 9. un 12. panta alternatīvais variants, saskaņā ar kuru
CVK
lēmējinstitūcijas “veido tikai
CVK
dalībnieki vai neatkarīgas personas”. Tātad šādā gadījumā šos pārstāvjus viņu amatos
CVK
dalībnieku uzņēmumos noteikti ieceļ
CVK
dalībnieku daļu īpašnieki un šiem pārstāvjiem obligāti, darbojoties
CVK
lēmējinstitūcijās, ir jāņem vērā šo daļu īpašnieku viedoklis.
75     Ņemot vērā minēto, prasītāja nav iesniegusi nevienu pierādījumu, kas liktu apšaubīt Komisijas secinājumu, ka tomēr pastāv
iespēja
Haniel
un prasītājai realizēt izšķirošu ietekmi
CVK
pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas.
76     Cita starpā prasītāja nevar arī Komisijai apgalvot, ka
NMa
kontroles jēdziena interpretācija, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesībām, ir tai radījusi tiesisku paļāvību.
77     Šajā sakarā ir jāatzīmē, ka tiesības atsaukties uz tiesiskās paļāvības aizsardzību rodas, pastāvot trim nosacījumiem. Pirmkārt,
Kopienu administrācija atļautā un drošā veidā ir devusi ieinteresētajai personai precīzas, beznosacījumu un saskaņotas garantijas.
Otrkārt, šīs garantijas var radīt leģitīmas cerības personai, kam tās ir adresētas. Treškārt, dotās garantijas ir saderīgas
ar piemērojamām tiesību normām (skat. Pirmās instances tiesas 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā T‑347/03
Branco
/Komisija, Krājums, II‑2555. lpp., 102. punkts un tajā minētā judikatūra).
78     Šajā gadījumā pietiek atzīmēt, ka prasītāja no Kopienu administrācijas nav saņēmusi nekādas precīzas garantijas, saskaņā ar
kurām Komisija, pieņemot, ka tas ir tiesiski pamatots, apņemas kontroles jēdzienu saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 interpretēt
tāpat kā
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmumā, piemērojot Nīderlandes konkurences tiesības. Turklāt prasītāja nav arī saņēmusi precīzas garantijas
no
NMa
, it īpaši iepriekš 7. punktā minētajā 1999. gada 26. marta vēstulē, kurām Komisija būtu piekritusi un saskaņā ar kurām Komisija
pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas turpinātu ieņemt vēstulē norādīto pozīciju. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka prasītāja saņēma
šādas garantijas, tās pēc būtības nevarēja radīt pamatotas cerības, jo atbilstoši iepriekš izklāstītajiem argumentiem šādas
garantijas nerodas no Regulas Nr. 4064/89 3. panta interpretācijas.
79     Otrs arguments, kas izriet no Nīderlandes civilkodeksa piemērošanas, nav pārliecinošs. Tiešām, kā prasītāja uzsver, Nīderlandes
civilkodekss paredz, ka kooperatīvas sabiedrības lēmumi ir jāpieņem šīs sabiedrības interesēs, tomēr to faktiskā lēmumu pieņemšanas
vara atrodas to personu rokās, kam tieši vai netieši pieder balsstiesības šajā sabiedrībā. Tādēļ prasītājas argumenti, pamatojoties
uz Nīderlandes civilkodeksa normām, nespēj apšaubīt
Haniel
un prasītājas izšķirošās ietekmes esamību
CVK
pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas.
80     Visbeidzot, attiecībā uz trešo apgalvojumu prasītāja replikā piebilst, ka sadarbības līgums, ko tā noslēdza ar
Haniel
, trīs
CVK
dalībnieku uzņēmumu slēgšana un noteikti
Haniel
iekšējie dokumenti, kas ir minēti Apstrīdētā lēmuma 19. apsvērumā, nav uzskatāmi par pamatu Apstrīdētā lēmuma juridiskajam
pamatojumam par kopīgu kontroli pār
CVK
– kas koncentrējas uz
Haniel
un prasītājas veto tiesību pastāvēšanu – bet to vienīgi ilustrē. Sekojoši, pat pieņemot, ka šie piemēri, kā apgalvo prasītāja,
nepierāda izšķirošas ietekmes pastāvēšanu
CVK
, kuras iespēja izriet no veto tiesībām, kas ir iepriekš konstatētas Apstrīdētā lēmuma 13.–17. apsvērumā un iepriekš veiktajā
analīzē, un ka tātad vērtējuma kļūda šajos jautājumos, kas minēti kā piemēri, lēmumā ir pieļauta, tas gan nebūtu pamats Apstrīdētā
lēmuma atcelšanai, jo katrā ziņā nav atspēkots pieņēmums, ka izšķiroša ietekme
CVK
ir principā iespējama.
81     Papildus Pirmās instances tiesa apgalvo, ka trīs uzņēmumu –
CVK
dalībnieku (
Boudewijn, Bergumermeer
un
Vogelenzang
) slēgšana, kas ir uzskatāma par stratēģisku lēmumu, kuru prasītāja nopietni neapstrīd, ļauj pietiekami ilustrēt, ka
Haniel
un prasītāja ir pārņēmušas kontroli pār
CVK
.
82     Īpaši attiecībā uz uzņēmumu
Vogelenzang
, kas pirms
RAG
darījuma bija tā meitas sabiedrība, – pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas ne
Haniel
, ne prasītāja nevarēja viena pati izlemt slēgt šo uzņēmumu, kura daļas vienādi piederēja šiem diviem dalībniekiem. Turklāt
procesa Pirmās instances tiesā laikā prasītāja nevienu brīdi nevarēja pamatot apgalvojumu, ka šo uzņēmumu nolēma slēgt
CVK
, pamatojoties uz savu saimniecisko politiku. No tā izriet, ka tikai
Haniel
un prasītāja varēja nolemt slēgt uzņēmumu
Vogelenzang
.
83     Pamatojoties uz iepriekš minēto, ir jāatzīst, ka Komisija pareizi uzskatīja, ka, noslēdzot darījumu otro grupu,
Haniel
un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār
CVK
Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē.
–       Par iespējamo pamatojuma nepietiekamību
84     Prasītāja ir iesniegusi trīs iebildumus par Apstrīdētā lēmuma pamatojuma par
Haniel
un prasītājas kopīgas kontroles iegūšanu pār
CVK
nepietiekamību (skat. iepriekš 33. punktu).
85     Ir jāatzīmē, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru pamatošanas pienākuma saturs ir atkarīgs no attiecīgā akta rakstura un konteksta,
kurā tas ir pieņemts. Pamatojumam ir skaidri un viennozīmīgi jānorāda iestādes argumentācija, lai, pirmkārt, ieinteresētajām
personām sniegtu pietiekamu informāciju par to, vai akts ir pamatots vai arī tam piemīt trūkumi, kas ļauj apstrīdēt tā derīgumu,
un, otrkārt, lai Kopienu tiesai ļautu veikt likumības pārbaudi (skat. 2002. gada 20. novembra Pirmās instances tiesas spriedumu
lietā T‑251/00
Lagardère
un
Canal+
/Komisija,
Recueil
, II‑4825. lpp., 155. punkts un tajā minētā judikatūra).
86     Šajā gadījumā, neskatoties uz to, ka Apstrīdētajā lēmumā trīs dalībnieku kopīga kontrole pār
CVK
pirms darījumu otrās grupas, īpaši
RAG
darījuma, noslēgšanas ir pamatota netieši, Apstrīdētais lēmums ir saprotams tā pieņemšanas kontekstā, īpaši pamatojoties
uz datiem, kas minēti Apstrīdētā lēmuma 5. apsvērumā,
CVK
statūtiem un 1999. gada 9. augustā noslēgtajiem līgumiem. Iepriekš veiktā analīze parāda, ka Apstrīdētā lēmuma pamatojums
nekavē Pirmās instances tiesu veikt likumības pārbaudi.
87     Prasītāja nevar arī iebilst, ka Komisija nav pietiekami paskaidrojusi iemeslus, kāpēc tā uzskata, ka garantijas, kas piedāvātas
NMa
, nebija pietiekamas. No Apstrīdētā lēmuma 25. un 27. apsvēruma izriet, ka Komisija ir norādījusi argumentus, kāpēc tā nevar
pieņemt
NMa
cita starpā 1998. gada 20. oktobra lēmumā, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesību normām, izdarīto kontroles jēdziena
interpretāciju, interpretējot Regulas Nr. 4064/89 3. panta 3. punktu, kas ir Komisijas kompetencē, Kopienu tiesai veicot kontroli.
Šie paskaidrojumi paši par sevi nebija pietiekami. Turklāt likumības pārbaudei šajā jautājumā vairs nebija nekādu šķēršļu,
kā to pierāda iepriekšējais izklāsts.
88     Identisks secinājums skaidri izriet attiecībā uz piemēriem par kopīgas kontroles pastāvēšanu, kas minēti Apstrīdētā lēmuma
19. apsvērumā. Lai gan Apstrīdētā lēmuma pamatojums šajā jautājumā ir īss, tomēr tas prasītājai ļauj saprast iemeslus, kāpēc
Komisija domā, ka šie elementi var izskaidrot prasītājas un
Haniel
kopīgas kontroles pār
CVK
pastāvēšanu, un nekavē arī tiesas pārbaudi.
89     Šādos apstākļos ir jānoraida iebildumi, kas pamatoti ar Apstrīdētā lēmuma pamatojuma nepietiekamību.
90     Tātad arī pirmā pamata pirmā daļa ir noraidāma.

Par pirmā pamata otro daļu par Komisijas nekompetenci kvalificēt divus darījumus kā vienu koncentrāciju un koncentrācijas
neesamību šajā gadījumā Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē
Lietas dalībnieku argumenti
91     Pirmkārt, prasītāja iebilst, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā nolēma, ka
CVK
iegūtā kontrole tā dalībnieku uzņēmumos, noslēdzot pūlinga līgumu un
RAG
darījumu, ir viena un tā pati koncentrācija darījumu savstarpējās atkarības laika un saimnieciskā ziņā dēļ. Tātad atbilstoši
prasītājas rakstveida dokumentiem Regula Nr. 4064/89 nepiešķir Komisijai vispārīgu kompetenci lemt, ka divi atsevišķi darījumi
ir jāuzskata par vienu koncentrāciju.
92     Šajā sakarā prasītāja apgalvo, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrajā daļā ir gan atļauts Komisijai noteiktos apstākļos
lemt, ka divi vai vairāki darījumi attiecīgo uzņēmumu, kas iegādājušies viena vai vairāku uzņēmumu daļas, apgrozījuma aprēķināšanai
ir uzskatāmi par vienu koncentrāciju, norādot uz šādu situāciju. Tomēr prasītāja uzsver, ka šī tiesību norma nav piemērojama
šajā gadījumā. Pirmkārt, Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrās daļas mērķis ir novērst, ka uzņēmumi izvairās piemērot
minēto regulu, mākslīgi sadalot vienu darījumu vairākos, lai šie darījumi nesasniegtu šajā regulā paredzēto apgrozījuma apjomu.
Tomēr šajā gadījumā Apstrīdētajā lēmumā nav neviena pierādījuma, kas norādītu, ka prasītāja vai
Haniel
būtu mēģinājušas izvairīties no Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas. Otrkārt, prasītāja atzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā
Komisija ir nolēmusi, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrā daļa nav tieši piemērojama šajā gadījumā. Katrā ziņā
prasītāja uzsver, ka Regulas Nr. 4064/89 pašreizējās piemērošanas jomas robežas Komisija pati ir atzinusi Zaļajā grāmatā attiecībā
uz Regulas Nr. 4064/89 [
COM
(2001) 745, galīgā redakcija] pārbaudi un Padomes regulas projektā par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV 2003, C 20, 4. lpp.),
kuru iesniedza Komisija un kura mērķis ir grozīt minēto regulu.
93     Otrkārt, prasītāja uzsver, ka, pat uzskatot, ka Regula Nr. 4064/89 piešķir Komisijai kompetenci kvalificēt vairākas darbības
kā vienu koncentrāciju, Komisija nav pietiekami pamatojusi savu vērtējumu, ka šajā gadījumā pastāv savstarpēja saistība starp
attiecīgajām divām darījumu grupām, atzīstot tās par vienu vienīgu koncentrāciju.
94     Prasītāja apgalvo, ka faktam, ka darījumu pirmā un otrā grupa ir noslēgta vienā un tajā pašā dienā – 1999. gada 9. augustā
– pie tā paša notāra, nav īpašas nozīmes attiecībā uz to savstarpējo saistību. Prasītāja šajā sakarā uzsver, ka tā jau ir
paziņojusi Komisijai, ka gan
CVK
ienākumu un zaudējumu apvienošana, paredzot liela apmēra tehniskus un saimnieciskus darījumus, gan ekoloģiskus pētījumus,
bija šķērslis, lai noslēgtu pūlinga līgumu pirms 1999. gada 9. augusta.
95     Turklāt prasītāja apstrīd Komisijas vērtējumu, ka pūlinga līguma noslēgšana ir pakārtota darījumu otrās grupas realizēšanai,
īpaši
RAG
darījumam. Par šo jautājumu prasītāja vispirms apgalvo, ka par pūlinga līgumu ir paziņots
NMa
1998. gada 26. februārī, kas nozīmē, ka nodoms noslēgt šo līgumu bija pietiekami skaidrs, nezinot par
RAG
sabiedrības daļu
CVK
dalībnieku uzņēmumos pārdošanu un, sekojoši, abu darījumu neatkarības jautājums uz to neattiecās. Turklāt prasītāja uzsver,
ka nepastāv saistošs līgums vai cita vienošanās, kas saistītu abus darījumus. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka
Haniel
viedoklis, ka pastāv savstarpēja saistība starp darījumiem, ir jāuzskata par nesvarīgu, jo, lai konstatētu šādu savstarpēju
saistību, Komisijai ir jābalstās uz faktiem, nevis uz subjektīvu vienas no pusēm vērtējumu, un, ņemot vērā šīs lietas rašanās
kontekstu,
Haniel
varēja būt ieinteresēts
CVK
darbības pārtraukšanā, ko pieprasa Apstrīdētais lēmums. Prasītāja uzskata, ka tātad pastāv divas atsevišķas koncentrācijas.
96     Pirmkārt, par argumentu par Komisijas vispārīgo kompetenci uzskatīt vairākus darījumus par vienu vienīgu koncentrāciju Komisija
iebilst, ka Regulas Nr. 4064/89 3. pants, kas definē koncentrācijas jēdzienu, neizslēdz iespēju, ka koncentrācija var rasties
vairāk nekā viena darījuma rezultātā. Tiešām koncentrācija atkarībā no saimnieciskās situācijas var sastāvēt no viena vai
vairākiem darījumiem. Komisija norāda, ka tās lēmumu praksē ir bijuši vairāki šādi piemēri.
97     Turklāt Komisija apgalvo, ka prasītājas atsauce uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu nav nozīmīga. Šī norma
attiecas vienīgi uz apgrozījuma aprēķināšanu, lai noteiktu, vai koncentrācijai piemīt vai nepiemīt Kopienas apmērs, un tās
mērķis ir nepieļaut, ka uzņēmumi izvairās no Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas, sadalot savus darījumus vairākās atsevišķās
koncentrācijās, kas notiek divu gadu laikā, kad katra no tām atsevišķi nesasniedz noteikto apgrozījuma apjomu. Uz koncentrācijas
jēdzienu attiecas Regulas Nr. 4064/89 3. pants.
98     Komisija apstrīd arī prasītājas izdarīto atsauci uz iepriekš minēto Zaļo grāmatu un Komisijas priekšlikumu grozīt Regulu Nr. 4064/89.
Komisija uzskata, ka Zaļā grāmata, kaut arī tā iesaka pakļaut Komisijas kompetencei noteiktu īpašu veidu darījumus, tā apstiprina
vispārīgu un plašu koncentrācijas jēdziena definīciju, savukārt Komisijas priekšlikuma mērķis ir vienīgi izskaidrot pastāvošo
lēmumu pieņemšanas praksi.
99     Otrkārt, Komisija noraida prasītājas iebildumu, ka tā nav pietiekami pamatojusi abu galveno darījumu savstarpējo saistību.
100   Komisija uzskata, ka ir trīs faktori, kas kopā ļauj secināt šādas savstarpējas saistības pastāvēšanu, kā tas ir pierādīts
Apstrīdētā lēmuma 20.–22. apsvērumā.
Pirmās instances tiesas vērtējums
101   Iepriekšējās pamata daļas ietvaros prasītāja, pirmkārt, noliedz, savu viedokli vēlāk viņa precizēja tiesas sēdē, ka Komisija
ir kompetenta atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam uzskatīt vairākus darījumus par vienu koncentrāciju. Otrkārt, viņa
uzskata par kļūdainu Komisijas atzinumu, ka 1999. gada 9. augustā noslēgtie darījumi ir savstarpēji atkarīgi un ekonomiski
veido vienu veselumu.
–       Par Komisijas iespēju atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam vairākus darījumus uzskatīt par vienu koncentrāciju
102   Atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punktam koncentrācija ir izveidojusies, ja vai nu apvienojas viens vai vairāki
iepriekš neatkarīgi uzņēmumi [Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta a) apakšpunkts], vai arī ja viena vai vairākas personas
jau kontrolē vismaz vienu vai vairākus uzņēmumus, iegūstot ar līdzdalības vai aktīvu iegādi ar līgumu vai kādu citu līdzekli
tiešu vai netiešu kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām [Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta b) apakšpunkts].
103   Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā koncentrācija ir raksturota kā salīdzinoši vienkārša un atpazīstama
parādība, kā viena vai vairāku iepriekš neatkarīgu uzņēmumu apvienošanās, šīs normas b) apakšpunkts aptver visas pārējas situācijas,
kurās viens vai vairāki uzņēmumi iegūst kontroli pār vienu vai vairākiem uzņēmumiem vai to daļām.
104   Šī vispārīgā un teleoloģiskā koncentrācijas definīcija, saskaņā ar kuru tās rezultāts ir viena vai vairāku uzņēmumu kontrole,
norāda, ka nav svarīgi, ka šīs kontroles tieša vai netieša iegūšana ir notikusi vienā, divos vai vairākos posmos ar viena,
divu vai vairāku darījumu palīdzību, ja vien rezultātā ir notikusi viena koncentrācija.
105   Nav nozīmes tam, vai lietas dalībnieki, kas Komisijai paziņo par koncentrāciju, plāno noslēgt divus vai vairākus darījumus,
vai arī tie tos ir noslēguši jau pirms paziņošanas. Jebkurā gadījumā Komisijai ir jānovērtē, vai šiem darījumiem ir vienots
raksturs, tādējādi tiem veidojot vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē.
106   Šī procesa mērķis ir konstatēt lietas dalībnieku ekonomisko mērķi atkarībā no katrai lietai piemītošajiem faktiskajiem un
juridiskajiem apstākļiem, izpētīt darījumiem pamatā esošo saimniecisko situāciju gadījumā, ja pastāv vairāki juridiski atsevišķi
darījumi, pārbaudot, vai attiecīgie uzņēmumi varēja noslēgt katru no veiktajiem darījumiem atsevišķi vai turpretim katrs darījums
ir tikai kompleksa procesa sastāvdaļa, un lietas dalībnieki to slēdz tikai šī iemesla dēļ.
107   Citiem vārdiem sakot, lai konstatētu, vai attiecīgajiem darījumiem ir vienots raksturs, katrā no gadījumiem ir jāizvērtē,
vai šie darījumi ir tā savstarpēji saistīti, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra.
108   Šādā veidā, pirmkārt, uzņēmumiem, kas paziņo par koncentrāciju, jānodrošina tiesiska drošība attiecībā uz visiem darījumiem,
ar ko ir īstenota šī koncentrācija, un, otrkārt, jāļauj Komisijai efektīvi kontrolēt koncentrācijas, kas var traucēt efektīvu
konkurenci Kopienu tirgū vai tā būtiskā daļā. Šie ir divi galvenie Regulas Nr. 4064/89 mērķi (Pirmās instances tiesas 1997. gada
27. novembra spriedums lietā T‑290/94
Kaysersberg
/Komisija,
Recueil
, II‑2137. lpp., 109. punkts; Pirmās instances tiesas priekšsēdētāja 1994. gada 2. decembra rīkojums lietā T‑322/94 R
Union Carbide
/Komisija,
Recueil
, II‑1159. lpp., 36. punkts; šajā sakarā skat. arī Pirmās instances tiesas 1994. gada 24. marta spriedumu lietā T‑3/93
Air France
/Komisija,
Recueil
, II‑121. lpp., 48. punkts).
109   No minētā izriet, ka koncentrācija saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. panta 1. punktu var izveidoties pat liela skaita juridiski
atsevišķu darījumu rezultātā, kad šie darījumi ir savstarpēji saistīti tādējādi, ka tie nevar tikt īstenoti viens bez otra
un ka to rezultātā vienam vai vairākiem uzņēmumiem tiek piešķirta saimnieciska tieša vai netieša kontrole pār viena vai vairāku
citu uzņēmumu darbību.
110   Šo vērtējumu neietekmē prasītājas iesniegti argumenti.
111   Pirmkārt, kā nepamatots ir jānoraida apgalvojums, kas balstās uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu, kura, tā
kā tā ir vienīgā, kas skaidri regulē saliktus darījumus un tā kā Komisija neuzskata šo normu par tieši piemērojamu šajā gadījumā,
liedz Komisijai tiesības kvalificēt kā vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 izpratnē divus vai vairākus darījumus.
112   Ir svarīgi atzīmēt, ka Regulas Nr. 4064/89 5. pants “Apgrozījuma aprēķināšana” nosaka:
“1. Kopējais apgrozījums 1. panta 2. punkta izpratnē sastāv no summas, ko attiecīgie uzņēmumi iepriekšējā finanšu gadā ieguvuši
no ražojumu pārdošanas un pakalpojumu sniegšanas, kas ir uzņēmumu pamatdarbība, pēc tirdzniecības atlaižu, pievienotās vērtības
nodokļa un citu tieši ar apgrozījumu saistītu nodokļu atskaitīšanas. Attiecīgā uzņēmuma kopējā apgrozījumā neietilpst ražojumu
pārdošana vai pakalpojumu sniegšana tiem uzņēmumiem, kas minēti 4. punktā.
[..]
2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja koncentrācija ir viena vai vairāku uzņēmumu daļu iegūšana, neatkarīgi no tā, vai tām ir vai
nav juridiskas personas statuss, attiecībā uz pārdevēju vai pārdevējiem ņem vērā tikai to apgrozījumu, kas attiecas uz daļām,
kas ir darījuma priekšmets.
Tomēr viens vai vairāki darījumi pirmā apakšpunkta izpratnē, kas notiek divu gadu laikā starp vienām un tām pašām personām
vai uzņēmumiem, tiek uzskatīti par vienu un to pašu koncentrāciju, kas radusies ar pēdējā darījuma datumu.
[..]”
