CELEX: 62004CJ0414
Forordning (EF) nr. 1228/2003
betingelserne for netadgang i forbindelse med grænseoverskridende elektricitetsudveksling
forordning (EF) nr. 1223/2004
midlertidige undtagelser for Slovenien
hjemmel

1       Europa-Parlamentet har nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 1223/2004 af 28. juni 2004 om ændring
af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1228/2003 med hensyn til datoen for anvendelse af visse bestemmelser
i Slovenien (EUT L  233, s.   3, herefter »den anfægtede forordning«).
2       Traktaten vedrørende ti nye medlemsstaters tiltrædelse af Den Europæiske Union, herunder Republikken Slovenien, blev undertegnet
den 16. april 2003 (EUT 2003 L 236, s. 17 herefter »tiltrædelsestraktaten«). Som det fremgår af traktatens artikel 1, stk. 2,
er vilkårene for optagelsen og de af optagelsen nødvendiggjorte tilpasninger af de traktater, som danner grundlag for Unionen,
indeholdt i den akt, der er knyttet til denne traktat, og som udgør en integrerende del af denne (herefter »tiltrædelsesakten
af 2003«).
3       Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1228/2003 af 26. juni 2003 om betingelserne for netadgang i forbindelse
med grænseoverskridende elektricitetsudveksling (EUT L 176, s. 1) er udstedt på grundlag af artikel 95 EF.
4       Med henblik på midlertidigt at udsætte anvendelsen af visse af bestemmelserne i forordning nr. 1228/2003 over for Republikken
Slovenien vedtog Rådet for Den Europæiske Union forordningen. Denne forordning blev vedtaget på grundlag af artikel 57 i tiltrædelsesakten
af 2003.
5       Parlamentet har til støtte for påstanden gjort gældende, dels at den anfægtede forordning ikke gyldigt kunne vedtages med
hjemmel i den nævnte artikel 57, dels at forordningen ikke overholder den i artikel 253 EF foreskrevne begrundelsespligt.
6       Ved kendelser afsagt af Domstolens præsident den 21. december 2004 og den 9. marts 2005 har Kommissionen for De Europæiske
Fællesskaber, Republikken Estland samt Republikken Polen fået tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for – hvad
angår Kommissionen – henholdsvis Europa-Parlamentets og – hvad angår Republikken Estland og Republikken Polen – Rådets påstande.

Retsforskrifter

Tiltrædelsestraktaten af 2003
7       Artikel 2, stk. 2 og 3, i tiltrædelsestraktaten af 2003 har følgende ordlyd:
»2. Denne traktat træder i kraft den 1. maj 2004 […].
3. Uanset stk. 2 kan Unionens institutioner inden tiltrædelsen vedtage de foranstaltninger, der er omhandlet i artikel 6,
stk. 2, andet afsnit, artikel 6, stk. 6, andet afsnit […], artikel 38, 39, 41, 42, 55, 56 og 57 i tiltrædelsesakten, bilag
III-XIV til denne akt […]. Disse foranstaltninger træder i kraft med forbehold af denne traktats ikrafttræden og da på datoen
herfor.«
8       Artikel 20 i tiltrædelsesakten af 2003 bestemmer følgende:
»De retsakter, der opregnes i listen i bilag II til denne akt, tilpasses som anført i nævnte bilag.«
9       Tiltrædelsesaktens artikel 21 bestemmer følgende:
»De af tiltrædelsen nødvendiggjorte tilpasninger i de retsakter, der opregnes i listen i bilag III til denne akt, fastsættes
i overensstemmelse med de i nævnte bilag fastsatte retningslinjer og efter den procedure og på de vilkår, der er fastsat i
artikel 57.«
10     Tiltrædelsesaktens artikel 24 har følgende ordlyd:
»De foranstaltninger, der opregnes i bilag V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XII, XIII og XIV til denne akt, gælder for de nye
medlemsstater på betingelserne i de nævnte bilag.«
11     Artikel 55 i tiltrædelsesakten af 2003 bestemmer følgende:
»Efter behørig begrundet anmodning fra en af de nye medlemsstater kan Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag
af Kommissionen, inden den 1. maj 2004 træffe foranstaltninger vedrørende midlertidige undtagelser fra institutionernes retsakter,
som er vedtaget mellem den 1. november 2002 og datoen for undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten.«
12     Aktens artikel 57 har følgende ordlyd:
»1. De fornødne tilpasninger af institutionernes retsakter fra før tiltrædelsen, som ikke er indeholdt i denne akt eller bilagene
hertil, foretages efter proceduren i stk. 2. Disse tilpasninger træder i kraft ved tiltrædelsen.
2. Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen, eller Kommissionen, alt efter om de oprindelige
tekster er blevet vedtaget af den ene eller den anden af disse to institutioner, udfærdiger med henblik herpå de nødvendige
tekster.«
13     Det skal indledningsvis præciseres, at selv om det er korrekt, at de tilpasninger, der skal foretages i henhold til artikel
57, ifølge den franske version af denne bestemmelse skal foretages »inden tiltrædelsen«, kan der alligevel ikke herske tvivl
om, at denne tidsmæssige begrænsning, hvilket også fremgår af alle de øvrige sproglige versioner, ikke vedrører muligheden
for at anvende artikel 57, men datoen for vedtagelsen af de akter, der skal tilpasses (jf. herom vedrørende den identiske
bestemmelse i akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse
og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union (EFT 1994 C 241, s. 21, herefter »tiltrædelsesakten
af 1994«), Domstolens dom af 2.10.1997, sag C-259/95, Parlamentet mod Rådet (Sml. I, s. 5303, præmis 12-22)).
14     Ved en brevveksling, som er knyttet til slutakten til tiltrædelsestraktaten af 2003, nåede Den Europæiske Union og de nye
medlemsstater til enighed om en »Informations- og konsultationsprocedure for vedtagelse af visse afgørelser og andre foranstaltninger,
der skal træffes forud for tiltrædelsen« (herefter »informations- og konsultationsproceduren«), som navnlig bestemmer følgende:
»1.      For at sikre […] de »tiltrædende stater« passende information, bringes ethvert forslag, enhver meddelelse, enhver henstilling
eller ethvert initiativ, som kan føre til afgørelser truffet af Den Europæiske Unions institutioner eller organer, til de
tiltrædende staters kundskab efter at være blevet fremsendt til Rådet.
2.      Konsultationer finder sted på begrundet anmodning fra en tiltrædende stat, som udtrykkeligt gør rede for sine interesser som
fremtidigt medlem af Unionen og fremsætter sine bemærkninger.
[…]
4.      Konsultationer finder sted i et interimsudvalg bestående af repræsentanter for Unionen og de tiltrædende stater.
[…]
8.      Såfremt der efter konsultationerne stadig skulle bestå alvorlige vanskeligheder, vil spørgsmålet kunne behandles på ministerplan
på en tiltrædende stats anmodning.
[…]«

Forordning nr. 1228/2003
15     Forordning nr. 1228/2003 har, som det fremgår af forordningens artikel 1, til formål at opstille fair regler for den grænseoverskridende
handel med elektricitet og dermed at øge konkurrencen på det indre marked for elektricitet under hensyntagen til særlige forhold
på de nationale og regionale markeder.
16     Samme forordnings artikel 6, stk. 1, har følgende ordlyd:
»Problemer med kapacitetsbegrænsninger i nettet skal behandles med markedsbaserede løsninger, der udelukker forskelsbehandling
og giver de berørte markedsdeltagere og transmissionssystemoperatører effektive økonomiske signaler. Problemer med kapacitetsbegrænsninger
i nettet skal fortrinsvis løses ved hjælp af ikke-transaktionsbaserede metoder, dvs. metoder, der ikke indebærer et valg mellem
de enkelte markedsdeltageres kontrakter.«
17     I henhold til ordlyden af artikel 2, stk. 2, litra c), i forordningen defineres »kapacitetsbegrænsninger« som »en situation,
hvor en samkøringslinje, der forbinder nationale transmissionsnet, på grund af kapacitetsmangel i samkøringslinjerne og/eller
de pågældende nationale transmissionssystemer ikke har plads til alle de fysiske strømme, som den internationale handel, der
ønskes af markedsdeltagere, fører med sig«.
