CELEX: 62001CJ0230
Asetus N:o 3950/92
Maito- ja maitotuotealan lisämaksu
Toimitukset tuottajalta ostajalle
Lisämaksun maksaminen
Periminen tuottajalta

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) on esittänyt 31.5.2001 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 12.6.2001, EY 234 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28 päivänä
joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 3950/92 (EYVL L 405, s. 1) ja maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista
koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 9 päivänä maaliskuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 536/93 (EYVL L 57,
s. 12) tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Penycoed Farming Partnership (jäljempänä Penycoed) ja maitokiintiöjärjestelmän
hallinnoinnista Yhdistyneessä kuningaskunnassa vastaava Intervention Board for Agricultural Produce -niminen toimielin (jäljempänä
Board) ja jossa on kyse siitä, että Penycoedilta on maidontuottajana peritty suoraan maidon lisämaksua 2,11 miljoonasta maitolitrasta,
jotka edellä mainittu tuottaja oli toimittanut ilman kiintiötä markkinointivuoden 1997/1998 aikana.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Asetuksella N:o 3950/92 pidennettiin 1.4.1993 alkaen seitsemällä uudella peräkkäisellä 12 kuukauden pituisella jaksolla maito-
ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä annetun asetuksen (ETY) N:o 804/68 muuttamisesta 31 päivänä maaliskuuta
1984 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 856/84 (EYVL L 90, s. 10) käyttöön otettua maidon lisämaksujärjestelmää.
Asetuksen N:o 3950/92 kuudennen perustelukappaleen mukaan jäsenvaltiolle taatun kokonaismäärän ylitys ”aiheuttaa sen, että
ylitykseen vaikuttaneiden tuottajien on maksettava lisämaksu”.
Kyseisen asetuksen kahdeksannessa perustelukappaleessa todetaan, että ”jotta voitaisiin estää aiemmin todetut järjestelmän
kanssa yhteensopimattomat pitkät viiveet lisämaksun perimisessä ja maksamisessa, olisi säädettävä, että ostaja, joka kykenee
parhaiten suorittamaan tarvittavat toimet, on velvollinen suorittamaan lisämaksun ja että hänelle annetaan keinot varmistaa
lisämaksun periminen tuottajilta, jotka ovat sen ostajalle velkaa”.
Asetuksen N:o 3950/92 1 artiklassa todetaan seuraavaa:
”Seitsemän uuden peräkkäisen 1 päivänä huhtikuuta 1993 alkavan 12 kuukauden pituisen jakson ajaksi otetaan käyttöön lisämaksu,
jonka lehmänmaidon tuottajat maksavat maidosta tai maitomäärää vastaavasta tuotteesta, jotka on toimitettu ostajalle tai myyty
suoraan kulutukseen kyseisen 12 kuukauden pituisen jakson aikana, ja jonka määrät ylittävät määritettävän viitemäärän.
Lisämaksu on vahvistettu 115 prosentiksi maidon tavoitehinnasta.”
Asetuksen N:o 3950/92 2 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.

Lisämaksu peritään kaikesta kyseisen 12 kuukauden pituisen jakson aikana myydystä maidosta tai maitomäärää vastaavasta tuotteesta,
jonka tuotanto ylittää jommankumman 3 artiklassa tarkoitetuista määristä. Lisämaksu jaetaan niiden tuottajien kesken, jotka
ovat vaikuttaneet ylitykseen.
Jäsenvaltion päätöksen mukaisesti tuottajien osuus perittävästä lisämaksusta vahvistetaan, riippumatta siitä onko käyttämättömät
viitemäärät jaettu uudelleen vaiko ei, joko ostajan tasolla sen suuruisen viitemäärän ylityksen perusteella, joka jää jäljelle,
kun käyttämättömät viitemäärät on jaettu suhteessa tuottajakohtaisiin viitemääriin tai kansallisella tasolla tuottajakohtaisten
viitemäärien ylityksen perusteella.
2.

Toimitusten osalta maksuvelvollinen ostaja maksaa jäsenvaltion toimivaltaiselle toimielimelle ennen määritettävää päivää ja
määritettäviä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen maksettavan summan, jonka hän pidättää lisämaksun velkaa oleville tuottajille
maksetusta hinnasta, tai perii sen muulla sopivalla tavalla.
