CELEX: 61997CJ0143
Social sikring
Artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i forordning (EØF) nr. 1408/71
Forsikring ved alderdom og dødsfald
Nationale antikumulationsregler

1 Ved dom af 28. marts 1997, indgaaet til Domstolen den 16. april 1997, har Cour du travail de Liège i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (EFT 1971 II, s. 366), som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 7).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Francesco Conti og Office national des pensions (herefter »ONP«) vedroerende fastsaettelsen af en alderspension.
Faellesskabsretten
3 Artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som affattet ved forordning nr. 2001/83, bestemte foelgende:
»Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes ... naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtaegter, finder disse bestemmelser tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har modtaget paa en anden medlemsstats omraade. Denne regel finder dog ikke anvendelse, saafremt den paagaeldende modtager ydelser af samme art ved invaliditet, alderdom, doedsfald (pensioner) eller erhvervssygdom, der fastsaettes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artikel 46, 50 og 51 eller artikel 60, stk. 1, litra b).«
4 Denne artikel blev aendret ved forordning nr. 1248/92, som traadte i kraft den 1. juni 1992. Bestemmelsen har nu foelgende indhold:
»Indeholder en medlemsstats lovgivning bestemmelser om, at en ydelse skal nedsaettes, stilles i bero, eller bortfalde, naar modtageren samtidig faar udbetalt andre sociale ydelser eller har andre indtaegter af enhver art, finder disse bestemmelser, medmindre der er fastsat andre bestemmelser i denne forordning, tillige anvendelse, selv om det drejer sig om ydelser, som den paagaeldende har opnaaet i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, eller om indtaegter, han har modtaget paa en anden medlemsstats omraade.«
5 I den ved forordning nr. 2001/83 gennemfoerte affattelse af forordning nr. 1408/71, bestemte artikel 46, stk. 3, som fastsaetter fremgangsmaaden ved fastsaettelsen af ydelserne, foelgende:
»Med det hoejeste af de i medfoer af stk. 2, litra a), beregnede teoretiske ydelsesbeloeb som oevre graense har den paagaeldende ret til summen af de efter reglerne i stk. 1 og 2 beregnede ydelser.
For saa vidt det i foregaaende afsnit omhandlede beloeb overskrides, skal hver institution, som anvender stk. 1, regulere sin ydelse med et beloeb svarende til forholdet mellem den omhandlede ydelses beloeb og summen af de i henhold til bestemmelserne i stk. 1 fastsatte ydelser.«
6 Efter den ved forordning nr. 1248/92 gennemfoerte aendring fik artikel 46, stk. 3, foelgende indhold:
»Den paagaeldende har fra den kompetente institution i hver af de beroerte medlemsstater ret til de hoejeste ydelsesbeloeb beregnet i henhold til stk. 1 og 2, medmindre andet eventuelt foelger af anvendelsen af bestemmelserne om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, som er fastsat i den lovgivning, hvorefter denne ydelse skal udbetales.
Hvis dette er tilfaeldet, foretages sammenligningen mellem de ydelsesbeloeb, der fremkommer efter anvendelsen af de naevnte bestemmelser.«
7 Desuden blev der ved forordning nr. 1248/92 indsat en artikel 46b i forordning nr. 1408/71, som affattet ved forordning nr. 2001/83. Denne nye artikel indeholder saerlige bestemmelser om sammenfald af ydelser af samme art, der udbetales i henhold til lovgivningen i to eller flere medlemsstater. Det bestemmes i denne artikel:
»1. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser finder ikke anvendelse paa en ydelse, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 2 [prorata].
2. Bestemmelserne i en medlemsstats lovgivning om nedsaettelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser finder kun anvendelse paa en ydelse, der beregnes i henhold til artikel 46, stk. 1, litra a), nr. i), saafremt det drejer sig om:
a) en ydelse, hvis stoerrelse er uafhaengig af laengden af de tilbagelagte forsikrings- eller bopaelsperioder, og som er anfoert i bilag IV, afsnit D,
eller
b) en ydelse, hvis stoerrelse fastsaettes paa grundlag af en fiktiv periode, der anses for at vaere tilbagelagt mellem tidspunktet for forsikringsbegivenhedens indtraeden og et senere tidspunkt. I sidstnaevnte finder de naevnte bestemmelser kun anvendelse, saafremt der samtidig bestaar ret til en saadan ydelse og:
i) enten en ydelse af samme art, medmindre to eller flere medlemsstater har indgaaet aftale om ikke at medregne samme fiktive periode to eller flere gange
ii) eller en ydelse af den i litra a) omhandlede art.