18     Med overskriften »Retningslinjer for administration og fordeling af ledig overførselskapacitet på samkøringslinjerne mellem
nationale systemer«, der er bilagt forordningen, anføres følgende under overskriften »Almindelige bestemmelser«:
»1.       De metoder til håndtering af kapacitetsbegrænsninger, som medlemsstaterne indfører, skal behandle kortvarige kapacitetsbegrænsninger
på en markedsbaseret økonomisk effektiv måde og samtidig give signaler eller incitamenter til effektiv investering i net og
produktion på de rigtige steder.
2.       Transmissionssystemoperatørerne […] eller, hvor det er relevant, medlemsstaterne bør opstille gennemsigtige standarder, der
udelukker forskelsbehandling og beskriver, efter hvilke metoder de vil håndtere kapacitetsbegrænsninger, og under hvilke omstændigheder.
Disse standarder skal sammen med sikkerhedsstandarderne beskrives i åbne dokumenter, der er offentligt tilgængelige.
3.      Forskellig behandling af de forskellige typer grænseoverskridende transaktioner, hvad enten det drejer sig om fysiske, bilaterale
kontrakter eller udbud på organiserede markeder i udlandet, skal holdes på et minimum, når reglerne for særlige metoder til
håndtering af kapacitetsbegrænsninger udarbejdes. Metoderne for fordeling af knap transmissionskapacitet skal være gennemsigtige.
Det skal være påvist, at forskelle i behandlingen af transaktionerne hverken kan forvride eller hæmme konkurrenceudviklingen.
4.      Prissignaler, der skyldes systemer til håndtering af kapacitetsbegrænsninger, skal være retningsgivende.
[…]«
19     Ifølge forordningens artikel 15 anvendes den fra den 1. juli 2004.

Den anfægtede forordning
20     Efter i forbindelse med informations- og konsultationsproceduren at have fået kendskab til Kommissionens forslag, på grundlag
af hvilket forordning nr. 1228/2003 blev vedtaget, og under henvisning til artikel 57 i tiltrædelsesakten af 2003, indgav
Republikken Slovenien ved skrivelse af 23. juni 2003 en anmodning til Kommissionen om at få tildelt en overgangsperiode indtil
den 1. juli 2007 i forbindelse med anvendelsen af bestemmelserne i denne fremtidige forordning. Denne forordning blev vedtaget
den 26. juni 2003.
21     Efter afslutningen af de bilaterale drøftelser mellem Kommissionen og Republikken Slovenien afgav sidstnævnte til Kommissionen
den 19. november 2003 en yderligere tydeliggørelse af begrundelsen for anmodningen om den ovennævnte overgangsperiode.
22     Det var under disse omstændigheder, at Kommissionen den 27. april 2004 udarbejdede et forslag til forordning, som havde til
formål midlertidigt at udsætte anvendelsen af visse bestemmelser i forordning nr. 1228/2003 for så vidt angår Republikken
Slovenien (KOM/2004/309 endelig udg.) Forslaget havde grundlag i artikel 95 EF.
23     Selv om den anfægtede forordning i det væsentlige gengiver ordlyden af det nævnte forslag, blev den vedtaget af Rådet den
28. juni 2004 på grundlag af artikel 57 i tiltrædelsesakten af 2003.
