CELEX: 62006CJ0173
Kopienas Muitas kodekss
Procedūra "ievešana pārstrādei"
Asociācijas līgums
Rīsu iepriekšēja izvešana uz trešo valsti, ar kuru ir noslēgts nolīgums par muitas tarifa preferenču režīmu
Muitas kodeksa 216. pants
Ievedmuitas nodokļu vēlāka iekasēšana
Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkts

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 216. un 220. pantu Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi (
OV L 302, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000 (
OV L 311, 17. lpp.
, turpmāk tekstā – “Muitas kodekss”).
Šis lūgums tika iesniegts saistībā ar
Agrover Srl
(turpmāk tekstā – “
Agrover
”) celto prasību atcelt
Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova
izdoto paziņojumu par muitas nodokļa piedziņu.
Atbilstošās tiesību normas
Eiropas Līgums par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, kas parakstīts Briselē 1991. gada 16. decembrī, Eiropas Kopienu vārdā tika apstiprināts ar Padomes un Komisijas 1993. gada 13. decembra Lēmumu 93/742/
Euratom
, EOTK, EK (
OV L 347, 1. lpp.
). Šim nolīgumam pievienotais Protokols Nr. 4 par “noteiktas izcelsmes izstrādājumu” jēdziena definīciju un administratīvās sadarbības metodēm, kurā grozījumi izdarīti ar Asociācijas padomes, kas izveidota starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, 1996. gada 28. decembra Lēmumu Nr. 3/96 (OV 1997, L 92, 1. lpp., turpmāk tekstā – “Protokols Nr. 4”), tā 15. pantā, kura nosaukums ir “Muitas nodokļa atlaišanas vai atbrīvojuma no muitas nodokļa aizliegums”, ietver šādus noteikumus:
a)
Tās nenoteiktas izcelsmes izejvielas, kas ir izmantotas noteiktas izcelsmes izstrādājumu ražošanā Kopienā, Ungārijā vai kādā citā 4. pantā minētajā valstī, kuriem izcelsmes apliecinājumi ir izsniegti vai sagatavoti saskaņā ar V sadaļas noteikumiem, nevar saņemt jebkāda veida nodokļa atlaišanu vai atbrīvojumu no nodokļiem nedz Kopienā, nedz Ungārijā.
[..]
2.   1. punktā minēto aizliegumu piemēro jebkādiem pasākumiem attiecībā uz daļēju vai pilnīgu muitas nodokļu vai līdzvērtīgu maksājumu atmaksu, atbrīvojumu vai nemaksāšanu, ko piemēro Kopienā vai Ungārijā gan izejvielām, kuras izmanto ražošanā, gan izstrādājumiem, uz kuriem attiecas 1. punkta b) apakšpunkts, ja šāda nodokļu atmaksa, atbrīvojums vai nemaksāšana tieši vai netieši piemērojama, kad no minētajām izejvielām iegūtie izstrādājumi tiek eksportēti, un nevis tad, kad tos izmanto vietējām vajadzībām.
3.   To izstrādājumu eksportētājiem, uz kuriem attiecas izcelsmes apliecinājums, ir jābūt gataviem jebkurā laikā pēc muitas iestāžu prasības iesniegt visus nepieciešamos dokumentus, lai pierādītu, ka nekāda atlaišana netika saņemta attiecībā uz tām nenoteiktas izcelsmes izejvielām, kas izmantotas attiecīgā izstrādājuma ražošanā, un ka visi muitas nodokļi un maksājumi, kas attiecīgi piemērojami šādām izejvielām, ir faktiski nomaksāti.
[..]”
Muitas kodeksa 114. panta 1. punkts tostarp paredz, ka procedūra “ievešana pārstrādei” ļauj Kopienas muitas teritorijā vienai vai vairākām pārstrādes darbībām izmantot ārpuskopienas preces, kas paredzētas atkalizvešanai no Kopienas muitas teritorijas kompensācijas produktu veidā, neattiecinot uz tām ievedmuitas nodokļus vai tirdzniecības politikas pasākumus. Šis procedūras “ievešana pārstrādei” veids tiek saukts par “neuzlikšanas sistēmu” [Muitas kodeksa 114. panta 2. punkta a) apakšpunkts]. No minētā kodeksa 114. panta 2. punkta c) un d) apakšpunkta izriet, ka kompensācijas produkti ir visi produkti, kas rodas pārstrādes darbībās, kā, piemēram, darbībās ar precēm vai preču pārstrādē.
