CELEX: 62008CJ0120
Predlog za sprejetje predhodne odločbe
Uredba (EGS) št. 2081/92 in Uredba (ES) št. 510/2006
Časovna veljavnost
Člen 14
Registracija po poenostavljenem postopku
Razmerja med znamkami in zaščitenimi geografskimi znaki

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 14(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992
o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL L 208, str. 1) in člena 14(1) Uredbe Sveta
(ES) št. 510/2006 z dne 20. marca 2006 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske proizvode in živila (UL
L 93, str. 12) v zvezi z zaščitenimi geografskimi označbami (v nadaljevanju: ZGO), registriranimi po poenostavljenem postopku
na podlagi člena 17 Uredbe št. 2081/92.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Bavaria NV (v nadaljevanju: Bavaria) in društvom Bayerischer Brauerbund
eV (v nadaljevanju: Bayerischer Brauerbund) v zvezi s pravico družbe Bavaria do uporabe znamke, ki vsebuje besedo „Bavaria“,
glede na to, da je bila ZGO „Bayerisches Bier“ registrirana z Uredbo Sveta (ES) št. 1347/2001 z dne 28. junija 2001 o dopolnitvi
Priloge k Uredbi Komisije (ES) št. 1107/96 o registraciji geografskih označb in označb porekla po postopku iz člena 17 Uredbe
(EGS) št. 2081/92 (UL L 182, str. 3).

Pravni okvir

Uredba št. 2081/92
Člen 6 Uredbe št. 2081/92 določa:
„1. Komisija v roku šestih mesecev z uradno preiskavo preveri, ali vloga za registracijo zajema vse zahtevane podatke iz člena
4.
Komisija o svojih ugotovitvah obvesti zadevno državo članico.
2. Če Komisija ob upoštevanju odstavka 1 zaključi, da ime izpolnjuje pogoje za zaščito, v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
objavi ime in naslov vlagatelja, ime proizvoda, glavne točke vloge, sklicevanja na nacionalne zahteve, ki določajo pripravo,
proizvodnjo ali predelavo proizvoda, in po potrebi obrazložitev njenih sklepov.
3. Če Komisija ne prejme nobenih ugovorov po členu 7, se ime vpiše v register, ki ga vodi Komisija pod naslovom ‚Register
zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih označb‘, ki vsebuje imena zadevnih skupin in zadevnih kontrolnih organov.
4. Komisija objavi v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
:
–        imena, vpisana v Register,
–        spremembe Registra, narejene skladno s členom 9 in 11.
5. Če glede na preiskavo iz odstavka 1 Komisija zaključi, da ime ne izpolnjuje pogojev za zaščito, se v skladu s postopkom
iz člena 15 odloči, da ne bo nadaljevala z objavo v skladu z odstavkom 2 tega člena.
Pred objavo iz odstavkov 2 in 4 ter registracijo, predvideno v odstavku 3, lahko Komisija zahteva mnenje odbora iz člena 15.“
Člen 13(1) te uredbe določa:
„Registrirana imena so zaščitena proti:
a)       vsaki neposredni ali posredni komercialni uporabi registriranega imena za proizvode, ki niso zajeti v registraciji, če so
ti proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod tistim imenom, ali če uporaba imena izkorišča ugled zaščitenega imena;
b)      vsaki zlorabi, posnemanju ali navajanju, četudi je pravo poreklo proizvoda označeno ali če je zaščiteno ime prevedeno ali
mu je dodan izraz, kot je ‚slog‘,‚tip‘,‚metoda‘,‚kakor se proizvaja v‘,‚imitacija‘ in podobno;
c)      vsak[i] drug[i] napačn[i] ali zavajajoč[i] označb[i] izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na notranji
ali zunanji embalaži, reklamnem materialu ali dokumentih, ki se nanašajo na zadevni proizvod in pakiranje proizvoda v posode,
ki lahko dajejo lažen vtis o poreklu;
d)      vsak[i] drug[i] praks[i], ki lahko zavaja javnost glede pravega porekla proizvoda.
Kadar registrirano ime znotraj vsebuje ime kmetijskega proizvoda ali živila, ki se šteje kot generično, se uporaba navedenega
generičnega imena na ustreznem kmetijskem proizvodu ali živilu ne šteje, kot da je v nasprotju z (a) ali (b) v prvem pododstavku.“
Člen 14 te uredbe določa:
„1.      Kadar sta označba porekla ali geografska označba registriran[i] v skladu s to uredbo, se vloga za registracijo blagovne znamke,
ki ustreza eni od situacij iz člena 13 in se nanaša na isti tip proizvoda, zavrne pod pogojem, da je bila vloga za registracijo
blagovne znamke predložena po datumu objave iz člena 6(2).