113   No šīs normas redakcijas izriet, ka tā regulē citu jautājumu nekā Regulas Nr. 4064/89 3. pants.
114   Kaut gan Regulas Nr. 4064/89 3. pantā ir definēti nosacījumi, kad ir izveidojusies “koncentrācija”, un definēta “koncentrācija”
tikai vispārīgā un materiālā veidā, šī tiesību norma neregulē Komisijas kompetenci koncentrācijas jautājumā (šajā sakarā skat.
Pirmās instances tiesas 1999. gada 15. decembra spriedumu lietā T‑22/97
Kesko
/Komisija,
Recueil
, II‑3775. lpp., 138. punkts). No darbībām, kas atbilst Regulas Nr. 4064/89 3. pantā minētajai definīcijai, tikai nosauktās
“Kopienu mēroga” darbības, kā, piemēram, šīs regulas 1. pantā definētās, atrodas ekskluzīvā Komisijas kompetencē, ja vien
minētajā regulā nav noteikts citādi. Tātad darbības obligāti neietilpst Komisijas ekskluzīvā kompetencē, tāpēc ka tās atbilst
Regulas Nr. 4064/89 3. pantā noteiktajai definīcijai; svarīgi ir, lai šim darījumam piemistu arī “Kopienu mērogs”.
115   No Regulas Nr. 4064/89 1. panta izriet, ka Kopienu likumdevējs ir nolēmis, ka Komisija sāk pildīt tai uzticētos uzdevumus
koncentrāciju jomā ietvaros tikai tad, ja plānotā vai jau realizētā koncentrācija ir ekonomiski apjomīga vai attiecas uz lielu
ģeogrāfisko platību, t.i., tai ir “Kopienu mērogs”. Turklāt no Regulas Nr. 4064/89 5. panta sistēmas izriet, ka Kopienu likumdevējs
ir vēlējies precizēt šīs regulas piemērošanas jomu, īpaši nosakot vienas koncentrācijas dalībnieku apgrozījumu, kas ir jāņem
vērā, lai noteiktu tā “Kopienu mērogu” Regulas Nr. 4064/89 1. panta nozīmē.
116   Tā no Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta izriet, ka attiecībā uz uzņēmuma daļu iegādi, lai novērtētu attiecīgā darījuma
mērogu, ir jāņem vērā tikai faktiski iegūtajām uzņēmuma daļām atbilstošais apgrozījums (šī sprieduma 108. punktā minētais
spriedums lietā
Air France
/Komisija, 103. punkts).
117   Šis vērtējums attiecas arī uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrās daļas interpretāciju tādējādi, ka, ja viena vai
vairāku uzņēmumu daļu iegāde notiek, izmantojot vairākus darījumus divu gadu laikā starp tām pašām personām vai uzņēmumiem,
apgrozījumam ir jāattiecas uz šīm iegūtajām daļām, skatot tās kopā.
118   Iemesls 5. panta 2. punkta otrās daļas iekļaušanai Regulā Nr. 4064/89, kuru, starp citu, šīs lietas dalībnieki interpretē
vienādi, ir izvairīties no tā, ka tie paši uzņēmumi vai tās pašas personas mākslīgi sadala vienu kapitāla daļu pāreju vairākās,
kas ir sadalītas laikā, lai nesasniegtu Regulā Nr. 4064/89 noteikto apjomu, ar kuru saskaņā ar šo regulu ir paredzēta Komisijas
kompetence.
119   Tādēļ tas, ka Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otrajā daļā Komisijai ir atļauts uzskatīt divus vai vairākus darījumus
par tādiem, kas veido vienu koncentrāciju, lai aprēķinātu attiecīgo uzņēmumu apgrozījumu ar mērķi izvairīties no regulā piešķirtās
kompetences apiešanas, nenozīmē, ka šī tiesību norma pretēji prasītājas apgalvotajam nedod Komisijai tiesības sākotnēji, piemērojot
minētās regulas 3. pantu, noteikt, vai ar vairākiem tai paziņotiem darījumiem tiek īstenota viena koncentrācija, vai arī tieši
otrādi – šie darījumi ir jāuzskata par tādiem, ar kuriem ir realizētas vairākas koncentrācijas.
120   Ja no Komisijas veiktās pārbaudes izriet, ka divas Komisijai paziņotās darbības nav savstarpēji saistītas, šie darījumi ir
jāvērtē atsevišķi. Ja vienam un/vai otram nepiemīt Kopienu mērogs, Komisija atzīst, ka tā nav kompetenta, lai novērtētu vienu
un/vai otru. Ja no šīs pārbaudes izriet, ka darījumiem ir vienots raksturs, kas atļauj tos uzskatīt par vienu koncentrāciju
saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu, tad Komisija pārbaudīs, vai paziņotajai darbībai piemīt Kopienu mērogs, lai noteiktu
savu kompetenci un novērtētu darbības ietekmi uz konkurenci.
121   Katrā ziņā ne Regulas Nr. 4064/89 3. panta piemērošanas priekšmets, ne arī sekas neattiecas uz jautājumu, vai Komisijas kompetencē
ir pārbaudīt paziņotās koncentrācijas, bet gan – pārliecināties, vai darījumi, par kuriem ir paziņots, ir viena vai vairākas
koncentrācijas.
122   Šādos apstākļos prasītājas arguments, kas balstīts uz Regulas Nr. 4064/89 5. panta 2. punkta otro daļu, neietekmē Regulas
Nr. 4064/89 3. panta interpretāciju, saskaņā ar kuru Komisijai ir atļauts pārbaudīt, vai attiecīgie darījumi ietilpst šīs
normas piemērošanas jomā to vienotā rakstura dēļ.
123   Otrkārt, attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, ka Komisija, pārskatot Regulu Nr. 4064/89, ir atzinusi, ka tā nav kompetenta
uzskatīt par vienu koncentrāciju Regulas Nr. 4064/89 3. panta nozīmē divus vai vairākus darījumus, tātad pietiek atzīmēt,
ka pat tad, ja tas atbilst patiesībai, šāds Komisijas viedoklis neietekmē iepriekš minēto Pirmās instances tiesas veikto Regulas
Nr. 4064/89 3. panta interpretāciju.
124   No tā izriet, ka prasītājas celtais iebildums, ka Komisija nav kompetenta uzskatīt vairākus darījumus par vienu koncentrāciju
saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu, ir noraidāms.
–       Par 1999. gada 9. augustā noslēgto darījumu savstarpējo saistību
125   Prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka šajā lietā 1999. gada 9. augustā noslēgto darījumu
pirmā un otrā grupa, kas pieminētas iepriekš šī sprieduma 8. punktā, ir savstarpēji saistītas un veido vienu veselu no ekonomiskā
viedokļa.
126   Vispirms ir jāatzīmē, ka Apstrīdētajā lēmumā Komisija ir izdarījusi šādus labojumus:
“(20) [..] Šīs dažādās darbības ir cieši saistītas laika un saimnieciskā ziņā. Gan juridiskie dokumenti, ar ko
Haniel
un
Cementbouw
ieguva kontroli pār
CVK
, gan arī tie, kuru rezultātā
CVK
ieguva kontroli pār vienpadsmit ķieģeļu ražotnēm, ir izstrādāti vienā dienā – 1999. gada 9. augustā – un notārs tos protokolējis
vienā dokumentā. Lietas dalībnieki arī gribēja saistīt šo divreizējo kontroles pārņemšanu tādā veidā, ka viena nav iespējama
bez otras.
NMa
iesniegto līgumu noslēgšana tika atlikta līdz pārrunu par
RAG
daļu nodošanu beigām. Šis lēmums tika pieņemts, ņemot vērā
RAG
tajā laikā izteikto vēlēšanos izbeigt līdzdalību
CVK
, jo
RAG
tiešām vairs negatavojās piedalīties jaunajā iecerētajā
CVK
struktūrā. No saimnieciskā viedokļa arī šīs divas kontroles pārņemšanas tātad ir jāuzskata par vienu un to pašu darbību.
Pat vadoties no principa, ka ir notikušas divas atsevišķas darbības, starp kurām ir “loģisks īss starplaiks”, tās ir savstarpēji
tik cieši saistītas, ka tās ir jāuzskata par vienu un to pašu koncentrāciju.
(21)
Haniel
šo pozīciju aizstāvēja savos apsvērumos par paziņojumu par iebildumiem un noklausīšanās laikā. Pretēji tam
Cementbouw
uzsvēra, ka, ja
RAG
izstāšanās ir kvalificējama kā
Haniel
un
Cementbouw
kopīgas kontroles iegūšana pār
CVK
– ko apstrīd
Cementbouw
− jebkurā gadījumā Komisijas kompetence attiecas vienīgi uz šo kontroles iegūšanu. Tā uzskata, ka turpretim
CVK
kontroles iegūšana tā dalībnieku uzņēmumos ir juridiski atsevišķa koncentrācija. Tā uzskata, ka pūlinga līguma un [
RAG
darījuma] noslēgšana vienā dienā neļauj secināt, ka tas juridiski un ekonomiski ir noticis vienas procedūras laikā; drīzāk
sīkāk nepaskaidrotas praktiskas problēmas kavēja pūlinga līgumu noslēgt nekavējoties pēc atļaujas saņemšanas ar
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmumu. Katrā ziņā
NMa
1998. gada 20. oktobrī pieņemtais lēmums legalizē kontroles pārņemšanu
CVK
dalībnieku uzņēmumos, līdz ar to Komisijas veiktā pārbaude nekādā gadījumā nevar attiekties uz šo darbību.
(22) Komisija nepiekrīt
Cementbouw
izteikumiem. 1999. gada 9. augustā noslēgto līgumu kopums ir viena un tā pati saimnieciskā darbība, jo to rezultātā kopīga
tirdzniecības organizācija, ko veidoja vienpadsmit kalcija silikāta ķieģeļu ražotāji, kas līdz tam bija juridiski autonomi
un kopā piederēja trim dažādām dibinātājām sabiedrībām, tika pārveidota par vienu uzņēmumu, kurā kopīgu kontroli pilnībā realizē
Haniel
un
Cementbouw
.
Haniel
vairākkārt apstiprināja, ka 1999. gada 9. augusta darbību puses –
Haniel
,
Cementbouw
un
RAG
– visus šos līgumus uzskatīja par savstarpēji saistītiem un tādiem, kas saimnieciski veido vienu veselu. Iztaujāšanas par
šo jautājumu laikā
Cementbouw
vairs pārliecinoši neizskaidroja iemeslus, kāpēc
NMa
atļautā lēmuma īstenošana tika atlikta par vairāk nekā deviņiem mēnešiem un faktiski notika tikai pēc
RAG
izstāšanās. Komisija tātad uzskata, ka
RAG
kā netiešs
CVK
dalībnieks negatavojās piedalīties pūlinga līguma pildīšanā.
(23) Protams, skatoties formāli,
RAG
parakstīja pūlinga līgumu, vēl pirms bija notikusi tā daļu nodošana
Haniel
un
Cementbouw
. Tomēr no tā, ka pūlinga līgums un statūtu grozījumi neapšaubāmi ir veikti tieši pirms
RAG
daļu nodošanas rakstiskas nostiprināšanas tajā pat laikā pie tā paša notāra, kas par to ir sastādījis vienu un to pašu protokolu,
skaidri izriet, ka, raugoties virspusēji formāli, var uzskatīt, ka
RAG
piedalījās jaunas
CVK
struktūras radīšanā, ko bija atļāvusi
NMa
. Šāds tīri formāls situācijas vērtējums nevar būt noteicošs, saskaņā ar Regulu par koncentrācijām lemjot par jautājumu, vai
viena vai vairākas saimnieciskas iegādes veido vienu koncentrāciju, kas ir pakļauta Kopienu kontrolei. Tāpat arī Koncentrāciju
regulas 5. panta 2. punkts [otrā daļa], kas šajā gadījumā nav tieši piemērojams, parāda, ka jautājums jāaplūko no saimnieciskā
viedokļa. Tātad jāpamatojas uz principu, ka 1999. gada 9. augustā parakstītie līgumi veido vienu koncentrāciju, ar kuru
CVK
ieguva kontroli pār saviem dalībnieku uzņēmumiem, bet
Haniel
un
Cementbouw
tajā pat laikā pārņēma kontroli pār
CVK
.” [Neoficiāls tulkojums]
127   No iepriekš minētā Apstrīdētā lēmuma pamatojuma izriet, ka Komisija uzskata, ka darījumi ir savstarpēji saistīti trīs faktoru
dēļ: savstarpējā saimnieciskā saistība, vienlaicīga darījumu noslēgšana pie tās pašas valsts amatpersonas un
Haniel
apstiprinājums darījumu savstarpēji saistītajam raksturam.
128   Ir skaidrs, ka prasītāja neapstrīd, ka darījumu otrā grupa (
RAG
darījums un sadarbības līgums starp
Haniel
un prasītāju) ir pakārtoti pirmās realizācijai. Tādēļ ir jāatzīst, ka darījumu otrā grupa nebūtu noslēgta, ja nepastāvētu
pirmā grupa.
129   Turpretim prasītāja iebilst pret Komisijas it kā kļūdaino uzskatu, ka darījumu pirmā grupa ir atkarīga no otrās. Prasītāja
atgādina, ka laikā, kad 1998. gada februārī
NMa
tika paziņots par
CVK
un tās dalībnieku uzņēmumu pūlinga līguma projektu,
RAG
bija līdzdalība trīs dalībnieku uzņēmumos. Prasītāja balstās uz šo apstākli, lai apgalvotu, ka tajā brīdī tā nezināja, ka
RAG
gribēja izbeigt līdzdalību šajos uzņēmumos, kas pierāda, ka darījumu pirmā grupa, kura ietver pūlinga līgumu, ir atsevišķa
koncentrācija. Turklāt prasītāja uzsver, ka darījumu kopuma noslēgšanas brīdī 1999. gada 9. augustā
RAG
darījuma līgumā tika precizēts, ka līgumslēdzējas puses to paraksta pēc
CVK
un dalībnieku uzņēmumu pūlinga līguma noslēgšanas, lai to, vismaz formāli, saskaņotu ar
NMa
1999. gada 26. marta vēstulē izteikto viedokli, ka
RAG
darījums saskaņā ar Nīderlandes konkurences tiesībām nav uzskatāms par koncentrāciju, ja pūlinga līgums starp
CVK
un tā dalībnieku uzņēmumiem tiek noslēgts vēlākais līdz
RAG
darījumam.
130   Šiem argumentiem nevar piekrist.
131   Pirmkārt, pieņemot, ka neviens no lietas materiāliem neatspēko prasītājas apgalvojumu, ka paziņojuma
NMa
par darījumu pirmās grupas projektu laikā 1998. gada februārī tai nebija zināms, ka
RAG
gatavojas nodot savu līdzdalību trīs
CVK
dalībnieku uzņēmumos, tomēr šis darījums ir noslēgts tikai 1999. gada 9. augustā – tajā pat dienā, kad tika noslēgta darījumu
otrā grupa. Tā šajā datumā bija skaidrs ne tikai, ka
RAG
ir nolēmis nodot savu līdzdalību
CVK
dalībnieku uzņēmumos
Haniel
un prasītājai, bet arī bija ievērojami grozīta darījumu pirmā grupa, jo tajā pat dienā tika noslēgta darījumu otrā grupa,
tajā skaitā īpaši
RAG
darījums, ar kuru
Haniel
un prasītāja ieguva kopīgu kontroli pār
CVK
.
132   Ņemot vērā šo situāciju, Komisija pamatoti jautāja administratīvās procedūras laikā un vēlāk atkal no jauna pēc apmierinošas
atbildes no pusēm nesaņemšanas iepriekš minētajos Apstrīdētā lēmuma pamatos, kāpēc darījumu pirmā grupa netika noslēgta pirms
1999. gada 9. augusta.
133   Vispārīgi vairāku darījumu noslēgšana vienlaicīgi obligāti neliek secināt to savstarpējo saistību, turpretim šajā gadījumā
darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšana līdz otrās noslēgšanai ir nozīmīgs apstāklis, jo tas var norādīt uz to, ka
RAG
negatavojās piedalīties pirmajā grupā un ka, tā kā šī darījumu grupa tomēr varēja tikt noslēgta, tā katrā ziņā tika pakārtota
RAG
līdzdalības izbeigšanai
CVK
sabiedrībā jeb, citiem vārdiem sakot, darījumu otrās grupas noslēgšanai.
134   Lai izskaidrotu darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšanu līdz otrās noslēgšanas brīdim, prasītāja savos dokumentos norāda
tehniskas un komerciālas grūtības, kas saistītas ar dalībnieku uzņēmumu izdevumu un ienākumu apvienošanu. Savā replikā prasītāja
piemin arī, ka tika veikti dažādi ekoloģiski pētījumi un ka vasaras brīvdienas būvniecības jomā arī aizkavēja šo noslēgšanu.
135   Katrā ziņā šis pamatojums nav pietiekams, lai izskaidrotu svarīga lēmuma, kura mērķis ir apvienot visu
CVK
dalībnieku uzņēmumu darbību kopīgā struktūrā, aizkavēšanos par vairāk nekā deviņiem mēnešiem, ņemot vērā, ka
NMa
to bija atļāvusi.
136   Pirmkārt, attiecībā uz apgalvojumiem, ka ekoloģiskie pētījumi un vasaras brīvdienas aizkavēja darījumu pirmās grupas noslēgšanu,
šie pamatojumi, ko prasītāja kā pierādījumu iesniedza vienīgi replikas stadijā, nav pamatoti.
137   Otrkārt, attiecībā uz apgalvojumu par tehniskām un komerciālām grūtībām, apvienojot
CVK
dalībnieku uzņēmumu izdevumus un ienākumus, ir jānorāda, ka šis apgalvojums ir ne tikai nepamatots, bet tā nozīmi nepārprotami
mazina lietas materiāli. Tiešām ir jāatzīmē, ka, sniedzot liecības par šo jautājumu Pirmās instances tiesas sēdē, prasītāja
nav apstrīdējusi, ka vēl darījumu kopuma noslēgšanas brīdī 1999. gada 9. augustā
Haniel
un prasītājas sadarbības līgumā bija noteikts, ka
CVK
dalībnieku uzņēmumu rēķinu un to pašu kapitāla apvienošana nav pilnībā noregulēta, īpaši attiecībā uz uzņēmumiem, kuru agrākais
īpašnieks bija
RAG
. Tomēr, ja šis jautājums bija tik nozīmīgs, ka izraisīja darījumu pirmās grupas noslēgšanas atlikšanu, tai, protams, būtu
jāpamato šo darījumu grupas noslēgšanas atlikšana līdz pat 1999. gada 9. augustam. Tas noteikti tā nebija, jo šāda atlikšana
pēc darījumu otrās grupas noslēgšanas datuma arī būtu svarīgs pierādījums darījumu pirmās grupas atkarībai no otrās.
138   Tā kā prasītāja nav iesniegusi citu pamatojumu, ir jāatzīst, ka darījumu pirmās grupas noslēgšana ir faktors, kas ietekmēja
darījumu otrās grupas noslēgšanu, t.i.,
RAG
izstāšanos no
CVK
sabiedrības kapitāla.
139   Otrkārt, tas, ka līgumā, ar kuru ir noslēgts
RAG
darījums, ir pieminēta iepriekšējā pūlinga līguma noslēgšana, nepamato darījumu pirmās grupas neatkarību no otrās un līdz
ar to nepierāda Komisijas kļūdu vērtējumā.
140   Ir gan jāatzīmē, ka pretēji Komisijas Apstrīdētā lēmuma 23. apsvērumā apgalvotajam notārs, pie kura līgumi tika noslēgti,
nav tos ierakstījis vienā protokolā.
141   Tomēr šī kļūda nevar būt pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai.
142   Tiešām šajā gadījumā kļūda neietekmē pamatapgalvojumu, ka līgumi tika noslēgti vienā dienā, nozīmīgumu, jo
RAG
nebija gatava dot savu piekrišanu darījumu pirmās grupas noslēgšanai neatkarīgi no otrās noslēgšanas, kas izbeidza tās līdzdalību
pirmajā. No darījumu savstarpējās saimnieciskās saistības viedokļa skatoties, tam, vai darījumu pirmā grupa tika noslēgta
dažas minūtes vai dažas stundas pirms otrās, nav nozīmes.
143   Šajā sakarā prasītāja nevar Komisijai apgalvot, ka
NMa
1999. gada 26. marta vēstule, ar kuru tā ierosināja
NMa
abas darījumu grupu īstenot šādā veidā, lai darījumu otrā grupa, ietverot
RAG
darījumu, neveidotu koncentrāciju saskaņā ar Nīderlandes konkurences tiesībām, tai radīja tiesisku paļāvību.
144   Tā kā nav jāņem vērā
NMa
šajā vēstulē sniegtais pamatojums, ir jāatzīst, ka prasītāja nekad nav saņēmusi noteiktas garantijas par to, ka darbība,
kas ietver abas darījumu grupas, neatrodas Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas jomā un Komisijas kompetencē. Tā kā Komisijas
kompetence neattiecas vienīgi uz iepriekš paziņotām darbībām (Pirmās instances tiesas 2004. gada 28. septembra spriedums lietā
T‑310/00
MCI
/Komisija, Krājums, II‑3253. lpp., 93. punkts), pušu kompetencē ir paziņot Komisijai par savu nodomu veikt koncentrāciju 1999. gada
9. augustā, lai varētu baudīt tiesisko drošību, ko rada Komisijas labvēlīgie lēmumi. Tomēr šajā gadījumā tas nav ticis izdarīts.
145   Treškārt, kaut arī prasītāja uzsver, ka darījumu pirmā grupa ir atsevišķa koncentrācija, tā nav paskaidrojusi, ar kādu mērķi
trīs daļu īpašnieki piekrita
CVK
dalībnieku uzņēmumu apvienošanai ekonomiskā vienībā
CVK
vadībā un kāda ir to saimnieciskā loģika, ja daļu īpašniekiem nav iespējams iegūt šī uzņēmuma kontroli. Savukārt darījumu
pirmās grupas noslēgšanas visa saimnieciskā jēga ir tā, ka,
RAG
izstājoties no
CVK
sabiedrības kapitāla,
Haniel
un prasītāja iegūst kopīgu kontroli pār
CVK
.
146   Ceturtkārt, ir jāatzīmē, ka no
Haniel
un prasītājas noslēgtā sadarbības līguma izriet, ka abi šie uzņēmumi uzskata, ka dalībnieku uzņēmumu un
CVK
juridiska apvienošanās vienā uzņēmumā ir vēlama un ka tie rūpīgi pārbaudīšot šādas apvienošanās iespēju, pārveidojot
CVK
par vienu uzņēmumu, kurš kopīgi piederētu
Haniel
un prasītājai. Šis apstāklis apstiprina Komisijas izteikumu, ka darījumu pirmā grupa ir tikai plašāka procesa posms un faktiski
nav patstāvīgs.