Muitas kodeksa 115. panta 1. punkta a) apakšpunkts ļauj arī iegūt kompensācijas produktus no “līdzvērtīgām precēm”, kas Muitas kodeksa 114. panta 2. punkta e) apakšpunktā definētas kā “Kopienas preces, kuras ievedamo preču vietā izmanto kompensācijas produktu ražošanai”, ar nosacījumu, ka šīs preces tehniski un komerciāli ir līdzvērtīgas ievedamajām precēm. Šī sistēma saucas “kompensācijas ar līdzvērtīgām precēm” sistēma. Muitas kodeksa 115. panta 1. punkta b) apakšpunktā tostarp ir paredzēts, ka no līdzvērtīgām precēm iegūtos kompensācijas produktus drīkst izvest no Kopienas pirms ievedamo ārpuskopienas preču ievešanas (šī sistēma tiek saukta par “iepriekšējas izvešanas” vai “EX/IM” sistēmu).
Atbilstoši Muitas kodeksa 115. panta 3. punktam kompensācijas ar līdzvērtīgām precēm izmantošanas rezultātā tiek izmainīts muitas statuss: “ievedamās preces muitas vajadzībām uzskata par līdzvērtīgām precēm, bet pēdējās – par ievedamām precēm”.
Saskaņā ar Muitas kodeksa 216. pantu:
“1.   Ciktāl Kopienas un atsevišķu trešo valstu vienošanās paredz ievešanai šajās valstīs piemērot tarifa preferenču režīmu Kopienas izcelsmes precēm šo vienošanos nozīmē, ar nosacījumu, ka tās iegūtas procedūrā “ievešana pārstrādei”, minētās izcelsmes precēs iestrādātās ārpuskopienas preces apliekamas ar ievedmuitas nodokli, tarifa preferenču režīma piemērošanai nepieciešamo dokumentu atzīšana par derīgiem trešās valstīs rada ievedmuitas parādu.
2.   Par šāda muitas parāda iestāšanās brīdi uzskata brīdi, kad muitas dienesti pieņem izvešanas deklarāciju attiecībā uz attiecīgajām precēm.
3.   Parādnieks ir deklarētājs. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā aizpildīta muitas deklarācija.
4.   Šim parādam atbilstošo ievedmuitas nodokļu summu nosaka saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā tad, ja muitas parāds radies, pieņemot tajā pašā datumā deklarāciju par attiecīgo preču laišanu brīvā apgrozībā, lai izbeigtu procedūru “ievešana pārstrādei”.”
Muitas kodeksa 220. panta 2. punktā ir noteikts:
“Izņemot gadījumus, kas minēti 217. panta 1. punkta otrajā un trešajā ievilkumā [daļā], vēlāku iegrāmatošanu nedrīkst izdarīt, ja:
[..]
b)
pēc likuma apliekamā muitas nodokļa summa kļūdaini iegrāmatota muitas dienestu kļūdas dēļ, kuru attaisnojošu iemeslu dēļ nav varējusi atklāt persona, kas atbild par samaksu, ja pēdējā rīkojusies labticīgi un ievērojusi visus spēkā esošos noteikumus par muitas deklarāciju.
[..]”
Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
Agrover
ir Itālijā dibināta sabiedrība, kas ir saņēmusi atļauju procedūras “ievešana pārstrādei” veikšanai attiecībā uz nelobīto (
paddy
) rīsu.
Agrover
2000. gada decembrī trijos piegājienos izveda uz Ungāriju Kopienas izcelsmes slīpētus rīsus, un pēc tam līdzvērtīgā daudzumā ieveda no Taizemes lobītos rīsus, saņemot atbrīvojumu no nodokļiem.
2004. gada 26. janvārī Itālijas iestādes, pamatojoties uz Muitas kodeksa 216. pantu, atzina, ka uz šīm darbībām nevarēja attiecināt procedūru “ievešana pārstrādei”. Itālijas iestādes būtībā uzskatīja, ka atbrīvojums no nodokļa varēja tikt piešķirts tikai tad, ja kompensējošā ievešana attiecās uz tādām precēm, kas ievestas no valsts, kurai ir noslēgts nolīgums ar Kopienu par tarifu preferenču režīmu, kas tā nav Taizemes Karalistes gadījumā. Minētās iestādes līdz ar to uzsāka ar šo rīsu ievešanu saistīto nodokļu atgūšanu (EUR 73767,88).
