CELEX: 61996TJ0087
Fusioner og virksomhedsovertagelser
Forordning (EØF) nr. 4064/89
Joint ventures
Kvalifikation
Spørgsmålet, om en beslutning, hvori det fastslås, at et joint venture udgør et samarbejde, er en endelig eller forberedende retsakt
Kriterier for, om et joint venture er en fusion: selvstændigt fungerende virksomhed og ikke samordning mellem de pågældende virksomheder
De berørte virksomheders ret til at blive hørt
Begrundelse

Dommens præmisser
1 Ved beslutning af 25. marts 1996 fastslog Kommissionen i medfoer af artikel 6, stk. 1, litra a), i Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (berigtiget udgave i EFT 1990 L 257, s. 14, herefter »forordning nr. 4064/89«), at oprettelse af et joint venture ved navn Casse e Generali Vita SpA (herefter »CG Vita« eller »joint venture-selskabet«) til gennemfoerelse af de aftaler, der var anmeldt til Kommissionen den 9. februar 1996 af Assicurazioni Generali SpA (herefter »Generali«) og Unicredito SpA (herefter »Unicredito«), ikke var en fusion som defineret i artikel 3 i forordning nr. 4064/89 - som bestemmelsen var affattet ved vedtagelsen af beslutningen, dvs. forud for aendringen ved Raadets forordning (EF) nr. 1310/97 af 30. juni 1997 om aendring af forordning nr. 4064/89 (EFT L 180, s. 1, herefter »forordning nr. 1310/97«) - og derfor ikke var omfattet af forordningens anvendelsesomraade (sag IV/M.711 - Generali/Unicredito, herefter »den anfaegtede beslutning« eller »beslutningen«). Aftalerne havde form af et saakaldt »lettera di intenti« (herefter »letter of intent«) af 10. januar 1996, hvortil der knyttede sig en skrivelse af 9. februar 1996 og aktionaeroverenskomster af samme dato.
2 Efter anmodning fra parterne, der indgav anmeldelsen, behandlede Kommissionen derfor anmeldelsen som en begaering (om negativattest) efter artikel 2 eller en anmeldelse efter artikel 4 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter »forordning nr. 17«), i overensstemmelse med artikel 5 i Kommissionens forordning (EF) nr. 3384/94 af 21. december 1994 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89, der var gaeldende paa tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder (EFT L 377, s. 1, herefter »forordning nr. 3384/94«). I skrivelse af 1. april 1996 meddelte Kommissionen parterne, at sagen var blevet henlagt, idet traktatens artikel 85 ikke fandt anvendelse, for saa vidt som de anmeldte aftaler ikke maerkbart kunne paavirke handelen mellem medlemsstaterne.
3 Da aftalerne om, at Unicredito og Generali i faellesskab skulle kontrollere selskabet CG Vita, blev anmeldt til Kommissionen, var selskabet, der da hed Quercia Vita SpA, udelukkende kontrolleret af Unicredito. Ifoelge oplysningerne i naevnte letter of intent og i formularen til anmeldelsen af den paagaeldende transaktion i overensstemmelse med forordning nr. 4064/89 (herefter »anmeldelsesformularen«) drev selskabet ikke virksomhed og havde endnu ikke opnaaet den koncession fra Istituto per la Vigilanza sulle Imprese di Assicurazione Private e di Interesse Collettivo (det italienske forsikringstilsyn, herefter »ISVAP«) i henhold til den italienske decreto legge nr. 174 af 17. marts 1995, som af hensyn til forbrugerbeskyttelsen kraeves for at drive virksomhed i forsikringssektoren.
4 CG Vita skulle drive virksomhed i forsikringssektoren inden for klasserne livsforsikring, kapitalforsikring og pensionsforsikring, for den sidste klasses vedkommende dog kun inden for de former for virksomhed, som italiensk lovgivning udelukkende forbeholder forsikringsselskaber (punkt 1.1.1 i letter of intent). Efter ordlyden af artikel 4 i selskabets vedtaegter har det naermere bestemt til formaal at drive forsikrings- og genforsikringsvirksomhed inden for de klasser, der er naevnt i punkt A og B i oversigten i bilaget til decreto legislativo nr. 174 af 17. marts 1995, i Italien og i udlandet, og at deltage i selskaber med samme formaal. Ifoelge driftsplanen for de foerste fem aar af CG Vita's virksomhed, der er udarbejdet efter den ovennaevnte italienske lovgivning med henblik paa ISVAP's gennemgang (herefter »driftsplanen«), skal joint venture-selskabet - i det mindste i begyndelsen - hovedsagelig beskaeftige sig med meget enkle produkter inden for individuelle forsikringer.
5 I henhold til vedtaegternes artikel 6 og 7 har CG Vita en selskabskapital paa 2 mia. ITL, der kan udvides til 20 mia. eller ifoelge anmeldelsesformularen og letter of intent til et hoejere beloeb, afhaengig af driftsplanen. Ifoelge de udtalelser fra den italienske regering, der er naevnt i den anfaegtede beslutning, var Generali's oprindelige finansielle forpligtelse kun paa 300 mio. ITL. Personalet i joint venture-selskabet, der til at begynde med skulle bestaa af 15 ansatte - herunder en administrerende direktoer, en salgschef (leder) og en ansvarlig for den teknisk-administrative side - skulle loebende foroeges og ifoelge organisationsplanen i driftsplanen naa op paa 23 ansatte i loebet af det femte regnskabsaar. Ifoelge artikel 5 i vedtaegterne oprettes joint venture-selskabet for en periode, som udloeber den 31. december 2050, men som kan forlaenges.
6 Ifoelge letter of intent og anmeldelsesformularen er Generali et forsikringsselskab, der driver forsikrings- og genforsikringsvirksomhed inden for alle skades- og livsforsikringsklasser. Selskabet kontrollerer Generali-koncernen, som ifoelge den anfaegtede beslutning er den stoerste forsikringskoncern i Italien.
7 Unicredito er et finansieringsselskab, der bl.a. har til formaal at erhverve og administrere kapitalandele i selskaber i banksektoren, den finansielle sektor og forsikringssektoren. Det staar i spidsen for bankkoncernen Unicredito, der bestaar af selskaberne Cassa di Risparmio di Verona Vicenza Belluno e Ancona (herefter »Cariverona«) og Cassa di Risparmio della Marca Trivigiana (herefter »Cassamarca«), samt selskaber, der kontrolleres af disse.
8 I det naevnte letter of intent af 10. januar 1996 giver Generali og Unicredito indledningsvis udtryk for deres hensigt om at indgaa aftaler om deltagelse i og samarbejde inden for banksektoren, den finansielle sektor og forsikringssektoren samt inden for beslaegtet virksomhed til bankvirksomhed med henblik paa at gennemfoere en indbyrdes integration af deres aktiviteter. I det vaesentlige understreger de, at dette er en konsekvens af den seneste udvikling i bank- og forsikringssektoren, der gaar i retning af at fremme integrationsprocessen mellem sektorerne med henblik paa udvidelse af udbuddet generelt af bank-, finans- og forsikringsprodukter og bankbeslaegtede produkter gennem en bedre og mere udstrakt udnyttelse af aktoerernes distributionsnet med saerlig vaegt paa oekonomi, effektivitet og synergieeffekter.
9 Paa den baggrund og med henblik paa »senere at konsolidere deres samarbejdsforhold« anfoerer de naermere, at de har til hensigt at udvikle deres »kapitalandele og samarbejdsforhold« dels ved at oprette joint venture-selskabet CG Vita, dels ved at planlaegge »operationelle aktiviteter« (punkt 1 i letter of intent).