De i litra b) omhandlede ydelser og aftaler er anfoert i bilag IV, afsnit D.«
Den belgiske lovgivning
8 Den belgiske lov af 20. juli 1990 indfoerte en variabel pensionsalder for loenmodtagere og tilpassede loenmodtagernes pensioner til udviklingen i den almindelige levestandard (Moniteur belge af 15.8.1990). Det bestemmes i lovens artikel 3, stk. 2, at »den arbejdstager, som har haft regelmaessig hovedbeskaeftigelse som minearbejder i mindst 20 aar, kan oppebaere en arbejdsophoerspension svarende til en tredivtedel for hvert kalenderaar, hvor den paagaeldende har vaeret beskaeftiget som minearbejder«.
9 Det bestemmes i lovens artikel 3, stk. 6, foerste afsnit: »Stoerrelsen af den arbejdsophoerspension, som tilkommer en loenmodtager, der har haft regelmaessig hovedbeskaeftigelse som grubeminearbejder eller som arbejder i en aaben mine i sammenlagt tredive kalenderaar, men dog i mindst 25 kalenderaar, forhoejes med et tillaeg«.
10 Det foelger af artikel 3, stk. 6, andet afsnit: »Dette tillaeg svarer til forskellen mellem den alderspension, han ville have opnaaet, saafremt han faktisk havde haft regelmaessig hovedbeskaeftigelse ... i 30 kalenderaar, og den samlede sum af alderspensioner eller ydelser, der traeder i stedet herfor, som han kan goere krav paa i medfoer af én eller flere af de i stk. 1, foerste afsnit, litra a), omtalte ordninger.« Artikel 3, stk. 1, foerste afsnit, litra a), vedroerer hovedsagelig belgiske og udenlandske ordninger.
Tvisten i hovedsagen
11 Francesco Conti, som er foedt i Italien den 26. oktober 1934, har arbejdet skiftevis i Italien, i Tyskland og i Belgien. I det sidstnaevnte land har han regelmaessigt haft hovedbeskaeftigelse som grubeminearbejder i sammenlagt 26 aar mellem 1965 og 1990.
12 Ved administrativ afgoerelse, som blev meddelt Francesco Conti den 23. august 1994 tildelte ONP ham minearbejderpension med virkning fra den 1. januar 1991, hvis aarlige beloeb udgjorde 449 417 BEF, reguleret med forbrugerindekstallet 360,12 og beregnet paa grundlag af et beskaeftigelsesforloeb paa 26/30.
13 I afgoerelsen anfoertes desuden, at modtageren har krav paa et aarligt tillaeg paa 40 591 BEF reguleret med samme indekstal, hvorefter det tilfoejes: »Dette tillaeg nedsaettes med et beloeb svarende til det, der udbetales som anden arbejdsophoerspension eller ydelser, der traeder i stedet herfor, som [han] yderligere vil kunne goere krav paa efter en belgisk eller udenlandsk ordning (...).«
14 Dette tillaeg blev nedsat til nul som foelge af, at Francesco Conti var berettiget til to arbejdsophoerspensioner, nemlig én fra Italien med virkning fra den 1. november 1989 med et beloeb paa 101 619 ITL pr. maaned, og en anden fra Tyskland med virkning fra den 1. januar 1991 med et beloeb paa 3 208,80 DEM pr. aar.
15 Ved staevning af 22. september 1994 appellerede Francesco Conti denne afgoerelse til Tribunal du travail de Liège, idet han isaer henviste til, at »ONP ikke har taget hensyn til EF's forordninger«. Denne retsinstans gav Francesco Conti medhold med den begrundelse, at artikel 3, stk. 6, i lov af 20. juli 1990 udgjorde en bestemmelse om, at en ydelse skal nedsaettes, jf. artikel 12 i forordning nr. 1408/71.