– –
Jos tuottajan toimittamat määrät ylittävät hänen käytettävissään olevat viitemäärät, ostaja on oikeutettu pidättämään ennakolta
tästä lisämaksusta jäsenvaltion määrittämiä sääntöjä noudattaen kaikista tämän omat viitemääränsä ylittävän tuottajan toimituksista
maidon hintaa vastaavan summan.
3.

Suoramyynnin osalta tuottaja maksaa lisämaksun jäsenvaltion toimivaltaiselle toimielimelle ennen määritettävää päivää ja määritettäviä
yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.”
Asetuksen N:o 3950/92  9 artiklan e kohdassa todetaan seuraavaa:
”Tässä artiklassa tarkoitetaan:
– –
e)
’ostajalla’ yritystä tai ryhmittymää, joka ostaa maitoa ja muita maitotuotteita tuottajalta:
–
käsitelläkseen tai jalostaakseen niitä,
–
luovuttaakseen ne yhdelle tai useammalle maitoa tai maitotuotteita käsittelevälle tai jalostavalle yritykselle.
Ostajaksi katsotaan kuitenkin samalla maantieteellisellä alueella sijaitsevien ostajien ryhmittymä, joka tekee jäsentensä
lukuun lisämaksun maksamisen kannalta tarpeellisia hallinnollisia ja kirjanpidollisia toimia – – .”
Maksun soveltamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt on vahvistettu asetuksessa N:o 536/93.
Kyseisen asetuksen viidennen perustelukappaleen mukaan ”saatu kokemus on osoittanut, että huomattavat viiveet sekä kerättyjen
määrien ja suoramyynnin määrien välittämisessä että lisämaksun maksamisessa estävät järjestelmän tehokkaan toiminnan; tästä
syystä olisi aikaisempien kokemusten perusteella vedettävä tarpeelliset johtopäätökset ja asetettava ankarat vaatimukset tiedon
välittämisessä ja maksamisessa esiintyville viiveille, joiden on oltava rangaistavia”.
Asetuksen N:o 536/93 seitsemännessä perustelukappaleessa todetaan, että asetuksessa N:o 3950/92 ”ostajasta tehdään järjestelmän
moitteettoman käyttöön ottamisen tärkein asianomainen; jäsenvaltioiden on siis välttämätöntä hyväksyä alueellaan toimivat
ostajat”.
Asetuksen N:o 536/93  3 artiklan 1, 2 ja 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.

Asetuksen (ETY) N:o 3950/92  1 artiklassa tarkoitetun kunkin ajanjakson lopussa ostaja antaa jokaiselle tuottajalle tilityksen,
jossa on, ottaen huomioon viitemäärän ja tuottajalla olevan edustavan rasvapitoisuuden, tuottajan vertailuajanjakson aikana
toimittaman maidon ja maitomäärää vastaavan tuotteen määrä ja rasvapitoisuus.
– –
2.

Ennen kunkin vuoden 15 päivää toukokuuta ostaja antaa jäsenvaltion toimivaltaisille viranomaisille tiedoksi jokaiselle tuottajalle
laaditun tiliselvityksen tai tarvittaessa jäsenvaltion päätöksen mukaisesti kokonaismäärän, 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti
tarkistetun määrän ja sellaisen maidon tai maitomäärää vastaavan tuotteen keskimääräisen rasvapitoisuuden, jonka tuottajat
ovat hänelle toimittaneet, sekä tilakohtaisten viitemäärien summan ja sen edustavan keskimääräisen rasvapitoisuuden, joka
näillä tuottajilla on käytettävissä.
– –
4.

Ennen kunkin vuoden 1 päivää syyskuuta lisämaksun velkaa oleva ostaja maksaa toimivaltaiselle toimielimelle maksettavan summan
jäsenvaltion määrittämiä yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.
– – ”
Asetuksen N:o 536/93  4 artiklan 2 ja 4 kohdassa todetaan suoramyynnin osalta seuraavaa:
”2.

Ennen kunkin vuoden 15 päivää toukokuuta tuottajan on esitettävä ilmoituksensa jäsenvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
– –
4.