147   Visbeidzot, Komisijas analīzi apstiprina arī apstāklis, ka
Haniel
administratīvās procedūras laikā apgalvoja, ka darījumi ir savstarpēji saistīti, un prasītāja nav apstrīdējusi šo Apstrīdētajā
lēmumā ietverto apgalvojumu būtību. Protams, ir jāpieļauj, ka, kā to apgalvo prasītāja, katras paziņojuma puses aizstāvētā
pozīcija ir pēc būtības subjektīva un ka tā noteikti atspoguļo tās personīgās intereses. Tomēr šis apstāklis nenozīmē, ka
Komisijai, mēģinot izpētīt koncentrācijas saimniecisko fonu, ir jāatmet pušu paskaidrojumi, kas tai ļautu noteikt, kāds attiecīgo
darījumu noslēgšanas brīdī faktiski bija to saimnieciskais mērķis. Kaut arī paskaidrojumi, ko nav apstrīdējusi neviena no
paziņojuma pusēm, paši par sevi nebija izšķiroši, Komisijai tomēr bija tiesības balstīties uz šiem paskaidrojumiem, kuri apstiprināja
tās analīzes pamatā esošo vērtējumu.
148   No minētā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā, Apstrīdētajā lēmumā uzskatot, ka
abas attiecīgās darījumu grupas ir savstarpēji saistītas un kopīgi veido vienu koncentrāciju saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89
3. pantu.
149   Tātad pirmā pamata otrā daļa ir noraidāma.

Par pirmā pamata trešo daļu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt NMa atļautu CVK kontroles pār saviem dalībnieku uzņēmumiem
iegūšanu
Lietas dalībnieku argumenti
150   Šajā daļā prasītāja uzskata, ka, pirmkārt, pat pieņemot, ka Komisija ir kompetenta pārbaudīt saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89
3. pantu
RAG
darījumu, tā nevar pārbaudīt
CVK
kontroles iegūšanu pār saviem dalībnieku uzņēmumiem ar pūlinga līgumu, jo šo darbību jau bija atļāvusi
NMa
.
151   Šīs tēzes pamatojumam prasītāja vispirms norāda, ka pretēji Komisijas apgalvotajam Apstrīdētajā lēmumā nav starpības starp
NMa
1998. gada 20. oktobrī paziņoto koncentrāciju, kas vēlāk ir apstiprināta, un noslēgumā 1999. gada 9. augustā realizēto koncentrāciju.
Turklāt prasītāja piezīmē, ka Komisija atzina, ka darbībai nepiemīt Kopienu mērogs, un tā saskaņā ar EKL 226. pantu un EKL
228. pantu nav oficiāli apstrīdējusi
NMa
lēmumu, kas prasītājai radīja tiesisku paļāvību. Turklāt prasītāja uzskata par ne visai pārliecinošu Komisijas argumentu,
ka
NMa
lēmums nav atbilstošs, jo tas ir pamatots ar valsts tiesību normām. Tiešām, pēc prasītājas domām, ir aizmirsts, ka Nīderlandes
konkurences tiesību normas ir atvasinātas no Kopienu tiesībām un ir jāinterpretē saskaņā ar tām. Visbeidzot, prasītāja apstrīd
Komisijas netiešu norādījumu Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā, ka attiecīgie lietas dalībnieki nav pildījuši garantijas, kas
dotas
NMa
, kuru dēļ tā atļāva attiecīgās darbības. Pēc prasītājas domām, šādai norādei nav pamata.
152   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija nav izpildījusi savu pienākumu pamatot, kāpēc tā
NMa
lēmumu uzskata par kļūdainu.
153   Komisija noraida visus argumentus un uzskata, ka tā ir ievērojusi Regulas Nr. 4064/89 3. pantu un izpildījusi savu pienākumu
pamatot Apstrīdēto lēmumu.
Pirmās instances tiesas vērtējums
154   Pirmkārt, kā ir atzīts iepriekš pārbaudītajā pirmā pamata otrajā daļā, prasītāja nav pierādījusi, ka Komisija, uzskatot, ka
darījumu pirmā un otrā grupa, kas minētas iepriekš šī sprieduma 8. punktā, veido vienu un to pašu koncentrāciju atbilstoši
Regulai Nr. 4064/89, ir pieļāvusi kļūdu vērtējumā.
155   Tātad
NMa
dotā atļauja veikt darījumu pirmo grupu nedod skaidru atļauju pusēm īstenot 1999. gada 9. augustā noslēgto koncentrāciju.
Tā kā ar 1999. gada 9. augustā noslēgtajiem darījumiem realizētajai koncentrācijai piemīt Kopienu mērogs, kas ir konstatēts
Apstrīdētā lēmuma 33. apsvērumā un ko prasītāja nav apstrīdējusi, Komisija ir vienīgā kompetentā iestāde, kas var pārbaudīt
un šajā gadījumā atļaut šo koncentrāciju.
156   Otrkārt, prasītāja nevar balstīties uz tiesisku paļāvību tādēļ, ka Komisija nav apstrīdējusi
NMa
doto atļauju veikt darījumu pirmo grupu.
157
NMa
dotā atļauja veikt darījumu pirmo grupu, pamatojoties uz Nīderlandes konkurences tiesību normu interpretāciju, nerada tiesības
prasīt tiesiskas paļāvības aizsardzību Komisijā, jo šo atļauju nav devusi Kopienu administrācija saskaņā ar šajā gadījumā
piemērojamām tiesību normām, īpaši ar Regulas Nr. 4064/89 3. pantu (šajā sakarā skat. iepriekš šī sprieduma 77. punktā minēto
spriedumu lietā
Branco
/Komisija, 102. punkts). Katrā ziņā darījumu pirmās grupas noslēgšanas laikā apstākļi pēc paziņošanas
NMa
bija mainījušies. Noslēgšanas atlikšana līdz dienai, kad tika noslēgta darījumu otrā grupa, izraisīja ievērojamas izmaiņas
faktiskajos un juridiskajos apstākļos, uz kuriem
NMa
balstījās, atļaujot plānoto darījumu pirmo grupu. Komisija pamatoti aizstāv uzskatu, ka ar 1999. gada 9. augustā noslēgto
koncentrāciju lietas dalībnieki ne tikai īstenoja faktisku
CVK
un tās dalībnieku saplūšanu, bet arī izveidoja kopuzņēmumu, kuru pilnībā kontrolē
Haniel
un prasītāja. Apsverot visu,
NMa
atļāva īstenot darījumu grupu, kas faktiski tādā formā netika realizēta.
158   Tā kā darījumu abas grupas nevar tikt nodalītas to vienotā rakstura dēļ, Komisija var izteikties vienīgi par koncentrāciju
kopumā, jo tai piemīt Kopienu mērogs.
159   Ir jāpiebilst, ka šādas norises nenozīmē, ka netiek ievērota Regulā Nr. 4064/89 paredzētā kompetences sadale starp valsts
konkurences iestādēm un Komisiju.
160   Jāatzīst, ka Komisijas rīcības sekas atsevišķās situācijās varētu būt, ka darījums, kas neatbilst Kopienu mēroga pazīmēm atbilstoši
Regulai Nr. 4064/89, tomēr var nonākt tās piemērošanas jomā viena vai vairāku darījumu savstarpējas saistības dēļ.
161   Tomēr šajā gadījumā nebūtu pareizi uzskatīt, ka pirmais darījums no saimnieciskā viedokļa ir patstāvīgs.
162   Treškārt, prasītājas arguments, ka Komisijai ir pienākums, pamatojoties uz EKL 226. pantu, uzsākt saistību neizpildes procedūru,
ir nepamatots. Pirmkārt, no lietas materiāliem neizriet, ka Komisija apstrīd
NMa
kompetenci lemt 1998. gada 20. oktobra lēmumā, kas pieņemts, pamatojoties uz valsts tiesību normām, par darījumu pirmo grupu,
tādējādi šis lēmums, iespējams, nevarētu tikt uzskatīts par Nīderlandes Kralistes izdarītu Kopienu tiesību pārkāpumu. Gluži
otrādi – Komisija apstiprina šādu kompetenci un ir vairākkārt uzsvērusi, ka Apstrīdētais lēmums neattiecas uz to pašu koncentrāciju,
jo darījumu pirmās grupas noslēgšana tika atlikta līdz darījumu otrās grupas noslēgšanas dienai 1999. gada 9. augustā. Otrkārt,
ņemot vērā Komisijas diskrecionāro varu, izmantojot rīcībā esošos līdzekļus un funkcijas, Komisijai nav pienākuma uzsākt EKL
226. panta piemērošanas procedūru pret dalībvalsti pirms lēmuma par to, ka ir realizēta Kopienu mēroga koncentrācija.
163   Visbeidzot, ceturtkārt, citas iepriekš šī sprieduma 151. punktā izklāstītās prasītājas piezīmes, kas ir noraidītas pirmā pamata
pirmās daļas ietvaros (skat. iepriekš šī sprieduma 70.–78. punktu) un kas attiecas pirmām kārtām uz Nīderlandes konkurences
tiesību normu un Regulas Nr. 4064/89 normu līdzību un otrām kārtām uz garantijām, ko lietas dalībnieki, kas ir paziņojuši
par koncentrāciju, ir piedāvājuši
NMa
, katrā ziņā nevar būt pamats Apstrīdētā lēmuma atcelšanai. Turklāt prasītājas apgalvojums, ka Apstrīdētais lēmums ir nepietiekami
pamatots, arī ir noraidāms. Tiešām, ņemot vērā šīs lietas apstākļus, Komisijai nebija pienākuma paskaidrot iemeslus, kāpēc
NMa
lēmums, kas pieņemts uz valsts tiesību normu pamata, iespējams, ir bijis kļūdains.
164   Tātad pirmā pamata trešā daļa un šis pamats ir pilnībā noraidāmi.
2.
Par otro pamatu par kļūdām Komisijas vērtējumā par dominējošā stāvokļa radīšanu koncentrācijas rezultātā, pārkāpjot Regulas
Nr. 4064/89 2. pantu
165   Šis pamats iedalās divās daļās. Pirmā daļa attiecas uz Komisijas kļūdām vērtējumā attiecībā uz
CVK
dominējošo stāvokli. Otrā daļa attiecas uz to, ka nav pierādīta cēloņsakarība starp koncentrāciju un Komisijas apgalvoto
dominējošā stāvokļa radīšanu.

Par otrā pamata pirmo daļu attiecībā uz kļūdām Komisijas vērtējumā attiecībā uz CVK dominējošo stāvokli
Lietas dalībnieku argumenti
166   Prasītāja apstrīd Komisijas minēto piecu faktoru vērtējumu, kas pierāda
CVK
dominējošo stāvokli Nīderlandes nesošo sienu būvmateriālu tirgū (turpmāk tekstā – “Attiecīgais tirgus”).
167   Pirmkārt, prasītāja iebilst, ka Komisija ir kļūdaini novērtējusi konkurējošo kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju nesošu sienu
būvniecībai jomā lomu.
168   Pirmkārt, prasītāja uzskata, ka Komisijas atzinumā, kas izklāstīts Apstrīdētā lēmuma 96. apsvērumā, ka
CVK
ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu ražotājs un piegādātājs Nīderlandē, nav ņemts vērā, ka kalcija silikāta produkti tiek
importēti no Vācijas un ka tāds kalcija silikāta ķieģeļus tirgus, kā tas ir minēts Apstrīdētajā lēmumā, nepastāv.
169   Otrkārt, prasītāja apstrīd Komisijas secinājumu, kas izteikts Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērumā, ka nevar uzskatīt, ka betona
nozare izdara konkurences spiedienu uz
CVK
. Prasītāja apgalvo, ka trešo personu sniegtā informācija par betona tirgus daļas stabilitāti sienu būvniecības materiālu
tirgū nevar pati par sevi novest pie šāda secinājuma. Prasītāja uzskata, ka Komisija nav veikusi progresīvo tirgus daļu attīstības
pārbaudi, lai tieši noteiktu uz
CVK
izdarīto konkurences spiedienu, kā arī nav ņēmusi vērā betona tirgus apmēru un nozīmīgu šajā tirgū aktīvo tirgus dalībnieku
finansiālo un saimniecisko kapacitāti. Prasītāja uzskata, ka šie apstākļi
CVK
liek ņemt vērā betona nozari, nosakot savu uzvedību Attiecīgajā tirgū. Visbeidzot, prasītāja apgalvo savā replikā, ka, lai
novērtētu uz vietas izlejamā betona nozares izdarīto konkurences spiedienu, jāņem vērā uz vietas izlejamā betona tirgus daļa
Attiecīgajā tirgū ([10–15] %), nevis tikai daļa, kas pieder nozīmīgākajam konkurējošajam uz vietas izlejamā betona ražotājam
([2–5] %).
170   Otrkārt, prasītāja apstrīd Komisijas vērtējumu, kas ietverts Apstrīdētā lēmuma 99.–101. apsvērumā, ka ieiešanai Attiecīgajā
tirgū pastāv būtiski šķēršļi. Prasītāja apgalvo, ka šajā analīzē Komisijai bija pienākums pārbaudīt visas izmaksas un citus
apstākļus, kas varētu attiekties uz visām ar kalcija silikāta ķieģeļiem konkurējošo ražotāju precēm. Gluži otrādi – prasītāja
apgalvo, ka Komisija būtībā ir analizējusi tikai investīciju izmaksas, kalcija silikāta ķieģeļu ražošanas rūpnīcu celtniecības
izmaksas un lielo laika patēriņu, kas nepieciešams, lai iekārtotu un uzsāktu kalcija silikāta ķieģeļu ražošanu. Cita starpā
prasītāja apstrīd arī, ka laika patēriņš un nepieciešamais aprīkojums var būt reāls šķērslis ieiešanai tirgū atbilstoši Regulai
Nr. 4064/89, īpaši ja kapitāla tirgus darbojas produktīvi. Turklāt prasītāja iebilst, ka Komisija nav viennozīmīgi pārbaudījusi,
kādas būtu citu būvmateriālu ražotāju izmaksas, ja tās produkcijas daļu aizstātu ar materiāliem, kas konkurē ar kalcija silikāta
ķieģeļiem, kaut arī tā atbildē uz paziņojumu par iebildumiem norādīja, ka betons, tāpat kā tādi materiāli kā ķieģeļi, ģipsis
un koksne, var tikt ražoti dažādiem izmantošanas mērķiem, tajā skaitā sienu celtniecībai. Visbeidzot, prasītāja apgalvo, ka
apstāklis, ka tā, kā norādīts Apstrīdētā lēmuma 101. apsvērumā, spēj saražot vairāk kalcija silikāta ķieģeļus nekā nepieciešams,
padarot ieiešanu tirgū ne tik interesantu, nav pietiekams, lai uzskatītu, ka spēja saražot vairāk nekā nepieciešams rada šķēršļus
ieiešanai Attiecīgajā tirgū.
171   Treškārt, prasītāja apstrīd vairākas Komisijas vērtējuma Apstrīdētajā lēmumā sastāvdaļas, saskaņā ar kurām ne būvmateriālu
izplatītājiem, ne būvuzņēmējiem nav tādas nozīmīgas pirktspējas, kas kompensētu
CVK
dominējošo stāvokli piedāvājuma jomā.
172   Attiecībā uz tirgotāju pirktspēju prasītāja apgalvo, ka tie pieder starptautiskiem koncerniem vai ir organizējušies pirkšanas
kooperatīvu formā, kas tos nostāda spēka pozīcijā attiecībā pret
CVK
. Prasītāja piebilst, ka Apstrīdētā lēmuma 102. apsvērumā minētais fakts, ka pieci galvenie būvmateriālu vairumtirgotāji Nīderlandē
iepērk gandrīz [60–80] % no
CVK
pārdošanas apjoma, no kuriem [20–30] % attiecas uz nozīmīgāko no tiem, pierāda, ka vairumtirgotājiem ir nozīmīga pirktspēja
un, izņemot uz vietas izlejamo betonu, tie var pāriet uz precēm, kas aizstāj kalcija silikāta ķieģeļus. Prasītāja turklāt
apgalvo, ka tas, ka vairumtirgotājiem nav iespējams pārdot uz vietas izlejamo betonu, tos mudina prasīt no
CVK
tādas cenas un nosacījumus, kas tiem ļautu konkurēt ar betona ražotājiem. Visbeidzot, prasītāja piemin, ka vairumtirgotāji
var arī importēt kalcija silikāta materiālus no Vācijas.
173   Saistībā ar attiecībām starp
CVK
vairumtirgotājiem un ražotājiem, prasītāja apstrīd vairākus Apstrīdētā lēmuma 75. un 103. apsvērumā izdarītos atzinumus.
Prasītāja iebilst arī pret Komisijas apgalvojumu, ka
CVK
ir visumā labi informēta par savu preču lietotājiem un galamērķiem, īpaši tāpēc, ka, piegādājot būvmateriālus, kas veido
pusi no tās apgrozījuma, tai ir pieejami arhitektu plāni. Turklāt, lai gan prasītāja piebilst, ka
CVK
tieši apgādā dažus būvuzņēmumus, tā nepiekrīt, ka
CVK
var zināt, kādai lietošanai ir paredzēti piegādātie produkti, arī tad, ja tā zina piegādāto kalcija silikāta produktu biezumu.
Turklāt prasītāja norāda, ka
CVK
vairumtirgotājiem noteiktās atlaides, rīkojot pārdošanas noteiktiem projektiem vai noteiktiem būvuzņēmumiem, parādās tikai
reti un atsevišķos gadījumos. Tā piebilst, ka šis apstāklis katrā ziņā nerada šaubas par vairumtirgotāju pirktspēju.
174   Ceturtkārt, prasītāja turpina apgalvot, ka Komisijas veiktā analīze attiecībā uz to, ka nepastāv radniecīgā nenesošo sienu
būvmateriālu tirgus ietekme, kurā
CVK
pozīcijas ir vājākas, ir kļūdaina. No vienas puses, prasītāja uzsver, ka
CVK
nav iespējams uzzināt, vai tās piegādātie būvmateriāli ir paredzēti nesošo vai nenesošo sienu būvniecībai. Prasītāja apgalvo,
ka
CVK
tātad, nosakot savu uzvedību Attiecīgajā tirgū, bija jāņem vērā konkurences apstākļi nenesošo sienu tirgū, neatkarīgi no
tā, ka
CVK
[60–80] % no saviem kalcija silikāta ķieģeļiem realizē Attiecīgajā tirgū. No otras puses, prasītāja apgalvo, ka nenesošo
sienu būvmateriālu tirgus “disciplinējošs efekts” uz Attiecīgo tirgu izriet no Komisijai iesniegtā profesoru Fon Vīzcekera
[
von Wieszäcker
] un Elberfelda [
Elberfeld
] ziņojumā veiktās ekonomiskās analīzes, kura nav minēta Apstrīdētajā lēmumā.
175   Piektkārt, prasītāja apstrīd Komisijas atzinumu, ka
CVK
dominējošo stāvokli pastiprina starp šo sabiedrību un prasītāju esošās strukturālās saiknes. Vispirms prasītāja atsaucas
uz to, ka tā nekontrolē
CVK
, kas darbojas pilnībā neatkarīgi. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Komisija kļūdaini uzskata, ka tai ir spēka pozīcijas Nīderlandes
sienu būvmateriālu piegādes tirgū, jo tās tirgus daļa [2–5] % apmērā ir līdzīga vairāku citu uzņēmēju daļai un nerada tai
šādu stāvokli. Arī attiecībā uz prasītājas darbību būvmateriālu vairumtirdzniecības tirgū Komisija vienkārši izsaka apgalvojumus
un pieņēmumus, īpaši tas attiecas uz atsauci uz koncerna, pie kura pieder prasītāja,
NBM Amstelland
gada ziņojumu, lai gan tā tirgus daļa ir tikai [2–5] %. Visbeidzot, prasītāja noliedz, ka
CVK
pretēji Apstrīdētajā lēmumā ietvertajiem trešo personu apgalvojumiem būvmateriālu vairumtirdzniecības procesā piešķir tai
privilēģijas. Katrā ziņā, pat pieņemot, ka pastāv šāda privileģēta attieksme, prasītāja apgalvo, ka trešo personu iesniegtie
pierādījumi paši par sevi nav piemēroti, lai pieņemtu, ka atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 normām pastāv dominējošais stāvoklis.
176   Visbeidzot un sestkārt, prasītāja pārmet Komisijai, ka tā nav Apstrīdētajā lēmumā pietiekami pamatojusi, kāpēc tā nepievienojas
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmumam, uzskatot, ka
CVK
nav dominējoša stāvokļa, neskatoties uz to, ka šis lēmums un
NMa
tirgus izpēte ir notikusi mazāk kā trīs gadus pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
177   Ievadā Komisija atzīmē, ka prasītāja neapstrīd Apstrīdētā lēmuma 90.–95. apsvērumā pārbaudītā tirgus struktūras faktoru. Komisija
apgalvo, ka prasītājas un
Haniel
apstiprinātie fakti attiecībā uz
CVK
tirgus daļām jau paši par sevi skaidri liecina par dominējošo stāvokli.
178   Ar šo piezīmi Komisija noraida visus prasītājas iebildumu pret pārējiem faktoriem vērtējumu, uz kuru balstās secinājums, ka
CVK
Attiecīgajā tirgū ieņem dominējošo stāvokli.
179   Pirmkārt, no vienas puses – attiecībā uz dažādu sienu būvmateriālu jomu Komisija apgalvo, ka prasītāja neapstrīd ne to, ka
ģeogrāfiski tirgū ietilpst tikai Nīderlande, ka kalcija silikāta ķieģeļu importam no Vācijas ir tikai otršķirīga nozīme, ne
arī to, ka
CVK
ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu, Nīderlandē populārākā būvmateriāla, ražotājs šajā valstī, kā tas ir norādīts Apstrīdētā
lēmuma 98. apsvērumā. Komisija uzskata, ka šī situācija pastiprina
CVK
stāvokli Attiecīgajā tirgū; ja pieņemam, ka uz vietas izlejamais betons pieder pie šī paša tirgus, tas lielo investīciju
izdevumu dēļ var konkurēt ar kalcija silikāta produktiem tikai lielos būvprojektos.