Blagovne znamke, ki so registrirane v nasprotju s prvim pododstavkom, se razglasijo za neveljavne.
Ta odstavek se uporablja tudi tam, kjer se je vloga za registracijo blagovne znamke vložila pred datumom objave vloge za registracijo,
določenem v členu 6(2), pod pogojem, da se je objava zgodila, preden je bila blagovna znamka registrirana.
2.      Z ustreznim upoštevanjem zakonodaje Skupnosti se lahko nadaljuje uporaba blagovne znamke, ki ustreza eni od situacij iz člena
13, katera je bila registrirana v dobri veri pred datumom, ko je bila vložena vloga za registracijo označbe porekla ali geografske
označbe, ne glede na registracijo označbe porekla ali geografske označbe, če ni razlogov za neveljavnost ali preklic blagovne
znamke, kakor predvidevata člen 3(1)(c) in (g) in člen 12(2)(b) Prve direktive Sveta 89/104/EGS z dne 21. decembra 1988 o
usklajevanju zakonodaj držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami [UL 1989, L 40, str. 1].
3.      Na podlagi ugleda blagovne znamke, slovesa ter dolžine časa, ko se je le ta uporabljala, se označba porekla ali geografska
označba ne registrira, kadar lahko omenjena registracija zavaja potrošnike glede prave identitete proizvoda.“
Člen 17 Uredbe št. 2081/92 določa:
„1.      V šestih mesecih od začetka veljavnosti uredbe države članice obvestijo Komisijo, katera od njihovih pravno zaščitenih imen
ali, v tistih državah članicah, kjer ni nobenega zaščitnega sistema, katera od njihovih z rabo uveljavljenih imen želijo registrirati
v skladu s to uredbo.
2.      Na podlagi postopka, predvidenega v členu 15, Komisija registrira imena iz odstavka 1, ki so v skladu s členoma 2 in 4. Člen
7 se ne uporablja. Kljub temu se generična imena ne registrirajo.
3.      Države članice lahko obdržijo nacionalno zaščito imen, ki so sporočena v skladu z odstavkom 1, do takrat, ko se sprejme odločitev
o registraciji.“

Uredba (ES) št. 1107/96
V prvi in drugi uvodni izjavi Uredbe Komisije (ES) št. 1107/96 z dne 12. junija 1996 o registraciji geografskih označb in
geografskega porekla po postopku iz člena 17 Uredbe št. 2081/92 (UL L 148, str. 1) je navedeno:
„ker so, skladno s členom 17 Uredbe (EGS) št. 2081/92, države članice v šestih mesecih po začetku veljavnosti te uredbe predložile
Komisiji zakonsko zaščitena ali v praksi uveljavljena imena, ki jih želijo registrirati;
ker je bilo po pregledu teh imen, skladno z Uredbo (EGS) št. 2081/92 ugotovljeno, da nekatera imena ustrezajo predpisom te
uredbe in naj se zato kot geografske označbe ali označbe porekla registrirajo in varujejo na ravni Skupnosti“.
Člen 1 Uredbe št. 1107/96 določa:
„Imena, navedena v Prilogi, se registrirajo kot [ZGO] ali zaščitene označbe porekla (ZOP) skladno s členom 17 Uredbe (EGS)
št. 2081/92.