10 Den ovenfor naevnte anmeldelse vedroerer kun oprettelsen af virksomheden CG Vita. Denne transaktion skal i overensstemmelse med letter of intent (punkt 1.1.1) gennemfoeres ved, at Generali erhverver 50% af kapitalen i CG Vita, som indtil da fuldt ud ejes af Unicredito. De naevnte aktionaeroverenskomster bestemmer naermere, at bestyrelsen bestaar af medlemmer, der for halvdelens vedkommende er udnaevnt af Cariverona og Cassamarca, og for den anden halvdels vedkommende af Generali. Ifoelge artikel 14 i vedtaegterne for CG Vita traeffer den ekstraordinaere generalforsamling i forretningsforhold afgoerelse med absolut flertal af selskabskapitalen.
11 I letter of intent anfoeres det, at Eurovita's forsikringsbestand - policer, der er formidlet af Cariverona og Cassamarca, og tegnet hos Eurovita - i henhold til aftale mellem disse tre selskaber skal overfoeres fra Eurovita til CG Vita (punkt 1.1.2).
12 I oevrigt bestemmes det i letter of intent, at CG Vita skal saelge sine egne produkter gennem filialnettet i de banker, der kontrolleres af Unicredito. Der kan ligeledes indgaas aftaler med andre netvaerk, baade banknetvaerk og andre. Ifoelge oplysningerne i driftsplanen, der er blevet bekraeftet af moderselskaberne i deres besvarelser den 29. februar og 12. marts 1996 af Kommissionens begaeringer om oplysninger, skal Unicredito's netvaerk af banker forestaa distributionen af CG Vita's produkter paa grundlag af agenturaftaler og ikke distributionsaftaler.
13 Det bestemmes endvidere i letter of intent, at bankerne i Unicredito-koncernen skal overdrage CG Vita al daekning med hensyn til livsforsikring, herunder den, der vedroerer deres ansatte (punkt 1.1.1). I oevrigt deponeres joint venture-selskabets midler i bankerne i Unicredito-koncernen, som ogsaa skal administrere investeringer i vaerdipapirer og lignende, der indgaar i de tekniske reserver (punkt 1.1.3).
14 Med hensyn til de naevnte »operationelle aktiviteter« paatager Generali sig hovedsagelig en forpligtelse til i stadigt stoerre omfang fortrinsvis at benytte Unicredito-koncernens bankydelser og finansielle ydelser, der skal leveres til Generali paa markedets bedste vilkaar. Unicredito paatager sig at give instrukser til de banker, selskabet kontrollerer, om at tegne alle nye skadesforsikringer hos Generali paa markedets bedste vilkaar. Endvidere skal bankerne i Unicredito-koncernen og Generali undersoege muligheden af at tage faelles initiativer til at udvikle og saelge forsikringsprodukter inden for skadesforsikring, ogsaa over for kunderne i de banker, der er kontrolleret af Unicredito, idet det dog ikke er udelukket i faellesskab at oprette et nyt selskab inden for dette saerlige omraade (punkt 1.2 i letter of intent).
15 Unicredito og Generali aftaler at oprette en arbejdsgruppe, der skal udvikle disse faelles initiativer og udforme nye, saasom bl.a. indfoerelse af automatiserede betalingsformer i Generali's agenturer, indledning af et samarbejde om kreditkort og elektronisk betaling generelt, samordning af de ydelser inden for omraadet for bankydelser til virksomheder, der tilbydes af bankerne i Unicredito-koncernen og af Generali, samt undersoegelse af, om det vil vaere fordelagtigt at sammenlaegge Unicredito's bankfilialer og Generali's kontorer eller agenturer (punkt 3 i letter of intent).
16 Med hensyn til erhvervsuddannelse anfoeres det i letter of intent, at Generali skal indgaa i et naert samarbejde om at tilvejebringe uddannelsesstrukturer for det personale i Unicredito, hvis opgave er markedsfoering og salg af forsikringsprodukter. Ifoelge CG Vita's driftsplan er der i den forbindelse truffet aftale mellem denne virksomhed og dens moderselskaber om, at laerere (»esperti docenti«) fra Scuola di Formazione Professionale delle Assicurazioni Generali (Generali's forsikringsskole) skal afholde koordinerede kurser. Udgiften til uddannelse skal ifoelge oplysningerne i driftsplanen udgoere fra 500 mio. ITL i det foerste regnskabsaar til 243 mio. ITL i det femte regnskabsaar og baeres af den paagaeldende virksomhed.
17 Letter of intent indeholder tillige en raekke eksklusivaftaler, som ifoelge Generali's og Unicredito's besvarelse af en formel begaering fra Kommissionen om oplysninger kun finder anvendelse paa oprettelsen af virksomheden CG Vita ved Generali's erhvervelse af 50% af virksomhedens kapital og paa distribution af virksomhedens produkter gennem Unicredito's banknetvaerk. Generali har i letter of intent udtrykkeligt givet afkald paa uden Unicredito's samtykke at indgaa aftaler om samarbejde og/eller erhvervelse af kapitalandele af et lignende indhold med andre banker i de omraader af Italien, hvor der er et tilstraekkeligt stort antal banker fra denne koncern.
18 Unicredito paatager sig en lignende forpligtelse over for Generali. Unicredito giver naermere bestemt afkald paa direkte eller indirekte, uden Generali's samtykke, at erhverve kapitalandele i andre forsikringsselskaber som en anlaegsinvestering og driftsbestemt investering. Forpligtelsen omfatter dog ikke eventuel erhvervelse af andele i bankselskaber eller bankholdingselskaber, der selv har direkte eller indirekte andele i forsikringsselskaber.
19 Hvad saerligt angaar distribution af produkterne i CG Vita, anfoeres det i den supplerende skrivelse af 9. februar 1996, at varigheden af eksklusivbestemmelsen for Unicredito vedroerende denne distribution er begraenset til en periode paa fem aar.
20 Endelig bestemmes det i driftsplanen, at de stiftende selskaber skal yde bistand til joint venture-selskabet paa et antal omraader til kostpris. Ifoelge disse bestemmelser skal der for det foerste regnskabsaar tilbagebetales et beloeb paa 800 mio. ITL til moderselskaberne, og beloebet skal aarligt stige med 5%. CG Vita skal i videst muligt omfang kunne bruge moderselskabernes edb-systemer. Den tekniske og administrative forretningsgang med hensyn til livsforsikringer (udstedelse af policer, bogholderi, opgoerelser, beregning af regnskabsreserver osv.) skal vaere Generali's. I det mindste saa laenge bestanden ikke er saa stor, at den kan baere udgifterne til en intern revisionsafdeling, skal den interne kontrol derfor udfoeres af Generali's interne revisionsafdeling (Ufficio di Internal Auditing). Med hensyn til den laegelige og faglige vurdering af risici kan CG Vita endvidere »i det mindste i den foerste periode af sin virksomhed« benytte Generali's laegetjeneste. Endelig skal Generali ogsaa yde teknisk aktuarmaessig bistand, idet selskabet skal stille en aktuar til raadighed for CG Vita. I driftsplanen fremhaeves imidlertid »oensket om, at selskabet paa laengere sigt skal have en selvstaendig administration, hvilket skal gennemfoeres gradvis i takt med stigningen i forretningsomfanget«.
21 Efter anmeldelsen af de beskrevne aftaler forloeb sagsbehandlingen paa foelgende maade: Den 23. februar 1996 tilsendte Kommissionen i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 4064/89 parterne den foerste formelle begaering om oplysninger. Kommissionen paapegede, at for at den kunne anse CG Vita for et selvstaendigt fungerende joint venture, skulle den a) »generelt have naermere oplysninger og supplerende forklaringer om, at der var tale om en uafhaengig virksomhed, der faktisk skulle fungere selvstaendigt, saerligt om dens midler, og en angivelse af tidsplanen for, hvornaar virksomheden skulle vaere i effektiv drift«, b) have kendskab til forretningsplanen, c) have supplerende oplysninger om Eurovita og d) have praecise oplysninger om den kontraktportefoelje, der skal overdrages til CG Vita. Moderselskaberne meddelte Kommissionen driftsplanen og besvarede begaeringen om oplysninger i skrivelse af 29. februar 1996, hvori de bl.a. anfoerte, at Unicredito's filialer som agenturer skulle forestaa distributionen af CG Vita's produkter.