Agrover
apstrīdēja šo lēmumu
Commissione tributaria provinciale di Genova
[Dženovas Pirmās instances nodokļu tiesa]. Ar 2004. gada 2. jūlija spriedumu šī tiesa noraidīja
Agrover
prasību, kurš savukārt pārsūdzēja šo spriedumu iesniedzējtiesā.
Šajos apstākļos
Commissione tributaria regionale di Genova
[Dženovas Reģionālā nodokļu tiesa] nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [..] Muitas kodeksa 216. pants var tikt piemērots gadījumā, kad Kopienas izcelsmes precei (rīsi), kas procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros ar izcelsmes sertifikātu EUR.1 iepriekš ir tikusi izvesta uz trešo valsti (ar kuru ir spēkā līgums par tarifa preferenču režīma piemērošanu), ir piemērojams ievedmuitas nodoklis, veicot šīs pašas (vai līdzvērtīgas) preces kompensējošu atkalievešanu no trešās valsts, kurai nav noslēgta vienošanās ar Kopienu?
2)
Ja [..] Muitas kodeksa 216. pantā paredzētie nodokļi netika iekasēti kompensējošo preču ievešanas laikā, vai muitas iestāde var tos pieprasīt vēlāk vai, tieši pretēji, nevar, jo ir piemērojams šī kodeksa 220. pantā paredzētais atbrīvojums no nodokļa?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo jautājumu
Tiesai iesniegtie apsvērumi
Agrover
un Eiropas Kopienu Komisija uzskata, ka Muitas kodeksa 216. pants nav piemērojams darbībām, kas veiktas procedūrā “ievešana pārstrādei”, veicot iepriekšēju izvešanu, ko apstrīd Itālijas valdība.
Agrover
apgalvo, ka minētais 216. pants paredz, ka ārpuskopienas preces ir tikušas “iestrādātas” kompensācijas produktā. Līdz ar to šis noteikums nav piemērojams tādā gadījumā kā pamata lietā, kad kompensācijas prece pirms trešās valsts izcelsmes preces ievešanas iepriekš ir tikusi izvesta. Šo interpretāciju, pēc
Agrover
domām, apstiprina arī Protokola Nr. 4 15. pants, kurā ietverts aizliegums atlaist muitas nodokļus vienīgi attiecībā uz “tām nenoteiktas izcelsmes izejvielām, kas ir izmantotas noteiktas izcelsmes izstrādājumu ražošanā [tostarp] Kopienā”.
Agrover
piebilst, ka Muitas kodeksa 216. panta piemērošana izjauktu starp attiecīgajām darbībām pamata prāvā pastāvošo līdzsvaru un radītu tam zaudējumus aptuveni EUR 210 par tonnu rīsa apmērā.
Komisija atgādina, ka Muitas kodeksa 216. pants attiecas uz “Kopienas izcelsmes precēm”. Tomēr no Muitas kodeksa 115. panta 3. punkta izrietošās muitas statusa maiņas rezultātā “EX/IM” veida darbība nevarētu tikt pielīdzināta preču izvešanai uz trešo valsti, ar kuru pastāv nolīgums par tarifa preferenču režīmu. Turklāt tas fakts, ka minētā kodeksa 216. panta 2. punktā ir noteikts, ka muitas parāds rodas tajā brīdī, kad muitas dienesti pieņem izvešanas deklarāciju, liecina par to, ka šis noteikums acīmredzami nav piemērojams “EX/IM” veida darbībai. Ņemot vērā šo juridisko fikciju, Itālijas iestādēm nevajadzēja apstiprināt EUR.1 sertifikātu attiecībā uz Kopienas izcelsmes rīsiem, kas bija paredzēti izvešanai uz Ungāriju, bet, tieši pretēji – vajadzēja atzīt, ka šiem rīsiem ir Taizemes izcelsme un tos paredzēts izvest uz Ungāriju procedūrā “ievešana pārstrādei EX/IM”.
Itālijas valdība uzskata, ka
Agrover
apgalvojums nozīmē pārmērīgu priekšrocību kopumu vienas un tās pašas darbības ietvaros, jo gan iepriekš izvestā prece, gan prece, kurai ir trešās valsts izcelsme, tiktu atbrīvota no jebkādiem muitas nodokļiem. Šaubas par Muitas kodeksa 216. panta interpretāciju esot novērsusi Muitas kodeksa komiteja, kas 2003. gada 20. marta dokumentā TAXUD/724/2003 ir secinājusi, ka šis noteikums ir piemērojams visos gadījumos, kad rīsi tiek ievesti procedūras “ievešana pārstrādei” ietvaros, veicot iepriekšēju izvešanu un līdzvērtīgu kompensācijas preču ievešanu.