Ennen kunkin vuoden 1 päivää syyskuuta tuottaja maksaa maksettavan summan toimivaltaiselle toimielimelle jäsenvaltion määrittämiä
yksityiskohtaisia sääntöjä noudattaen.”
Asetuksen N:o 536/93  5 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot toteuttavat lisätoimenpiteitä varmistaakseen maksettavan lisämaksun maksamisen yhteisölle asetetussa määräajassa.
Jos komission asetuksen (ETY) N:o 2776/88 – – 3 artiklan 5 kohdassa tarkoitetuista asiakirjoista, jotka jäsenvaltiot toimittavat
kuukausittain komissiolle, ilmenee, että määräaikaa ei ole noudatettu, komissio vähentää maatalouskulujen perusteella laskettuja
ennakkomaksuja suhteessa maksettavaan summaan tai arvioon maksettavasta summasta.
Jäsenvaltiot vähentävät maitoalan kuluista korot, jotka on maksettu 3 artiklan 4 kohdan ja 4 artiklan 4 kohdan mukaisesti.”
Kyseisen asetuksen 7 artiklan 1 ja 2 kohta kuuluvat seuraavalla tavalla:
”1.

Jäsenvaltiot toteuttavat kaikki tarpeelliset toimenpiteet periäkseen lisämaksun myydyn maidon tai myytyjen maitomäärää vastaavien
tuotteiden määristä, jotka ylittävät jommankumman asetuksen (ETY) N:o 3950/92  3 artiklassa tarkoitetuista määristä. Tästä
syystä:
a)
jokaisen jäsenvaltion alueella toimivan ostajan on oltava tämän jäsenvaltion hyväksymä;
– –
b)
tuottajan on varmistuttava siitä, että ostaja, jolle tämä toimittaa, on hyväksytty;
c)
ostajien on pidettävä jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen käytettävissä vähintään kolmen vuoden ajan toisaalta 12 kuukauden
pituiselta ajalta varastokirjanpito, josta ilmenee jokaisen tuottajan nimi ja osoite, kunkin jakson alussa ja lopussa käytettävissä
oleva viitemäärä, kuukauden tai neljän viikon jakson aikana toimitetut maidon tai maitomäärää vastaavan tuotteen määrät, toimitusten
ominainen ja keskimääräinen rasvapitoisuus sekä toisaalta kaupalliset asiakirjat, kirjeenvaihto ja muut neuvoston asetuksessa
(ETY) N:o 4045/89 tarkoitetut lisätiedot, joiden avulla on mahdollista valvoa mainittua varastokirjanpitoa;
d)
ostaja on lisämaksujärjestelmän vuoksi vastuussa kaikkien hänelle toimitettujen maidon ja muiden maitotuotteiden määrien kirjanpidosta;
tästä syystä ostajan on pidettävä toimivaltaisen viranomaisen käytettävissä vähintään kolmen vuoden ajan luettelo ostajista
ja maitoa tai muita maitotuotteita käsittelevistä tai jalostavista yrityksistä, jotka ovat toimittaneet ostajalle maitoa tai
muita maitotuotteita, ja kuukausittain luettelo kunkin toimittajan toimittamista määristä;
e)
kun maitoa ja/tai muita maitotuotteita kerätään tiloilta, mukana on oltava asiakirja, jossa toimitus eritellään. Lisäksi ostajan
on säilytettävä vähintään kolmen vuoden ajan tiedot kustakin yksittäisestä toimituksesta;
– – .
2.

Jäsenvaltiot toteuttavat lisätoimenpiteitä, jotta ne voisivat:
– –
–
varmistaa asianomaisten tiedon saannin heihin kohdistuvista sakkorangaistuksista tai hallinnollisista rangaistuksista, jos
asetuksen (ETY) N:o 3950/92 ja tämän asetuksen säännöksiä ei noudateta.”
Kansallinen lainsäädäntö
Sovellettavat kansalliset säännökset on annettu Dairy Produce Quota Regulations 1997 -nimisillä asetuksilla (vuoden 1997 maito-
ja maitotuotealan kiintiöitä koskevat asetukset; Statutory Instruments 1997, SI 1997, nro 733).