22 Den 4. marts 1996 tilsendte Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (den italienske konkurrencemyndighed) Kommissionen en skrivelse, hvori den anmodede denne om at henvise sagen i medfoer af artikel 9 i forordning nr. 4064/89. Generali og Unicredito blev informeret om skrivelsen gennem Kommissionen, som den 6. marts 1996 fremsatte den anden formelle begaering om oplysninger, hovedsagelig for at faa naermere oplysninger om deres stilling paa markedet, at faa beskrevet Generali's distributionsnet for livsforsikringsprodukter og at faa oplyst eventuelle gaeldende aftaler mellem Generali og andre bankvirksomheder. De efterkom begaeringen i skrivelse af 12. marts 1996, og efter et uformelt moede den 13. marts 1996 med tjenestemaend i en »task force« for »Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser« (herefter »task force for fusionskontrol«) under Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence (GD IV) fremkom de i en skrivelse til Kommissionen af 15. marts 1996 med en raekke naermere oplysninger, bl.a. om, at eksklusivaftalen om distribution af joint venture-selskabets produkter var af accessorisk karakter.
23 Den 25. marts 1996 vedtog Kommissionen den anfaegtede beslutning, hvori den fastslog, at den anmeldte transaktion ikke var en fusion som defineret i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 4064/89, idet CG Vita »faktisk ikke skal vaere selvstaendigt fungerende og frembyder en raekke elementer af samarbejde, som maa foere til den konklusion, at transaktionen samlet set er en form for samarbejde« (punkt 21 og 22).
24 Hvad for det foerste angaar spoergsmaalet, om selskabet skulle vaere selvstaendigt fungerende, udtaler Kommissionen i den anfaegtede beslutning, at »de oplysninger og beviser, Kommissionen har til sin raadighed, ikke giver grundlag for med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed at konkludere, at joint venture-selskabet faktisk og i tilstraekkeligt omfang skal fungere selvstaendigt« (punkt 13). Denne udtalelse stoettes paa to forhold. For det foerste skal »trods parternes erklaerede oenske om, at selskabet gradvis skal have en selvstaendig administration [...], naesten alle funktioner i forbindelse med produktion og administration af forsikringspolicer (udstedelse, bogholderi, opgoerelser, beregning af regnskabsreserver, risikovurdering, aktuarbistand osv.) varetages af Generali's organisationsstruktur, i det mindste indtil det tidspunkt (som det naturligvis er umuligt naermere at angive), hvor udviklingen i forsikringsbestanden er saadan, at joint venture-selskabet kan baere udgifterne til selvstaendigt at udfoere de paagaeldende aktiviteter og funktioner« (punkt 16). For det andet synes - navnlig i modsaetning til sagen Zurigo/Banco di Napoli (IV/M.543) - »argumenterne til stoette for, at joint venture-selskabet [...] skulle vaere selvstaendigt, at svaekkes yderligere af, at CG Vita's forsikringsprodukter ikke har saadanne saerlige kendetegn, at de med hensyn til deres art og indhold klart adskiller sig fra de produkter, der allerede er udarbejdet og saelges af Generali gennem banksystemet« (punkt 17).
25 Kommissionen behandler dernaest »for hele transaktionens vedkommende den oekonomiske betydning af samarbejdselementerne mellem de stiftende virksomheder, for saa vidt angaar fortrinsstillingen i forbindelse med adgangen til markedet for livsforsikringsprodukter gennem bankerne« (punkt 18). Den anfoerer for det foerste, at den paataenkte transaktion er et led i et mere omfattende samarbejdsprojekt mellem Generali og Unicredito for banksektoren, den finansielle sektor og forsikringssektoren samt for beslaegtet virksomhed til bankvirksomhed, som er skitseret i letter of intent, og hvori den paagaeldende transaktion kun udgoer én af etaperne. Oven i koebet synes de gensidige eksklusivaftaler - der fremgaar af letter of intent - som ifoelge Kommissionen omfatter alle omraader, hvor der skal etableres et samarbejde, at bestyrke, at parterne har en interesse i at skabe omfattende samarbejdsformer inden for den finansielle sektor og forsikringssektoren (punkt 19). For det andet konstaterer Kommissionen i det vaesentlige, at transaktionen er et led »i en markedssammenhaeng med hensyn til distribution af livsforsikringsprodukter i Italien« - som allerede er kendetegnet dels ved en saerdeles stor udbredelse af eksklusivaftaler, der forbinder netvaerk af agenturer, som enerepraesentanter, med forskellige forsikringsselskaber, dels ved staerk vaekst i bankernes formidlingsvirksomhed med hensyn til distribution af livsforsikringsprodukter. Paa den baggrund udgoer bankerne i stadig stoerre grad et privilegeret distributionssystem, som i visse tilfaelde endog er af afgoerende betydning for at faa adgang til livsforsikringsmarkedet paa grund af de vanskeligheder og omkostninger, der er forbundet med at oprette tilstraekkeligt udbredte og varierede distributionsnet (punkt 20).
26 Ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 5. juni 1996 har Generali og Unicredito anlagt sag med paastand om annullation af den anfaegtede beslutning.
27 Ved begaering registreret paa Rettens Justitskontor den 28. februar 1997 anmodede Den Italienske Republik om tilladelse til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande. Formanden for Tredje Udvidede Afdeling har imoedekommet denne begaering ved kendelse af 21. april 1997.
28 Efter at et nyt medlem af Retten var tiltraadt, blev sagen den 4. marts 1998 henvist til Foerste Udvidede Afdeling, og der blev udpeget en ny refererende dommer.
29 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Efter anmodning fra Retten som led i foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i henhold til artikel 64 i Rettens procesreglement har parterne fremlagt en raekke dokumenter inden retsmoedet. Den mundtlige forhandling fandt sted den 14. juli 1998.
Parternes paastande
30 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
- Den anfaegtede beslutning annulleres.
- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
31 Sagsoegte og intervenienten har nedlagt foelgende paastande:
- Sagen afvises.
- Subsidiaert, sagsoegte frifindes.
- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Formaliteten
Parternes argumenter
32 Kommissionen har rejst en formalitetsindsigelse under anbringende af, at den anfaegtede beslutning ikke umiddelbart har retsvirkninger, der kan beroere sagsoegernes interesser. Den anfaegtede beslutning er kun en forberedende retsakt, for saa vidt som den udelukkende bestemmer, hvilken fremgangsmaade der skal foelges, og hvilke materielle bestemmelser der er gaeldende for undersoegelsen af den paagaeldende transaktion. Den indeholder alene en konstatering af, at en saadan transaktion ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for forordning nr. 4064/89, og en tilkendegivelse af, at anmeldelsen i overensstemmelse med de anmeldende parters begaering vil blive anset for en begaering om en negativattest efter artikel 2 i forordning nr. 17 eller en anmeldelse efter forordningens artikel 4. Foerst i en senere afgoerelse fra Kommissionen om, hvorvidt den paagaeldende transaktion er forenelig med traktatens artikel 85, vil Kommissionen tage endelig stilling til, om transaktionen kan gennemfoeres paa de betingelser, de anmeldende parter har foreslaaet, eller paa andre betingelser.