24     Parlamentet blev underrettet om denne vedtagelse af Rådets generalsekretær ved skrivelse af 9. juli 2004, idet det blev præciseret,
at »[henset] til forbindelsen mellem tiltrædelsestraktaten og [dette] forslag […] og henset til nødvendigheden af at vedtage
[denne] retsakt i tide, og under alle omstændigheder inden den 1. juli 2004, […] datoen for anvendelse af forordning nr. 1228/2003,
har Rådet besluttet at anvende artikel 57 i [tiltrædelsesakten af 2003] som hjemmel […], der ikke kræver Europa-Parlamentets
deltagelse i lovgivningsproceduren«.
25     Ved artikel 1 i den anfægtede forordning indsættes der i artikel 15 i forordning nr. 1228/2003 et nyt stykke med følgende
ordlyd:
»Hvad angår samkøringslinjer mellem Slovenien og dets nabomedlemsstater anvendes artikel 6, stk. 1, samt punkt 1-4 i kapitlet
»Almindelige bestemmelser« i bilaget fra den 1. juli 2007. Nærværende stykke gælder alene den del af samkøringslinjernes kapacitet,
som fordeles af den slovenske transmissionssystemoperatør, og kun i det omfang, hvor denne kapacitet ikke overstiger halvdelen
af den samlede ledige kapacitet.
26     Følgende præciseres i femte, sjette og syvende betragtning til den anfægtede forordning:
»(5)      Slovenien har godtgjort, at uden en overgangsperiode vil visse energiintensive slovenske erhvervssektorer blive påvirket negativt
af højere priser for elektricitet importeret fra Østrig og visse elproducenter af lavere indtægter fra eksportsalg til Italien.
Denne situation ville lægge hindringer i vejen for de berørte erhvervssektorers indsats med hensyn til omstrukturering og
opfyldelse af Fællesskabets gældende lovgivning om elproduktion.
(6)      Sloveniens begrundelse berettiger til en undtagelsesbestemmelse. Da samkøringskapaciteten i de to berørte samkøringslinjer
er lav, og da situationen sandsynligvis ikke vil ændres inden den 1. juli 2007, vil påvirkningen af det indre marked af en
sådan undtagelsesbestemmelse i praksis være meget lille.
(7)      Undtagelsesbestemmelsen bør være begrænset til det strengt nødvendige i lyset af den slovenske anmodning. Den bør derfor kun
omfatte den del af samkøringslinjerne, som fordeles af den slovenske transmissionssystemoperatør, og den gælder kun i det
omfang, hvor denne kapacitet ikke overstiger halvdelen af den samlede ledige kapacitet.«

Om søgsmålet
27     Parlamentet har fremført to anbringender til støtte for sit søgsmål, der for det første vedrører en urigtig hjemmel for den
anfægtede forordning, for det andet en overtrædelse af begrundelsespligten.

Det første anbringende
28     Parlamentet har med det første anbringende gjort gældende, at den anfægtede forordning, hvorved der indføres overgangsundtagelser
med hensyn til anvendelsen af forordning nr. 1228/2003, ikke gyldigt kunne vedtages med hjemmel i artikel 57 i tiltrædelsesakten
af 2003, og at den burde have været vedtaget efter den almindelige lovgivningsprocedure fastsat i EF-traktaten, det vil i
det foreliggende tilfælde sige på grundlag af artikel 95 EF, som udgjorde hjemmelen ved vedtagelsen af forordning nr. 1228/2003.
Den nævnte artikel 57 tillader således kun tilpasninger, der gør det muligt fuldt ud at anvende institutionernes retsakter
over for de tiltrædende medlemsstater, og ikke en indrømmelse af midlertidige undtagelser herfra.
29     I den forbindelse skal det – som anført af Parlamentet – bemærkes, at det følger af ordlyden af artikel 57 i tiltrædelsesakten
af 2003, at der efter denne bestemmelse kan træffes »tilpasninger«, som er »fornødne« på grund af tiltrædelsen, men som ikke
er blevet fastsat i tiltrædelsesakten eller bilagene hertil.