Regulation 2:n 1 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Näissä asetuksissa, ellei asiayhteydestä muuta johdu, – – ’ostajalla’ tarkoitetaan neuvoston asetuksen [N:o 3950/92] 9 artiklan
e alakohdassa määriteltyä ja Intervention Boardin komission asetuksen [N:o 536/93] 7 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti
hyväksymää ostajaa.”
Regulation 20:n 2 ja 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”2. Jos jokin osa lisämaksusta on maksamatta 1. syyskuuta jälkeen minä tahansa vuonna, Intervention Board voi periä suoramyyjältä
tai (tilanteesta riippuen) ostajalta tuona päivänä maksamatta olevan lisämaksun määrän ja kyseiselle summalle korkoa, jonka
määrä on Lontoon pankkien välisillä markkinoilla punnalle maksettava kolmen kuukauden korko [LIBOR] lisättynä yhdellä prosentilla,
kaikilta sitä seuraavilta päiviltä siihen asti kunnes kyseinen määrä on maksettu.
3. Neuvoston asetuksen [N:o 3950/92] 2 artiklan 2 kohdan kolmatta alakohtaa (jossa käsitellään lisämaksun pidättämistä hinnasta)
sovellettaessa, kun tuottaja, joka tekee toimituksia ostajalle, ylittää viitemääränsä, jota on tarvittaessa tarkistettu komission
asetuksen [N:o 536/93] 2 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ostaja on oikeutettu suoraan pidättämään tuottajille toimitusten perusteella
maksettavista summista määrän, joka vastaa ostajan suoritettavaksi liiallisten toimitusten perusteella mahdollisesti tulevan
lisämaksun määrää.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
Penycoed on maatalousryhmittymä, jonka tavoitteena on erityisesti lypsylehmien kasvattaminen, mutta jolla ei kuitenkaan ole
mitään maitokiintiötä. Se on tehnyt sopimuksia Hugh Phillipsin kanssa, joka aluksi Elm Farms Ltd -nimisen, Englannin oikeuden
mukaan perustetun yhtiön (jäljempänä Elm Farms) ja tämän jälkeen 1.1.1998 lukien Delawaren osavaltiossa (Yhdysvallat) kaupparekisteriin
merkityn TDM Dairy Magagement Inc. -nimisen yhtiön (jäljempänä TDM), joka otti Elm Farmsin toiminnat valvontaansa sen jälkeen
kun kyseinen yhtiö oli asetettu selvitystilaan maksamattomien lisämaksujen vuoksi, välityksellä pannut täytäntöön seuraavanlaisen
järjestelyn. Penycoed vuokrasi osaksi maitaan ja karjaansa aluksi Elm Farmsille ja tämän jälkeen TDM:lle, ja viimeksi mainitut
yhtiöt tekivät joukon sopimuksia, joissa määrättiin, että Penycoed huolehtii karjan ruokkimisesta ja lypsämisestä niiden lukuun
korvausta vastaan.
Kyseisellä sopimuksella pyrittiin siihen, että Penycoed voisi harjoittaa maidontuotantoa tarvitsematta maitokiintiöitä. Penycoed
ei olisi asetuksissa N:o 3950/92 ja N:o 536/93 tarkoitettu tuottaja eivätkä Elm Farms ja TDM olisi kyseisissä asetuksissa
tarkoitettuja ostajia vaan tuottajia, ja niiden olisi saatava kiintiö tai otettava vastatakseen mistä tahansa lisämaksusta.
Board ei hyväksynyt tällaista järjestelyä, koska se katsoi, että Penycoed oli tuottaja, että Elm Farms ja TDM olivat ostajia
ja että Penycoed oli toimittanut maitoa näille kahdelle yhtiölle. Penycoed oli näin ollen tuottanut maitoa ilman, että sillä
olisi ollut vaadittavaa kiintiötä.
Board pani vuoden 1999 tammikuussa asian vireille tuomioistuimessa saadakseen Penycoedin maksamaan sille 561 872,44 Englannin
puntaa; kyseinen summa vastasi lisämaksua niistä 2,11 miljoonasta maitolitrasta, jotka Penycoed oli toimittanut markkinointivuoden
1997/1998 aikana.