Imena, ki niso navedena v Prilogi, a so v skladu s členom 17 že posredovana, so do odločitve o njihovi registraciji še vedno
varovana na nacionalni ravni.“

Uredba (ES) št. 2400/96
V uvodnih izjavah od prve do četrte Uredbe Komisije (ES) št. 2400/96 z dne 17. decembra 1996 o vnosu nekaterih imen v „Register
zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih oznak“, določen v Uredbi št. 2081/92 (UL L 327, str. 11) je navedeno:
„ker so skladno s členom 5 Uredbe (EGS) 2081/92 države članice poslale Komisiji vloge za registracijo nekaterih imen kot geografskih
oznak ali označb porekla;
ker so vloge skladno s členom 6(1) iste uredbe izpolnjevale vse zahteve te uredbe, predvsem tako, da so vključevale vse zahtevane
informacije, ki jih določa člen 4 Uredbe;
ker po objavi zadevnih imen v
Uradnem listu Evropskih skupnosti
Komisija ni prejela nobenega ugovora po členu 7 Uredbe;
ker se ta imena zato lahko vnesejo v ‚Register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih oznak‘ in se tako zaščitijo
na celotnem ozemlju Skupnosti kot geografske oznake ali označbe porekla.“
Člen 1 Uredbe št. 2400/96 določa:
„Imena v priloženi Prilogi se vnesejo ‚Register zaščitenih označb porekla in zaščitenih geografskih oznak‘ kot [ZGO] ali zaščitene
označbe porekla (ZOP), kakor je določeno v členu 6(3) Uredbe (EGS) 2081/92.“

Uredba (ES) št. 692/2003
Člen 1, točka 13, Uredbe Sveta (ES) št. 692/2003 z dne 8. aprila 2003 o spremembi Uredbe št. 2081/92 (UL L 99, str. 1) določa:
„Člen 14 [Uredbe št. 2081/92] se spremeni:
(a)      Odstavek 1 se nadomesti z naslednjim:
‚1.      Če je označba porekla ali geografska označba registrirana po tej uredbi, se zavrne vsak zahtevek za registracijo blagovne
znamke, ki velja za proizvod iste vrste in uporaba katere bi pomenila enega od stanj iz člena 13, če je vložena po datumu
predložitve zahtevka za registracijo označbe porekla ali geografske označbe [K]omisiji.
Blagovne znamke, katerih registracija krši prvi pododstavek, se razveljavijo.‘
[…]“

Uredba št. 510/2006
V uvodnih izjavah 19 in 20 Uredbe št. 510/2006 je navedeno:
„Imena, ki so na dan začetka veljavnosti te uredbe že registrirana v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 2081/92 […], bi morala
še naprej uživati zaščito po tej uredbi in treba bi jih bilo avtomatično vključiti v register. Poleg tega bi bilo treba sprejeti
prehodne ukrepe za vloge za registracijo, ki jih je Komisija prejela pred začetkom veljavnosti te uredbe.
Zaradi jasnosti in preglednosti bi bilo treba Uredbo (EGS) št. 2081/92 razveljaviti in jo nadomestiti s to uredbo.“
Člen 4 Uredbe št. 510/2006, naslovljen „Specifikacija proizvoda“, določa:
„1.      Kmetijski proizvod ali živilo mora biti v skladu s specifikacijo proizvoda, da je lahko upravičeno do zaščitene označbe porekla
(ZOP) ali [ZGO].
2.      Specifikacija proizvoda obsega vsaj naslednje:
[…]“
Člen 7 navedene uredbe, naslovljen „Ugovor/odločba o registraciji“, v odstavku 6 določa:
„Komisija posodablja register zaščitenih označb porekla in [ZGO].“
Člen 13 te uredbe, naslovljen „Zaščita“, v odstavku 1 določa:
„Registrirana imena so zaščitena pred:
(a)      vsako neposredno ali posredno komercialno rabo registriranega imena za proizvode, ki jih registracija ne zajema, če so ti
proizvodi primerljivi s proizvodi, registriranimi pod tem imenom, ali če bi raba imena izkoriščala sloves zaščitenega imena;
(b)      vsako zlorabo, posnemanjem ali omembo, tudi če je resnično poreklo proizvoda navedeno, če je zaščiteno ime prevedeno ali če
mu je dodan izraz, kot [je] ‚slog‘, ‚tip‘, ‚metoda‘, ‚kot se proizvaja v‘, ‚imitacija‘ ali kakšen podoben izraz;
(c)      vsako drugo napačno ali zavajajočo označbo izvora, porekla, vrste ali bistvenih lastnosti proizvoda na notranji ali zunanji
embalaži, v reklamnem gradivu ali dokumentih, ki se nanašajo na zadevni proizvod, in pred pakiranjem proizvoda v embalažo,
ki lahko ustvari napačen vtis o poreklu proizvoda;
(d)      vsemi drugimi praksami, ki lahko potrošnika zavajajo glede resničnega porekla proizvoda.
Kadar registrirano ime vsebuje ime kmetijskega proizvoda ali živila, ki se šteje za generično, uporaba tega generičnega imena
na ustreznih proizvodih ali živilih ni v nasprotju s točkama (a) ali (b) prvega pododstavka.“
Člen 14 Uredbe št. 510/2006, naslovljen „Razmerja med blagovnimi znamkami, označbami porekla in geografskimi označbami“, v
odstavku 1 določa:
„Kadar je označba porekla ali geografska označba registrirana po tej uredbi, se vloga za registracijo blagovne znamke, ki
ustreza eni od situacij iz člena 13 in zadeva isto vrsto proizvoda, zavrne, če je vloga za registracijo blagovne znamke vložena
po dnevu predložitve vloge za registracijo Komisiji.