33 I den forbindelse skal der efter Kommissionens opfattelse sondres mellem to typer beslutninger, der traeffes i henhold til artikel 6, stk. 1, litra a), i forordning nr. 4064/89. Naar Kommissionen som i den foreliggende sag vedtager en beslutning, hvori det fastslaas, at den anmeldte transaktion ikke udgoer en fusion, har Kommissionen stadig kompetence. Lovligheden af en saadan foreloebig beslutning kan efterproeves under en sag anlagt til proevelse af Kommissionens endelige beslutning som afslutning paa en procedure i henhold til traktatens artikel 85, uden at de anmeldende virksomheder derved mister deres retsbeskyttelse i henhold til faellesskabsretten. Det er kun, hvis Kommissionen er af den opfattelse, at traktatens artikel 85, stk. 1, ikke finder anvendelse, og der derfor ikke skal vedtages en fritagelsesbeslutning i medfoer af traktatens artikel 85, stk. 3, at de nationale myndigheder paa ny bliver kompetente til at tage stilling til transaktionen.
34 Naar Kommissionen derimod har enekompetence til at undersoege fusioner af faellesskabsdimension, indebaerer en beslutning fra Kommissionen i medfoer af artikel 6, stk. 1, litra a), i forordning nr. 4064/89, hvori det fastslaas, at en transaktion er en fusion, men ikke af faellesskabsdimension, automatisk, at Kommissionen ikke laengere har kompetence, og dette medfoerer, at de nationale konkurrenceregler finder anvendelse. En saadan beslutning kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173, stk. 4, hvilket Retten har fastslaaet i dom af 24. marts 1994 (sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, Sml. II, s. 121).
35 Den Italienske Republik har tilsluttet sig Kommissionens argumentation. Den anfaegtede beslutning er ikke den endelige retsakt i forbindelse med den procedure, der indledes ved anmeldelsen i medfoer af artikel 4 i forordning nr. 4064/89. Proceduren bestaar af to faser. Under den foerste, noedvendige fase skal det undersoeges, om den anmeldte transaktion er en fusion og saaledes er omfattet af forordningens anvendelsesomraade. Under den anden fase - der kun bliver indledt, hvis det efter den foerste fase er afgjort, at der ikke er tale om en fusion - skal transaktionen bedoemmes paa baggrund af traktatens artikel 85, hvorefter den endelige afgoerelse traeffes.
36 Sagsoegerne har anfoert, at den anfaegtede beslutning er en endelig retsakt, der efter fast retspraksis kan proeves under et annullationssoegsmaal (jf. dommen i Air France-sagen).
Rettens bemaerkninger
37 Ifoelge fast retspraksis er en beslutning en retsakt, der kan anfaegtes, naar den har retligt bindende virkninger og vaesentligt aendrer de paagaeldende virksomheders retsstilling (jf. Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, Rettens dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, og dommen i sagen Air France mod Kommissionen, jf. ovenfor, praemis 43 og 50).
38 Den retlige kvalifikation af en oekonomisk transaktion i en formel beslutning, som Kommissionen har truffet efter en saerlig procedure - i den foreliggende sag som indfoert ved forordning nr. 4064/89 - og som indebaerer, at institutionen har valgt en kontrolprocedure, er ikke kun en forberedende foranstaltning, saaledes at et soegsmaal med paastand om annullation af den beslutning, hvorved proceduren afsluttes, kan give en tilstraekkelig beskyttelse af sagsoegerne rettigheder, naar beslutningen eller sagen til proevelse heraf ikke kan ophaeve de uoprettelige konsekvenser af den retlige kvalifikation for sagsoegernes retsstilling (jf. tilsvarende bl.a. Domstolens domme af 30.6.1992, sag C-312/90, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4117, praemis 19-24, og sag C-47/91, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 4145, praemis 26-30, hvori Domstolen udtalte, at en beslutning om retligt at anse en stoette for at vaere en ny stoette, er en retsakt, der kan anfaegtes under et soegsmaal, naar den indebaerer anvendelse af en saerlig kontrolprocedure, hvorefter stoetteudbetalingen suspenderes i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 3, saa laenge stoetten ikke er blevet erklaeret forenelig med traktaten).
39 I den foreliggende sag afslutter den anfaegtede beslutning som udtrykkeligt bestemt i artikel 6, stk. 1, litra a), i forordning nr. 4064/89 den procedure i henhold til forordningen, der blev indledt med anmeldelsen af aftalerne om at stifte virksomheden CV Vita, idet det i beslutningen fastslaas, at transaktionen ikke er en fusion, da den har karakter af et samarbejde.
40 I henhold til artikel 22, stk. 1 og 2, som affattet paa tidspunktet for vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, er det imidlertid kun forordning nr. 4064/89, der finder anvendelse paa fusioner efter artikel 3, saaledes at fusioner er unddraget anvendelsesomraadet for forordning nr. 17.
41 Den anfaegtede beslutning, hvori det fastslaas, at stiftelsen af CG Vita ikke er en fusion og derfor ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for forordning nr. 4064/89, har saaledes navnlig den virkning, at forbuddet mod de i traktatens artikel 85 omhandlede aftaler og den selvstaendige og saerlige procedure i henhold til forordning nr. 17 finder anvendelse paa transaktionen.
42 Beslutningen fastlaegger kriterierne for bedoemmelsen af lovligheden af den paagaeldende transaktion og den procedure og de mulige sanktioner, der finder anvendelse paa transaktionen. Den aendrer saaledes sagsoegernes retsstilling, idet den fratager dem muligheden for at faa efterproevet transaktionens lovlighed alene ud fra en struktursynsvinkel under den hurtigere procedure i henhold til forordning nr. 4064/89 med henblik paa en endelig afgoerelse af spoergsmaalet om foreneligheden med faellesskabsretten.
43 Herefter findes den anfaegtede beslutning i modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende, ikke at vaere en rent forberedende foranstaltning, saaledes at der kunne ydes sagsoegerne tilstraekkelig retsbeskyttelse mod beslutningens ulovlighed ved et soegsmaal til proevelse af beslutningen om en anvendelse af traktatens artikel 85. Beslutningen er en endelig afgoerelse, der kan anfaegtes under et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173 med henblik paa at sikre en domstolsbeskyttelse af de rettigheder, der tilkommer sagsoegerne i medfoer af forordning nr. 4064/89.
44 Af de anfoerte grunde kan Kommissionens formalitetsindsigelse ikke tages til foelge.
Realiteten
45 Sagsoegernes argumenter kan henfoeres under tre anbringender, henholdsvis om, at virksomheden CG Vita har karakter af en fusion, at sagsoegernes ret til at blive hoert under den administrative procedure er blevet tilsidesat, og at den anfaegtede beslutning ikke er begrundet, eller at den er utilstraekkeligt begrundet.
Det foerste anbringende: urigtig bedoemmelse af den paagaeldende transaktion
Parternes argumenter
46 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at CG Vita har karakter af en fusion. Joint venture-selskabet skal vaere selvstaendigt fungerende og har hverken til formaal eller til foelge at samordne de stiftende virksomheders konkurrencemaessige adfaerd. CG Vita opfylder saaledes de to betingelser i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 4064/89, saaledes som forordningen var affattet ved vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, inden den blev aendret ved forordning nr. 1310/97, og uddybet i en kommissionsmeddelelse fra 1994 om sondringen mellem joint ventures oprettet i fusionsoejemed og joint ventures oprettet i samarbejdsoejemed efter forordningen, som den da var gaeldende (EFT C 385, s. 1, herefter »meddelelsen«).