30     Som Kommissionen med føje har gjort gældende, følger det af artikel 20 og 21 i tiltrædelsesakten af 2003, som tilsammen udgør
afsnit I med overskriften »Tilpasning af institutionernes retsakter«, i tredje del af akten med overskriften »Permanente bestemmelser«,
at de »tilpasninger«, der henvises til i de nævnte artikler, i princippet svarer til de ændringer, som er nødvendige for at
sikre, at institutionernes retsakter fuldt ud anvendes over for de nye medlemsstater, og som ud fra dette synspunkt er bestemt
til varigt at supplere de nævnte retsakter.
31     Sådanne »tilpasninger« omfatter derimod normalt ikke de midlertidige undtagelser for anvendelsen af fællesskabsretsakter,
som er genstand for artikel 24 i tiltrædelsesakten af 2003, der er indeholdt i afsnit I med overskriften »Overgangsforanstaltninger«
i fjerde del af akten med overskriften »Midlertidige bestemmelser«.
32     Der er imidlertid ikke noget grundlag for at antage, at begrebet »tilpasninger« burde have en anden betydning, alt efter om
det anvendes i forbindelse med artikel 20 og 21 i tiltrædelsesakten af 2003 eller artikel 57 i samme akt. Der henvises i øvrigt
i selve artikel 21 til bestemmelserne i artikel 57 med hensyn til de retningslinier og den procedure, hvorefter de tilpasninger,
den vedrører, skal fastsættes, hvorimod artikel 57, som henviser til de tilpasninger, »som ikke er indeholdt i tiltrædelsesakten
eller bilagene hertil«, tyder på, at de tilpasninger, som skal foretages på grundlag af denne bestemmelse, er af samme art
som dem, navnlig artikel 20 og 21 i akten regulerer.
33     Endvidere udgør indrømmelsen af midlertidige undtagelser med henblik på en snarlig tiltrædelse – som med føje anført af Parlamentet
og Kommissionen – den særlige genstand for en anden bestemmelse i tiltrædelsesakten af 2003, nemlig artikel 55, og det kan
i den forbindelse vanskeligt antages, at de kontraherende parter har villet fastsætte to forskellige bestemmelser, som kan
sikre vedtagelsen af en og samme retsakt.
34     Dette gælder så meget desto mere, som artikel 55 underkaster indrømmelsen af sådanne midlertidige undtagelser betingelser,
som er betydeligt strengere end dem, som er fastsat i artikel 57 for vedtagelsen af tilpasningsforanstaltninger. Dels tillader
artikel 55 således kun undtagelser, for så vidt som de angår fællesskabsretsakter, der er vedtaget mellem den 1. november
2002 (tidspunktet for afslutning af tiltrædelsesforhandlingerne) og den 16. april 2003 (datoen for undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten
af 2003). Dels er en sådan indrømmelse underlagt et krav om enstemmighed i Rådet.
35     Det følger af det anførte, at de foranstaltninger, som kan vedtages på grundlag af artikel 57 i tiltrædelsesakten af 2003,
i princippet kun kan bestå i at foretage tilpasninger med udelukkelse af andre ændringer overhovedet for at gøre fællesskabsretsakter
fra tiden før anvendelige i de nye medlemsstater (jf. analogt vedrørende den identiske bestemmelse i tiltrædelsesakten af
1994, dommen i sagen Parlamentet mod Rådet, præmis 14 og 19), og især de midlertidige undtagelser.
36     Det følger heraf, at midlertidige undtagelser, som f.eks. dem, der indføres ved den anfægtede forordning til fordel for Republikken
Slovenien, hvis eneste genstand og formål er midlertidigt at udsætte den effektive anvendelse af fællesskabsretsakten over
for en ny medlemsstat, ikke kan betragtes som »tilpasninger« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i tiltrædelsesaktens
artikel 57.