Blagovne znamke, registrirane v nasprotju s prvim pododstavkom, so nične.“
Člen 17 te uredbe, naslovljen „Prehodne določbe“, določa:
„1.      Imena, ki so na dan začetka veljavnosti te uredbe navedena v Prilogi k Uredbi Komisije (ES) št. 1107/96[…] in v Prilogi k
Uredbi Komisije (ES) št. 2400/96[…], se avtomatično vpišejo v register iz člena 7(6) te uredbe. Ustrezne specifikacije se
štejejo za specifikacije iz člena 4(1). Vse posebne prehodne določbe v zvezi s takšnimi registracijami se še naprej uporabljajo.
2.      Za že predložene vloge, izjave in zahteve, ki jih je Komisija prejela pred dnem začetka veljavnosti te uredbe:
(a)      se brez poseganja v člen 13(3) ne uporabljajo postopki iz člena 5; in
(b)      povzetek specifikacije, sestavljen v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 383/2004 [z dne 1. marca 2004 o podrobnih pravilih
za uporabo Uredbe št. 2081/92 v zvezi s povzetkom glavnih točk specifikacij proizvodov (UL L 64, str. 16)], nadomešča enotni
dokument iz člena 5(3)(c).
3.      Komisija lahko po potrebi v skladu s postopki iz člena 15(2) sprejme druge prehodne določbe.“
Člen 19 Uredbe št. 510/2006 določa:
„Uredba (EGS) št. 2081/92 se razveljavi.
Sklicevanja na razveljavljeno uredbo se štejejo za sklicevanja na to uredbo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo iz
Priloge III k tej uredbi.“

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Bayerischer Brauerbund je nemško društvo, katerega cilj je zaščita skupnih interesov bavarskih pivovarjev. V skladu s potrdilom,
ki ga je izdalo Amtsgericht München (občinsko sodišče München), je njegov statut datiran s 7. decembrom 1917. Društvo Bayerischer
Brauerbund je od leta 1958 imetnik registriranih kolektivnih znamk Genuine Bavarian Beer, od leta 1968 Bayrisch Bier in Bayrisches
Bier, ter od leta 1985 Reinheitsgebot seit 1516 Bayrisches Bier.
Družba Bavaria je nizozemski proizvajalec piva, ki posluje na mednarodnem trgu. Prvotno se je imenovala „Firma Gebroeders
Swinkels“, vendar besedo „Bavaria“ uporablja od leta 1925 in jo je v svojo firmo vključila leta 1930. Družba Bavaria je bila
in je imetnik več registriranih znamk in figurativnih elementov, ki vsebujejo besedo „Bavaria“. Datumi registracij so iz let
1947, 1971, 1982, 1991, 1992 in 1995. Zaščita za nekatere od teh znamk je bila v Nemčiji zavrnjena v letih 1973, 1992 in 1993.
Ime „Bayerisches Bier“ je bilo predmet dvostranskih sporazumov o zaščiti oznak izvora, oznak porekla in drugih geografskih
oznak med Zvezno republiko Nemčijo na eni strani in Francosko republiko (1961), Italijansko republiko (1963), Helensko republiko
(1964), Švicarsko konfederacijo (1967) in Kraljevino Španijo (1970) na drugi strani.
Združenje Bayerischer Brauerbund je 28. septembra 1993 v soglasju z dvema drugima bavarskima združenjema pri nemški vladi
vložilo zahtevo za registracijo tega imena kot ZGO na podlagi člena 17(1) Uredbe št. 2018/92. Ta vlada je 20. januarja 1994
Komisijo obvestila o zahtevi za registracijo ZGO „Bayerisches Bier“ na podlagi poenostavljenega postopka iz navedene določbe.
Komisija in nemški organi so si izmenjali številne podatke, da bi se dopolnil spis, za katerega se šteje, da je bil popoln
20. maja 1997. Končna različica specifikacije je bila Komisiji poslana z dopisom z dne 28. marca 2000.
Regulatorni odbor za geografske označbe in označbe porekla je večkrat razpravljal o dveh osnutkih uredbe Komisije za registracijo
„Bayerisches Bier“ kot ZGO. Obstoj znamk, ki prav tako vsebujejo besedi „Bayerisches Bier“ ali njuna prevoda, je bilo eno
od vprašanj, o katerih se je razpravljalo.