- Betingelsen om, at virksomheden skal vaere selvstaendigt fungerende
47 For det foerste med hensyn til betingelsen om, at virksomheden skal vaere selvstaendigt fungerende, har sagsoegerne indledningsvis anfoert, at begrebet maa fastlaegges under hensyn til de saerlige kendetegn ved det paagaeldende marked, som i den foreliggende sag er markedet for livsforsikringer, og til, hvordan mindre virksomheder paa markedet - som CG Vita - normalt fungerer.
48 I det foreliggende tilfaelde raader CG Vita for det foerste over tilstraekkelige ressourcer for saa vidt angaar finansielle midler, personale og aktiver til at kunne drive erhvervsvirksomhed i livsforsikringsbranchen paa varigt grundlag. Dette bevidnes af den koncession til at udoeve virksomhed i forsikringssektoren, som ISVAP har givet virksomheden den 17. december 1996, bl.a. efter en foroegelse af selskabskapitalen fra 2 til 15 mia. ITL i henhold til en beslutning truffet af bestyrelsen den 2. september 1996. Joint venture-selskabets organisationsplan omfatter til at begynde med 15 personer. I loebet af de foerste fem aar skulle personalet naa op paa 23 personer.
49 For det andet varetager CG Vita funktioner, der normalt varetages af andre virksomheder, som opererer paa livsforsikringsmarkedet, og er i stand til selvstaendigt at definere sin egen forretningspolitik. Den tekniske og administrative bistand fra moderselskaberne til CG Vita forhindrer ikke selskabet i at vaere selvstaendigt fungerende. De ydelser, Generali skal levere til kostpris, er ydelser af samme art, som forsikringsselskaber af tilsvarende stoerrelse saedvanligvis henvender sig til eksterne selskaber for at faa. Saerligt er det normal praksis, at livsforsikringsselskaber benytter sig af genforsikrerens laegetjeneste til kontrakter, som ikke kan overdrages. CG Vita skal imidlertid navnlig overlade det til Generali at genforsikre risici paa over en graense paa 100 mio. ITL for saa vidt angaar det overskydende beloeb i henhold til en aftale om forsikring mod en risikopraemie i overensstemmelse med almindelig praksis. Endvidere er benyttelsen af Generali's laegetjeneste ganske uden betydning for CG Vita's evne til at traeffe selvstaendige beslutninger om risikoaccept. I oevrigt er omkostningerne i startfasen i forbindelse med aktuarbistand, risikoudvaelgelse, intern kontrol af selskabet og edb-systemer anslaaet til 800 mio. ITL i driftsplanen. Ifoelge beregningerne skal disse omkostninger stige med 5% om aaret og naa op paa 942 mio. ITL i loebet af det femte driftsaar. Endelig er der tale om rent midlertidig bistand. Den skal ifoelge driftsplanen kun ydes i de tre foerste driftsaar.
50 I den forbindelse har sagsoegerne kritiseret Kommissionen for ikke at have foretaget en tilstraekkelig undersoegelse af omfanget og varigheden af moderselskabernes stoette. De har anfoert i staevningen, at CG Vita inden udloebet af det foerste driftshalvaar skal ansaette en uafhaengig aktuar, der det foerste aar skal bistaas af en konsulent fra Generali. Bistanden fra dette moderselskab til intern kontrol skal ophoere »ved regnskabsafslutningen efter det foerste/andet driftsaar«. Med hensyn til edb-systemerne er der i driftsplanen optaget udgifter til CG Vita's indkoeb af et uafhaengigt ledelsesinformationssystem beregnet til livsforsikringsselskaber, naar dette system, der var indkoebt af Generali-koncernen og var ved at blive tilpasset denne, kunne faas i loebet af 1997.
51 Med hensyn til Unicredito's bistand til distribution indeholder den anfaegtede beslutning ingen forklaring. I markedsfoeringen af sine egne produkter skal CG Vita anvende dette moderselskabs salgsnet, hvorved moderselskabet optraeder som agent for joint venture-selskabet. Ifoelge fast praksis paavirker det ikke bedoemmelsen af spoergsmaalet, om et joint venture-selskab er selvstaendigt fungerende, at det benytter et saadant distributionssystem (jf. bl.a. Kommissionens beslutning af 15.6.1995, sag IV/M.586 - Generali/Comit/Flemings, og af 22.2.1995, sag IV/M.543 - Zurigo/Banco di Napoli). Endvidere indeholder skrivelsen af 9. februar 1996 i tilknytning til letter of intent en udtrykkelig begraensning af varigheden af Unicredito's eksklusivforpligtelse til fem aar.
52 For det tredje vil det under alle omstaendigheder vaere umuligt at skabe nye produkter paa livsforsikringsmarkedet. For forsikringstageren er produkter, der er blevet forenklet alene for at goere opgaven lettere for saelgeren, og som saelges gennem banknettet, i bund og grund de samme som dem, der saelges gennem de saedvanlige distributionsnet. Nye produkter er i livsforsikringsbranchen produkter, som markedsfoeres for foerste gang af en ny virksomhed, og det er noedvendigt for at komme ind paa markedet, at moderselskabet, der skal forestaa distributionen, paatager sig en eksklusivforpligtelse.
53 Det er i oevrigt saadan, man maa fortolke den holdning, Kommissionen har indtaget i sine tidligere beslutninger. Saerligt i beslutningen Zurigo/Banco di Napoli var det tvivlsomt, om joint venture-selskabets produkt var et »nyt« produkt i forhold til dem, moderforsikringsselskabet tilboed, eftersom »nyheden« ifoelge sagsoegerne kun bestod i betalingsformen for forsikringspraemien. Tilsvarende henviste Kommissionen i beslutningen Toro Assicurazioni/Banca di Roma, sag IV/M.707, til, at »joint venture-selskabet skal saelge produkter under sit eget varemaerke« uden at tage naermere stilling til, om der var forskel med hensyn til arten og indholdet af dets produkter og Toro's (beslutningens punkt 8).
54 Under alle omstaendigheder skal CG Vita i den foreliggende sag saelge sine produkter under sit eget maerke. Efter en normal og begraenset indkoeringsperiode skal de »personaliseres« med henblik paa at rette dem mod bestemte kundegrupper.
55 Endvidere imoedegaar sagsoegerne Kommissionens anbringende om, at CG Vita skal saelge produkter, der allerede distribueres af Generali. Kun med undtagelse af ophoerende livsforsikringer med konstant kapital og aarlig praemie - som er det produkt, der saelger bedst - er CG Vita's produkter udformet efter Eurovita's forsikringspolicer og er planlagt og gennemfoert helt uafhaengigt af Generali's tekniske strukturer. Endvidere har CG Vita selvstaendigt udarbejdet et nyt produkt - ophoerende livsforsikring til daekning af en restgaeld og med en fast aarlig praemie - der ikke saelges individuelt af noget andet selskab i Generali-koncernen.
56 Det fremgaar heraf, at Kommissionen i den foreliggende sag har foretaget en unuanceret anvendelse af betingelsen om funktionel uafhaengighed. Den har uden gyldig grund behandlet en situation, der grundlaeggende er den samme som dem, den har undersoegt i tidligere beslutninger, anderledes. Den har derved tilsidesat retssikkerhedsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling og har gjort sig skyldig i magtfordrejning.
57 I den forbindelse har sagsoegerne henvist til en raekke beslutninger, hvori Kommissionen har anerkendt, at joint venture-selskaber var selvstaendigt fungerende, selv om den oekonomiske tilknytning til moderselskaberne var langt staerkere end CG Vita's (Kommissionens beslutning 93/247/EOEF af 12.11.1992 om en fusions forenelighed med det faelles marked, sag IV/M.222 - Mannesmann/Hoesch (EFT 1993 L 114, s. 34), beslutning af 5.2.1996, sag IV/M.686 - Nokia/Autoliv, af 22.11.1992, sag IV/M.266 - Rhône Poulenc Chimie/SITA, af 22.12.1993, sag IV/M.394 - Mannesmann/Rewe/Deutsche Bank, og af 27.11.1995, sag IV/M.648 - Mc Dermott/ETPM).