16 Den 26. april 1996 appellerede ONP denne afgoerelse til Cour du travail de Liège og gjorde gaeldende, at for at en ydelse kunne nedsaettes, stilles i bero eller bortfalde i tilfaelde af kumulation med en ydelse modtaget fra en anden medlemsstat, maatte det kraeves, at den foerste ydelse foerst blev fastsat i henhold til belgisk lovgivning, og at artikel 46b i forordning nr. 1408/71, som aendret, vedroerte en ydelse, der tidligere var tildelt.
Det praejudicielle spoergsmaal
17 Idet Cour du travail de Liège var i tvivl om fortolkningen af artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i forordning nr. 1408/71, udsatte den sagen og forelagde Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»Skal udtrykket 'bestemmelse om, at en ydelse skal nedsaettes/bestemmelse om nedsaettelse' i artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i forordning (EOEF) nr. 1408/71, fortolkes saaledes, at det tager sigte paa en lovbestemmelse i en medlemsstat, der - med en bestemmelse om, at stoerrelsen af arbejdsophoerspension til en loenmodtager, som ikke sammenlagt har haft beskaeftigelse i 30 aar, men dog i mindst 25 aar, forhoejes med et tillaeg - fastsaetter, at tillaegget er lig med forskellen mellem det beloeb i arbejdsophoerspension, som arbejdstageren ville have faaet tildelt, saafremt han faktisk havde vaeret beskaeftiget i 30 aar, og det samlede pensionsbeloeb, han er berettiget til i medfoer af en indenlandsk ordning eller en ordning i en anden medlemsstat?«
18 Med det saaledes stillede spoergsmaal oenskes det alene oplyst, om en national regel, hvori det bestemmes, at et tillaeg til en arbejdsophoerspension for grubeminearbejdere nedsaettes med beloebet i henhold til en arbejdsophoerspension, som den paagaeldende har krav paa i henhold til en ordning i en anden medlemsstat, udgoer en bestemmelse om nedsaettelse af en ydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordning nr. 1408/71, som aendret.
19 Indledningsvis bemaerkes, at udtrykket »bestemmelse om nedsaettelse« i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som affattet ved forordning nr. 2001/83 ikke blev aendret ved forordning nr. 1248/92. Ved sidstnaevnte forordning blev der i denne bestemmelse foretaget visse aendringer, som praeciserede graenserne for anvendelse af nationale antikumulationsregler, men som ikke paavirkede princippet heri (jf. herved dom af 12.2.1998, sag C-366/96, Cordelle, Sml. I, s. 583, praemis 12). Det foelger heraf, at der ikke med henblik paa at besvare dette spoergsmaal er grundlag for at sondre mellem henholdsvis perioden foer den 1. juni 1992 og perioden efter denne dato.
20 Endvidere bemaerkes, at Domstolen i dommen af 4. juni 1985 (sag 58/84, Romano, Sml. s. 1679) fastslog, at en national regel om, at de supplerende teoretiske arbejdsaar, som tildeles en arbejdstager, nedsaettes med det antal aar, for hvilke arbejdstageren har ret til pension i en anden medlemsstat, er en bestemmelse om nedsaettelse, jf. artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.
21 ONP har anfoert, at den nationale bestemmelse, som finder anvendelse i hovedsagen, er vaesensforskellig fra den, som fandt anvendelse i den periode, som vedroerte naevnte Romano-sag, idet bestemmelsen ikke nedsaetter en paa forhaand fastsat ydelse, men forhoejer pensionsbeloebet med et tillaeg. Desuden foelger det af denne bestemmelse, at beregningen af tillaegget, som afhaenger af summen af saavel belgiske som udenlandske arbejdsophoerspensioner, foretages foer anvendelsen af en eventuel bestemmelse om nedsaettelse. Der er saaledes tale om en klausul for beregning af ydelsen og ikke om en bestemmelse om nedsaettelse af en national ydelse. Til gengaeld indebaerer de bestemmelser om nedsaettelse, som er omhandlet i artikel 46b i forordning nr. 1408/71, som aendret, at tidligere tildelte ydelser nedsaettes.