Ker večina iz člena 15(2) Uredbe št. 2081/92 v okviru navedenega odbora ni bila dosežena, ta ni mogel sprejeti mnenja v predpisanem
roku. Komisija je torej svoj zadnji osnutek spremenila v predlog uredbe Sveta, ki je nato sprejel Uredbo št. 1347/2001, s
katero je bila „Bayerisches Bier“ registrirana kot ZGO, kar jo vključuje med imena, navedena v Prilogi k Uredbi št. 1107/96.
Po podobnih postopkih v drugih državah članicah je združenje Bayerischer Brauerbund Landgericht München predlagalo, naj družbi
Bavaria naloži, naj se odpove zaščiti ene od znamk, navedenih v točki 20 te sodbe. Gre za mednarodno znamko, registrirano
pod št. 645 349, ki je v Nemčiji prednostno zaščitena od 28. aprila 1995.
Landgericht München je predlogu združenja Bayerischer Brauerbund ugodilo s sodbo, ki jo je v pritožbenem postopku potrdilo
Oberlandesgericht München. Družba Bavaria je pri predložitvenem sodišču vložila revizijo.
V teh okoliščinah je Bundesgerichtshof prekinilo postopek in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali se člen 14(1) Uredbe […] št. 510/2006 uporabi, če je zaščitena označba veljavno registrirana po poenostavljenem postopku
na podlagi člena 17 Uredbe […] št. 2081/92 […]?
2.      a)      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: kateri trenutek je treba upoštevati za presojo časovne razvrstitve geografske
označbe v smislu člena 14(1) Uredbe […] št. 510/2006?
b)      Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: na podlagi katere določbe je treba presojati nasprotovanje med geografsko označbo,
ki je bila veljavno registrirana po poenostavljenem postopku na podlagi člena 17 Uredbe […] št. 2081/92, in znamko ter na
podlagi katerih meril se presoja časovna razvrstitev geografske označbe?
3.      Ali se lahko uporabi nacionalne določbe o zaščiti geografskih označb, če označba ‚Bayerisches Bier‘ (bavarsko pivo) izpolnjuje
pogoje za registracijo v skladu z Uredbo […] št. 2081/92 in Uredbo […] št. 510/06, vendar Uredba […] št. 1347/2001 […] ni
veljavna?“
S sklepom predsednika Sodišča z dne 8. maja 2008 je bil ta postopek ustavljen do izdaje sodbe v zadevi Bavaria in Bavaria
Italia (sodba z dne 2. julija 2009 v zadevi C‑343/07, ZOdl., str. I‑5491). Navedena zadeva se je nanašala na predlog za sprejetje
predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte d’appello di Torino (Italija) v okviru spora, ki se je med drugim nanašal na vprašanje
veljavnosti Uredbe št. 1347/2001 in je prav tako potekal med družbo Bavaria in združenjem Bayerischer Brauerbund.

Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodoma je treba opozoriti, da čeprav prvo in drugo vprašanje predpostavljata veljavnost Uredbe št. 1347/2001, tretje vprašanje
izhaja iz predpostavke o njeni neveljavnosti.
Tretje vprašanje je torej treba obravnavati pred prvim in drugim vprašanjem.

Tretje vprašanje
Predložitveno sodišče se v okviru tretjega vprašanja sprašuje o veljavnosti Uredbe št. 1347/2001, in če je odgovor nikalen,
o možnosti uporabe nacionalnih določb o zaščiti geografskih imen, če bi ZGO „Bayerisches Bier“ kljub morebitni neveljavnosti
te uredbe izpolnjevala pogoje za registracijo iz uredb št. 2081/92 in št. 510/2006.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da je bilo to vprašanje postavljeno glede istih dejavnikov, ki bi lahko vplivali na
veljavnost Uredbe št. 1347/2001, kot jih je navajalo Corte d’appello di Torino v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj
navedena sodba Bavaria in Bavaria Italia, katere postopek je takrat še tekel pred Sodiščem.
Ker je Sodišče v navedeni sodbi odgovorilo, da preučitev postavljenega vprašanja ni pokazala nobenega dejavnika, ki bi lahko
vplival na veljavnost Uredbe št. 1347/2001, na tretje postavljeno vprašanje ni treba odgovoriti.

Prvo in drugo vprašanje
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba preučiti skupaj, Sodišče v bistvu sprašuje o določbi in
referenčnem datumu, ki ju je treba uporabiti za odpravo nasprotja med imenom, veljavno registriranim kot ZGO po poenostavljenem
postopku na podlagi člena 17 Uredbe št. 2081/92, in znamko, katere zahteva za registracijo je bila vložena tako pred registracijo
tega imena kot tudi pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 692/2003.