180   No otras puses, Komisija atspēko prasītājas apgalvojumu, ka Apstrīdētajā lēmumā nebija pietiekami pamatots, ka betona nozare
neizdara spiedienu uz
CVK
. Šajā sakarā Komisija atzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 97. apsvēruma redakcijā ir tikai izdarīta atsauce uz nozīmīga konkurences
spiediena neesamību no uz vietas izlejamā betona ražotāju puses un nevis uz betona nozari vispār. Komisija precizē arī, ka
šis secinājums nav izdarīts, ņemot vērā visu uz vietas izlejamā betona nozari. Lai pārbaudītu uz vietas izlejamā betona ražotāju
konkurences spiedienu, Komisija atkārtoja Apstrīdētā lēmuma pamatojumā pausto viedokli, ka ir jāņem vērā konkurējošo uz vietas
izlejamā betona ražotāju tirgus daļas, kurā neviens neaizņem vairāk nekā [2–5] % no Attiecīgā tirgus, un nevis uz vietas izlejamā
betona kā produkta daļa tirgū ([10–15] %). Komisija uzskata, ka šādu pieeju pamato tas, ka Attiecīgais tirgus ir specifisks
produktu tirgus un “tirgus daļa” [10–15] % apmērā liek pārvērtēt konkurences spiedienu uz
CVK
, jo tā ietver prasītājas turēto tirgus daļu uz vietas izlejamā betona nozarē. Komisija apgalvo, ka trīs gadu pirms Apstrīdētā
lēmuma pieņemšanas laikā neviens betona piegādātājs nevarēja iegūt lielāku tirgus daļu par [2–5] %, tajā pat laikā
CVK
tirgus daļa palika [50–60] % no Attiecīgā tirgus. Komisija apstrīd arī prasītājas argumentu, ka betona nozares un šīs nozares
uzņēmēju nozīmīgums var ietekmēt
CVK
kalcija silikāta ķieģeļu ražotājus un to stāvokli Attiecīgajā tirgū.
181   Otrkārt, Komisija noraida prasītājas apgalvojumus, ka tā nav pareizi novērtējusi Apstrīdētajā lēmumā minētos šķēršļus ienākšanai
tirgū.
182   Vispirms Komisija atgādina, ka pretēji prasītājas apgalvotajam Apstrīdētajā lēmumā ir atsauces uz šķēršļiem visu nesošo sienu
būvmateriālu ražošanā, nevis tikai attiecībā uz kalcija silikāta produktiem.
183   Turklāt Komisija noraida prasītājas apgalvojumu, ka investīciju izmaksas un laika patēriņš ieiešanai tirgū nav patiesie šķēršļi,
piemērojot Regulu Nr. 4064/89. Komisija uzskata, kā ir precizēts Apstrīdētajā lēmumā, ka šīs izmaksas un termiņi ir nozīmīgi.
Atbildē uz repliku Komisija atgādina, ka ieiešana tirgū ir notikusi reti un vienīgi betona nozarē; šo konstatējumu prasītāja
nav apstrīdējusi. Turklāt Komisija uzskata, ka prasītājas pārmetums, ka tā nav veikusi to iespējamo izmaksu analīzi, kas rastos
citiem būvmateriālu ražotājiem, lai to produkcijas (ķieģelis, ģipsis, koksne) daļas vietā sāktu ražot produktus, kas var konkurēt
ar tādiem kalcija silikāta produktiem kā, piemēram, betons. Komisija apgalvo, ka šāda analīze nav nepieciešama, jo citu būvmateriālu,
tādu kā betons, ražotāji Nīderlandes būvniecības sektora struktūras un īpašību dēļ nevar vienkārši pāriet uz citu produktu
ražošanu, tiem, lai ražotu materiālus, kas konkurē ar kalcija silikāta produktiem, ražošana būtu jāsāk no nulles.
184   Visbeidzot, atšķirībā no prasītājas Komisija uzskata, ka spēja saražot vairāk nekā nepieciešams konkrētajā tirgū raksturo
to, vai ir iespējams ienākt šajā tirgū, proti, vai tas ir pietiekami rentabli. Tā šajā lietā Komisija uzskata, ka būtiskā
CVK
spēja saražot vairāk nekā nepieciešams padara šādu ieiešanu Attiecīgajā tirgū ne visai pievilcīgu.
185   Treškārt, Komisija piemin, ka ir pareiza Apstrīdētajā lēmumā veiktā analīze, saskaņā ar kuru
CVK
dominējošo stāvokli nekompensē būvmateriālu vairumtirgotāju pirktspēja.
186   Vispārīgi Komisija uzskata, ka vispār Regulas Nr. 4064/89 kontekstā pirktspēja ir jāuzskata par lielo klientu – šajā gadījumā
būvmateriālu vairumtirgotāju – spēju saprātīgā termiņā atrast iespējamās alternatīvas, ja piegādātājs nolemj paaugstināt cenas
vai pasliktināt piegādes nosacījumus. Šajā gadījumā Komisija uzsver, ka pat tad, ja būvmateriālu vairumtirgotājus varēja interesēt,
lai
CVK
piedāvātu cenas, kuras var konkurēt ar betona ražotāju piedāvātajām cenām, tomēr šo tirgotāju rīcībā nav nevienas alternatīvas,
jo tie netirgo uz vietas izlejamo betonu, kas veido [10–15] % no Attiecīgā tirgus, un tātad viņiem nav nepieciešamās pirktspējas
attiecībā uz
CVK
.
187   Turklāt attiecībā uz prasītājas argumentu, ka kalcija silikāta produktus var importēt no Vācijas, Komisija atgādina, ka prasītāja
nav apstrīdējusi šī importa mazsvarīgumu un ka tiesas sēdē viens no tirgotājiem ir apgalvojis, ka
Haniel
vai
CVK
traucēja šim importam.
188   Visbeidzot, Komisija atkārto apgalvojumu, ka pretēji prasītājas nedaudz pretrunīgajiem un neprecīzajiem apgalvojumiem visumā
CVK
ir informēta par tās produktu lietotājiem un šo produktu galamērķi. Šādā situācijā Komisija uzsver, ka atlaides, ko
CVK
piešķir vairumtirgotājiem piegādēm būvprojektu ietvaros vai īpašiem būvuzņēmumiem, parāda, ka
CVK
var ietekmēt tirgotāju cenu politiku pret pircējiem uzņēmumiem noteiktos projektos, kas ierobežo vai pat izslēdz tās spēju
izmantot savu pirkšanas apjomu, lai izdarītu vispārēju spiedienu uz
CVK
cenu politiku.
189   Ceturtkārt, attiecībā uz prasītājas iebildi par konkurences ietekmi uz radniecīgo nesošo sienu būvmateriālu tirgu Komisija
uzskata, ka tā ir pietiekami pierādījusi, ka, no vienas puses,
CVK
varēja konstatēt vai paredzēt, vai tās produkti tiks izmantoti nesošajām sienām vai nenesošajām sienām, un ka, no otras puses,
katrā ziņā
CVK
pamatā balstīja savu cenu stratēģiju uz Attiecīgo tirgu. Par profesoru fon Vīzcekera un Elberfelda ziņojumu, kurš, kā apgalvo
prasītāja, pierāda, ka
CVK
stāvoklis nenesošo sienu būvmateriālu tirgū iedarbojas disciplinējoši uz tās stāvokli Attiecīgajā tirgū, Komisija, pieļaujot,
ka Apstrīdētajā lēmumā šis ziņojums nav īpaši pārbaudīts, izsaka trīs apsvērumus. Vispirms tā uzsver, ka šajā ziņojumā aprakstītais
cenu novērtēšanas modelis pietiekami neatspoguļo Attiecīgo tirgu, īpaši tāpēc, ka tas ir balstīts uz pieņēmumu, ka
CVK
ir jāpiedāvā vienādas cenas gan Attiecīgajā tirgū, gan nenesošo sienu būvmateriālu tirgū. Turklāt Komisija norāda, ka ziņojumā
ir pārbaudīts pēc tās uzskata nenozīmīgs jautājums, proti, kādos apstākļos
CVK
savas cenas fiksētu tik augstā līmenī, ka nenesošo sienu būvmateriālu tirgū tā nevarētu vairāk neko pārdot. Visbeidzot, Komisija
uzsver, ka, pat pieļaujot, ka abos tirgos ir praktizētas vienādas cenas, ziņojums pilnībā atbilst Apstrīdētajā lēmumā izdarītajiem
secinājumiem, ka
CVK
savas cenas būtībā nosaka atkarībā no tā stāvokļa Attiecīgajā tirgū. Komisija uzskata, ka šo iemeslu dēļ Apstrīdētajā lēmumā
nebija īpaši jāpārbauda šis ziņojums.
190   Piektkārt, Komisija apstiprina Apstrīdētajā lēmumā veikto analīzi, saskaņā ar kuru
CVK
un prasītājas starpā esošās strukturālās saiknes pastiprina
CVK
dominējošo stāvokli.
191   Sestkārt, Komisija apstrīd arī prasītājas argumentu, ka Apstrīdētais lēmums nav pietiekami pamatots.
Pirmās instances tiesas vērtējums
–       Ievada piezīmes
192   Pirms tiek pārbaudīts, vai
CVK
ir dominējošs stāvoklis, vispirms ir jānorāda, ka prasītāja neapstrīd Apstrīdētajā lēmumā noteiktās Attiecīgā tirgus robežas,
proti, būvmateriālu nesošo sienu tirgum Nīderlandē. Šajā sakarā ir jāprecizē, ka Apstrīdētajā lēmumā nav pilnībā skaidrs jautājums,
vai uz vietas izlejamais betons – īpaši paaugstināto investīciju izmaksu tā izmantošanai dēļ (skat. Apstrīdētā lēmuma 77. apsvērumu),
kuru rezultātā tas konkurē ar kalcija silikāta ķieģeļiem tikai dažos īpaši nozīmīgos projektos − pieder pie Attiecīgā tirgus,
jo Komisija uzskatīja, ka šis jautājums nevar ietekmēt koncentrācijas vērtējumu (skat. Apstrīdētā lēmuma 81. apsvērumu).
193   Ir svarīgi atzīmēt arī, ka no Apstrīdētā lēmuma izriet – un prasītāja nav atspēkojusi šo konstatējumu, ka Attiecīgajā tirgū
visplašāk izmantotie materiāli dilstošā secībā ir šādi: kalcija silikāta ķieģeļi ([50–60] % no visām nesošajām sienām ir celti
no šī materiāla), uz vietas izlejamais betons ([10–15] %), betona izstrādājumi ([5–10] %), ķieģeļi ([2–5] %) un šūnu betons
([0–2] %).
194   Turklāt ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 4064/89 2. pantā, kura nosaukums ir “Koncentrāciju novērtēšana”, ir noteikts:
“1. Koncentrācijas, uz kurām attiecas šī regula, vērtē saskaņā ar šādiem noteikumiem, lai noteiktu, vai tās ir vai nav saderīgas
ar kopīgo [kopējo] tirgu.
Veicot novērtējumu, Komisija ņem vērā:
a) nepieciešamību saglabāt un attīstīt efektīvu konkurenci kopīgā [kopējā] tirgū, ņemot vērā cita starpā arī visu iesaistīto
tirgu struktūru un faktisko vai potenciālo konkurenci no uzņēmumiem, kas atrodas vai nu Kopienā vai ārpus tās;
b) iesaistīto uzņēmumu tirgus pozīciju un to ekonomisko un finansiālo potenciālu, piegādātājiem un lietotājiem pieejamās alternatīvas,
viņu piekļūšanu piegādātājiem vai tirgiem, juridiskus vai citus šķēršļus iekļūšanai tirgū, attiecīgo preču un pakalpojumu
piedāvājuma un pieprasījuma tendences, starpnieku un gala patērētāju intereses un tehniskā un ekonomiskā progresa attīstību,
ar noteikumu, ka tā ir patērētāju labā un nerada šķēršļus konkurencei.
2. Koncentrācija, kas nerada vai nenostiprina dominējošo stāvokli, kura rezultātā kopīgā [kopējā] tirgū vai ievērojamā tā
daļā tiktu būtiski traucēta efektīva konkurence, ir atzīstama par saderīgu ar kopīgo [kopējo] tirgu.
3. Koncentrācija, kas rada vai nostiprina dominējošo stāvokli, kura rezultātā kopīgā [kopējā] tirgū vai ievērojamā tā daļā
tiktu būtiski traucēta efektīva konkurence, ir atzīstama par nesaderīgu ar kopīgo [kopējo] tirgu.”
195   Regulas Nr. 4064/89 2. pantā regulētais dominējošais stāvoklis ir situācija, kad saimnieciskā vara atrodas viena vai vairāku
uzņēmumu rokās, kas tiem dod iespēju likt šķēršļus efektīvas konkurences uzturēšanai Attiecīgajā tirgū un dod iespēju ievērojamā
mērā rīkoties neatkarīgi no konkurentiem, klientiem un, visbeidzot, patērētājiem (Pirmās instances tiesas 1999. gada 25. marta
spriedums lietā T‑102/96
Gencor
/Komisija,
Recueil
, II‑753. lpp., 200. punkts; šajā sakarā skat. arī Tiesas 1979. gada 13. februāra spriedumu lietā 85/76
Hoffmann‑La Roche
/Komisija,
Recueil
, 461. lpp., 38. punkts).
196   No pastāvīgās judikatūras izriet, ka Regulā Nr. 4064/89, īpaši tās 2. pantā, noteiktās materiālās normas piešķir Komisijai
noteiktu diskrecionāro varu, īpaši attiecībā uz ekonomiskas dabas novērtējumu. Rezultātā Kopienu tiesai, kontrolējot šādas,
piemērojot koncentrāciju tiesību normas, būtiskas varas izmantošanu, ir jāņem vērā diskrecionārās varas robežas, kas ir noteiktas
koncentrāciju tiesībās ietilpstošās ekonomiska rakstura tiesību normās (Tiesas 1998. gada 31. marta spriedums apvienotajās
lietās C‑68/94 un C‑30/95 Francija u.c./Komisija (
Kali
un
Salz
),
Recueil
, I‑1375. lpp., 223. un 224. punkts, un 2005. gada 15. februāra spriedums lietā C‑12/03 P Komisija/
Tetra Laval
, Krājums, I‑987. lpp., 38. punkts; iepriekš šī sprieduma 195. punktā minētais Pirmās instances tiesas spriedums lietā
Gencor
/Komisija, 164. un 165. punkts, un Pirmās instances tiesas 2002. gada 6. jūnija spriedums lietā T‑342/99
Airtours
/Komisija,
Recueil
, II‑2585. lpp., 64. punkts).
197   No minētā izriet, ka Kopienu tiesai attiecībā uz Komisijas izdarītajiem kompleksajiem ekonomiskas dabas vērtējumiem, īstenojot
tai Regulā Nr. 4064/89 piešķirto diskrecionāro varu, ir jāpārbauda vienīgi, vai ir ievērotas procesuālās normas un norādīts
pamatojums, kā arī faktu pareizība un vai nav pieļautas būtiskas novērtējuma kļūdas vai nepareizi izmantotas pilnvaras. Pirmās
instances tiesa nav tiesīga aizstāt ekonomiskas dabas vērtējumu ar savu vērtējumu (Pirmās instances tiesas 2003. gada 3. aprīļa
spriedums lietā T‑342/00
Petrolessence
un
SG2R
/Komisija,
Recueil
, II‑1161. lpp., 101. punkts).
198   Visbeidzot, ir jāpiebilst, ka Apstrīdētā lēmuma 90.–108. apsvērumā Komisija ir pamatojusi
CVK
dominējošā stāvokļa pastāvēšanu ar sešiem faktoriem. Šie faktori ir: pirmkārt, tirgus struktūra; otrkārt, būtiska konkurences
spiediena uz
CVK
no uz vietas izlejamā betona ražotājiem neesamība, jo
CVK
ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu, kas tradicionāli Nīderlandē tiek izmantoti sienu celtniecībai, ražotājs un piegādātājs;
treškārt, nozīmīgu šķēršļu ieiešanai tirgū pastāvēšana; ceturtkārt,
CVK
klientu pirktspējas trūkums; piektkārt, tas, ka
CVK
darbības Attiecīgajā tirgū neierobežo konkurences apstākļi radniecīgajā nenesošo sienu būvmateriālu tirgū, un, sestkārt,
strukturālas saiknes starp
CVK
un prasītāju pastāvēšana, kas tām ļauj gan piedāvājuma, gan nesošo sienu būvmateriālu izplatīšanas līmenī izmantot ievērojami
plašāku rīcības brīvību nekā viņu konkurentiem.
199   Šajā sakarā ir konstatēts, ka prasītāja neapstrīd nevienu no Apstrīdētā lēmuma 90.–95. apsvērumā izklāstītajiem apgalvojumiem
attiecībā uz tirgus struktūru, t.i., attiecībā uz
CVK
, lietas dalībnieku, kuri iesniedza paziņojumu, un viņu konkurentu tirgus daļām.
200   Ir jāprecizē, ka no iepriekš minētajiem Apstrīdētā lēmuma motīviem izriet, ka
CVK
pieder vairāk nekā [50–60] % no Attiecīgā tirgus daļām, ja šis tirgus ietver arī uz vietas izlejamo betonu, bet šādi noteiktajā
tirgū otrs nozīmīgākais uzņēmums ir prasītāja ar apmēram [2–5] % tirgus daļu, galvenajam lietas dalībnieku, kas iesniedza
paziņojumu, konkurentam pieder tikai apmēram [2–5] % liela tirgus daļa un pārējiem tirgus dalībniekiem pieder tikai mazas
daļas [0–2] %. No Apstrīdētā lēmuma 91. apsvērumā minētajiem faktiem izriet, ka šī situācija ir labvēlīga lietas dalībniekiem,
kas iesniedza paziņojumu, jo, pieņemot, ka uz vietas izlejamais betons būtu pilnībā izslēgts no Attiecīgā tirgus,
CVK
tirgus daļa būtu vairāk nekā [60–70] %, tajā pat laikā visiem
CVK
konkurentiem, kopā ņemot, pieder vairāk nekā [0–2] % no tirgus. Ir skaidrs arī, ka Attiecīgā tirgus konfigurācija nav būtiski
mainījusies pēdējo gadu laikā.
201   Tomēr būtiskas tirgus daļas esamība ir ārkārtīgi nozīmīga, un attiecības starp uzņēmuma vai uzņēmumu, kuri piedalījās koncentrācijā,
iegūtajām un to konkurentu tirgus daļām, īpaši nākamo mazāko, ir apstāklis, kas ticami pierāda dominējošā stāvokļa pastāvēšanu.
Patiešām, šis faktors ļauj novērtēt attiecīgā uzņēmuma konkurentu konkurētspēju (iepriekš šī sprieduma 195. punktā minētais
spriedums lietā
Hoffmann-La Roche
/Komisija, 39., 40. un 48. punkts, un iepriekš šī sprieduma 195. punktā minētais spriedums lietā
Gencor
/Komisija, 201. un 202. punkts). Turklāt īpaši liela tirgus daļa pati par sevi var būt pierādījums dominējošajam stāvoklim,
īpaši, ja citiem tirgus dalībniekiem pieder ievērojamāki mazāka tirgus daļa (Pirmās instances tiesas 1999. gada 28. aprīļa
spriedums lietā T‑221/95
Endemol
/Komisija,
Recueil
, II‑1299. lpp., 134. punkts).
202   Visu šo iemeslu dēļ tas, ka
CVK
pieder vismaz četrpadsmit reizes lielāka tirgus daļa nekā tās nozīmīgākajiem konkurentiem, ko prasītāja neapstrīd, ir droša
zīme, ka
CVK
ieņem dominējošu stāvokli Attiecīgajā tirgū.
203   Ir jāpārbauda, vai prasītāja tomēr varēja pierādīt, ka Komisija ir pielaidusi būtisku kļūdu pārējo piecu Apstrīdētajā lēmumā
analizēto faktoru novērtējumā, kas var būt iemesls tā atcelšanai.
–       Par faktoru par nozīmīga konkurences spiediena uz
CVK
neesamību no uz vietas izlejamā betona ražotāju puses
204   Ir jāatgādina, ka Apstrīdētā lēmuma 96.–98. apsvērumā Komisija apgalvo, ka ne uz vietas izlejamā betona nozare, ne šī materiāla
ražotāji nevar izdarīt nozīmīgu konkurences spiedienu uz
CVK
, kas ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu – tradicionāla sienu celtniecības materiāla, kas masveidā tiek izmantots nesošo
sienu celtniecībā – ražotājs Nīderlandē. Šis apgalvojums pamatojas cita starpā uz
CVK
konkurentu tirgus daļām un uz Attiecīgā tirgus produktu atšķirīgo raksturu, ļaujot tādam uzņēmumam kā
CVK
iegūt ietekmi, kas pārsniedz redzamo tirgus daļu, jo tā vienīgā piedāvā produktu, kurš ir īpaši iecienīts no patērētāju puses
vai noteiktam pielietojumam.
205   Būtībā, neapstrīdot Komisijas minēto faktoru atbilstību, prasītāja uzskata, ka, pirmkārt, Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērumā,
atzīstot, ka
CVK
ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu ražotājs, ir ignorēts, ka kalcija silikāta ķieģeļus importē no Vācijas un ka nepastāv
tāds kalcija silikāta ķieģeļu tirgus. Otrkārt, prasītāja atspēko Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērumā izteikto Komisijas secinājumu,
ka betona nozare neizdara konkurences spiedienu uz
CVK
. Prasītāja uzskata, ka Komisijai bija jāpārbauda tirgus daļu attīstība un īpaši jāņem vērā šīs nozares uzņēmumu finanšu un
saimnieciskā kapacitāte. Turklāt prasītāja uzskata, ka nevar ņemt vērā vienīgi nozīmīgākā konkurenta, kas ražo uz vietas izlejamo
betonu, tirgus daļu (2–5 %).
206   Šie apgalvojumi ir noraidāmi.
207   Pirmkārt, par apgalvojumu, ka Komisija neņem vērā, ka kalcija silikāta produkti Nīderlandē tiek ievesti no Vācijas, ir jākonstatē,
ka Apstrīdētā lēmuma 84. apsvērumā Komisija, nosakot tirgus ģeogrāfiskās robežas, ir paskaidrojusi, ka:
“Ir zināms, ka sienu būvmateriāli tiek importēti [..] no Vācijas Nīderlandes pierobežā, bet šis imports ir nenozīmīgs, jo
tas nav pamats, lai importu no Vācijas teritorijas [..] pieskaitītu pie attiecīgā ģeogrāfiskā tirgus. Tirgus izpētē ir konstatēti
šķēršļi ieiešanai tirgū, kas īpaši izriet no atšķirībām tiesību aktos, kas attiecas uz būvniecību un darba drošību [..] Vācijā,
piemēram, salīdzināmo sienu biezums saskaņā ar būvnoteikumiem ir lielāks, un līdz ar to sienu izmaksas ir augstākas nekā Nīderlandē,
jo ir jāizmanto lielāks materiāla daudzums [..].”
208   Tomēr ir jāatgādina arī, ka prasītāja neapstrīd ne atbilstošā tirgus definīciju, ne atzinumu, ka
CVK
ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu ražotājs Nīderlandē. Turklāt prasītāja tikai norāda, ka būvmateriālu vairumtirgotāji
Nīderlandes tirgū pārdod kalcija silikāta produktus, neprecizējot ziņas par šī importa apjomu un vērtību, jo savā atbildē
uz paziņojumu par iebildumiem, uz kuru prasītāja ir atsaukusies dokumentos, tā ir tikai paskaidrojusi, ka viena no šiem vairumtirgotājiem
vai importētājiem kalcija silikāta produktu piedāvājums un
CVK
piedāvājums bija ļoti līdzīgi.