37     Den omstændighed, at et vist antal retsakter, der indfører undtagelser, som f.eks. dem, der er fastsat i den anfægtede forordning,
er vedtaget på grundlag af bestemmelsen i tiltrædelsesakten af 1994, og som svarer til artikel 57 i tiltrædelsesakten af 2003,
kan ikke – i modsætning til, hvad Rådet og den polske regering har hævdet – have nogen betydning for rækkevidden af denne
bestemmelse. Det bemærkes således, at ifølge fast retspraksis kan en praksis i Rådet ikke ændre EF-traktatens bestemmelser
og kan således ikke have en præcedensvirkning, der binder Fællesskabets institutioner med hensyn til spørgsmålet om, hvad
der er rette hjemmel (jf. bl.a. Domstolens dom af 12.11.1996, sag C-84/94, Det Forenede Kongerige mod Rådet, Sml. I, s. 5755,
præmis 19).
38     Det fremgår af det ovenfor anførte – for så vidt angår de fællesskabsretsakter, der er vedtaget efter undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten
af 2003 – at denne traktat og tiltrædelsesakten af 2003 ikke indeholder almindelige bestemmelser, som gør det muligt at vedtage
overgangsundtagelser til fordel for nye medlemsstater, og at aktens artikel 57 i princippet ikke kan anvendes til dette formål.
39     I modsætning til det af Rådet hævdede, følger der dog ikke et retligt tomrum heraf. Når tiltrædelsestraktaten af 2003 er undertegnet,
og med forbehold af anvendelsen af de i traktaten fastsatte særlige fremgangsmåder med henblik på at træffe visse midlertidige
foranstaltninger, som f.eks. dem, der indføres ved artikel 41 og 42 i tiltrædelsestraktaten af 2003, er der således i princippet
ikke noget til hinder for, at fællesskabsretsakter, der er vedtaget efter undertegnelsen og inden ikrafttræden af tiltrædelsestraktaten,
og som indeholder midlertidige undtagelser til fordel for en fremtidig tiltrædende stat, vedtages direkte på grundlag af EF-traktatens
bestemmelser.
40     Sådanne undtagelsesbestemmelser, som således kun kan anvendes med forbehold af og efter den faktiske ikrafttræden af tiltrædelsestraktaten,
kan, i modsætning til det af Rådet hævdede, ikke være i strid med hverken artikel 249, stk. 2 og 3, EF og artikel 299 EF,
hvorefter de af institutionerne vedtagne retsakter finder anvendelse på medlemsstaterne, eller artikel 2, stk. 2 og 3, i tiltrædelsestraktaten
af 2003.
41     Dels finder sådanne særlige bestemmelser – ligesom de øvrige retsakter, hvori de er indeholdt, og/eller hvorfra de udgør en
undtagelse – først anvendelse på tiltrædende stater fra den dato, hvor tiltrædelsen bliver effektiv, dvs. den dato, hvor staterne
opnår egenskab af medlemsstat.
42     Dels foregriber den omstændighed, at det i artikel 2, stk. 2, i tiltrædelsestraktaten af 2003 er fastsat, at traktaten først
træder i kraft den 1. maj 2004, og at det i artikel 2, stk. 3, er bestemt, at visse bestemmelser, som en fravigelse af dette
princip, kan anvendes tidligere, ikke muligheden for i retsakter, som ikke vedtages med grundlag i denne traktat, men i henhold
til selve EF-traktaten, at fastsætte de betingelser, hvorunder sådanne retsakter, som vedtages i tiden mellem undertegnelsen
af tiltrædelsestraktaten og dens ikrafttræden, skal anvendes over for fremtidige medlemsstater, når tiltrædelsen bliver effektiv.
43     Derimod må det bemærkes, at for de retsakter, der således skal vedtages i løbet af den periode, der forløber mellem datoen
for undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten og den dato, tiltrædelsen får virkning, var institutionerne fuldt ud underrettet
om, at de nye medlemsstaters tiltrædelse var umiddelbart forestående, mens disse havde fået mulighed for om nødvendigt at
gøre deres interesser gældende, navnlig gennem informations- og konsultationsproceduren (jf. i denne retning dom af 16.2.1982,
forenede sager 39/81, 43/81, 85/81, og 88/81, Halyvourgiki og Helleniki Halyvourgia mod Kommissionen, Sml. s. 593, præmis
10).