58 Kommissionen, stoettet af Den Italienske Republik, har gjort gaeldende, at CG Vita ikke skal vaere selvstaendigt fungerende paa grund af den store og oekonomisk vaesentlige bistand, Generali og Unicredito fortsat skal yde selskabet, og den fuldstaendig usikre maade, hvorpaa denne bistand tidsmaessigt er begraenset.
59 Naar der er tale om et joint venture-selskab, der endnu ikke er i drift, saasom CG Vita, skal det med henblik paa bedoemmelsen af, om det kan operere uafhaengigt paa sit eget marked, endvidere undersoeges, om det kan bringe produkter paa markedet, som endnu ikke saelges af et af moderselskaberne, eller som, efter stiftelsen af joint venture-selskabet, ikke laengere optraeder i det paagaeldende moderselskabs produktprogram. Et produkt er ikke nyt, blot fordi det varemaerke, det saelges under af et af moderselskaberne, aendres.
- Betingelsen om, at der ikke maa vaere tale om en samordning af konkurrenceadfaerd
60 Sagsoegerne har bestridt, at stiftelsen af CG Vita udgoer et samarbejdsinstrument for Generali og Unicredito. De har for det foerste gjort gaeldende, at de andre former for samarbejde, som omhandles i letter of intent, ikke har nogen forbindelse med CG Vita's virksomhed. De vedroerer gensidig indroemmelse af en fortrinsstilling inden for hovedomraaderne af Generali's og Unicredito's virksomhed. I oevrigt er samarbejdet rent hypotetisk.
61 Eftersom kun et af de to moderselskaber skal drive virksomhed paa CG Vita's marked, er det udelukket, at der kunne vaere tale om samordning af konkurrenceadfaerd hos moderselskaberne. Generali og Unicredito driver virksomhed paa helt forskellige markeder, og efter stiftelsen af CG Vita har Unicredito ikke laengere nogen andel i selskaber, der opererer paa livsforsikringsmarkederne.
62 Sagsoegerne har saerligt bestridt, at bankerne og forsikringsselskaberne, som anfoert af den italienske regering, »inden for en lang raekke omraader tilbyder produkter og ydelser, der i vidt omfang er substituerbare«. Under alle omstaendigheder skal CG Vita ikke drive virksomhed paa nogen af de omraader (corporate banking og formueforvaltning), hvor der er ved at opstaa konkurrence mellem banker og forsikringsselskaber.
63 Kommissionen har anfoert, at den anfaegtede beslutning paa ingen maade er truffet paa det grundlag, at den paagaeldende transaktion er et led i et langt mere omfattende samarbejde mellem moderselskaberne. De langt mere omfattende samarbejdsplaner, der i letter of intent er paataenkt for fremtiden, er kun blevet medtaget i bedoemmelsen som perifere elementer i forhold til hovedargumentationen, som vedroerer spoergsmaalet, om CG Vita skal vaere selvstaendigt fungerende. Kommissionen har kun taget hensyn til disse planer, fordi der ikke forelaa tilstraekkelige oplysninger om, hvorvidt CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende. Ifoelge Kommissionen kunne gennemgangen af det samlede forhold mellem moderselskaberne, som det fremgik af letter of intent, sammenholdt med andre oplysninger, give et bedre grundlag for at fastslaa, om CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende. Saerligt forholder det sig saaledes, at i jo hoejere grad joint venture-selskabet muligvis kan vaere et rent samarbejdsinstrument for moderselskaberne, der opererer paa vertikalt forbundne markeder, desto mere grund er der til at betvivle, at joint venture-selskabet skal vaere selvstaendigt.
64 Ifoelge den italienske regering fremgaar det af letter of intent, at joint venture-selskabet i den foreliggende sag er et middel til samordning af moderselskabernes konkurrenceadfaerd. Efter den seneste udvikling paa markedet bliver bankerne for det foerste direkte konkurrenter til forsikringsselskaberne, idet de leverer et bredt udvalg af produkter og ydelser af finansielt indhold, der i vidt omfang kan substituere forsikringsprodukter. For det andet udgoer de et velegnet distributionsnet for disse produkter. I den foreliggende sag har samordningen mellem de stiftende virksomheder saaledes en saerlig strategisk betydning med henblik paa at eliminere den potentielle konkurrence paa disse tilstoedende markeder og med henblik paa at faa eneret paa et afsaetningsled for disse produkter.
Rettens bemaerkninger
65 Artikel 3 i forordning nr. 4064/89 indeholder en definition af de fusioner, der er omfattet af forordningen. Kvalifikationen af joint venture-selskaber er reguleret i artikel 3, stk. 2, der har foelgende ordlyd i den affattelse, der var gaeldende indtil den 1. marts 1998, og som finder anvendelse paa den foreliggende sag:
»2. En transaktion, herunder oprettelse af joint venture-selskaber, der har til formaal eller til foelge at samordne fortsat uafhaengige virksomheders konkurrencemaessige adfaerd, udgoer ikke en fusion efter stk. 1, litra b).
Oprettelse af joint venture-selskaber, som paa et varigt grundlag varetager en selvstaendig erhvervsvirksomheds samtlige funktioner, og hvis stiftelse ikke bevirker en samordning af hverken de stiftende virksomheders eller disse virksomheders og joint venture-selskabets indbyrdes konkurrencemaessige adfaerd, udgoer en fusion efter stk. 1, litra b).«
66 Disse bestemmelser i artikel 3 skal fortolkes i lyset af 23. betragtning til forordning nr. 4064/89, der har foelgende ordlyd:
»(23) Begrebet fusion boer defineres paa en saadan maade, at det kun omfatter foranstaltninger, som kan bevirke en varig aendring af de deltagende virksomheders struktur; det er derfor noedvendigt fra denne forordnings anvendelsesomraade at udelukke foranstaltninger, som har til formaal eller til foelge at samordne fortsat uafhaengige virksomheders konkurrencemaessige adfaerd, idet sidstnaevnte foranstaltninger maa vurderes paa grundlag af de relevante bestemmelser i gennemfoerelsesforordningerne til traktatens artikel 85 eller 86; denne sondring boer isaer foretages, naar der oprettes joint venture-selskaber.«
67 Det foelger af ordlyden af artikel 3, at oprettelsen af et joint venture kun er omfattet af forordning nr. 4064/89, hvis det paagaeldende joint venture er selvstaendigt fungerende, og hvis oprettelsen ikke har til formaal eller til foelge at samordne de paagaeldende virksomheders konkurrencemaessige adfaerd. Hvis en af disse betingelser ikke er opfyldt, anses joint venture-selskabet for at vaere et samarbejde og ligestilles med en aftale.
68 Forordning nr. 4064/89 praeciserer imidlertid ikke, paa grundlag af hvilke kriterier det kan afgoeres, om de to betingelser kan anses for at vaere opfyldt.
69 Ved fortolkningen af betingelserne skal der foerst og fremmest tages hensyn til deres formaal, som er at afgraense forordning nr. 4064/89's anvendelsesomraade over for anvendelsesomraadet for forordning nr. 17, idet anvendelse af den ene forordning i medfoer af artikel 22, stk. 1 og 2, i forordning nr. 4064/89 udelukker anvendelse af den anden. Inden for rammerne af den tidligere affattelse af forordning nr. 4064/89, der finder anvendelse i den foreliggende sag, foerer dette til, at der skal foretages en vurdering af den oekonomiske betydning af samarbejdselementerne sammenholdt med de strukturelle aspekter.