Tiesas atbilde
Uzdodot savu pirmo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Muitas kodeksa 216. pants ir piemērojams darbībām, kas veiktas procedūrā “ievešana pārstrādei”, veicot iepriekšēju izvešanu.
Vispirms ir jāatgādina, ka atbilstoši Tiesas pastāvīgajai judikatūrai, interpretējot Kopienu tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kuras sastāvdaļa tā ir, mērķi (1983. gada 17. novembra spriedums lietā
292/82
Merck
,
Recueil
, 3781. lpp.
, 12. punkts; kā arī 2005. gada 8. septembra spriedums apvienotajās lietās
C-544/03 un C-545/03
Mobistar
un
Belgacom Mobile
, Krājums, I-7723. lpp.
, 39. punkts), kā arī Kopienu tiesību normu kopums (1982. gada 6. oktobra spriedums lietā
283/81
Cilfit
u.c.,
Recueil
, 3415. lpp.
, 20. punkts). Turklāt Kopienas noslēgto starptautisko līgumu prioritāte pār sekundārajiem Kopienu tiesību aktiem noteic, ka šie akti, cik vien tas iespējams, ir interpretējami saskaņā ar minētajiem līgumiem (2006. gada 12. janvāra spriedums lietā
C-311/04
Algemene Scheeps Agentuur Dordrecht
, Krājums, I-609. lpp.
, 25. punkts un tajā minētā judikatūra).
Runājot par Muitas kodeksa 216. panta mērķi, šķiet, ka šī noteikuma mērķis ir nodrošināt Kopienas starptautisko pienākumu ievērošanu, kas izriet no atsevišķiem nolīgumiem par tarifu preferenču režīmu [šajā sakarā skat. Padomes 1987. gada 13. jūlija Regulas (EEK) Nr. 2144/87 par muitas parādu (
OV L 201, 15. lpp.
) preambulas septīto apsvērumu par minētās regulas 9. panta 1. punkta noteikumiem, kas vēlāk tika pārņemti Muitas kodeksa 216. pantā]. Atbilstoši tā sauktajām “neatlaišanas klauzulām” šajos nolīgumos var būt paredzēts, ka attiecībā uz kompensācijas precēm, kas Kopienā iegūtas procedūrā “ievešana pārstrādei”, ar šiem nolīgumiem ieviestā tarifa preferenču režīma piemērošana ir pakļauta ievedmuitas nodokļa samaksai par trešo valstu precēm, kas ietvertas vai izmantotas šajos produktos.
Līdz ar to tādas kā Protokola Nr. 4 15. pantā paredzētās “neatlaišanas klauzulas” rezultātā procedūras “ievešana pārstrādei” atļaujas turētājam tiek liegta iespēja saņemt ievedmuitas nodokļa nepiemērošanu par tādas trešās valsts izcelsmes preces ievešanu, kas tiek izmantota pārstrādē, ja kompensācijas preces tiek izvestas uz kādu no līgumslēdzējvalstīm. Atbilstoši divpusējās ekonomiskās integrācijas mērķim, kas ir tādam nolīgumam par tarifu preferenču režīmu kā Eiropas Līgumam par asociācijas izveidošanu starp Eiropas Kopienām un tās dalībvalstīm, no vienas puses, un Ungārijas Republiku, no otras puses, šīs “neatlaišanas klauzulas” atvieglo tādu preču izmantošanu, kuru izcelsme ir nolīgumu noslēgušo valstu muitas teritorijā, pakļaujot ievedmuitas nodokļa maksājumam trešo valstu preces, kas tiek izmantotas procedūrā “ievešana pārstrādei”. Tādējādi šādas klauzulas aizliedz muitas priekšrocību kopuma rašanos, kas varētu izrietēt no vienlaikus procedūras “ievešana pārstrādei” un tarifa preferenču režīma izmantošanas.