44     Det er derfor i princippet inden for rammerne af denne procedure, ligesom ved anvendelsen af deres observatørstatus i Rådet,
og til fordel for mulighederne for dialog og samarbejde, som disse specifikke mekanismer åbner mulighed for, at de fremtidige
medlemsstater – når de er blevet oplyst om den fremtidige vedtagelse af nye fællesskabsretsakter – kan gøre gældende, at de
har en interesse i at opnå nødvendige overgangsundtagelser, f.eks. henset til, at det er umuligt for dem at sikre den umiddelbare
anvendelse af disse retsakter på tidspunktet for tiltrædelsen eller på grund af betydelige socioøkonomiske problemer, som
en sådan anvendelse vil kunne medføre.
45     Det er i kraft af sådanne mekanismer, at de således hævdede særlige interesser på behørig måde bl.a. vil kunne opvejes mod
Fællesskabets almene interesse, samt at betragtningerne vedrørende ligebehandlingsprincippet, loyalitetsforpligtelsen og solidaritetsprincippet
mellem de nuværende og fremtidige medlemsstater, som den polske regering har fremført, i givet fald vil spille en rolle.
46     Tilstedeværelsen af disse specifikke mekanismer, som er særegne for den iværksatte tiltrædelsesproces, bekræfter derfor, at
det i princippet er gennem den almindelige lovgivningsprocedure fastsat i traktaten, og ikke inden for rammerne af den særlige
fremgangsmåde fastsat i artikel 57 i tiltrædelsesakten af 2003, at en retsakt som den anfægtede forordning burde have været
vedtaget.
47     Der kan heller ikke støttes ret på det argument, som Rådet udleder af uopsætteligheden i at måtte vedtage den anfægtede forordning
på grundlag af nævnte artikel 57, inden forordning nr. 1228/2003 var trådt i kraft, og hvorfra der indrømmedes en undtagelse,
snarere end at følge proceduren med fælles beslutningstagen, som kræver en meget længere tidsfrist, for at undgå at skabe
retsusikkerhed, og at de legitime interesser hos de erhvervsdrivende på det slovenske elektricitetsmarked vil kunne lide skade
derved.
48     På den ene side – således som det er understreget i denne doms præmis 42-44 – når Fællesskabet påtænker at vedtage en retsakt
i løbet af den periode, der forløber mellem datoen for undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten af 2003 og dens ikrafttræden,
kan informations- og konsultationsproceduren føre til indrømmelse af eventuelle overgangsundtagelser til en tiltrædende stat
med hensyn til anvendelsen af bestemmelserne i den retsakt, som påtænkes vedtaget.
49     Ingen af sagens parter har i øvrigt fremlagt oplysninger vedrørende dette forhold, som gør det muligt at antage, at den nævnte
informations- og konsultationsprocedure ikke er blevet fulgt forskriftsmæssigt, og at den slovenske regering ikke har været
i stand til at godtgøre sin interesse med hensyn til det forslag til forordning, som har ført til vedtagelsen af forordning
nr. 1228/2003, i overensstemmelse med det i denne procedure fastsatte (jf. analogt dommen i sagen Halyvourgiki Helleniki Halyvourgia
mod Kommissionen, præmis 15).
50     På den anden side – og som Parlamentet har anført – har Rådet, når det har fået forelagt et forslag fra Kommissionen, i givet
fald mulighed for at gøre Parlamentet opmærksom på uopsætteligheden i at vedtage en bestemt retsakt. Proceduren med fælles
beslutningstagen i artikel 251 EF udelukker således ikke, at der relativt hurtigt kan vedtages en lovtekst, især hvor der
ikke foreligger betydelige divergerende synspunkter mellem Parlamentet og Rådet.