70 I den foreliggende sag skal Retten under hensyn til parternes argumenter og sagens oplysninger efterproeve, om virksomheden CG Vita skal vaere selvstaendigt fungerende under de omstaendigheder, hvorunder den er oprettet. Spoergsmaalet skal undersoeges paa grundlag af de oplysninger, Kommissionen havde til raadighed, da beslutningen blev vedtaget.
71 I den anfaegtede beslutning konkluderes det, at CG Vita ikke skal vaere selvstaendigt fungerende, bl.a. paa grund af omfanget og den saerlige erhvervsmaessige betydning af den bistand, som paa varigt grundlag skal ydes af moderselskaberne med hensyn til produktion, administration og distribution af forsikringspolicerne (punkt 15 og 16 i den anfaegtede beslutning).
72 Det bemaerkes, at visse af de argumenter, sagsoegerne har fremfoert mod vurderingerne i den anfaegtede beslutning, bygger paa oplysninger, som ikke fremgik af letter of intent eller af driftsplanen, og som ikke var meddelt Kommissionen under dens gennemgang af den paagaeldende transaktion. Dette er saerligt tilfaeldet med hensyn til argumenterne om den tidsmaessige begraensning af moderselskabernes aktuarbistand og bistand til intern kontrol (jf. ovenfor i praemis 50). Saadanne oplysninger kan ikke tages i betragtning i forbindelse med bedoemmelsen af lovligheden af den anfaegtede beslutning, som skal foretages paa grundlag af de oplysninger, Kommissionen havde til raadighed, da beslutningen blev vedtaget.
73 For at bedoemme, hvilken betydning moderselskabernes stoette har for spoergsmaalet, om CG Vita skal anses for at skulle fungere selvstaendigt, skal der i oevrigt tages hensyn til de saerlige kendetegn ved det paagaeldende marked, og det skal undersoeges, i hvilket omfang CG Vita skal varetage de funktioner, der normalt varetages af andre virksomheder, som opererer paa det samme marked.
74 I den foreliggende sag er det paagaeldende marked i beslutningen blevet afgraenset som livsforsikringsmarkedet, ikke statisk betragtet, men ud fra en dynamisk synsvinkel, dvs. som det livsforsikringsmarked, der i vidt omfang anvender banker til distribution. Denne udvikling paa det paagaeldende marked bekraeftes i oevrigt af, at den del af praemierne for livsforsikringer, der er afsat gennem banksektoren, i perioden mellem 1991 og 1995 er steget fra 4% til 20% af indtaegterne fra livsforsikringspraemier paa nationalt niveau (beslutningens punkt 20).
75 Paa baggrund af dette kendetegn ved det paagaeldende marked har sagsoegerne gjort gaeldende, at en eksisterende virksomhed, som endnu ikke er i drift, der som CG Vita oensker at benytte en bankkoncern til distribution af sine produkter, ikke kan anses for ikke at vaere selvstaendigt fungerende, blot fordi bankkoncernen er bundet af en eksklusivbestemmelse i en begraenset periode, som i den foreliggende sag er paa fem aar. Det haevdes i oevrigt at vaere i overensstemmelse med praksis i den paagaeldende branche, at livsforsikringsselskaber af en lignende stoerrelse som GC Vita benytter sig af eksterne selskaber, saerligt med henblik paa distribution, aktuarbistand og bistand til intern kontrol, laegelig vurdering og edb-systemer.
76 Selv om der kunne gives sagsoegerne medhold heri for saa vidt angaar brugen af hver af ovennaevnte ydelser isoleret set, er det ikke tilfaeldet, naar joint venture-selskabet er afhaengigt af, at moderselskaberne leverer samtlige disse ydelser ogsaa ud over den foerste startperiode, hvor en saadan bistand kan anses for at vaere berettiget med henblik paa at goere det muligt for joint venture-selskabet at komme ind paa markedet.
77 I den foreliggende sag maa det imidlertid konstateres, at joint venture-selskabet skal goeres funktionsdygtigt ved, at de stiftende virksomheder leverer naesten alle ydelser, der har forbindelse med produktion, administration og salg af forsikringspolicer. Saerligt vil CG Vita ifoelge driftsplanen i det mindste de foerste fem driftsaar ikke vaere i stand til selvstaendigt at administrere forretningsgangene i forbindelse med produktionen og administrationen af forsikringspolicer. Generali skal medvirke i bogholderi, udstedelse af forsikringspolicer, opgoerelser, beregning af regnskabsreserver, teknisk-administrativ behandling af forsikringsbestanden og endelig den interne kontrol i joint venture-selskabet. Unicredito skal stille de strukturer og edb-ydelser til raadighed for GC Vita, som er noedvendige for at saelge forsikringsprodukter, med henblik paa at kanalisere pengestroemmene. Selv om letter of intent indeholder en teoretisk mulighed for, at joint venture-selskabet kan benytte andre distributionskanaler, omtaler driftsplanen udelukkende filialnettet under Unicredito-koncernen.
78 Ifoelge de dokumenter, der er fremlagt i sagen, og som Kommissionen havde til sin raadighed ved vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, var moderselskabernes medvirken endvidere ikke tidsmaessigt begraenset. Kun eksklusivklausulen, der var paalagt Unicredito med hensyn til distribution af CG Vita's produkter, var begraenset til en periode paa fem aar. Sagsoegerne har for foerste gang over for Retten (i replikken) oplyst, at moderselskabernes medvirken i produktionen og administrationen i CG Vita skulle vaere begraenset til de tre foerste driftsaar.
79 Herefter findes Kommissionen med rette i den anfaegtede beslutning at have kunnet fastslaa, at de oplysninger, den havde til sin raadighed, ikke gav grundlag for med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed at konkludere, at joint venture-selskabet faktisk skulle vaere selvstaendigt fungerende.
80 Anbringendet om, at Kommissionen har udsat sagsoegerne for forskelsbehandling, kan herefter ikke tages til foelge. Den foreliggende sag adskiller sig fra Kommissionens tidligere beslutninger, som sagsoegerne har paaberaabt sig, navnlig med hensyn til omfanget af den bistand, CG Vita skal modtage fra moderselskaberne paa alle stadier af sin virksomhed, og med hensyn til bistandens varighed, som, da beslutningen blev vedtaget, ikke var begraenset til en normal startfase.
81 Endvidere kunne Kommissionen med rette konstatere, at da der ikke forelaa oplysninger, der kunne godtgoere, at CG Vita i tilstraekkeligt omfang skulle vaere selvstaendigt fungerende, bekraeftede omstaendighederne ved stiftelsen af dette joint venture-selskab selskabets manglende selvstaendighed.
82 Det er i denne henseende tilstraekkeligt at bemaerke, at det i letter of intent klart anfoeres, at stiftelsen af CG Vita er et led i et mere omfattende samarbejde mellem de to moderselskaber, selv om det samarbejdsprojekt, der tages sigte paa i dokumentet, som anfoert af sagsoegerne, ikke er praecist og detaljeret. Samarbejdsprojektet naevnes udtrykkeligt i letter of intent (jf. ovenfor i praemis 9 og 14-18). Der omtales bl.a. en forpligtelse for de to moderselskaber til fortrinsvis at benytte hinandens tjenester, en forpligtelse for Unicredito til at undlade at koebe andele i andre forsikringsselskaber og en forpligtelse for Generali til at undlade at indgaa lignende samarbejdsaftaler og/eller aftaler om kapitalandele med andre pengeinstitutter. Mere generelt naevnes parternes oenske om »at foretage en indbyrdes integration af deres virksomhed inden for rammerne af og med tilfoersel af deres kompetenceomraader«, uden dog at planlaegge en saadan integration i form af en fusion af de to moderselskaber.