Neuporabnost
ratione temporis
člena 14(1) Uredbe št. 510/2006 ali Uredbe št. 2081/92, kakor je bila spremenjena z Uredbo št. 692/2003, v sporu o glavni
stvari
Namen tako člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 v njegovi prvotni različici kot izhaja iz Uredbe št. 692/2003, kot tudi člena 14(1)
Uredbe št. 510/2006, je odprava nasprotja med imenom, registriranim kot ZGO, in zahtevo za registracijo znamke, ki ustreza
enemu od primerov iz člena 13 Uredbe št. 2081/92 oziroma Uredbe št. 510/2006 in se glede na okoliščine primera nanaša na isto
vrsto ali razred proizvoda.
Predvidena rešitev v primeru takega nasprotja je zavrnitev zahteve za registracijo zadevne znamke ali, podredno, razveljavitev
registrirane znamke, če je bila ta vloga vložena po datumu, na katerega se nanašata ti različni določbi.
Zato je treba tako v skladu s členom 14(1) Uredbe št. 510/2006 kot tudi z različico člena 14(1) Uredbe št. 2081/92, ki jo
je nasledila Uredba št. 692/2003, vlogo za registracijo navedene znamke zavrniti oziroma jo je treba glede na okoliščine primera
razveljaviti, če je bila vložena po datumu vložitve zahteve za registracijo zadevnega imena kot ZGO pri Komisiji.
Vendar določb, navedenih v prejšnji točki, ni mogoče uporabiti retroaktivno za odpravo nasprotja, kakršno je to, ki je bilo
povod za postopek v glavni stvari, med imenom, veljavno registriranim kot ZGO po poenostavljenem postopku na podlagi člena
17 Uredbe št. 2081/92, in znamko, katere vloga za registracijo je bila vložena pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 692/2003.
V skladu z ustaljeno sodno prakso namreč velja, da načelo pravne varnosti praviloma nasprotuje temu, da začetek časovne uporabe
akta Unije sega v obdobje pred njegovo objavo, razen izjemoma, če cilj, ki ga je treba doseči, to zahteva in če se ustrezno
upoštevajo legitimna pričakovanja zainteresiranih subjektov. V zvezi s tem je treba materialnopravna pravila Unije – za zagotovitev
spoštovanja načel pravne varnosti in varstva zaupanja v pravo – razlagati, kot da se nanašajo na dejanska stanja, nastala
pred njihovim začetkom veljavnosti le, če je iz njihovega besedila, cilja ali strukture jasno razvidno, da se jim lahko prizna
tak učinek (glej sodbo z dne 24. septembra 2002 v združenih zadevah Falck in Acciaierie di Bolzano proti Komisiji, C‑74/00 P
in C‑75/00 P, Recueil, str. I‑7869, točka 119 in navedena sodna praksa).
Čeprav načelo pravne varnosti nasprotuje temu, da bi se uredba uporabljala retroaktivno, in to ne glede na ugodne ali neugodne
učinke, ki bi jih lahko imela taka uporaba za zadevno osebo, isto načelo zahteva, da bi moralo biti vsako dejansko stanje
običajno – razen ob izrecnih nasprotnih navedbah – presojano ob upoštevanju pravnih pravil, ki so veljala ob tistem času.
Vendar pa, če novi zakon velja le za prihodnost, se prav tako uporablja – razen v primeru odstopanj – za prihodnje učinke
situacij, ki so nastale v okviru nekdanjega zakona (glej sodbo z dne 6. julija 2006 v zadevi Kersbergen-Lap in Dams-Schipper,
C‑154/05, ZOdl., str. I‑6249, točka 42 in navedena sodna praksa).
Ugotoviti pa je treba, da so okoliščine, ki so povod za nasprotje med imenom in zadevno znamko v postopku v glavni stvari,
nastale ne le pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 510/2006, ampak tudi pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 692/2003, s katero
je bila spremenjena Uredba št. 2081/92. Navedeno nasprotje je namreč povezano z dejstvom, da je bilo, na eni strani, ime „Bayerisches
Bier“ – po tem, ko je nemška vlada pri Komisiji 20. januarja 1994 vložila vlogo – po poenostavljenem postopku iz Uredbe št.
2081/92 registrirano kot ZGO z Uredbo št. 1347/2001 in da ima, na drugi strani, znamka Bavaria, ki je predmet mednarodne registracije
št. 645 349, prednostno pravico in na tej podlagi zaščito med drugim v Nemčiji od 28. aprila 1995.