Penycoed on tehnyt Boardin kannetta vastaan oikeudenkäyntiväitteen sillä perusteella, että vaikka esitetyt seikat olisivat
olleet tosia, Boardilla ei ollut oikeutta vaatia siltä suoritusta suoraan. Penycoedin mukaan kyseinen toimielin saattoi vaatia
suoritusta vain maidon ostajilta, joilla puolestaan olisi oikeus esittää vaateita Penycoedille.
Penycoed vaatii oikeudenkäyntiväitteensä osalta, että Boardin esittämää arviointia pidetään oikeana. Pääasian asianosaiset
ovat samaa mieltä siitä, että tästä seuraa, että Penycoed oli asetuksissa N:o 3950/92 ja N:o 536/93 tarkoitettu tuottaja,
että Elm Farms ja TDM olivat asetuksessa N:o 3950/92 ja ainakin asetuksen N:o 536/93 7 artiklassa tarkoitettuja ostajia, joille
Penycoed oli toimittanut maitoa, ja että Board ei ollut hyväksynyt Elm Farmsia ja TDM:ää ostajiksi viimeksi mainitun säännöksen
mukaisesti.
Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) päätti tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko jäsenvaltion toimivaltaisella toimielimellä asetuksen N:o 3950/92  1 ja/tai 2 artiklan mukaan oikeus ryhtyä oikeudellisiin
toimiin suoraan tuottajaa vastaan maidon lisämaksun perimiseksi kyseiseltä tuottajalta (muutoin kuin 2 artiklan 3 kohdassa
tarkoitetun suoramyynnin osalta)?
2) Jos edelliseen kysymykseen annetaan myöntävä vastaus, missä olosuhteissa tällaisiin toimiin voidaan ryhtyä?
3) Voidaanko tällaisiin toimiin ryhtyä erityisesti, kun ostajaa, jolle maito toimitettiin, a) ei ollut hyväksytty komission
asetuksen N:o 536/93 7 artiklan mukaisesti ja/tai b) ostaja ei ole noudattanut mitään kyseisen asetuksen 7 artiklan mukaisista
velvollisuuksistaan ja/tai c) ei ole perinyt tai yrittänyt periä lisämaksua kyseessä olevilta tuottajilta?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Näillä kysymyksillään, joita on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy sitä, onko ja, tilanteesta
riippuen, millä ehdoin jäsenvaltion toimivaltaisella toimielimellä asetuksen N:o 3950/92  1 ja/tai 2 artiklan mukaan oikeus
ryhtyä oikeudellisiin toimiin suoraan maidontuottajaa vastaan tämän maksettavaksi kuuluvan maidon lisämaksun perimiseksi.
Aluksi on kiinnitettävä huomiota asetuksella N:o 3950/92 käyttöön otettuun maidon lisämaksun perimistä koskevaan järjestelyyn.
Maidon lisämaksujärjestelmä perustuu siihen, että suoraan kulutukseen myydyn maidon viitemäärät sekä ostajalle toimitetun
maidon viitemäärät erotetaan toisistaan (ks. vastaavasti asia C-288/97, Consorzio Caseifici dell’Altopiano di Asiago, tuomio
29.4.1999, Kok. 1999, s. I-2575, 18 kohta).
Silloin kun on kyse suoramyynnistä, tuottaja maksaa maksettavan lisämaksun jäsenvaltion toimivaltaiselle toimielimelle asetuksen
N:o 3950/92  2 artiklan 3 kohdan mukaisesti. Toimitusten osalta maksuvelvollinen ostaja maksaa kyseiselle toimielimelle maksettavan
summan, jonka hän pidättää lisämaksun velkaa oleville tuottajille maksetusta hinnasta, tai perii sen muulla sopivalla tavalla,
kuten saman artiklan 2 kohdasta ilmenee. Näissä kahdessa esimerkkitapauksessa tuottajat vastaavat näin ollen lisämaksusta.
Silloin kun on kyse toimituksista, lisämaksujärjestelmän, sellaisena kuin se on otettu käyttöön asetuksilla N:o 3950/92 ja
N:o 536/93, tarkoituksena on kuitenkin vain järjestää maksuvelvollisen ja velkaa olevan välistä suhdetta sekä maksuvelvollisen
ja kyseisten summien saajana olevan toimivaltaisen toimielimen välistä suhdetta.