Šie apstākļi liecina par to, ka likumdevējs, pieņemot Muitas kodeksa 216. pantu, starp mērķi veicināt Kopienas uzņēmumu izvešanas darbības, kas ir muitas procedūras “ievešana pārstrādei” pamatā (šajā sakarā skat. 1995. gada 29. jūnija spriedumu lietā
C-437/93
Temic Telefunken
,
Recueil
, I-1687. lpp.
, 18. punkts, un 1997. gada 13. marta spriedumu lietā
C-103/96
Eridania Beghin-Say
,
Recueil
, I-1453. lpp.
, 26. punkts), un ekonomiskās integrācijas mērķi, kas raksturīgs nolīgumiem par tarifa preferenču režīmu, ir vēlējies dot priekšroku pēdējam minētajam mērķim.
Nenoliedzami, Muitas kodeksa 216. panta formulējums tieši paredz piemērot muitas nodokli tikai trešo valstu precēm, kas “iestrādātas” noteiktas izcelsmes kompensācijas precēs. Tomēr, ņemot vērā šī noteikuma mērķi un vispārējo sistēmu, ir jāatzīst, ka šis noteikums ir piemērojams arī kompensācijas preču iepriekšējas izvešanas gadījumā.
Agrover
piedāvātā Muitas kodeksa 216. panta gramatiskā interpretācija tādējādi nav atbalstāma, jo tās rezultātā attiecībā uz visām darbībām, kas veiktas procedūrā “ievešana pārstrādē”, kurās kompensācijas preces ir iepriekšēji izvestas, tiktu liegta lietderīgā iedarbība Kopienas starptautiskajām saistībām, kas izriet no neatlaišanas klauzulām, un procedūras “ievešana pārstrādei” atļaujas turētājam tiktu piešķirts vairāku muitas priekšrocību kopums, ko likumdevējs ir vēlējies novērst.
Visbeidzot, ir jānoraida Komisijas argumenti par to, ka Muitas kodeksa 115. panta 3. punktā paredzētā preču muitas statusa maiņa ir nesaderīga ar tādu Muitas kodeksa 216. panta interpretāciju, kas ļauj piemērot šo pantu “EX/IM” veida darbībām. Pretēji tam, ko, kā šķiet, apgalvo Komisija, minētā 115. panta 3. punkta mērķis un rezultāts ir nevis izmainīt attiecīgo preču muitas izcelsmi, bet gan izmainīt to “muitas statusu” procedūras “ievešana pārstrādei” piemērošanai.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka Muitas kodeksa 115. panta 3. punkta piemērošanas kārtība gadījumā, ja tiek izmantota iepriekšēja izvešana, ir precizēta 572. pantā Komisijas 1993. gada 2. jūlija Regulā (EEK) Nr. 2454/93, ar ko nosaka īstenošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 2913/92 (
OV L 253, 1. lpp.
), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 1993. gada 21. decembra Regulu (EK) Nr. 3665/93 (
OV L 335, 1. lpp.
), saskaņā ar kuru muitas statusa maiņa notiek – “attiecībā uz izvestiem kompensācijas produktiem – tad, kad pieņem izvešanas deklarāciju, un ar nosacījumu, ka ievedamās preces nodod [šajā] procedūrā”, un – “attiecībā uz ievedamajām precēm un līdzvērtīgām precēm – tad, kad konkrētajai procedūrai deklarētās ievedamās preces atlaiž”. “EX/IM” veida darbības gadījumā šīs regulas 577. pants turklāt paredz, ka procedūra ir pabeigta “tad, kad muitas dienesti ir pieņēmuši deklarāciju attiecībā uz ārpuskopienas precēm”.
Saskaņā ar šiem noteikumiem “EX/IM” veida darbības gadījumā muitas iestādes var pārbaudīt, vai ir izpildīti visi nosacījumi procedūras “ievešana pārstrādei” piemērošanai un ka Muitas kodeksa 216. pants nav pretrunā ievedmuitas nodokļu neuzlikšanai tikai tad, kad ārpuskopienas izcelsmes preces ir tikušas ievestas.
Līdz ar to uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka Muitas kodeksa 216. pants ir piemērojams darbībām, kas veiktas minētā kodeksa 115. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā procedūrā “ievešana pārstrādei”, kurās kompensācijas preces ir izvestas ārpus Kopienas pirms ievedamo preču ievešanas.