Če iz besedila, cilja ali strukture uredb št. 692/2003 in 510/2006, zlasti iz zgoraj analiziranih določb, ni jasno razvidno,
da jim je treba dodeliti retroaktivni učinek, je treba ugotoviti, da je treba nasprotje, kakršno je to med ZGO in zadevno
znamko v postopku v glavni stvari, odpraviti s členom 14(1) Uredbe št. 2081/92 v njegovi prvotni različici.
V obravnavani zadevi je namreč treba ugotoviti, ali je ZGO „Bayerisches Bier“, ko je bila zadevna znamka Bavaria leta 1995
registrirana, že imela prednost, ki bi lahko upravičila razveljavitev te znamke. Tako vprašanje je treba obravnavati glede
na pravilo, ki je urejalo zadevno nasprotje v trenutku, ko se je to pojavilo.
V zvezi s tem ni pomembno, da v skladu z uvodno izjavo 19 in členom 17 Uredbe št. 510/2006 imena, registrirana kot ZGO na
podlagi Uredbe št. 2081/92, uživajo zaščito, vzpostavljeno z Uredbo št. 510/2006.
Vsebinska veljavnost člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 v sporu o glavni stvari
Uvodoma je treba opozoriti, da se lahko v sistemu, vzpostavljenem z Uredbo št. 2081/92, imena registrirajo bodisi po običajnem
postopku na podlagi člena 5 te uredbe in naslednjih bodisi po poenostavljenem postopku na podlagi njenega člena 17. Medtem
ko so imena, registrirana po običajnem postopku, uvrščena v Prilogo k Uredbi št. 2400/96, so imena, registrirana po poenostavljenem
postopku, vpisana v Prilogo k Uredbi št. 1107/96.
Nasprotje, ki je povod za spor o glavni stvari, ureja člen 14(1) Uredbe št. 2081/92.
Navedeni člen 14(1) je namreč edini, ki odpravlja nasprotja med imeni in zahtevami za registracijo znamk, odstavka 2 in 3
tega člena pa se nanašata na drugačne situacije.
Na podlagi pravila iz člena 14(1) Uredbe št. 2081/92, ki ureja nasprotje, se vloga za registracijo zadevne znamke zavrne oziroma
se, če to ni tako, registrirana znamka razveljavi, če je bila ta vloga vložena po datumu objave iz člena 6(2) te uredbe. Vloga
za registracijo se zavrne oziroma se znamka razveljavi tudi, če je bila vloga vložena pred objavo, vendar je do objave prišlo
pred registracijo znamke.
Navedeno pravilo, ki ureja nasprotje, določa torej razlog za zavrnitev vloge za registracijo zadevne znamke oziroma, podredno,
razveljavitev te znamke, pri čemer je referenčni datum za uporabo zadevnega pravila datum objave, določen v členu 6(2) Uredbe
št. 2081/92.
Po mnenju Komisije določitev takega referenčnega datuma pomeni, da se člen 14(1) Uredbe št. 2081/92 ne uporablja za imena,
registrirana po poenostavljenem postopku, ker se je objava iz člena 6(2) te uredbe uporabljala le za običajni postopek registracije.
Take razlage ni mogoče sprejeti.
Prvič, člen 14(1) Uredbe št. 2081/92 se namreč nanaša na poimenovanja porekla in geografske označbe, registrirane „v skladu
s to uredbo“, ne glede na to, kateri postopek registracije se je uporabil.
Drugič, opozoriti je treba, da je bil cilj člena 17 Uredbe št. 2081/92 po poenostavljenem postopku registrirati obstoječa
imena v državah članicah, ki so bila ob izpolnjevanju vsebinskih pogojev iz te uredbe že pravno zaščitena ali uveljavljena
z uporabo.
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je skušal sistem, ki ga vzpostavlja Uredba št. 2081/92, in zlasti sistem iz njenega člena
17, imenom, ki so predmet poenostavljenega postopka registracije, dati enako raven zaščite, kot je priznana imenom, ki so
predmet običajnega postopka registracije.
Poleg tega, kot je razvidno iz druge uvodne izjave Uredbe št. 1107/96 in četrte uvodne izjave Uredbe št. 2400/96, je registracija
– bodisi na podlagi poenostavljenega postopka bodisi na podlagi običajnega postopka – pomenila, da so bila zadevna imena v
skladu z Uredbo št. 2081/92 in da zato zaslužijo zaščito na ravni Unije.
Posledično je treba ugotoviti, da se člen 14(1) Uredbe št. 2081/92 prav tako uporablja za nasprotja, ki vključujejo imena,
registrirana kot ZGO po poenostavljenem postopku.