209   Otrkārt, prasītāja nepareizi izprot Apstrīdēto lēmumu, ja tā uzskata, ka tajā ir konstatēts, ka betona nozare neizdara konkurences
spiedienu. Ir jāatzīmē, ka Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērumā ir gan precīzāk norādīts, ka uz vietas izlejamā betona un tā ražotāju
nozare, nevis betona nozare neizdara būtisku konkurences spiedienu. Tātad Apstrīdētā lēmuma atbilstošajos motīvos Komisija
nenoliedz uz vietas izlejamā betona konkurences spiedienu, tomēr salīdzinājumā ar
CVK
stāvokli uzskata to par nepietiekamu. Šajā sakarā ir svarīgi atzīmēt, ka Komisijas analīzi, kuras centrā ir uz vietas izlejamais
betons, pamato apstāklis, ka vismaz divi tiešie
CVK
konkurenti Attiecīgajā tirgū ražo vienīgi uz vietas izlejamo betonu, kas Komisijai ļāva pārbaudīt, vai
CVK
stāvoklim, kāds tas atspoguļojas tā tirgus daļās, var radīt pretsvaru to konkurentu klātbūtne, kuri piedāvā Attiecīgajā tirgū
šāda veida materiālu.
210   Komisija pamatoti nav pievērsusies vienīgi daļai, ko kopumā uz vietas izlejamā betona nozare ieņem ([10–15] %) nesošo sienu
celtniecībā Nīderlandē, bet gan ir ņēmusi vērā arī nākamā
CVK
konkurenta tirgus daļu ([2–5] %). Tā kā tiešām pirmais rādītājs ([10–15] %) ietver arī prasītājas tirgus daļu, tas, pamatojoties
uz iepriekš konstatēto kontroli, kāda tam ir pār prasītāju, nevar tikt uzskatīts par uzņēmumu, kurš konkurē ar
CVK
; šis procentu rādītājs bija jāizvērtē, ņemot vērā arī tiešo
CVK
konkurentu tirgus daļu, lai nepārvērtētu iespējamo
CVK
konkurences spiedienu.
211   Turklāt attiecībā uz apgalvojumu, ka Komisijai bija jāņem vērā betona nozares tirgus daļu attīstība, tiktāl, ciktāl šis arguments
ietver uz vietas izlejamo betonu, pietiek ar to, ka Komisija paskaidro, ka uz vietas izlejamā betona tirgus daļa saglabājas
stabila pēc Nīderlandes nozaru asociācijas datiem vai pat ir nedaudz samazinājusies saskaņā ar dažu uzņēmēju viedokli, kā
ir norādīts Apstrīdētā lēmuma 97. apsvērumā, neļaujot secināt, ka šīs tirgus daļas izdarītais konkurences spiediens uz
CVK
ir būtisks. Attiecībā uz uzņēmumu tirgus daļām neapstrīdami iepriekš atainotais
CVK
un tā konkurentu stāvoklis tirgū no 2000. gada līdz Apstrīdētā lēmuma pieņemšanai, kā uzsvērts tā 95. apsvērumā, praktiski
palika nemainīgs. Tātad šis apsvērums obligāti ietver uz vietas izlejamā betona nozari, kurā darbojas abi nozīmīgākie
CVK
konkurenti, kā tas izriet no tabulas Apstrīdētā lēmuma 91. apsvērumā, no kuriem tomēr vienam piederēja tirgus daļa mazāk
nekā [2–5] % apmērā un otram – tirgus daļa mazāk kā [0–2] % apmērā.
212   Šajā sakarā ir jānorāda, ka konkurentu klātbūtne vispārīgi var pasliktināt vai izbeigt attiecīgās juridiskās personas dominējošo
stāvokli tikai tad, ja šie konkurenti ieņem spēcīgu pozīciju, kas var tai radīt faktisku pretsvaru (šajā sakarā skat. Pirmās
instances tiesas 2003. gada 3. aprīļa spriedumu lietā T‑114/02
BaByliss
/Komisija,
Recueil
, II‑1279. lpp., 329. punkts). Tātad prasītāja nav iesniegusi pierādījumus, kas apgāž no Apstrīdētā lēmuma 97. apsvēruma izrietošo
secinājumu, ka uz vietas izlejamā betona ražotāji, tajā skaitā
CVK
tiešie konkurenti Attiecīgajā tirgū, nespēj radīt atbilstošu pretsvaru.
213   Visbeidzot, ir jāatzīst, ka būtiska konkurences spiediena neesamību no uz vietas izlejamā betona nozares daļēji var secināt
no Attiecīgā tirgus produktu atšķirīgā rakstura, kā Komisija to ir secinājusi Apstrīdētā lēmuma 98. apsvērumā. Patiešām, produktu
atšķirīgais raksturs parāda, ka jebkurš produkts nevar pilnīgi aizstāt citu un ka cenas paaugstināšana vienam produktam obligāti
nenozīmē, ka uzņēmums, kurš ir paaugstinājis cenas, zaudē savas tirgus daļas par labu konkurentiem, kas ražo citu produktu,
kā tas notiktu ar pilnībā savstarpēji aizstājamiem produktiem. Uz vietas izlejamais betons nevar pilnībā ieņemt kalcija silikāta
ķieģeļu vietu, īpaši tāpēc, ka uz vietas izlejamā betona izmantošana, kā ir norādīts Apstrīdētā lēmuma 58. un 77. apsvērumā,
ko prasītāja nav apstrīdējusi, ir saistīta ar augstām izmaksām un tas ļauj relativizēt konkurences spiedienu, ko šī materiāla
ražotāji izdara uz
CVK
.
214   Turklāt, pat pieņemot, ka Komisijas vērtējums attiecas uz betona nozari vispārīgi, prasītājai tomēr nav izdevies ar precīziem
un saskanīgiem līdzekļiem pierādīt, ka šī Attiecīgā tirgus segmenta ražotāji varēja radīt vērā ņemamu pretsvaru
CVK
stāvoklim.
215   No minētā izriet, ka Komisijas Apstrīdētajā lēmumā otrā nosauktā faktora vērtējums nav acīmredzami kļūdains.
–       Par nozīmīgu šķēršļu ienākt tirgū esamības faktoru
216   Apstrīdētā lēmuma 99.–101. apsvērumā Komisija ir noteikusi:
“(99) Par spīti lietas dalībnieku un
CVK
izteiktajiem apsvērumiem par paziņojumu par iebildumiem un tiesas sēdes laikā sniegtajiem paskaidrojumiem Komisija uzskata,
ka pastāv nozīmīgi šķēršļi ienākt tirgū.
CVK
kontrolē visas kalcija silikāta ķieģeļu ražotnes Nīderlandē un tātad faktiski svarīgākā Attiecīgajā tirgū sienu būvmateriāla
ražošanu. Turklāt Komisijas veiktā tirgus izpēte parādīja, ka citu sienu būvmateriālu ražotāji var uzsākt kalcija silikāta
ķieģeļu ražošanu tikai pēc ilgāka laika un ar ļoti lielām investīcijām. Tas attiecas arī uz citiem sienu būvmateriāliem, kā
piemēram, šūnu betons. Ražošanas norise un tātad arī ražotnes katram sienu būvmateriālam ir atšķirīgas.
(100)
Haniel
novērtēja vienas kalcija silikāta ķieģeļu ražotnes investīciju izmaksas tikai EUR [konfidenciāli] apmērā.
Haniel
uzskata, ka jaunas lietošanai gatavas betona ražotnes būvniecības izmaksas ir EUR [konfidenciāli];
Cementbouw
tomēr uzskata, ka šīs investīciju izmaksas ir ievērojami augstākas. Turklāt tirgus izpētes ietvaros apjautātie konkurenti
apgalvo, ka vispār viņi savu pašreizējo ražošanas kapacitāti var paaugstināt vai pat uzsākt jauna sienu būvmateriāla ražošanu
tikai ar lielām grūtībām. Viens no aptaujātajiem uzņēmumiem precizēja, ka jaunas kalcija silikāta ražotnes ierīkošanai ir
nepieciešamas investīcijas no EUR [konfidenciāli] [līdz] EUR [konfidenciāli], ka tam ir vajadzīga grūti iegūstama iestāžu
atļauja un tikai rūpnīcas būvniecība ilgtu divus gadus. Pretēji lietas dalībnieku paustajam viedoklim, ka minētie šķēršļi
ienākt tirgū ir nenozīmīgi, Komisija šajos apstākļos uzskata, ka iespējamā ieiešana tirgū nerada konkurences spiedienu, kas
būtu pietiekams, lai ierobežotu
CVK
rīcības brīvību Attiecīgajā tirgū. Pēdējā laikā var konstatēt tikai dažus ienākšanas tirgū gadījumus un vienīgi betona nozarē.
(101) Kalcija silikāta ķieģeļus ir iespējams saražot vairāk nekā nepieciešams, tāpēc ieiešana šajā tirgū nav pievilcīga, arī
pēc tam, kad
CVK
slēdza trīs no sākotnēji vienpadsmit kalcija silikāta ķieģeļu ražotnēm. Atlikušās
CVK
ražotnes turklāt ir vienmērīgi izvietotas Nīderlandes teritorijā, tādējādi
CVK
var veikt piegādes jebkuram klientam no tuvumā esošas ražotnes. Komisijas veiktā tirgus izpēte parādīja, ka arī šis apstāklis
pastiprina
CVK
stāvokli.”
217   Prasītāja pārmet Komisijai, ka tā savā iepriekš minētajā pētījumā būtībā ir pievērsusies vienīgi investīciju izmaksām un lielajam
laika patēriņam, kas nepieciešams, lai ierīkotu kalcija silikāta ķieģeļu ražotnes, lai gan izmaksas kopumā un citi iespējamie
šķēršļi bija jāpārbauda attiecībā uz visiem ar kalcija silikāta ķieģeļiem konkurējošiem produktiem. Prasītāja apstrīd arī
apgalvojumus, ka Apstrīdētajā lēmumā atspoguļotais laika patēriņš un izmaksas varētu būt patiesi šķēršļi ieiešanai tirgū,
īpaši, ja kapitāla tirgus darbojas efektīvi. Tā arī iebilst, ka Komisija nav pārbaudījusi pārējo būvmateriālu ražotāju izmaksas,
ja tiem būtu jāaizstāj daļa no savas produkcijas ar būvmateriāliem, kas konkurē ar kalcija silikāta ķieģeļiem, lai gan prasītāja
atbildē uz paziņojumu par iebildumiem norādīja, ka betons var tikt ražots dažādiem mērķiem, tajā skaitā sienu celtniecībai.
Visbeidzot, prasītāja apstrīd, ka kalcija silikāta ķieģeļu segmentā pastāvošā spēja saražot vairāk nekā nepieciešams var būt
patiess šķērslis ienākt Attiecīgajā tirgū.
218   Vispirms, prasītājas iebildums, ka Komisija ir pārbaudījusi tikai laika patēriņu un izmaksas, kas nepieciešamas, lai uzsāktu
darbību kalcija silikāta ķieģeļu tirgū, ir noraidāms. Iepriekš minētais Komisijas pētījums attiecas arī uz citiem sienu būvmateriāliem,
kā, piemēram, uz vietas izlejamo betonu, kā tas cita starpā izriet no Apstrīdētā lēmuma 100. apsvēruma. Turklāt Komisija Apstrīdētā
lēmuma 99. apsvērumā ir precizējusi, ka lielais laika un investīciju patēriņš attiecas ne tikai uz ieiešanu kalcija silikāta
ķieģeļu tirgū, bet arī uz citu Attiecīgā tirgus būvmateriālu, tādu kā šūnu betons, ražošanas uzsākšanu. No minētā izriet,
ka pretēji prasītājas apgalvotajam Komisija nav koncentrējusi savu vērtējumu vienīgi uz šķēršļiem ieiešanai kalcija silikāta
ķieģeļu segmentā Attiecīgajā tirgū.
219   Turklāt attiecībā uz jautājumu, vai investīciju izmaksas un lielais laika patēriņš, kas ir minēti Apstrīdētajā lēmumā, ir
uzskatāmi par “šķēršļiem ienākt tirgū”, Pirmās instances tiesa uzskata, ka, pirmkārt un vispārīgi, šādus šķēršļus veido dažādi
faktori, it īpaši saimnieciski, komerciāli vai finanšu faktori, kuri tajā darbojošos uzņēmumu iespējamiem konkurentiem var
radīt risku un izmaksas, kas ir tik augstas, ka attur tos no ieiešanas tirgū noteiktā laikposmā, vai kas īpaši sarežģī šo
ieiešanu un tādējādi tiem atņem iespēju ar konkurences starpniecību ietekmēt tirgū darbojošos uzņēmumu uzvedību.
220   Otrkārt, principiāli nevar izslēgt iespēju, ka nozarēs ar ļoti intensīvu kapitāla kustību nepieciešamie finanšu līdzekļi var
tikt iegūti kapitāla tirgū, tomēr ir jākonstatē, ka šajā gadījumā, ņemot vērā visas Apstrīdētā lēmuma pamatojuma sastāvdaļas,
prasītājai nav izdevies pierādīt, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, konstatējot, ka pastāv nozīmīgi šķēršļi
ieiešanai Attiecīgajā tirgū.
221   Attiecībā uz ieiešanu kalcija silikāta segmentā ir jāatzīmē, ka Komisija balstījās uz tiesisku un saimniecisku elementu kopumu,
ņemot vērā nepieciešamību saņemt valsts pārvaldes iestādes atļauju, divu gadu laikposmu, kas nepieciešams, lai uzceltu ražotni,
un investīciju izmaksu apmēru, un turklāt ievēroja faktu, ka pat pēc trīs no vienpadsmit ražotājiem uzņēmumiem
CVK
dalībniekiem (
Boudewijn
,
Bergumermeer
un
Vogelenzang
) slēgšanas tas spēj saražot vairāk nekā nepieciešams Attiecīgajā tirgū, kas padara ieiešanu tirgū ne visai pievilcīgu, jo
CVK
var veikt piegādes jebkuram klientam Nīderlandē no atlikušajiem astoņiem citiem uzņēmumiem.
222   Šie elementi kopā ar prasītājas neapstrīdēto faktu, ka uzņēmumi, kas darbojas citos tirgus segmentos, var uzsākt cita sienu
būvmateriāla ražošanu tikai ar lielām grūtībām, pietiekami pamato, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu saistībā ar
iespējamo
CVK
konkurentu ieiešanu šajā segmentā. Turklāt prasītāja atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstiskajiem jautājumiem ir apgalvojusi,
ka darbam gatavas rūpnīcas ierīkošanai ir nepieciešamas investīcijas EUR [konfidenciāli] miljonu apmērā, tas ir aprēķins,
kas precīzi iekļaujas Apstrīdētā lēmuma 100. apsvērumā minētajā diapazonā, nepaskaidrojot, kāpēc ieiešanai Attiecīgajā tirgū
pietiktu ar mazāka apjoma investīcijām, ko tā arī ir nosaukusi atbildē.
223   Attiecībā uz citiem Attiecīgā tirgus segmentiem ir jāatzīst, ka, pirmkārt, prasītāja nav apstrīdējusi Apstrīdētā lēmuma 100. apsvērumā
izdarīto atzinumu, ka ir konstatētas tikai dažas ieiešanas minētajā tirgū un vienīgi betona nozarē. Šajā sakarā no Komisijas
atbildēm uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem, kuras prasītāja neapstrīdēja, izriet, ka šie jaunienācēji, kas
darbojas uz vietas izlejamā betona ražošanas nozarē, var iegūt ne vairāk kā [0–2] % tirgus daļu, lai gan koncentrācija notika
vairāk nekā divus gadus pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. Otrkārt, prasītāja, lai gan no lietas materiāliem izriet, ka
tā faktiski uzskatīja, ka investīciju izmaksas uz vietas izlejamā betona rūpnīcas ierīkošanai apmēram EUR [konfidenciāli]
miljonu apmērā ir ievērojami augstākas nekā
Haniel
nosauktais un Apstrīdētajā lēmumā minētais skaitlis (EUR [konfidenciāli]* miljoni), tomēr nav apstrīdējusi, ka pat pašreizējiem
CVK
konkurentiem, īpaši pamatojoties uz pastāvošo spēju saražot vairāk nekā nepieciešams, bija lielas grūtības paaugstināt savu
ražošanas kapacitāti vai uzsākt cita sienu būvmateriāla ražošanu, tie ir apstākļi, kurus Komisija ir tuvāk paskaidrojusi atbildēs
uz Pirmās instances tiesas rakstiskajiem jautājumiem. Šo apstākļu kopums ļauj secināt, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu
kļūdu vērtējumā, uzskatot, ka pastāv nozīmīgi šķēršļi arī ieiešanai citos Attiecīgā tirgus segmentos, kas traucē jebkādai
efektīvai konkurencei ar
CVK
šajā tirgū.
224   Turklāt ir jāatzīmē, ka vispārīgi, lai gan prasītāja atteicās atzīt, ka spēja saražot vairāk nekā nepieciešams ir šķērslis
ieiešanai tirgū, tā tomēr tiesas sēdē, atbildot uz vienu no Pirmās instances tiesas jautājumiem, atzina, ka šādas pārmērīgas
kapacitātes “sekas bija ierobežojumi ienākšanai tirgū”.
225   Treškārt, nav pamatots prasītājas apgalvojums, ka Komisija nav pārbaudījusi ķieģeļu, ģipša un koksnes, kas netiek izmantoti
sienu celtniecībā, ražotāju spēju ienākt nesošo sienu būvmateriālu tirgū. Tiešām, ņemot vērā produktu tirgus struktūru, ir
konstatēts, ka ķieģeļus nesošo sienu celtniecībā izmanto katrā ziņā vienīgi otršķirīgi (skat. Apstrīdētā lēmuma 61. un 66. apsvērumu)
un ka ne ģipsis, ne koksne netiek izmantoti nesošo sienu celtniecībā (skat. Apstrīdētā lēmuma 53. un 60. apsvērumu). No minētā
izriet, ka ķieģeļu, ģipša un koksnes ražotāju spēja izmantot šos materiālus nesošo sienu celtniecībā nevarētu acīmredzami
grozīt Apstrīdētajā lēmumā izdarīto vērtējumu, ka pastāv nozīmīgi šķēršļi ienākt Attiecīgajā tirgū.
226   Minēto iemeslu dēļ ir jānoraida prasītājas izteiktie iebildumi par Komisijas vērtējuma trešo faktoru attiecībā uz nozīmīgu
šķēršļu ienākt tirgū pastāvēšanu.
–       Par faktoru par
CVK
klientu pirktspējas neesamību
227   Saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 102. un 103. apsvērumu:
“(102) Ņemot vērā lietas dalībnieku un
CVK
izteiktos apsvērumus par paziņojumu par iebildumiem un tiesas sēdes laikā sniegtos paskaidrojumus, Komisija uzskata, ka
CVK
klientiem nepiemīt pirktspēja. Neviens klients neveido būtisku
CVK
apgrozījuma daļu. Pieci galvenie būvmateriālu tirgotāji gan pārstāv apmēram [60–80] % no
CVK
noieta un nozīmīgākos pircējus [20–30] %. Tomēr pat šāda kopīgā noieta daļa nedod nozīmīgākajiem pircējiem pirktspēju, jo
to eksistenci pietiekami nodrošina citi būvmateriālu tirgotāji. Daži no tiem ir turklāt pirkšanas apvienību dalībnieki (“
inkoopcombinaties
” holandiešu valodā). Izšķiroša nozīme ir tam, ka būvmateriālu tirgotāji ir atkarīgi no
CVK
produktiem. Kalcija silikāta ķieģeļi tiešām ir galvenais sienu būvmateriāls Nīderlandē. Kā nākamais seko betons. Tomēr būvmateriālu
tirgotājiem nav alternatīvas, jo ar to starpniecību ne uz vietas izlejamais betons, ne betona izstrādājumi netiek izplatīti
būtiskā apmērā. Tātad būvmateriālu tirgotājiem neviens cits būvmateriāls nevar aizstāt kalcija silikāta ķieģeļu tirdzniecību.
To tiesas sēdē apstiprināja arī Rābs Karhers [
Raab Karcher
].
Haniel
paskaidroja, ka ir iespējams, ka būvmateriālu tirgotāji zaudē savus klientus par labu betonam, ja viņu piedāvātās kalcija
silikāta ķieģeļu cenas nespēj ieinteresēt. Tomēr tas tikai apliecina, ka tirgotājs ar savu kalcija silikāta ķieģeļu piedāvājumu
– un netieši arī
CVK
– konkurē ar betona piedāvātājiem, bet tirgotājs nevar izmantot savu pirktspēju attiecībā pret
CVK
.
(103) Turklāt
CVK
var būtiski ietekmēt, kā uzņēmēji veido cenu. Patiesībā būvmateriālu tirgotāji uzņemas finansiālu pārdošanas risku. Tomēr
būvmateriālus neizvēlas viņi, bet gan būvuzņēmēji. Kā Komisija jau precīzi paskaidroja,
CVK
visumā ir labi informēta par savu produktu lietotājiem un to galamērķiem. Piegādes veic tieši no kalcija silikāta ķieģeļu
ražotnes, kas atrodas vistuvāk attiecīgajam būvobjektam. Saskaņā ar
CVK
iesniegto informāciju atlaides tiek piešķirtas būvmateriālu tirgotājiem un var būt saistītas ar piegādēm noteiktiem būvuzņēmējiem
vai noteiktiem būvobjektiem. Tomēr būvuzņēmēji ir pārāk izkliedēti un nespēj paši demonstrēt pirktspēju. Arī katra no lielajiem
Nīderlandes būvniecības koncerniem, tādu kā
Bam Groep
,
Koninklijke Volker Wessels Stevin
,
Heijmans
,
Ballast Nedam
un
HBG
, pieprasījums ir pārāk mazs, lai varētu nodrošināt pirktspēju, kas kompensētu
CVK
dominējošo stāvokli attiecībā uz piedāvājumu.”
228   Prasītāja apgalvo, ka Komisijas iesniegtie skaitļi pierāda, ka tirgotājiem ir pirktspēja attiecībā pret
CVK
, vēl vairāk tāpēc, ka tie pieder pie starptautiskiem koncerniem vai veido pirkšanas kooperatīvus. Prasītāja uzskata, ka tirgotāji
tātad var pievērsties produktiem, kas konkurē ar kalcija silikāta ķieģeļiem, izņemot uz vietas izlejamo betonu. Tas, ka tirgotāji
nepārdod uz vietas izlejamo betonu, ir papildu stimuls prasīt no
CVK
labvēlīgas cenas un nosacījumus, lai konkurētu ar betona ražotājiem. Prasītāja atkārto savus apgalvojumus, ka tirgotāji piegādā
kalcija silikāta materiālus arī no Vācijas. Visbeidzot, tā apstrīd Komisijas apgalvojumus, ka
CVK
ir labi informēts par savu produktu lietotājiem un galamērķiem un noliedz arī tirgotājiem piešķirto atlaižu nozīmīgumu un
biežumu, šis apstāklis, pēc prasītājas domām, katrā gadījumā neko nemaina faktā, ka tirgotājiem ir pirktspēja attiecībā pret
CVK
.