22 Den svenske regering er enig i denne fortolkning og har tilfoejet, at hensyntagen til andre arbejdsophoerspensioner med henblik paa fastlaeggelsen af tillaegget udgoer et noedvendigt led i beregningen af dette. Subsidiaert og saafremt den belgiske bestemmelse skal anses for en bestemmelse om nedsaettelse, jf. forordning nr. 1408/71, som aendret, har den svenske regering anfoert, at den ved denne forordning fastsatte koordinationsordning foerer til en tilstand, som er saa negativ for de belgiske tillaegspensioner, at faellesskabsretten maa fraviges for saadanne ydelser.
23 Kommissionen er derimod af den opfattelse, at den retstilstand, som var gaeldende i den periode naevnte Romano-sag vedroerte, er den samme som den, der finder anvendelse paa tvisten i hovedsagen. Kommissionen har bestridt argumentet om, at artikel 46b i forordning nr. 1408/71 vedroerer bestemmelser om nedsaettelse af en tidligere tildelt ydelse. Saaledes fastsaettes det udtrykkeligt i artikel 46, stk. 3, at ydelsens fastsaettelse, som foelger af sammenligningen af de beloeb, som er beregnet efter reglerne i stk. 1 og 2, sker »efter anvendelsen af de naevnte bestemmelser«. ONP skal saaledes foretage en beregning af ydelsen i henhold til den i artikel 46, stk. 3, fastsatte procedure.
24 Det skal understreges, at det ikke er muligt at undtage de nationale bestemmelser om nedsaettelse fra de betingelser og begraensninger for deres anvendelse, som er fastsat i forordning nr. 1408/71 ved at kvalificere dem som beregningsklausuler.
25 En national regel maa kvalificeres som en bestemmelse om nedsaettelse, naar den beregning, den fastlaegger, har til virkning, at det pensionsbeloeb, den paagaeldende har krav paa som foelge af, at han har krav paa en ydelse i en anden medlemsstat, nedsaettes.
26 Det bemaerkes herved, at en lovgivning som den belgiske om minearbejderpension - saavel i den affattelse, som var gaeldende i den periode naevnte Romano-sag vedroerte, som den i den foreliggende sag omhandlede periode - giver arbejdstagere i denne sektor saerlige fordele. Efter udloebet af en faktisk beskaeftigelsesperiode paa mindst 25 aar reguleres pensionsbeloebet saaledes til en pension beregnet paa grundlag af en beskaeftigelsesperiode paa 30 aar. Den saaledes regulerede pension nedsaettes herefter paa grundlag af de pensionsydelser, som den paagaeldende i oevrigt har krav paa.
27 Hvor de faktiske beskaeftigelsesperioder i henhold til den lovgivning, som var gaeldende i den periode naevnte Romano-sag vedroerte, blev suppleret af fiktive perioder, som selv var blevet nedsat efter antallet af de aar, paa grundlag af hvilke arbejdstageren havde krav paa en anden pension, indeholder den nye lovgivning et tillaeg, som ogsaa nedsaettes som foelge af andre pensionsydelser.
28 Disse to ordninger foerer saaledes til samme resultat. Den eneste undtagelse er, som anfoert af generaladvokaten i punkt 22 og 23 i forslaget til afgoerelse, metoden for pensionens regulering.
29 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede paa samme maade som i naevnte Romano-sag udgoer en bestemmelse om nedsaettelse, jf. forordning nr. 1408/71, som aendret.
30 Spoergsmaalet skal herefter besvares saaledes, at en national regel, hvori det bestemmes, at et tillaeg til en arbejdsophoerspension for grubeminearbejdere nedsaettes med beloebet i henhold til en arbejdsophoerspension, som den paagaeldende har krav paa i henhold til en ordning i en anden medlemsstat, udgoer en bestemmelse om nedsaettelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, som aendret og ajourfoert ved forordning nr. 2001/83, og i artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i denne udgave af forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1248/92.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
31 De udgifter, der er afholdt af den svenske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Foerste Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Cour du travail de Liège ved dom af 28. marts 1997, for ret:
En national regel, hvori det bestemmes, at et tillaeg til en pension for grubeminearbejdere nedsaettes med beloebet i henhold til en arbejdsophoerspension, som den paagaeldende har krav paa i henhold til en ordning i en anden medlemsstat, udgoer en bestemmelse om nedsaettelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, og i artikel 12, stk. 2, artikel 46, stk. 3, og artikel 46b i forordning nr. 1408/71, som aendret og ajourfoert ved forordning (EOEF) nr. 2001/83 og senere aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992.