Referenčni datum v okviru člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 pri nasprotju, ki vključuje ime, registrirano kot ZGO po poenostavljenem
postopku
Ugotoviti je treba, da je referenčni datum iz člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 datum objave iz člena 6(2) te uredbe, medtem
ko ta objava v okviru poenostavljenega postopka ni obstajala. Določiti je torej treba upoštevni referenčni datum v primeru
nasprotja, ki vključuje ime, registrirano kot ZGO po navedenem postopku.
V zvezi s tem je treba sistem, vzpostavljen z Uredbo št. 2081/92, ker gre za sistem enotne in izčrpne zaščite (glej sodbo
z dne 8. septembra 2009 v zadevi Budĕjovický Budvar, C‑478/07, ZOdl., str. I‑7721, točki 114 in 115), šteti za popolni sistem,
ki državam članicam ne daje možnosti zapolnjevanja praznin na podlagi njihovega nacionalnega prava. Treba je torej najti rešitev
ob upoštevanju strukture ter ciljev in namenov zadevne določbe in uredbe (glej v tem smislu sodbo z dne 30. januarja 1974
v zadevi Hannoversche Zucker, 159/73, Recueil, str. 121, točka 4).
Prvič, v zvezi s tem je treba poudariti, da člen 14(1) Uredbe št. 2081/92 glede običajnega postopka določa zaščito za imena
na ravni Unije v primerjavi s konkurenčno znamko, ki je bila registrirana pred temi imeni.
V tem okviru določitev tega datuma glede na objavo na ravni Unije, ki je določena v členu 6(2) te uredbe, ustreza zahtevam
načela pravne varnosti.
Prva objava imen, registriranih po poenostavljenem postopku na ravni Unije, pa je bila objava njihove registracije.
Drugič, treba je navesti, da bi države članice v skladu s členom 17(3) Uredbe št. 2081/92 lahko ohranile nacionalno zaščito
imen, sporočenih v skladu s prvim odstavkom tega člena, do datuma, ko je bilo odločeno o registraciji. V skladu s členom 1
Uredbe št. 1107/96 so imena, sporočena na podlagi člena 17, ostala zaščitena na nacionalni ravni, dokler o njih ni bilo odločeno.
Ker je bila za imena, ki jih je treba registrirati po poenostavljenem postopku, nacionalna zaščita ohranjena do datuma registracije,
določitev datuma začetka veljavnosti te registracije kot referenčnega datuma za ta imena za zaščito, ki jo zagotavlja člen
14(1) Uredbe št. 2081/92, ustreza strukturi sistema, vzpostavljenega s to uredbo.
Poleg tega, kot je razvidno iz Uredbe št. 1347/2001, v zvezi z zadevno ZGO v postopku v glavni stvari objava registracije
vsebuje tudi datum začetka veljavnosti te registracije in tako izpolnjuje zahteve pravne varnosti.
Zato je treba ugotoviti, da v zvezi z imeni, registriranimi po poenostavljenem postopku na podlagi člena 17 Uredbe št. 2081/92,
začetek veljavnosti registracije ustreza tako namenu referenčnega datuma iz člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 kot tudi njegovi
strukturi.
Iz tega sledi, da tak datum ob uporabi člena 14(1) Uredbe št. 2081/92 pomeni referenčni datum za odpravo nasprotja, ki vključuje
ime, registrirano kot ZGO po poenostavljenem postopku.
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da se člen 14(1) Uredbe št. 2081/92 uporablja za
odpravo nasprotja med imenom, veljavno registriranim kot ZGO po poenostavljenem postopku na podlagi člena 17 te uredbe, in
znamko, ki ustreza enemu od primerov iz člena 13 te uredbe in se nanaša na isto vrsto proizvoda ter katere vloga za registracijo
je bila vložena tako pred registracijo tega imena kakor pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 692/2003. Datum začetka veljavnosti
registracije tega imena pomeni referenčni datum za namene navedenega člena 14(1).

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 14(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2081/92 z dne 14. julija 1992 o zaščiti geografskih označb in označb porekla za kmetijske
proizvode in živila se uporablja za odpravo nasprotja med imenom, veljavno registriranim kot zaščitena geografska označba
po poenostavljenem postopku na podlagi člena 17 te uredbe, in znamko, ki ustreza enemu od primerov iz člena 13 te uredbe in
se nanaša na isto vrsto proizvoda ter katere vloga za registracijo je bila vložena tako pred registracijo tega imena kakor
pred začetkom veljavnosti Uredbe Sveta (ES) št. 692/2003 z dne 8. aprila 2003 o spremembi Uredbe št. 2081/92. Datum začetka
veljavnosti registracije tega imena pomeni referenčni datum za namene navedenega člena 14(1).
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.