83 Da CG Vita ikke skal vaere selvstaendigt fungerende, kan selskabet herefter ikke anses for at have karakter af en fusion. Det er derfor ikke noedvendigt at foretage en gennemgang af de aspekter af samarbejdet mellem de paagaeldende virksomheder, der er omhandlet i artikel 3, stk. 2, foerste afsnit, i forordning nr. 4064/89, som affattet inden aendringen ved forordning nr. 1310/97.
84 Det foerste anbringende maa derfor forkastes.
Andet anbringende: tilsidesaettelse af sagsoegernes ret til at blive hoert
Parternes argumenter
85 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har undladt at informere dem om, at den fandt det saerdeles tvivlsomt, at CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende, efter at den havde modtaget deres besvarelse af den foerste begaering om oplysninger. Da Kommissionen undlod at anmode om yderligere forklaringer, f.eks. i forbindelse med den anden begaering om oplysninger af 6. marts 1996 eller under det uformelle moede den 13. marts 1996, bibragte den virksomhederne den overbevisning, at deres besvarelse var fyldestgoerende. Virksomhederne fik derfor ikke lejlighed til at fremfoere deres opfattelse af omfanget og varigheden af deres bistand til CG Vita og eventuelt aendre deres aftale.
86 Kommissionen har anfoert, at den i tilstraekkeligt omfang har oplyst sagsoegerne om sin tvivl om, hvorvidt den paagaeldende transaktion var en fusion, i sin foerste formelle begaering om oplysninger af 23. februar 1996. Sagsoegerne kunne saaledes have varetaget deres interesser ved at fremlaegge alle relevante oplysninger i deres besvarelse af den foerste begaering om oplysninger eller under moedet den 13. marts 1996, hvor tjenestemaendene i Kommissionens task force for fusionskontrol meddelte dem, at Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato ligeledes havde tilkendegivet, at det maatte anses for tvivlsomt, om joint venture-selskabet havde karakter af en fusion.
Rettens bemaerkninger
87 Forordning nr. 4064/89 indroemmer i artikel 18 udtrykkeligt de beroerte virksomheder - herunder anmeldende virksomheder - en ret til at blive hoert, inden der bliver truffet en raekke naermere angivne beslutninger. Heri naevnes ikke beslutninger, hvori det i medfoer af artikel 6, stk. 1, litra a), fastslaas, at den anmeldte transaktion ikke er omfattet af forordning nr. 4064/89, som i den foreliggende sag.
88 Retten til kontradiktion er imidlertid et grundlaeggende princip i faellesskabsretten (jf. Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7, og Rettens dom af 19.6.1997, sag T-260/94, Air Inter mod Kommissionen, Sml. II, s. 997, praemis 59), og der skal derfor indroemmes ret til kontradiktion, inden der traeffes en beslutning, der kan vaere bebyrdende for de paagaeldende virksomheder. I overensstemmelse med dette princip bestemmes det i oevrigt i artikel 11 i forordning nr. 4064/89, at Kommissionen i en begaering om oplysninger bl.a. skal angive formaalet med begaeringen. Endvidere anfoeres det i ottende betragtning til forordning nr. 3384/94, at Kommissionen efter anmeldelsen af en fusion skal »holde sig i snaever kontakt med disse parter i den udstraekning, det er noedvendigt for at droefte eventuelle praktiske eller retlige problemer, som den bliver opmaerksom paa ved sin foerste gennemgang af sagen, og for om muligt at loese saadanne problemer i faelles forstaaelse«.
89 I den foreliggende sag har Kommissionen i sin foerste begaering om oplysninger klart understreget, at den skulle have mere omfattende oplysninger om, hvorvidt CG Vita skulle fungere selvstaendigt, for at den kunne anse selskabet for at vaere et selvstaendigt fungerende joint venture (jf. ovenfor i praemis 21).
90 Kommissionen findes derfor under den administrative procedure i tilstraekkeligt omfang at have henledt sagsoegernes opmaerksomhed paa vanskelighederne i forbindelse med denne kvalifikation. Det findes ikke noedvendigt at undersoege, om Kommissionen - som den selv har antydet, men i strid med, hvad sagsoegerne har gjort gaeldende - gentog sin tvivl om, hvorvidt CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende, under det uformelle moede den 13. marts 1996.
91 I henhold til forordning nr. 3384/94 (artikel 3 og tredje betragtning) havde de anmeldende parter endvidere pligt til at give Kommissionen korrekte og fuldstaendige oplysninger om alle forhold og omstaendigheder af betydning for Kommissionens beslutning om den anmeldte fusion.
92 Paa baggrund af denne forpligtelse kan de krav, der stilles til indroemmelse af ret til kontradiktion, ikke anses for at indebaere en forpligtelse for Kommissionen til at gentage sin begaering, hvis der er givet en utilstraekkelig besvarelse af en begaering om oplysninger.
93 Det andet anbringende maa derfor forkastes.
Det tredje anbringende: manglende eller utilstraekkelig begrundelse
Parternes argumenter
94 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har begrundet den anfaegtede beslutning, idet den blot har erklaeret, at »de oplysninger og beviser, Kommissionen har til sin raadighed, ikke giver grundlag for med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed at konkludere, at joint venture-selskabet faktisk og i tilstraekkeligt omfang skal fungere selvstaendigt« (punkt 13). Naar begrundelsen er mangelfuld, skyldes det, at Kommissionens undersoegelse har vaeret utilstraekkelig.
95 Ifoelge Kommissionen er begrundelsen i den anfaegtede beslutning i overensstemmelse med traktatens artikel 190. I den foreliggende sag er det paa grund af de oplysninger, sagsoegerne er fremkommet med under den administrative procedure, at Kommissionen ikke med tilstraekkelig sandsynlighed har kunnet fastslaa, at joint venture-selskabet skulle vaere selvstaendigt fungerende.
96 Den Italienske Republik har anfoert, at Kommissionen i den anfaegtede beslutning har foretaget en endelig og tilstraekkeligt begrundet vurdering af den paagaeldende transaktion paa grundlag af de i oevrigt tilstraekkelige oplysninger, den havde indhentet.
Rettens bemaerkninger
97 Da den foreliggende sag drejer sig om forhaandskontrol af en transaktion, som i sagens natur endnu ikke var blevet gennemfoert, kunne Kommissionen kun undersoege, om virksomheden CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende, paa grundlag af de oplysninger, sagsoegerne havde givet den. Efterproevelsen af, om den anfaegtede beslutning indeholder en tilstraekkelig begrundelse, maa derfor foretages under hensyn til de oplysninger og dokumenter, Kommissionen havde til raadighed ved beslutningens vedtagelse.
98 Det fremgaar klart af punkt 17 i den anfaegtede beslutning, at Kommissionens bedoemmelse af, hvorvidt CG Vita skulle vaere selvstaendigt fungerende, byggede paa en gennemgang af omfanget og varigheden af den bistand, moderselskaberne skulle yde joint venture-selskabet, paa grundlag af de oplysninger og dokumenter, der indgik i sagen, og som sagsoegerne var fremkommet med (jf. ovenfor i praemis 24). Paa grundlag af denne gennemgang, der er beskrevet i den anfaegtede beslutning, fandt Kommissionen, at det ikke var muligt med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed at fastslaa, at joint venture-selskabet i tilstraekkeligt omfang skulle fungere selvstaendigt. Den anfaegtede beslutning findes derfor at maatte anses for at vaere tilstraekkeligt begrundet.
99 Det tredje anbringende maa derfor forkastes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
100 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegte har nedlagt paastand herom, og sagsoegerne har tabt sagen, skal de tilpligtes at betale sagens omkostninger. Intervenienten skal baere sine egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Foerste Udvidede Afdeling)
1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.
2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger.
3) Intervenienten baerer sine egne omkostninger.