Par otro jautājumu
Uzdodot savu otro jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai uzņēmumam, kas atrodas tādā situācijā kā
Agrover
, atbilstoši Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam ir tiesības sagaidīt, ka vēlāk netiks iekasēti ievedmuitas nodokļi par precēm, kas ir no trešās valsts, kurai nav noslēgts nolīgums ar Kopienu par tarifa preferenču režīma piemērošanu.
Agrover
apgalvo, ka viņam būtu bijis jāsaņem atbrīvojums no maksājuma atbilstoši Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam muitas iestāžu pieļauto kļūdu dēļ.
Agrover
kritizē minētās muitas iestādes par to, ka tās ir izsniegušas EUR.1 sertifikātu un dažādi interpretējušas minētā kodeksa 216. pantu.
Agrover
apgalvo, ka vienmēr ir darbojies labā ticībā un ir sniedzis šīm iestādēm visu informāciju, kas vajadzīga ievedmuitas nodokļa atbrīvojuma saņemšanai.
Agrover
apgalvo, ka tas, ka minētās iestādes nav iebildušas pret šīm ievešanas darbībām, ir uzskatāms par tādu kļūdu, kas nepieļauj vēlāku muitas nodokļu iegrāmatošanu, šajā sakarā atsaucoties uz 1993. gada 1. aprīļa spriedumu lietā
C-250/91
Hewlett Packard France
(
Recueil
, I-1819. lpp.
).
Itālijas valdība uzskata, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanas nosacījumi šajā lietā nav izpildīti.
Ir jāatgādina, ka saskaņā ar Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu kompetentās iestādes neizdara vēlāku ievedmuitas nodokļa iegrāmatošanu, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, otrkārt, kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka nebija iespējams saprātīgi sagaidīt, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu un kas darbojas labā ticībā, to atklās, un, visbeidzot, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju (pēc analoģijas skat. 1989. gada 12. jūlija spriedumu lietā
161/88
Binder
,
Recueil
, 2415. lpp.
, 15. un 16. punkts; 1996. gada 14. maija spriedumu apvienotajās lietās
C-153/94 un C-204/94
Faroe Seafood
u.c.,
Recueil
, I-2465. lpp.
, 83. punkts; 1999. gada 9. decembra rīkojumu lietā
C-299/98 P
CPL Imperial 2
un
Unifrigo
/Komisija,
Recueil
, I-8683. lpp.
, 22. punkts, kā arī 2001. gada 11. oktobra rīkojumu lietā
C-30/00
William Hinton & Sons
,
Recueil
, I-7511. lpp.
, 68., 69., 71. un 72. punkts). Tiklīdz šie nosacījumi ir izpildīti, personai, kas ir atbildīga par samaksu, ir tiesības sagaidīt, ka netiks veikta vēlāka nodokļu atgūšana (1991. gada 27. jūnija spriedums lietā
C-348/89
Mecanarte
,
Recueil
, I-3277. lpp.
, 12. punkts).
Runājot par pirmo no šiem nosacījumiem, ir jāatceras, ka Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunkta mērķis ir aizsargāt personas, kas atbildīga par nodokļa samaksu, tiesisko paļāvību saistībā ar to, ka visi apstākļi un kritēriji, uz kuriem ir balstīts lēmums atgūt vai neatgūt muitas nodokļus, ir pamatoti. Tomēr šādu tiesisko paļāvību personai, kas atbildīga par nodokļa samaksu, var piešķirt tikai tad, ja kompetentās iestādes “pašas” ir radījušas šādai paļāvībai attiecīgu pamatu. Tādējādi vienīgi tādas kļūdas, ko var piedēvēt kompetento iestāžu aktīvai rīcībai, dod tiesības uz muitas nodokļu vēlāku nepiedzīšanu (skat. pēc analoģijas iepriekš minēto spriedumu lietā
Mecanarte
, 19. un 23. punkts).
Saistībā ar otro no iepriekš minētajiem nosacījumiem kompetento muitas iestāžu pieļautās kļūdas atklājamība ir jānovērtē, ņemot vērā kļūdas raksturu, attiecīgo komersantu profesionālo pieredzi un rūpību, ko viņi ir pielietojuši. Kļūdas raksturs ir jānovērtē, ņemot vērā piemērojamā tiesiskā regulējuma sarežģītību vai, gluži otrādi, pietiekamo vienkāršību, un laika periodu, kurā iestādes neatzina savu kļūdu (2005. gada 3. marta spriedums lietā
C-499/03 P
Biegi Nahrungsmittel
un
Commonfood
/Komisija, Krājums, I-1751. lpp.