Asetuksen N:o 3950/92  2 artikla ei näin ollen voi muodostaa oikeudellista perustaa, jonka nojalla jäsenvaltion toimivaltainen
toimielin voi suoramyynnin tapausta lukuun ottamatta ryhtyä oikeudellisiin toimiin suoraan tuottajaa vastaan tämän maksettavaksi
kuuluvan lisämaksun perimiseksi.
Sen perusteella, että ostaja ei täytä tai ei enää täytä maksuvelvollisuuttaan, ei myöskään voida asettaa tuottajaa ostajan
tilalle siten, että toimivaltainen toimielin saa suorituksen. Tällainen seuraamus edellyttäisi etukäteen vahvistettua lakisääteistä
perustaa, jossa olisi määritelty sitä koskevat edellytykset ja sen ulottuvuus (ks. vastaavasti asia C-352/92, Milchwerke Köln
v. Wuppertal, tuomio 14.7.1994, Kok. 1994, s. I-3385, 22 kohta ja asia C-277/98, Ranska v. komissio, tuomio 13.11.2001, Kok. 2001,
s. I-8453, 37 kohta). Esillä olevassa asiassa tällainen lakisääteinen perusta kuitenkin puuttuu.
Edellä esitetystä seuraa, että asetuksessa N:o 3950/92 ei anneta toimivaltaiselle viranomaiselle mitään sellaista oikeudellista
perustaa, jonka nojalla se voisi periä maidon lisämaksun suoraan tuottajalta.
Kyseistä järjestelmää ei kuitenkaan voida pitää tyhjentävänä siten, että sen vastaista olisi periä maksu muulla tavalla tilanteessa,
jossa ostaja ei ole noudattanut velvoitteitaan. Tältä osin on palautettava mieliin asetuksen N:o 3950/92 kahdeksas perustelukappale,
jonka mukaan ostaja on velvollinen suorittamaan lisämaksun, koska se kykenee parhaiten suorittamaan tarvittavat toimet. Siltä
osin kuin kyseinen arvio osoittautuu vääräksi varsinkin, jos ostaja ei ole noudattanut velvollisuuttaan periä maksu, ei voida
sulkea pois sitä, etteikö toimivaltainen viranomainen voisi periä maksua suoraan tuottajalta.
Kuten asetuksen N:o 3950/92 kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee, vain ylitykseen vaikuttaneen tuottajan on maksettava
lisämaksu.
Kun yhteisön lainsäädännössä ei ole säädetty erityistä seuraamusta sen säännösten rikkomisesta tai siinä viitataan tältä osin
kansallisiin lakeihin, asetuksiin ja hallinnollisiin määräyksiin, EY 10 artiklassa velvoitetaan jäsenvaltiot toteuttamaan
kaikki toimenpiteet, jotka ovat aiheellisia yhteisön oikeuden sisällön ja tehokkuuden turvaamiseksi (asia 68/88, komissio
v. Kreikka, tuomio 21.9.1989, Kok. 1989, s. 2965, Kok. Ep. X, s. 167, 23 kohta; asia C-326/88, Hansen, tuomio 10.7.1990, Kok. 1990,
s. I-2911, Kok. Ep. X, s. 479, 17 kohta; em. asia Milchwerke Köln v. Wuppertal, tuomion 23 kohta; asia C-36/94, Siesse, tuomio
26.10.1995, Kok. 1995, s. I-3573, 20 kohta; asia C-177/95, Ebony Maritime ja Loten Navigation, tuomio 27.2.1997, Kok. 1997,
s. I-1111, 35 kohta ja asia C-167/01, Inspire Art, tuomio 30.9.2003, 62 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
EY 10 artiklaan perustuvaan velvollisuuteen kuuluu myös ryhtyä kaikkiin sellaisiin hallinto-, vero- ja siviilioikeudellisiin
toimiin, joilla pyritään lainvastaisesti kierrettyjen tullien tai verojen perimiseen tai vahingonkorvauksen saamiseen (em.
asia Milchwerke Köln v. Wuppertal, tuomion 23 kohta).
Jäsenvaltiot ovat näin ollen velvollisia toteuttamaan toimenpiteet, joilla varmistetaan lisämaksun periminen tilanteessa,
jossa asetuksen N:o 3950/92  2 artiklan 2 kohdan mukainen järjestely on tuomittu epäonnistumaan.