229   Šiem apgalvojumiem nevar piekrist.
230   Vispirms ir svarīgi atzīmēt, ka piegādātāja klientu pirktspēja, kā Komisija to apgalvo dokumentos un ko prasītāja nav apstrīdējusi,
var kompensēt tā ietekmi tirgū, ja klientiem ir iespēja saprātīgā termiņā izmantot piegādes alternatīvas, ja piegādātājs nolemj
paaugstināt cenas vai pasliktināt piegādes nosacījumus.
231   Šajā gadījumā Komisija, noliedzot būvmateriālu tirgotāju pirktspējas pastāvēšanu, kas kompensētu
CVK
ietekmi, kas izriet cita starpā no tā tirgus daļas un iepriekš pārbaudītās piedāvājuma struktūras, balstās, pirmkārt, uz
tirgus dalībnieku izkaisītību, t.i., uz nesošo sienu būvmateriālu tirdzniecības tirgus zemo koncentrāciju Nīderlandē un, otrkārt,
uz ticamas apgādes alternatīvas šiem tirgus dalībniekiem neesamību, t.i., uz šo tirgus dalībnieku atkarību no
CVK
kopumā.
232   Ir jāatzīmē, ka šie divi nosacījumi nav izšķiroši, lai apliecinātu vai noliegtu klientu pirktspēju, kas varētu atsvērt piegādātāja
saimniecisko ietekmi, bet tomēr ir nozīmīgi. Tiešām, no vienas puses, pircēju tirgus koncentrācijas kritērijs nozīmē, ka to
ierobežotais skaits tiem var ļaut pastiprināt savu rīcības brīvību attiecībā pret piegādātāju. No otras puses, ticamu apgādes
alternatīvu pastāvēšanas kritērijs ļauj noteikt, cik lielā mērā ir iespējams, ka piegādātājs būtu spiests ierobežot cenu pieaugumu
vai pat tās samazināt.
233   Runājot šajā gadījumā par tirgotāju izkaisītību, lai gan ir pilnīgi skaidrs, ka pieci galvenie būvmateriālu tirgotāji Nīderlandē
pārstāv gandrīz [60–80] % no
CVK
noieta, no kuriem [20–30] % veido nozīmīgākais no tiem, Pirmās instances tiesa uzskata, ka pretēji prasītājas apgalvotajam
šie dati nevar paši par sevi pierādīt
CVK
tirgotāju pirktspēju. No vienas puses, ir gan skaidrs, ka neviens klients nepārstāv būtisku
CVK
apgrozījuma daļu. No otras puses, prasītāja neapstrīd, ka ir citi tirgotāji, kas veido pirkšanas apvienības un tātad spēj
iepirkt ievērojamos daudzumos, uz kuriem
CVK
šādā gadījumā varētu pārorientēt savu produkciju, un tā turklāt nav atspēkojusi, ka
CVK
noteiktiem būvuzņēmējiem piegādā preci nepastarpināti (galīgie patērētāji), kas dabiski palielina to uzņēmumu skaitu, kuriem
tā var piedāvāt kalcija silikāta ķieģeļus.
234   Turklāt ir jāatzīmē, ka atbilstoši
CVK
norādēm, kas ir pievienotas atbildei uz repliku, prasītāja pati pieder pie viena no Apstrīdētajā lēmumā minētajiem pieciem
galvenajiem tirgotājiem. Prasītājas kontroles pār
CVK
dēļ ir katrā ziņā maz iespējams, ka prasītāja piedalītos iespējamā tādas
CVK
klientu pirktspējas izveidē, kas varētu radīt pretsvaru tās saimnieciskajai ietekmei.
235   Attiecībā uz alternatīvu apgādes avotu neesamību prasītāja piekrīt, ka būvmateriālu tirgotāji nepārdeva uz vietas izlejamo
betonu vērā ņemamā apjomā un neizteica viedokli par to, ka tie vispār nepārdeva betona izstrādājumus. Šādos apstākļos uz vietas
izlejamā betona piedāvātāji, neskatoties uz to, ka viņi ir galvenie
CVK
konkurenti Attiecīgajā tirgū, nevar būt ticama alternatīva tirgotājiem. Tas pats attiecas uz piegādēm no betona, kurš ir
materiāls, kas tiek izmantots [5–10] % no visām nesošajām sienām Nīderlandē, izstrādājumu ražotājiem.
236   Šo vērtējumu neatspēko prasītājas arguments, ka tirgotāji varēja iegādāties kalcija silikāta ķieģeļus no Vācijas. Patiešām,
pietiek konstatēt, ka kalcija silikāta materiālu importam no šīs valsts ir pakārtota nozīme un ka prasītāja nav iesniegusi
konkrētu informāciju, kas pamatotu tās apgalvojumus.
237   Turklāt ir jāatzīmē, ka viens no galvenajiem nesošo sienu būvmateriālu tirgotājiem Nīderlandē Rāvs Karhers 2002. gada 16. maijā
noklausīšanās laikā Komisijā apgalvoja, ka
CVK
ir neatkarīga no jebkuras pirktspējas, un prasītāja pret šo apgalvojumu neiebilda; Rābs Karhers precizēja, ka viņa mēģinājumi
atrast vismaz nelielas alternatīvas beidzās bez panākumiem kalcija silikāta ķieģeļu nozīmīguma dēļ Attiecīgajā tirgū.
238   Turklāt attiecībā uz Komisijas apgalvojumu, ka
CVK
visumā ir labi informēta par tās produktu lietotājiem un galamērķiem, kas tai ļauj būtiski ietekmēt cenu, kādas tiek noteiktas
būvuzņēmējiem (galīgajiem patērētājiem), veidošanos, šī iespēja nekādi neietekmē
CVK
tirgotāju iespējamo pirktspēju. Tātad, tā kā, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, Komisija varēja nonākt pie secinājuma,
ka nepastāv šāda tirgotāju pirktspēja, pietiek konstatēt, ka prasītājas arguments nav ņemams vērā, turklāt paši uzņēmēji nepiemin
šādas iespējamās pirktspējas ietekmi uz
CVK
.
239   No minētā izriet, ka prasītājas iebildumi pret Apstrīdētajā lēmumā minēto ceturto faktoru par
CVK
klientu pirktspējas neesamību ir noraidāmi.
–       Par faktoru, ka
CVK
rīcības brīvību nesošo sienu būvmateriālu tirgū neierobežo konkurences nosacījumi radniecīgajā nenesošo sienu būvmateriālu
tirgū
240   Apstrīdētā lēmuma 104. apsvērumā Komisija norāda:
“(104)
CVK
rīcības brīvību [Attiecīgajā] tirgū neierobežo arī konkurences nosacījumi radniecīgajā nenesošo sienu būvmateriālu tirgū,
kurā
CVK
stāvoklis ir vājāks. Komisijas atzinumu paziņojumā par iebildumiem, ka
CVK
, nosakot cenas, var ņemt vērā, ka šie produkti tiek izmantoti nesošajām sienām vai nenesošajām, un noteikt cenas, ievērojot
vispirms konkurences nosacījumus nesošo sienu tirgū, kurš
CVK
ir nozīmīgāks, lietas dalībnieki un
CVK
nav apstrīdējuši. Šajā sakarā Komisija atsaucas uz 75. un 76. apsvērumā sniegtajiem paskaidrojumiem.”
241   Atbilstoši minētajiem apsvērumiem:
“(75) Nosakot cenas produktiem, kas paredzēti nesošajām sienām,
CVK
, kas ir vienīgais kalcija silikāta ķieģeļu ražotājs Nīderlandē, ievēro ne tikai cenas, kādas ir noteiktas nenesošo sienu
materiālu tirgū. Komisijas veiktā tirgus izpēte parāda, ka
CVK
bieži zināja tās produktu konkrēto pielietojumu. Pirmkārt,
CVK
daudzos gadījumos zina savu produktu galamērķi, jo tā pati bieži ir atbildīga par šo produktu piegādi uz attiecīgo būvobjektu.
Otrkārt,
CVK
ir pieeja arhitektu plāniem, piegādājot izstrādājumus, kas veido pusi no tās apgrozījuma.
Haniel
arī apgalvo, ka lielas daļas kalcija silikāta ķieģeļu biezums ļauj secināt, vai tie tiks izlietoti nesošajās vai nenesošajās
sienās. To tiesas sēdē apstiprināja arī Rābs Karhers. Komisija tāpēc uzskata, ka par spīti paziņojumā par iebildumiem lietas
dalībnieku un
CVK
izteiktajiem apsvērumiem un noklausīšanās laikā par šo jautājumu sniegtajiem paskaidrojumiem
CVK
var diferencēt savas cenas atbilstoši attiecīgajam konkurences stāvoklim. Šajā sakarā tam ir iespējams netieši noteikt atšķirīgas
cenas lieliem un maziem projektiem, piešķirot atlaides pircējiem vairumā un nosakot vienotas transporta pakalpojumu cenas.
CVK
cita starpā norāda, ka tas piešķīra atlaides būvmateriālu tirgotājiem atkarībā no projekta un būvuzņēmēja.
(76) Pat tad, ja
CVK
nebūtu varējis noteikt atšķirīgas cenas kalcija silikāta ķieģeļiem, kas paredzēti nesošajām sienām, un tiem, kas paredzēti
nenesošajām sienām,
CVK
cenu stratēģija ir acīmredzot orientēta galvenokārt uz [Attiecīgā] tirgus prasībām, jo tas pārdod šajā tirgū [60–80] % no
saviem produktiem.”
242   Prasītāja, pirmkārt, atsaucas uz to, ka
CVK
ir jāņem vērā tā konkurences stāvoklis nenesošo sienu būvmateriālu tirgū neatkarīgi no tā, ka
CVK
Attiecīgajā tirgū pārdod [60–80] % no kalcija silikāta ķieģeļiem. Otrkārt, tā apgalvo, ka no profesoru fon Vīzcekera un Elberfelda
ziņojuma, kurš ir iesniegts Komisijai, bet nav ņemts vērā Apstrīdētajā lēmumā, izriet, ka radniecīgajam nenesošo sienu būvmateriālu
tirgum ir “disciplinējoša iedarbība” uz Attiecīgo tirgu.
243   Attiecībā uz pirmo argumentu ir svarīgi atzīmēt, ka neatkarīgi no tā, vai
CVK
zināja vai nezināja savu produktu galamērķi, un, pat pieņemot, ka
CVK
, kā to apgalvo prasītāja, nezina savu produktu galamērķi, tomēr tas neliecina, ka
CVK
, nosakot cenas Attiecīgajā tirgū, ierobežo konkurences stāvoklis radniecīgajā nenesošo sienu būvmateriālu tirgū, jo
CVK
neapstrīdami pārdod [60–80] % no savas kalcija silikāta ķieģeļu produkcijas pirmajā no minētajiem tirgiem. Tātad Komisijas
konstatējums Apstrīdētā lēmuma 104. apsvērumā, atsaucoties uz minētā lēmuma 76. apsvērumu, ka “
CVK
galvenokārt nosaka savas cenas atkarībā no konkurences nosacījumiem
CVK
nozīmīgākajā nesošo sienu tirgū”, nav acīmredzami kļūdains.
244   Attiecībā uz prasītājas apgalvojumu, kas izriet no nenesošo sienu būvmateriālu tirgus Nīderlandē “disciplinējošās iedarbības”
uz Attiecīgo tirgu, kas ir konstatēta profesoru fon Vīzcekera un Elberfelda pētījumā, ir jāatzīst, ka šis pētījums tiešām
nav minēts Apstrīdētajā lēmumā. Tomēr šis apstāklis nevar mainīt Apstrīdētā lēmuma 76. un 104. apsvērumā izteikto vērtējumu.
Tiešām ir jāatzīmē, ka šī pētījuma analīze skar Apstrīdētajā lēmumā izteikto vērtējumu, ka
CVK
principā nosaka cenas atbilstoši Attiecīgajam tirgum. No šī pētījuma izriet īpaši, ka, ņemot vērā pieprasījuma nosacījumus
“perifērijas segmentā”, proti, nenesošo sienu būvmateriālu tirgū, “galvenajā segmentā” jeb Attiecīgajā tirgū ir jānosaka cenas
zemākā līmenī, nekā tas notiktu, ja būtu ņemts vērā vienīgi galvenais segments, tomēr pat pie šādiem nosacījumiem tik un tā
CVK
principā nosaka cenas atbilstoši savam stāvoklim galvenajā segmentā jeb Attiecīgajā tirgū.
245   Ir jāpiebilst, ka prasītāja replikā, kurā tā atkārto jau prasības pieteikumā nosauktos vispārējos apsvērumus, nav nopietni
apstrīdējusi Komisijas dokumentos nosauktos un šī sprieduma 189. punktā apkopotos iemeslus, ar kuriem Komisija pamatoja, kāpēc
tā Apstrīdētā lēmuma motīvu daļā neatsaucās uz profesoru fon Vīzcekera un Elberfelda pētījumu.
246   No minētā izriet, ka prasītāja nav pierādījusi, ka piektā faktora, ka
CVK
rīcības brīvību Attiecīgajā tirgū neierobežo konkurences nosacījumi radniecīgajā nenesošo sienu būvmateriālu tirgū, analīzē
būtu pieļauta acīmredzama kļūda vērtējumā.
–       Par faktoru par strukturālas saiknes starp
CVK
un prasītāju esamību, kas tiem dod ievērojami plašāku rīcības brīvību nekā konkurentiem piedāvājuma un nesošo sienu būvmateriālu
tirdzniecības jomā
247   Ir svarīgi atgādināt, ka Apstrīdētā lēmuma 105. apsvērumā Komisija pauda viedokli, ka
CVK
dominējošo stāvokli raksturo strukturāla saikne ar prasītāju – to kontrolējošu mātes uzņēmumu. Pirmkārt, attiecībā uz Attiecīgo
tirgu Apstrīdētā lēmuma 106. apsvērumā ir teikts, ka, ņemot vērā, ka prasītāja piegādāja uz vietas izlejamo betonu un betona
izstrādājumus, tā kopā ar
CVK
varēja piedāvāt divus vai trīs galvenos nesošo sienu būvmateriālus atkarībā no tā, kā tiek definēts Attiecīgais tirgus. Komisija
apgalvoja, ka šādā situācijā šiem uzņēmumiem salīdzinājumā ar to konkurentiem ir plašāka rīcības brīvība. Otrkārt, attiecībā
uz radniecīgo būvmateriālu tirdzniecības tirgu Komisija Apstrīdētā lēmuma 107. apsvērumā precizēja, ka prasītāja ir viens
no lielākajiem vairumtirdzniecības uzņēmumiem Nīderlandē un ka
CVK
, kā apgalvo vairāki tirgotāji, dod tai priekšroku salīdzinājumā ar neatkarīgiem tirgotājiem.
248   Ir jāatgādina arī, ka prasītāja apstrīd, ka tā kontrolē
CVK
, un apgalvo, ka tās stāvoklis Attiecīgajā tirgū nav spēcīgs, jo tās tirgus daļas esot tikai [2–5] %. Tā paskaidro arī, ka
attiecībā uz tās darbību būvmateriālu tirdzniecības jomā tās tirgus daļa ir tikai [0–2] %, ka
CVK
nepiešķir tai nekādas privilēģijas un ka, pat ja tās tiktu piešķirtas, pamatojoties uz trešo personu apgalvojumiem, nevar
tikt prezumēta dominējošā stāvokļa pastāvēšana Regulas Nr. 4064/89 nozīmē.
249   Šie apgalvojumi ir noraidāmi.
250   Vispirms, pamatojoties uz pirmā pamata pirmās daļas vērtējumā minētajiem iemesliem, ir jānoraida prasītājas arguments, ka
tā nekontrolē
CVK
. Turklāt jāpiebilst, ka sekas neiestājas pret to, lai Komisija varētu ņemt vērā strukturālo saikni starp prasītāju un
CVK
kā elementu, kas raksturo
CVK
saimniecisko ietekmi vai var zināmā mērā to pastiprināt. Tā kā prasītāja darbojas gan kopuzņēmuma tirgū, gan pakārtotajā
vairumtirdzniecības tirgū, tas, ka tā kontrolē kopuzņēmumu, var
CVK
dot papildu saimniecisku ietekmi, kas ir koordinācijas starp diviem uzņēmumiem un tirgu obligātas sekas. Regula Nr. 4064/89,
pamatojoties uz tās normām, neaizliedz pārbaudīt iespējamos vertikālas koordinācijas starp kopuzņēmumu un vienu vai otru no
tā mātes uzņēmumiem aspektus, kas rodas koncentrācijas rezultātā, tomēr nelemjot par kopuzņēmuma autonomiju.
251   Turklāt attiecībā uz iespējamo prasītājas ietekmi uz Attiecīgo tirgu, kas izriet no Apstrīdētā lēmuma, prasītāja ir nepareizi
izpratusi Apstrīdētā lēmuma 106. apsvērumu. Apstrīdētajā lēmumā ir vienīgi konstatēta prasītājas spēcīgā ietekme uz mazāku
elementu segmentu, kas principā tiek izmantoti dzīvokļu celtniecībā, un nevis uz Attiecīgo tirgu kopumā. Katrā ziņā tas, ka
prasītājai pieder Attiecīgā tirgus daļa [2–5] % apmērā, pateicoties tās betona izstrādājumu un uz vietas izlejamā betona piedāvājumam,
bet tiešajiem
CVK
konkurentiem ir tirgus daļa tikai [2–5] % apmērā, ļauj Komisijai, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu vērtējumā, secināt, ka
CVK
un prasītāja – atkarībā no Attiecīgā tirgus definīcijas – varēja piedāvāt tādu produktu gammu, kādu neviens no tās konkurentiem
nevarēja piegādāt.
252   Visbeidzot, attiecībā uz prasītājas darbību būvmateriālu vairumtirdzniecības tirgū, kuru tā neapstrīd, tā kā nav pierādīts
pretējais, var secināt, ka šī klātbūtne ļauj
CVK
gūt labumu no tās mātes uzņēmuma tirdzniecības tīkla, un turklāt – neatkarīgi no šī tīkla plašuma un stāvokļa tirgū, it īpaši
tāpēc, ka pušu konkurenti paši nebauda vertikālas integrācijas priekšrocības. Uz Pirmās instances tiesas jautājumiem par pēdējo
minēto punktu Komisija tiesas sēdē apgalvoja un prasītāja pret to neiebilda, ka, pamatojoties uz lietas materiāliem, šādas
priekšrocības bija tikai vienam ķieģeļu ražotājam. Tomēr ir jāprecizē, ka šim apstāklim no konkurences viedokļa nav faktiskas
nozīmes, jo, īpaši ņemot vērā tirgus struktūru, ķieģeļi, kas ir tikai apmēram [2–5] % no visiem nesošo sienu celtniecībā izmantojamiem
materiāliem Nīderlandē, katrā ziņā ir otršķirīgs materiāls Attiecīgajā tirgū. Tātad Komisijas vērtējums attiecībā uz prasītājas
tirdzniecības tīkla ietekmi un priekšrocību attieksmi, kura tai ir, pateicoties
CVK
, ar to nevar tikt atspēkots. Katrā gadījumā, pat pieņemot, ka šis vērtējums ir kļūdains, tas nevar būt iemesls Apstrīdētā
lēmuma atcelšanai, jo šis vērtējums ir dots vienīgi papildu kārtā.
253   Turklāt attiecībā uz prasītājas iebildumiem par Apstrīdētā lēmuma nepietiekamu pamatojumu, tādēļ ka tas atšķiras no
NMa
secinājumiem (skat. iepriekš šī sprieduma 176. punktu), pietiek atgādināt, pirmkārt, ka no atbildes uz pirmo pamatu izriet,
ka 1999. gada 9. augustā noslēgtie darījumi ir viena koncentrācija, kas atrodas Komisijas ekskluzīvā kompetencē, un, otrkārt,
ka veiktā Apstrīdētajā lēmumā nosaukto faktoru pārbaude ļāva pārliecināties, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā,
konstatējot, ka
CVK
ieņem dominējošu stāvokli Attiecīgajā tirgū. No minētā izriet, ka pretēji prasītājas apgalvotajam Komisijai nebija īpaši
jānorāda iemesli, kāpēc tā šajā gadījumā nepievienojas
NMa
atšķirīgajam vērtējumam.
254   Pamatojoties uz visiem šiem apsvērumiem, ir jāatzīst, ka Komisija ir pamatoti nolēmusi, ka
CVK
ir dominējošs stāvoklis Attiecīgajā tirgū.
255   Līdz ar to otrā prasības pamata pirmā daļa ir noraidāma.

Par otrā pamata otro daļu par cēloņsakarības starp koncentrāciju un dominējošā stāvokļa rašanos neesamību
Lietas dalībnieku argumenti
256   Prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka, pat pieņemot, ka
RAG
darījums, kā apgalvo Komisija, ir viena koncentrācija, tomēr šī darbība atšķiras no pūlinga līguma, par kuru ir paziņots
NMa
un ar kuru
CVK
ieguva kontroli pār tās dalībnieku uzņēmumiem, un kas acīmredzami nerada dominējošu stāvokli. Prasītāja uzskata, ka
RAG
darījuma rezultātā tika vienīgi mainīta
CVK
kontroles struktūra, neietekmējot tā stāvokli tirgū.
257   Otrkārt, prasītāja apgalvo, ka Komisija nav pierādījusi cēloņsakarību starp attiecīgo koncentrāciju un dominējošā stāvokļa
rašanos vai nostiprināšanu, lai gan to prasa Regulas Nr. 4064/89 2. panta 2. punkts. Prasītāja uzskata, ka pat pirms
RAG
darījuma
CVK
kā kooperatīvs saskaņā ar Nīderlandes tiesībām darbojās kā vienota saimnieciska vienība un pieņēma stratēģiskus lēmumus,
kas skāra apvienotos dalībnieku uzņēmumus un kas attiecās ne tikai uz kalcija silikāta produktu tirdzniecību, bet arī uz cenu
noteikšanu, pārdošanas nosacījumiem, produkciju un pirkumiem.
258   Pretēji Apstrīdētajā lēmumā apgalvotajam prasītāja uzskata, ka ar to, ka saimnieciskās saiknes kopīgas tirdzniecības struktūras
ietvaros ir vieglāk izbeidzamas nekā tās, kas pastāv daudzfunkcionālā kopuzņēmumā, nepietiek, lai atbildētu uz jautājumu,
vai koncentrācijas rezultātā ir izveidojies dominējošais stāvoklis. Pēc prasītājas domām, Komisijai ir turpretim jāpierāda
cēloņsakarība starp koncentrāciju un dominējošā stāvokļa izveidošanos. Šajā gadījumā prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā
nav veikta
CVK
tirgus daļu analīze ne pirms, ne pēc
RAG
darījuma. Prasītāja uzskata, ka, ja Komisija veiktu šādu analīzi, tā pierādītu, ka šī koncentrācija nekādi neietekmēja
CVK
tirgus daļas, kā to parāda
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmuma un Apstrīdētā lēmuma salīdzinājums.