, 47. un 48. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
Saistībā ar trešo nosacījumu deklarētājam ir jāsniedz kompetentajām muitas iestādēm visa vajadzīgā informācija, kas paredzēta Kopienu tiesību noteikumos un tajos valsts tiesību noteikumos, kas attiecīgā gadījumā tos papildina vai transponē, atbilstoši lūgtajai muitas procedūrai attiecīgajai precei (iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās
Faroe Seafood
u.c., 108. punkts).
Atbilstoši EKL 234. pantā paredzētajam pienākumu sadalījumam, saskaņā ar kuru Tiesas uzdevums ir vienīgi sniegt iesniedzējtiesai ar interpretāciju saistīto informāciju, kas vajadzīga tajā izskatāmās lietas atrisināšanai, tai, ņemot vērā visus konkrētos tajā izskatāmās lietas faktus un it īpaši prasītāja pamata lietā šajā sakarā iesniegtos pierādījumus, ir jāpiemēro šie noteikumi un jānovērtē, vai ir izpildīti visi nosacījumi, kas vajadzīgi, lai pastāvētu tiesības sagaidīt, ka netiks veikta vēlāka ievedmuitas nodokļu atgūšana, pamatojoties uz Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktu.
Līdz ar to uz otro jautājumu ir jāatbild, ka gadījumā, ja, noslēdzot darbību, kas veikta procedūrā “ievešana pārstrādei” (neuzlikšanas sistēma), veicot līdzvērtīgas kompensācijas preces ievešanu un iepriekšēju izvešanu, kompetentās iestādes, pamatojoties uz Muitas kodeksa 216. pantu, nav iebildušas pret atbrīvojuma no ievedmuitas nodokļa piemērošanas ārpuskopienas izcelsmes preces ievešanai, tām ir jāatsakās no minētā ievedmuitas nodokļa vēlākas iegrāmatošanas atbilstoši Muitas kodeksa 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, otrkārt, kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka nebija iespējams saprātīgi sagaidīt, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu un kas darbojas labā ticībā, to atklās, un, visbeidzot, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas konkrētos apstākļus un it īpaši prasītāja pamata lietā iesniegtos pierādījumus šajā sakarā, ir jāizvērtē, vai tas tā ir pamata lietā.
Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.

Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:

1)
216. pants Padomes 1992. gada 12. oktobra Regulā (EEK) Nr. 2913/92 par Kopienas Muitas kodeksa izveidi, kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 16. novembra Regulu (EK) Nr. 2700/2000, ir piemērojams darbībām, kas veiktas minētās regulas 115. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētajā procedūrā “ievešana pārstrādei”, kurās kompensācijas preces ir izvestas ārpus Eiropas Kopienas pirms ievedamo preču ievešanas;

2)
gadījumā, ja, noslēdzot darbību, kas veikta procedūrā “ievešana pārstrādei” (neuzlikšanas sistēma), veicot līdzvērtīgas kompensācijas preces ievešanu un iepriekšēju izvešanu, kompetentās iestādes, pamatojoties uz 216. pantu Regulā Nr. 2913/92, kurā grozījumi izdarīti ar Regulu Nr. 2700/2000, nav iebildušas pret atbrīvojuma no ievedmuitas nodokļa piemērošanas ārpuskopienas izcelsmes preces ievešanai, tām ir jāatsakās no minētā ievedmuitas nodokļa vēlākas iegrāmatošanas atbilstoši minētās regulas 220. panta 2. punkta b) apakšpunktam, ja ir izpildīti trīs kumulatīvi nosacījumi. Pirmkārt, nodoklis nav iekasēts pašu kompetento iestāžu kļūdas dēļ, otrkārt, kompetento iestāžu pieļautā kļūda ir tāda rakstura, ka nebija iespējams saprātīgi sagaidīt, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu un kas darbojas labā ticībā, to atklās, un, visbeidzot, ka persona, kas ir atbildīga par samaksu, ir ievērojusi visus spēkā esošajā tiesiskajā regulējumā ietvertos noteikumus par muitas deklarāciju. Iesniedzējtiesai, ņemot vērā visus tajā izskatāmās lietas konkrētos apstākļus un it īpaši prasītāja pamata lietā iesniegtos pierādījumus šajā sakarā, ir jāizvērtē, vai tas tā ir pamata lietā.

[Paraksti]
(
*1
)	 Tiesvedības valoda – itāļu.