Tähän velvollisuuteen kuuluu oikeus ryhtyä oikeudellisiin toimiin suoraan tuottajaa vastaan sen summan perimiseksi, joka kyseisen
tuottajan on maksettava maidon lisämaksuna, silloin kun on osoitettu, ettei tuottaja ole maksanut kyseistä summaa ostajalle
ja ettei ostaja pyri perimään sitä tuottajalta.
Asetuksen N:o 536/93  7 artiklassa mainittujen ehtojen noudattamatta jättämisellä ja varsinkaan sillä, ettei ostajaa ole hyväksytty,
ei sitä vastoin sinällään ole asian kannalta merkitystä, koska tällainen noudattamatta jättäminen ei välttämättä aseta kyseenalaiseksi
lisämaksuun perustuvan summan maksamista toimivaltaiselle toimielimelle. Lisämaksujärjestelmän tärkein tavoite eli ylituotannosta
rankaiseminen voidaan saavuttaa tällaisista laiminlyönneistä huolimatta.
Kaikkien edellä olevien seikkojen perusteella esitettyihin kysymyksiin on vastattava siten, että toimivaltaisella toimielimellä
ei ole asetuksen N:o 3950/92  1 ja 2 artiklan mukaan oikeutta ryhtyä suoramyyntiä koskevaa tapausta lukuun ottamatta oikeudellisiin
toimiin suoraan tuottajaa vastaan tämän maksettavaksi kuuluvan maidon lisämaksuun perustuvan summan perimiseksi. Jäsenvaltioiden
EY 10 artiklaan perustuvaan velvollisuuteen toteuttaa toimenpiteet, joilla varmistetaan lisämaksun periminen tilanteessa,
jossa kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan mukainen järjestely on tuomittu epäonnistumaan, sisältyy kuitenkin oikeus ryhtyä
oikeudellisiin toimenpiteisiin suoraan tuottajaa vastaan maksettavana olevan summan perimiseksi silloin, kun on osoitettu,
ettei tuottaja ole maksanut kyseistä summaa ostajalle ja ettei ostaja pyri perimään sitä tuottajalta. Asetuksen N:o 536/93
7 artiklassa mainittujen ehtojen noudattamatta jättämisellä ja varsinkaan sillä, ettei ostajaa ole hyväksytty, ei sitä vastoin
sinällään ole asian kannalta merkitystä.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Yhdistyneen kuningaskunnan, Kreikan ja Italian hallituksille ja komissiolle
aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen
tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen
tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut Court of Appealin (England and Wales) (Civil Division) 31.5.2001 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset
seuraavasti:
1)
Toimivaltaisella toimielimellä ei ole maito- ja maitotuotealan lisämaksusta 28 päivänä joulukuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 3950/92 1 ja 2 artiklan mukaan oikeutta ryhtyä suoramyyntiä koskevaa tapausta lukuun ottamatta oikeudellisiin toimiin
suoraan tuottajaa vastaan tämän maksettavaksi kuuluvan maidon lisämaksuun perustuvan summan perimiseksi. Jäsenvaltioiden EY 10 artiklaan
perustuvaan velvollisuuteen toteuttaa toimenpiteet, joilla varmistetaan lisämaksun periminen tilanteessa, jossa kyseisen asetuksen
2 artiklan 2 kohdan mukainen järjestely on tuomittu epäonnistumaan, sisältyy kuitenkin oikeus ryhtyä oikeudellisiin toimenpiteisiin
suoraan tuottajaa vastaan maksettavana olevan summan perimiseksi silloin kun on osoitettu, ettei tuottaja ole maksanut kyseistä
summaa ostajalle ja ettei ostaja pyri perimään sitä tuottajalta. Maito- ja maitotuotealan lisämaksun soveltamista koskevista
yksityiskohtaisista säännöistä 9 päivänä maaliskuuta 1993 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 536/93 7 artiklassa mainittujen
ehtojen noudattamatta jättämisellä ja varsinkaan sillä, ettei ostajaa ole hyväksytty, ei sitä vastoin sinällään ole asian
kannalta merkitystä.
Skouris
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric
Julistettiin Luxemburgissa 15 päivänä tammikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: englanti.