259   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka nav skaidri Apstrīdētajā lēmumā norādītie iemesli, kuru dēļ
RAG
darījuma rezultātā prasītājas sienu būvmateriālu vairumtirdzniecības tirgus daļa pāriet
CVK
. Pēc prasītājas domām, šādu secinājumu tikpat labi varēja izdarīt arī pirms sabiedrības daļu nodošanas. Katrā ziņā prasītāja
uzskata, ka prasītājas sienu būvmateriālu materiālu vairumtirdzniecības tirgus daļu pāreja
CVK
nevarēja radīt dominējošo stāvokli.
260   Treškārt, prasītāja uzskata, ka Komisija nav iesniegusi papildu pierādījumus par to, ka
RAG
darījuma rezultātā izveidojās dominējošais stāvoklis.
261   Vispirms prasītāja apstrīd, ka Apstrīdētā lēmuma 117. apsvērumā aprakstītais kalcija silikāta ķieģeļu cenu kāpums atspoguļo
dominējošā stāvokļa izveidošanos. Saskaņā ar
CVK
2002. gada 16. maijā tiesas sēdē izteikto viedokli prasītāja apgalvo, ka šo cenu kāpumu izraisīja izmaksu pieaugums un vispārējās
cenu svārstības, nevis tirgus struktūras izmaiņas
RAG
darījuma rezultātā. Turklāt prasītāja apgalvo, ka Apstrīdētajā lēmumā apskatītie laika periodi visi ir pēc
RAG
darījuma, Komisija nav mēģinājusi salīdzināt cenas pirms un pēc šī darījuma, lai konstatētu, kā patiesībā koncentrācija ietekmēja
CVK
noteiktās cenas. Prasītāja replikā piebilst, ka Apstrīdētajā lēmumā minētie konkurentu un pircēju paziņojumi, saskaņā ar
kuriem
CVK
produktu cenas kopš 1999. gada ir ārkārtīgi pieaugušas, nav nekādā gadījumā izšķiroši, jo Komisijas dokumentos, kuriem prasītājai
bija iespēja piekļūt, ir norādīti daudzi tirgus dalībnieki, kas apgalvoja pretējo.
262   Turklāt prasītāja apgalvo, ka no Apstrīdētā lēmuma 119.–121. apsvērumā minētajiem uzņēmēju un klientu paziņojumiem par
CVK
uzvedību neizriet, ka
RAG
darījuma rezultātā ir izveidojies dominējošais stāvoklis. Tikpat nenozīmīgi, pēc prasītājas domām, ir Apstrīdētā lēmuma 120. apsvērumā
minētie uzņēmēju paziņojumi par
Haniel
uzvedību, jo, kaut gan tie attiecas uz vienu no daudzo
CVK
dalībnieku sabiedrību īpašniekiem, tā ir persona, kas nav iesaistīta dominējošā stāvoklī. Turklāt, tā kā
RAG
darījuma rezultātā nepalielinājās
CVK
tirgus daļa, prasītāja iebilst pret Komisijas secinājumu, ka pēc koncentrācijas
CVK
bija lielāka brīvība rīkoties neatkarīgi no tās konkurentiem un klientiem.
263   Visbeidzot, prasītāja uzskata, ka arī atsaucei uz karteļa procedūru
NMa
Apstrīdētā lēmuma 125. apsvērumā nav nozīmes, lai noteiktu, vai
RAG
darījuma rezultātā ir radies dominējošais stāvoklis. Prasītāja apgalvo, ka šī atsauce ir turklāt grūti savienojama ar Komisijas
vispār pārstāvēto viedokli, ka to nesaista citu iestāžu lēmumi, kas pieņemti, piemērojot citas tiesību normas.
264   Komisija, atgādinot Apstrīdētā lēmuma atbilstošo pamatojumu, apstrīd prasītājas argumentus kopumā.
265   Pirmkārt, Komisija uzskata, ka, ja prasītājas apgalvojums, ka
CVK
jau darbojās Attiecīgajā tirgū kā vienota saimnieciska vienība pirms koncentrācijas, būtu patiess, tas koncentrācijas vēlākai
pārbaudei atņemtu praktisku nozīmi. Patiešām, pēc Komisijas domām, tas nozīmētu, ka, ja neatkarīgi uzņēmumi, kas ir kopīgas
tirdzniecības struktūras daļa, apvieno savu darbību kopīga pilntiesīga uzņēmuma ietvaros, tādējādi netiek radīts dominējošs
stāvoklis. Komisija uzskata, ka tirdzniecības struktūras pārveidošana par pilntiesīgu uzņēmumu ir strukturālas izmaiņas tirgū,
kā rezultātā var rasties dominējošs stāvoklis, un tāpēc principā tā ir pakļauta koncentrācijām paredzētajai kontrolei.
266   Šajā gadījumā Komisija atgādina, ka pēc koncentrācijas
CVK
realizē vienotu vienpadsmit dalībnieku uzņēmumu vadību, kontrolējot visu Nīderlandes kalcija silikāta produktu nozari, kas
tam dod iespēju centralizēti pārveidot konkurences nosacījumus, lai maksimāli palielinātu kopuzņēmuma ieņēmumus, papildus
produktu tirdzniecībai iekļaujot daudzas funkcijas, kas bija
CVK
kompetencē pirms koncentrācijas. Komisija atzīmē arī, ka prasītājas apgalvojumi, ka pirms koncentrācijas
CVK
apvienoja ražošanas un iepirkšanas funkcijas, ir neprecīzi un nav tikuši izvirzīti administratīvās procedūras laikā. Turklāt
Komisija piebilst, ka prasītāja nepaskaidro, kāpēc, ja jau pirms koncentrācijas
CVK
bija “vienota saimnieciska vienība”, kā tā apgalvo, prasītājai bija jānoslēdz sadarbības līgums ar
Haniel
un pusēm jāuzsāk paziņošanas procedūra
NMa
. Komisija apgalvo, ka atšķirības kopuzņēmuma un tirdzniecības struktūras stabilitātē ir faktors, kas liecina, ka tirgū notiek
ilglaicīgas strukturālas izmaiņas.
267   Otrkārt, attiecībā uz cēloņsakarību Komisija noraida prasītājas argumentu, ka tā nav analizējusi tirgus daļas pirms un pēc
RAG
darījuma. Komisija atgādina, ka šis darījums nav nodalāms no koncentrācijas un ka pirms koncentrācijas
CVK
nebija tirgus daļu. Šajā sakarā Komisija uzsver, ka 1998. gada 20. oktobra lēmumā
NMa
aprēķinātā tirgus daļa, uz kuru atsaucas prasītāja, ataino visas neatkarīgo uzņēmumu tirgus daļas pirms koncentrācijas. Turklāt,
pēc Komisijas domām, tas, ka prasītājas tirgus daļa būvmateriālu vairumtirdzniecības tirgū ir pieskaitāma
CVK
, ir izskaidrojams ar to, ka, pamatojoties uz prasītājas un
Haniel
kopīgo kontroli pār
CVK
, to nevar uzskatīt par uzņēmumu, kas konkurē ar
CVK
.
268   Treškārt, attiecībā uz “papildu pierādījumiem”, lai konstatētu cēloņsakarību starp koncentrāciju un dominējošā stāvokļa rašanos,
Komisija vispārīgi atgādina, ka Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdi koncentrācija jau bija īstenota, kas izskaidro to, ka
tā Apstrīdētā lēmuma 117.–121. apsvērumā varēja izdarīt
ex post
analīzi, kurā apstiprinājās, ka koncentrācijas rezultātā izveidojās dominējošais stāvoklis. Tālāk Komisija noraida pārējos
prasītājas argumentus.
Pirmās instances tiesas vērtējums
269   Vispirms ir svarīgi atzīmēt, ka no Regulas Nr. 4064/89 2. panta 2. punkta izriet, ka koncentrācija, kas nerada vai nenostiprina
dominējošo stāvokli, kura rezultātā Attiecīgajā tirgū tiktu būtiski ietekmēta konkurence, ir atzīstama par saderīgu ar kopējo
tirgu (iepriekš šī sprieduma 196. punktā minētais spriedums lietā
Kali
un
Salz
, 109. un 110. punkts).
270   Šajā gadījumā tātad ir jāpārbauda, vai 1999. gada 9. augustā noslēgtā koncentrācija ir cēlonis pirmā pamata pirmajā daļā pārbaudītajam
dominējošajam stāvoklim. Patiešām, pretēji prasītājas apgalvotajam Pirmās instances tiesas kontrole neattiecas vienīgi uz
saikni starp
CVK
dominējošo stāvokli un
RAG
darījumu, jo, kā ir konstatēts, pārbaudot pirmā pamata otro daļu, iepriekš šī sprieduma 8. punktā, minēto darījumu pirmajai
un otrajai grupai ir vienots raksturs to savstarpējās saistības dēļ un tās veido vienu koncentrāciju. Turklāt ir jāatzīmē,
ka, tā kā, pārbaudot šī pamata pirmo daļu, Pirmās instances tiesa ir konstatējusi
CVK
dominējošo stāvokli Attiecīgajā tirgū, noliegt cēloņsakarību starp šī dominējošā stāvokļa rašanos un koncentrāciju, kā to
iesaka prasītāja, saprātīgi spriežot, ir iespējams vienīgi tad, ja iespējamais dominējošais stāvoklis pastāvētu jau pirms
koncentrācijas 1999. gada 9. augustā.
271   Turklāt ir jāatgādina, ka Apstrīdētā lēmuma 110.–115. apsvērumā Komisija ir noliegusi gan
CVK
vienpersonīga dominējošā stāvokļa pastāvēšanu, gan arī trīs kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju kopīgo dominējošo stāvokli
– t.i., ražotāju, kurus kontrolē prasītāja, ražotāju, ko kontrolē tikai
Haniel
, un to, kuru sabiedrību daļas pieder
RAG
– pirms koncentrācijas 1999. gada 9. augustā, precizējot šo trīs grupu tirgus daļas Attiecīgajā tirgū. Turklāt ir jāatzīmē
arī, ka Apstrīdētā lēmuma 116.–125. apsvērumā Komisija ir norādījusi vairākus pierādījumus cēloņsakarībai starp koncentrāciju
un
CVK
dominējošo stāvokli.
272   Pirmkārt, runājot par prasītājas apgalvojumiem par iespējamo
CVK
vienpersonīgo dominējošo stāvokli pirms koncentrācijas, ir jānoraida apgalvojumi, kas izriet, pirmkārt, no
CVK
tirgus daļas pirms koncentrācijas analīzes trūkuma Apstrīdētajā lēmumā un, otrkārt, no Komisijas atteikšanās uzskatīt
CVK
par neatkarīgu saimniecisku vienību pirms koncentrācijas, kā tas ir īpaši paskaidrots Apstrīdētā lēmuma 113. un 114. apsvērumā.
273   Par pirmo punktu pietiek atzīmēt, ka iepriekš minētais analīzes trūkums ir izskaidrojams ar apstākli, ka tirgus daļu noteikšana
CVK
ir atkarīga no otrajā punktā uzdotā jautājuma, vai pirms koncentrācijas šī saimnieciskā vienība ir uzskatāma par pilntiesīgu
kopuzņēmumu atbilstoši Regulai Nr. 4064/89, nevis tikai par sadarbības līdzekli starp dalībniekiem kalcija silikāta ķieģeļu
pārdošanas jomā Nīderlandē, un tādā gadījumā tirgus daļas būtu jāpieskaita tām grupām, pie kurām pieder
CVK
dalībnieki.
274   Par otro punktu ir svarīgi atgādināt, kā ir precizēts 1999. gada 9. augustā noslēgtajā pūlinga līgumā, ka “līgumslēdzējas
puses veido saimniecisku vienību
CVK
vadībā, kuras mērķis ir ražot un pārdot kalcija silikāta ķieģeļus un veikt citas darbības, kas to veicina plašā nozīmē” (pūlinga
līguma B apsvērums). Saskaņā ar pūlinga līguma 1. punktu vadība ir centralizēta
CVK
līmenī valdes līmenī, kas ir atbildīga par
CVK
un rūpnīcu administrāciju, tādējādi, ka “attiecībā uz visu kalcija silikāta ķieģeļu ražošanu un pārdošanu un visu, kas to
veicina plašā nozīmē, valde veic
CVK
un rūpnīcu centrālo vadību pēc pašas uzskatiem, ņemot vērā
CVK
un tā dalībnieku intereses”. Saskaņā ar minēto normu valdes pienākumos ietilpst norādījumu sniegšana
CVK
dalībniekiem, īpaši attiecībā uz produktu attīstību, tirdzniecību un pārdošanu, kā arī iepirkumiem, investīcijām un investīciju
pārtraukšanu, uzdevumiem, kas attiecas uz smilšu ieguvi un personālu. Atbilstoši 5. un 6. punktam dalībnieku ienākumi un zaudējumi
tiek apvienoti.
275   Turpretim no lietas materiāliem neizriet, ka šāda saimnieciska vienība būtu pastāvējusi pirms 1999. gada 9. augusta koncentrācijas.
Patiešām, pirms koncentrācijas
CVK
gan pastāvēja kā kopīga
CVK
dalībnieku uzņēmumu kalcija silikāta ķieģeļu tirdzniecības struktūra Nīderlandē, kas turklāt neveica citas saimnieciskas
funkcijas. Tātad pirms koncentrācijas Komisija to varēja uzskatīt par tās dalībniekiem peļņu nesošu tirgotavu. Prasītāja gan
savā replikā apgalvo, ka
CVK
arī tajā laikā īstenoja funkcijas, kas saistītas kalcija silikāta ķieģeļu ražošanu, tomēr tā nav pierādījusi šo apgalvojumu
patiesumu.
276   Protams, principā kopīga tirdzniecības struktūra, iespējams, var kļūt par pilntiesīgu sabiedrību, ja tās līmenī pārdotās preces
vai pakalpojumi iegūst augstu pievienoto vērtību vai ja tā darbojas kā īsts tirgus dalībnieks, iepērkot preces ievērojamā
apjomā no citiem piedāvātājiem, kuri ir tās dalībnieku uzņēmumu konkurenti.
277   Tomēr prasītāja to šajā gadījumā nav apgalvojusi.
278   Prasītāja apstrīd tikai to, ka šī kopīgas tirdzniecības struktūra, kas minēta Apstrīdētā lēmuma 114. apsvērumā, esot mazāk
ilglaicīga nekā tā dēvētais “pilntiesīgais” kopuzņēmums. Šajā sakarā ir pietiekami konstatēt, ka iepriekš minētais 114. apsvērumā
aprakstītais vērtējums, kas sākas ar apstākļa vārdu “turklāt”, bija formulēts tikai pakārtoti. Attiecībā uz pārējo prasītāja
nav atspēkojusi Komisijas atzinumu, ka kopumā var secināt, ka
CVK
ir kļuvis par pilntiesīgu uzņēmumu, kas ir atbildīgs par iepriekš minēto uzņēmumu dažādām funkcijām, kā rezultātā šī jaunā
vienība iegūst tirgus daļas un tātad iespējami dominējošo stāvokli Attiecīgajā tirgū.
279   Otrkārt, runājot par to, ka nepastāv trīs kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju grupu kopīgs dominējošais stāvoklis, pietiek konstatēt,
ka prasītāja nav apgalvojusi, ka trim grupām būtu šāds stāvoklis. Ir jāpiebilst, ka lietas materiāli, it īpaši trim grupām
pirms koncentrācijas piederošās tirgus daļas, t.i., attiecīgi [20–30] %
Haniel
un prasītājai un [5–10] %
RAG
, paši par sevi neļauj secināt, ka pirms 1999. gada 9. augusta koncentrācijas jau pastāvēja kopīgs dominējošais stāvoklis.
280   Treškārt, runājot par apgalvojumiem attiecībā uz cēloņsakarību starp 1999. gada 9. augusta koncentrāciju un
CVK
dominējošo stāvokli, Pirmās instances tiesa uzskata, ka, lai arī Komisija ir tiesīga ņemt vērā šos apgalvojumus šajā gadījumā,
kad koncentrācija ir jau notikusi Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī, tie tomēr pēc definīcijas nav obligāti nepieciešami,
lai konstatētu, ka
CVK
dominējošais stāvoklis izriet no 1999. gada 9. augusta koncentrācijas, ko apstrīd prasītāja. No minētā izriet, ka, pat pieņemot,
ka prasītājas argumenti ir pamatoti, tas nevar atspēkot iepriekš minētajos punktos izdarīto vērtējumu.
281   Katrā gadījumā ir jāatzīst, ka prasītāja ar tiešiem un saskaņotiem līdzekļiem nav pierādījusi, ka īpaši Apstrīdētā lēmuma
117. apsvērumā veiktā
CVK
politikas pēc koncentrācijas analīze ir acīmredzami kļūdaina.
282   Precīzāk, prasītāja, pirmkārt, nav apstrīdējusi ne
CVK
izdarīto cenu paaugstinājumu pēc koncentrācijas realizēšanas ([5–10] % 2001. gadā un [5–10] % 2002. gadā), ne Komisijas dokumentos
izteiktos precizējumus, ka šī informācija par cenu attīstību kopš 1997. gada balstās uz metodoloģisku visu sienu būvmateriālu
ražotāju un 18 tirgotāju izpēti, kas tādēļ izskaidro, ka cenu pieauguma līmenis 1999. un 2000. gadā (0–5 %) ir piemēri, kas
atspoguļo laikposmu, pirms tirgū kļuva manāmas koncentrācijas konkrētās sekas. Prasītāja nav apstrīdējusi arī, ka kalcija
silikāta ķieģeļu segmentā tiek saražots vairāk nekā nepieciešams, un vēl, ka sienu būvmateriālu pieprasījums drīzāk ir samazinājies
Komisijas izpētītajā laikposmā. Šādos apstākļos prasītājas nepamatotais apgalvojums, ka cenas ir pieaugušas tikai ražošanas
izmaksu pieauguma dēļ un vispārējā cenu līmeņa attīstības dēļ, nešķiet patiesībai atbilstošs, ticamāk šķiet, ka kalcija silikāta
ķieģeļu cenas pēc koncentrācijas ir samazinājušās vai vismaz nostabilizējušās pieprasījuma samazināšanās un spējas saražot
vairāk nekā nepieciešams rezultātā.
283   Šajā sakarā prasītājas iebildumi par paziņojumu, kurus Komisija ir ieguvusi no tirgus dalībniekiem attiecībā uz citu būvmateriālu
cenu līmeni – stabilu vai krītošu – no 1999. gada līdz 2002. gadam, neatbilstību ir noraidāmi. Patiešām, īpaši no tirgotāja
Stenncentrum Utrecht
2002. gada februāra paziņojuma, kas ir iekļauts Komisijas lietā un uz kuru prasītāja atsaucas savos dokumentos, pamatojot
apgalvojumu, ka
CVK
praktizētā kalcija silikāta ķieģeļu cena nav tikusi paaugstināta vai ka tieši otrādi – citu būvmateriālu cenas tika paaugstinātas,
izriet, ka “dažu kalcija silikāta ķieģeļu ražotāju cenas samazinājās par [20–30] % tirgus mehānisma dēļ”, ka “tas pats notika
lietošanai gatava betona sektorā”, bet “
CVK
, vienīgajam kalcija silikāta ķieģeļu piedāvātājam, nepastāvēja šī problēma un tas būtiski paaugstināja cenas 2001. un 2002. gadā”.
Tātad ar šo paziņojumu katrā ziņā netiek atbalstīti prasītājas apgalvojumi.
284   Turklāt prasītāja nekādā gadījumā nav paskaidrojusi iemeslus, kāpēc ir kļūdaini Rāba Karhera paskaidrojumi, kas sniegti 2002. gada
16. maijā noklausīšanās laikā Komisijā, saskaņā ar kuriem pirms koncentrācijas vēl dažos gadījumos bija iespējamas sarunas
par cenām ar atsevišķiem kalcija silikāta ķieģeļu ražotājiem, bet pēc koncentrācijas šie uzņēmumi atteicās no jebkādām personīgām
sarunām ar klientiem un lika tiem vērstiem pie
CVK
.
285   No minētā izriet, ka Komisijas apgalvojums par
CVK
cenu politiku pēc koncentrācijas realizācijas juridiski pietiekami apliecina, ka ar attiecīgo koncentrāciju ir radīts dominējošais
stāvoklis, kas ļauj šim uzņēmumam lielā mērogā darboties neatkarīgi no saviem konkurentiem un klientiem. Tādēļ nav jāpārbauda
citi prasītājas iebildumi.
286   Tātad Komisija, nepārkāpjot Regulas Nr. 4064/89 2. pantu, Apstrīdētā lēmuma 126. apsvērumā ir nolēmusi, ka attiecīgā koncentrācija
CVK
rada dominējošo stāvokli Attiecīgajā tirgū, kā rezultātā tiek būtiski traucēta efektīva konkurence kopējā tirgū vai ievērojamā
tā daļā.
287   Tātad otrā pamata otrā daļa un šis pamats kopumā ir noraidāmi.
3.
Par trešo pamatu par Regulas Nr. 4064/89 3. panta un 8. panta 2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpumu

Lietas dalībnieku argumenti
288   Prasītāja apgalvo, pirmkārt, ka saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89 Komisija nav kompetenta pieprasīt, lai
Haniel
un prasītāja piedāvātu tādas papildu saistības pēc piedāvātā saistību projekta, kuras izbeigtu kopīgu kontroli, kāda šiem
uzņēmumiem ir pār
CVK
, atjaunojot mainīgu vairākumu
CVK
, jo ar šo projektu koncentrācija, par kuru bija jāpaziņo saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89, pārtrauc eksistēt. Pēc prasītājas
domām, pēc saistību piedāvājuma projekta Komisija vairs nevarēja pieprasīt papildu saistību piedāvājumus, kuru rezultātā
CVK
tiktu sadalīts, kā tas izriet no apstrīdētā lēmuma, jo vairāk nepastāvēs koncentrācija Regulas Nr. 4064/89 nozīmē. Prasītāja
replikā paskaidro, ka šis princips attiecas arī uz gadījumu, kad koncentrācija ir jau realizēta, kā tas ir šajā lietā. Tālāk
prasītāja atzīmē, ka pretēji Komisijas uzskatam tam, ka, neraugoties uz sākotnējiem saistību piedāvājumiem,
CVK
arī turpmāk Attiecīgajā tirgū būs dominējošs stāvoklis, nav nozīmes. Prasītāja uzskata, ka atbilstoši Regulai Nr. 4064/89
juridiski saistoši lēmumi ir jāpieņem vienīgi par Kopienu mēroga koncentrācijām un Komisija nav pilnvarota veikt pasākumus,
lai sadalītu uzņēmumus, kuriem ir dominējošs stāvoklis. Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pārkāpusi savas pilnvaras un Regulas
Nr. 4064/89 3. pantu un 8. panta 2. punktu, pieprasot saistības papildus sākotnējam saistību piedāvājuma projektam.
289   Otrkārt, prasītāja uzskata, ka Komisija, pieprasot saistības, kuru rezultātā
CVK
tiktu sadalīts, kas ir vairāk nekā nepieciešams, lai atjaunotu stāvokli pirms koncentrācijas, ir pārkāpusi arī samērīguma
principu. Pēc prasītājas domām, tā kā saistību piedāvājumi atbilst Regulā Nr. 4064/89 paredzētajiem nosacījumiem, Komisijai
ir jāapstiprina mazāk ierobežojošu saistību grupa, kas šajā gadījumā nav izdarīts.
290   Komisija par jautājumu par tās kompetenci piebilst vispirms, ka, ja lietas dalībnieki, kas tai paziņoja par koncentrāciju,
nolemj koncentrāciju neturpināt un atsauc paziņojumu, tā nevar uzstāt, lai tiktu izpildītas saistības.
291   Tomēr šajā gadījumā Komisija uzskata, ka situācija atšķiras, jo attiecīgā koncentrācija ir jau realizēta. Šādā gadījumā Komisija
uzskata, ka tai jārīkojas saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 8. panta 4. punktu, lai izbeigtu koncentrāciju un atjaunotu efektīvu
konkurenci ar citu piemērotu darbību palīdzību. Komisija atgādina arī, ka šajā gadījumā koncentrācija sastāv no diviem darījumiem.
Pēc Komisijas domām, lai atjaunotu efektīvas konkurences apstākļus, nepietiek ar to, ka
Haniel
un prasītāja atsakās kopīgi pārņemt kontroli pār
CVK
, jo
CVK
turpina atrasties dominējošā stāvoklī attiecīgajā tirgū. Tātad, ja lietas dalībnieki apņemas izbeigt kopīgu kontroli, Komisija
uzskata, ka tā nezaudē tiesības pārbaudīt koncentrāciju saskaņā ar Regulu Nr. 4064/89. Pēc Komisijas domām, tās kompetence
ir noteikta vienīgi atkarībā no paziņošanas pienākumam pamatā esošās procedūras un nevis atkarībā no piedāvātajām saistībām.
Komisijai jāpasludina koncentrācija par saderīgu ar kopējo tirgu atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam, ja tiek
izpildītas Apstrīdētajam lēmumam pievienotās piedāvātās saistības.
292   Par iespējamo samērīguma principa pārkāpumu Komisija uzskata, ka tā pilnībā ir ievērojusi minēto principu. Komisija uzskata,
ka pirmā saistību piedāvājumu grupa tai vienkārši nedeva iespēju nodrošināt efektīvu konkurenci kopējā tirgū, jo
CVK
vēl joprojām būtu dominējošs stāvoklis Attiecīgajā tirgū. Tikai otrā piedāvāto saistību grupa to mainīja.

Pirmās instances tiesas vērtējums
293   Ievadam vispirms ir svarīgi atgādināt, ka Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktā ir noteikts:
“2. Ja Komisija atklāj, ka pēc attiecīgo uzņēmumu pārveidošanas, ja nepieciešams, paziņotā koncentrācija atbilst 2. panta
2. punktā uzskaitītajiem kritērijiem, tā pieņem lēmumu, kurā koncentrāciju atzīst par saderīgu ar kopējo tirgu.
Savam lēmumam Komisija drīkst pievienot nosacījumus un pienākumus, lai nodrošinātu to, ka attiecīgie uzņēmumi pilda saistības,
ko tie ir uzņēmušies attiecībā pret Komisiju ar nolūku pārveidot sākotnējo koncentrācijas plānu atbilstoši kopīgajam [kopējam]
tirgum.”
294   Ir jāuzsver arī, ka Regula Nr. 4064/89 pilnvaro Komisiju apstiprināt tikai tādus saistību piedāvājumus, kuru rezultātā koncentrācija
var kļūt saderīga ar kopējo tirgu. Citiem vārdiem sakot, attiecīgo uzņēmumu piedāvātajām saistībām jāļauj Komisijai konstatēt,
ka koncentrācija Regulas 2. panta 2. punkta nozīmē neradīs vai nepastiprinās dominējošo stāvokli (iepriekš šī sprieduma 195. punktā
minētais spriedums lietā
Gencor
/Komisija, 318. punkts).
295   Turklāt šajā gadījumā no Apstrīdētā lēmuma 127. apsvēruma un tā pielikuma 13. punkta izriet, ka Komisija pirmām kārtām noraida
saistību piedāvājumu projektu, kas paredz, ka
Haniel
un prasītāja pārtrauc to noslēgtā sadarbības līguma darbību, ka tās atsavina savas
RAG
darījuma rezultātā iegūtās uzņēmumu
Anker
,
Vogelenzang
un
Van Herwaarden
daļas neatkarīgam trešajam ieguvējam un ka pūlinga līgums un
CVK
statūti paliek spēkā.
296   Apstrīdētā lēmuma 132. apsvērumā Komisija ir pamatojusi savu atteikumu šādi:
“Komisija uzskata, ka lietas dalībnieku sākotnējais saistību piedāvājuma projekts nav pietiekams, lai izbeigtu jebkādas šaubas
par konkurenci [Attiecīgajā] tirgū. Saistību piedāvājuma projekts gan tiešām izbeidz
Haniel
un
Cementbouw
kopīgo kontroli pār
CVK,
bet nepārtrauc
CVK
dominējošo stāvokli, kas izveidojies koncentrācijas rezultātā. Saistību piedāvājuma projekts ir pamatots ar šī lēmuma II daļā
atspēkoto pieņēmumu, ka šajā lietā Komisija ir tiesīga pārbaudīt tikai to, kā
Haniel
un
Cementbouw
ieguva kopīgu kontroli pār
CVK,
bet vienlaikus notikusī
CVK
kontroles iegūšana tās dalībniekos uzņēmumos neietilpst tās kompetencē, pamatojoties uz
NMa
1998. gada 20. oktobra lēmumu.”
297   Komisija tomēr apstiprināja Apstrīdētā lēmuma 129.–131. apsvērumā aprakstītās saistības, jo tās bija pietiekamas, lai atzītu
koncentrāciju par saderīgu ar kopējo tirgu.
298   Šo saistību saturs ir šāds:
–       [konfidenciāli] termiņā pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas izbeigt pūlinga līguma darbību, atcelt grozījumus
CVK
statūtos un izbeigt tā darbību;
–       nekavējoties izbeigt sadarbības līgumu;
–       prasītājas un
Haniel
saistības – vienlaikus ar pūlinga līguma darbības izbeigšanu izbeigt kopīgu kontroli pār uzņēmumiem
Anker
un
Van Herwaarden
saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 129. apsvērumā aprakstītajiem noteikumiem;
–       prasītājas un
Haniel
saistības – ja
Vogelenzang
atsāk savu darbību, izbeigt kopīgu kontroli pār
Vogelenzang
atbilstoši noteikumiem, kas attiecas uz
Anker
un
Van Herwaarden
;
–       prasītājas un
Haniel
saistību piedāvājums [piedāvājums attiecas uz
CVK
iekšējo organizāciju] (
);
–       atbildīgas pilnvarotās personas iecelšana, kas kontrolētu, kā lietas dalībnieki ievēro saistību piedāvājumus.
299   Neapstrīdot, ka lietas dalībnieki varēja piedāvāt piemērotus labojoša rakstura pasākumus, lai izbeigtu Komisijas paziņojumā
par iebildumiem konstatētās “konkurences problēmas”, prasītāja tomēr būtībā apgalvo, ka, tā kā atbilstoši Regulai Nr. 4064/89
Komisijai ir paziņots tikai par darījumu otro grupu, pirmais saistību piedāvājuma projekts, kurā ir piedāvāts atcelt darījumu
otro grupu un atjaunot stāvokli, kāds bija pirms koncentrācijas, pēc prasītājas domām, maina koncentrāciju tā, ka tā tiek
izbeigta. Šādos apstākļos prasītāja uzskata, ka Komisija līdz ar to vairs nebija kompetenta prasīt no lietas dalībniekiem
papildu saistību piedāvājumus, it īpaši
CVK
darbības izbeigšanu, jo tās kompetencei, piemērojot Regulu Nr. 4064/89, vairs nebija pamata. Komisijai tādēļ bija jāapstiprina
pirmais saistību piedāvājums, jo tas bija pietiekams un mazāk ierobežojošs nekā galīgais piedāvājums. Prasītāja uzskata, ka
Komisija tādējādi ir pārkāpusi samērīguma principu.
300   Šī argumentācija tomēr ir jānoraida.
301   Pirmkārt, ir jāatzīst, ka prasītājas apgalvojumi arī šajā jautājumā pamatojas uz kļūdainu premisu, kuru Pirmās instances tiesa
ir noraidījusi, pārbaudot pirmā prasības pamata otro daļu. Proti, ir notikusi tikai viena vienīga koncentrācija, kas noslēgta
1999. gada 9. augustā un sastāv no darījumu pirmās un otrās grupas, un atbilstoši Regulai Nr. 4064/89 atrodas Komisijas kompetencē.
Tādējādi pretēji prasītājas apgalvotajam pirmais saistību piedāvājuma projekts negroza koncentrāciju tā, ka tā tiek izbeigta.
302   Tātad arguments par Komisijas nekompetenci ir noraidāms.
303   Otrkārt, minētais secinājums attiecas arī uz iebildumu, ka pirmais saistību piedāvājums ir samērīgs, bet nesamērīgas ir Komisijas
apstiprinātās galīgās saistības, it īpaši
CVK
darbības izbeigšana [konfidenciāli] termiņā pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, ar kuru ir saistīta saderības ar kopējo tirgu
konstatēšana.
304   No vienas puses, ir svarīgi atzīmēt, ka prasītāja nav paskaidrojusi, kā no šī sprieduma 295. punktā aprakstītā pirmā saistību
piedāvājuma Komisija varēja secināt koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu, lai gan ir skaidrs, ka šī saistību piedāvājuma
ietvaros
CVK
dominējošais stāvoklis paliek nemainīgs atbilstoši 1999. gada 9. augustā noslēgtajai koncentrācijai. Faktiski
CVK
arī turpmāk, neraugoties uz kopīgās kontroles izbeigšanu, piederētu vismaz 50–60 % no Attiecīgā tirgus un tā galveno konkurentu
tirgus daļas nepalielinātos.
305   Tādēļ pretēji prasītājas apgalvotajam Komisijai nebija jāapstiprina pirmais saistību piedāvājuma projekts, piemērojot Regulas
Nr 4064/89 8. panta 2. punktu, jo tā no šī projekta nevar secināt, ka 1999. gada 9. augusta koncentrācijas rezultātā neizveidojas
dominējošs stāvoklis šīs regulas 2. panta 2. punkta izpratnē.
306   Šo vērtējumu apstiprina arī prasītājas dokumentos minētais Regulas Nr. 1310/97 astotais apsvērums, saskaņā ar kuru “Komisija
procedūras otrajā stadijā var atzīt, ka koncentrācija ir saderīga ar kopējo tirgu, [ja] sekojošas pušu atbilstošas saistības
varētu pilnīgi novērst konkurences problēmas [..]”.
307   Līdz ar to lietas dalībnieku saistību piedāvājumiem, lai Komisija tos varētu apstiprināt un pieņemt lēmumu atbilstoši Regulas
Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam, ir jābūt ne tikai atbilstošiem Komisijas lēmumā konstatētajām konkurences problēmām, bet
arī tās pilnībā jānovērš, tas ir mērķis, ko lietas dalībnieki, kas iesniedza paziņojumu, šajā lietā acīmredzami nav sasnieguši
ar pirmo saistību piedāvājuma projektu.
308   No otras puses, attiecībā uz lietas dalībnieku galīgo saistību piedāvājumu izbeigt
CVK
darbību [konfidenciāli] termiņā pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas – vienīgais piedāvājums, par kuru šī procesa dalībnieki
faktiski diskutē – kaut arī šis piedāvājums tiešām pārsniedz stāvokļa pirms koncentrācijas atjaunošanu, jo
CVK
pēc šī termiņa beigām nepastāvētu pat tā agrākajā formā kā peļņu nesoša tirgotava, tomēr, lai Komisija varētu atzīt šo koncentrāciju
par saderīgu ar kopējo tirgu, lietas dalībnieki, kas iesniedza paziņojumu, nav spiesti piedāvāt tikai tādas saistības, kas
precīzi atjauno konkurences stāvokli pirms koncentrācijas. Atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam Komisija var
apstiprināt visus lietas dalībnieku saistību piedāvājumus, kas tai ļauj pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par saderīgu
ar kopējo tirgu.
309   Visbeidzot, ir jāpiezīmē, ka, neraugoties uz to, Komisija nebija tiesīga noraidīt iepriekš šī sprieduma 298. punktā minēto
lietas dalībnieku, kas iesniedza paziņojumu, galīgo saistību piedāvājumu un vai nu saskaņā ar Regulas Nr. 4064/89 8. panta
3. punktu pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par nesaderīgu ar kopējo tirgu vai saskaņā ar šīs regulas 8. panta 2. punktu
pieņemt lēmumu par koncentrācijas atzīšanu par saderīgu ar kopējo tirgu, nosakot vienpusējus nosacījumus saistībā ar stāvokļa
pirms koncentrācijas atjaunošanu.
310   Patiešām, pirmajā gadījumā – pieņemot negatīvu lēmumu – Komisija pārkāptu Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktu, saskaņā
ar kuru lēmums par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu ir jāpieņem, ja tā konstatē, ka koncentrācija – šajā gadījumā pēc
attiecīgo uzņēmumu izdarītajiem grozījumiem – neatbilst Regulas Nr. 4064/89 2. panta 2. punktā noteiktajiem kritērijiem.
311   Otrajā gadījumā – pieņemot pozitīvu lēmumu, kas ir saistīts ar precīziem nosacījumiem attiecībā uz iepriekšējā stāvokļa atjaunošanu
– Komisija būtu rīkojusies pretēji Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punkta otrās daļas tekstam, kas neparedz, ka Komisija koncentrācijas
saderīguma ar kopēju tirgu atzinumam drīkst vienpusēji pievienot nosacījumus neatkarīgi no lietas dalībnieku, kas iesniedza
paziņojumu, piedāvātajām saistībām.
312   Šādos apstākļos nav piemērots prasītājas apgalvojums, ka nav ievērots samērīguma princips. Ievērojot šīs lietas apstākļus,
vienīgi galīgais saistību piedāvājums, ko parakstīja lietas dalībnieki, kas iesniedza paziņojumu, varēja ļaut Komisijai atzīt
attiecīgo koncentrāciju par saderīgu ar kopējo tirgu atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 8. panta 2. punktam.
313   Šo secinājumu neatspēko prasītājas apgalvojums, ka Komisija patvaļīgi piespieda lietas dalībniekus, kas iesniedza paziņojumu,
piedāvāt saistības izbeigt
CVK
darbību [konfidenciāli] termiņā no Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas.
314   Protams, ņemot vērā paziņojumu par iebildumiem un prasītājas atbildi uz to, ir jāatzīst, ka Komisija varēja zināmā mērā ietekmēt
saistību piedāvājuma saturu un ka tā to galīgi apstiprināja Apstrīdētajā lēmumā. Tiešām paziņojumā par iebildumiem ir noteikts,
ka, ja lietas dalībnieki nepiedāvās citus koriģējošus pasākumus, Komisija var, piemērojot Regulas Nr. 4064/89 8. panta 4. punktu,
pieņemt lēmumu par piemērotu darbību, kas atjaunotu efektīvas konkurences apstākļus, tostarp paredzēt
CVK
darbības izbeigšanu.
315   Tālāk ir taisnība arī, ka attiecībā uz
Haniel
piedāvājums izbeigt
CVK
darbību varēja būt pamatots ar to, ka tas ļautu
Haniel
iegūt uzņēmuma
Ytong Netherlands
, kas darbojas šūnu betona ražošanas jomā, daļas, kā tas izriet no Komisijas 2002. gada 9. aprīļa Lēmuma 2003/292/EK 141.,
142. un 151. apsvēruma, kuros koncentrācija ir atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu un Līgumu par EEZ (lieta
COMP
/M.2568 –
Haniel
/
Ytong
) (OV 2003, L 111, 1. lpp.).
316   Tomēr ir skaidrs, ka lietas dalībnieki, kā tas ir paskaidrots Apstrīdētā lēmuma 138. apsvērumā, ir parakstījuši apņemšanos
izbeigt
CVK
darbību iepriekš minētajā termiņā, “jo tie uzskat[īja], ka pūlinga līguma izbeigšanas gadījumā nebūtu iedomājams, ka
CVK
turpinātu pastāvēt kā kopīgas tirdzniecības struktūra”.
317   Turklāt attiecībā uz Komisijas 2002. gada 9. aprīļa lēmumu (skat. šī sprieduma 315. punktu), kas attiecas vienīgi uz
Haniel
, šis lēmums neparedz, ka
Haniel
daļu nodošana
Ytong Netherlands
būtu saistīta ar prasībām pēc īpašām izmaiņām
CVK
nākotnes struktūrā. Šis lēmums paredz, ka
Haniel
parakstītajam atsavināšanas līgumam nebūtu priekšmeta, ja tiktu likvidēts
CVK
vai
CVK
dalībnieki vairs nebūtu uzņēmumi, kuru tiešs vai netiešs līdzdalībnieks ir
Haniel
(142. apsvērums). 2002. gada 9. aprīļa lēmuma 151. apsvērumā ir papildināts, ka minētajam saistību piedāvājumam nebūtu priekšmeta
arī tad, ja
CVK
darbība tiktu izbeigta. Katrā ziņā no šī lēmuma pamatojuma neizriet, ka tas varētu piespiest prasītāju piedāvāt minētās galīgās
saistības šajā lietā, jo 2002. gada 9. aprīļa lēmums neattiecas uz prasītāju.
318   Visbeidzot, prasītāja nepaskaidro, kāpēc [konfidenciāli] termiņš pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas
CVK
darbības izbeigšanai, ko ir pieņēmusi Komisija, ņemot vērā šī gadījuma īpašos apstākļus, ir Komisijas patvaļīgi ierosināts
un nesamērīgs.
319   Tādēļ ir jākonstatē, ka nav pierādīts, ka Komisija patvaļīgi piespieda lietas dalībniekus, kas iesniedza paziņojumu, piedāvāt
pasākumus stāvokļa labošanai, proti,
CVK
darbības izbeigšanu [konfidenciāli] termiņā pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas. No lietas materiāliem tāpat arī neizriet,
ka minētie lietas dalībnieki tika patvaļīgi piespiesti piedāvāt citus koriģējošus pasākumus, kas ietverti to galīgajā saistību
piedāvājumā, attiecībā uz efektīvas konkurences atjaunošanu.
320   Šādos apstākļos un, tā kā prasītāja neapgalvo, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā, nolemjot, ka pušu piedāvātās
galīgās saistības, tajā skaitā
CVK
darbības izbeigšana [konfidenciāli] termiņā pēc Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas, kas ļautu atjaunot efektīvu konkurenci, ir
jālemj, ka Komisija ir pamatoti nolēmusi, ka šis saistību piedāvājums ļauj attiecīgo koncentrāciju atzīt par saderīgu ar kopējo
tirgu un EEZ līguma darbību, ja lietas dalībnieki to ievēro.
321   No minētā izriet, ka trešais prasības pamats un prasība kopumā ir noraidāmi.

Par tiesāšanās izdevumiem
322   Atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 2. punktam lietas dalībniekam, kuram spriedums nav labvēlīgs, piespriež
atlīdzināt tiesāšanās izdevumus. Tā kā prasītājai spriedums nav labvēlīgs, tai jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus
saskaņā ar Komisijas prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA
(ceturtā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
prasību noraidīt;
2)
prasītāja atlīdzina tiesāšanās izdevumus.
Legal
Lindh
Mengozzi
Wiszniewska-Białecka

Vadapalas
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2006. gada 23. februārī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
E. Coulon

H. Legal
Satura rādītājs
Prāvas fakti
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Juridiskais pamatojums
1.  Par pirmo pamatu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt attiecīgos darījumus, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89 3. pantu
Par pirmā pamata pirmo daļu, kas attiecas uz Komisijas nekompetenci pārbaudīt RAG darījumu, jo nav mainījusies kontrole pār
CVK
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
–  Ievada piezīmes
–  Par prasītājas apgalvojumiem par kopīgas kontroles pār CVK pastāvēšanu pirms darījumu otrās grupas noslēgšanas
–  Par Haniel un prasītājas kopīgas kontroles pār CVK iegūšanu, noslēdzot darījumu otro grupu
–  Par iespējamo pamatojuma nepietiekamību
Par pirmā pamata otro daļu par Komisijas nekompetenci kvalificēt divus darījumus kā vienu koncentrāciju un koncentrācijas
neesamību šajā gadījumā Regulas Nr. 4064/89 3. panta izpratnē
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
–  Par Komisijas iespēju atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 3. pantam vairākus darījumus uzskatīt par vienu koncentrāciju
–  Par 1999. gada 9. augustā noslēgto darījumu savstarpējo saistību
Par pirmā pamata trešo daļu par Komisijas nekompetenci pārbaudīt NMa atļautu CVK kontroles pār saviem dalībnieku uzņēmumiem
iegūšanu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
2.  Par otro pamatu par kļūdām Komisijas vērtējumā par dominējošā stāvokļa radīšanu koncentrācijas rezultātā, pārkāpjot Regulas
Nr. 4064/89 2. pantu
Par otrā pamata pirmo daļu attiecībā uz kļūdām Komisijas vērtējumā attiecībā uz CVK dominējošo stāvokli
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
–  Ievada piezīmes
–  Par faktoru par nozīmīga konkurences spiediena uz CVK neesamību no uz vietas izlejamā betona ražotāju puses
–  Par nozīmīgu šķēršļu ienākt tirgū esamības faktoru
–  Par faktoru par CVK klientu pirktspējas neesamību
–  Par faktoru, ka CVK rīcības brīvību nesošo sienu būvmateriālu tirgū neierobežo konkurences nosacījumi radniecīgajā nenesošo
sienu būvmateriālu tirgū
–  Par faktoru par strukturālas saiknes starp CVK un prasītāju esamību, kas tiem dod ievērojami plašāku rīcības brīvību nekā
konkurentiem piedāvājuma un nesošo sienu būvmateriālu tirdzniecības jomā
Par otrā pamata otro daļu par cēloņsakarības starp koncentrāciju un dominējošā stāvokļa rašanos neesamību
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
3.  Par trešo pamatu par Regulas Nr. 4064/89 3. panta un 8. panta 2. punkta, kā arī samērīguma principa pārkāpumu
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – angļu.
–	Konfidenciāla informācija nav uzrādīta.
–	Konfidenciāla informācija nav uzrādīta.
–	Konfidenciāla informācija nav uzrādīta.