51     Med hensyn til den retsusikkerhed, som eventuelt kan følge af udløbet af den frist, som er forbundet med selve den normale
lovgivningsprocedure, vil den kun kunne afhjælpes – som Kommissionen med føje har gjort gældende – ved indrømmelsen af en
eventuel virkning med tilbagevirkende kraft af den ønskede overgangsundtagelse, hvis denne besluttes.
52     Det følger i denne forbindelse af Domstolens praksis, at selv om retssikkerhedsprincippet i almindelighed er til hinder for,
at en fællesskabsretsakt tillægges gyldighed fra et tidspunkt, der ligger før aktens offentliggørelse, kan dette undtagelsesvist
tillades, når det tilstræbte formål fordrer det, og de berørtes berettigede forventning respekteres behørigt (jf. dom af 13.11.1990,
sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, præmis 45, og dommen i sagen Parlamentet mod Rådet, præmis 21).
53     Endvidere bemærkes, at det er muligt, hvilket bl.a. den polske regering har gjort gældende, at den omstændighed, at der ikke
foreligger nogen generel bestemmelse i tiltrædelsesakten af 2003, der gør det muligt at vedtage overgangsundtagelser for så
vidt angår anvendelsen på nye medlemsstater af retsakter, som er vedtaget i tiden mellem undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten
af 2003 og dens ikrafttræden, og selve eksistensen til dette formål af informations- og konsultationsproceduren, efterfølgende
betragtet kan virke utilstrækkelig. Det er også muligt, at dette forhold ligger til grund for den omstændighed, at det i artikel
55 i akten om Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af de traktater, som Den Europæiske
Union bygger på (EUT 2005 L 157, s. 203), som forskellige parter har påberåbt sig, og som har samme genstand som artikel 55
i tiltrædelsesakten af 2003, udtrykkeligt er bestemt, at Rådets beføjelse til at vedtage midlertidige undtagelser også omfatter
de fællesskabsretsakter, som er vedtaget i tiden mellem undertegnelsen af tiltrædelsestraktaten og tiltrædelsen. De eventuelle
mangler, som tiltrædelsesakten af 2003 måtte indeholde, kan imidlertid ikke tillade anvendelsen af en urigtig hjemmel.
54     Henset til det ovenstående bør Parlamentet derfor gives medhold i sit søgsmål, og den anfægtede forordning bør annulleres.

Det andet anbringende
55     Eftersom den anfægtede forordning bør annulleres, henset til anvendelsen af en urigtig hjemmel, er det ufornødent at tage
stilling til det andet anbringende vedrørende manglende begrundelse for den anfægtede forordning.

De tidsmæssige virkninger af denne annullation
56     Rådet har under henvisning til artikel 231, stk. 2, EF og til, at det er nødvendigt at undgå en uvis situation for erhvervsdrivende
og investorer på markedet for elektricitet i Slovenien og de berørte arbejdstagere, nedlagt påstand om – støttet af den estiske
regering og Kommissionen – at Domstolen, i tilfælde af annullation af den anfægtede forordning, opretholder virkningerne af
retsakten, indtil der vedtages en ny forordning.
57     Parlamentet har under henvisning til, at dets søgsmål ikke vedrører spørgsmålet om det saglige grundlag for undtagelsesanmodningen
indgivet af Republikken Slovenien, men alene hjemmelen for den anfægtede forordning, anført, at det ikke ønsker at udtale
sig om denne påstand nedlagt af Rådet.
58     I denne forbindelse fremgår det af både Kommissionens forslag, som har ført til Rådets vedtagelse af den anfægtede forordning,
og femte betragtning til denne forordning, at forordningen blev vedtaget under hensyntagen til den omstændighed, at Republikken
Slovenien efter nævnte institutioners opfattelse havde bevist, at i tilfælde af en umiddelbar fuldstændig anvendelse af forordning
nr. 1228/2003 og uden en indrømmelse af den af den nye medlemsstat anmodede overgangsperiode, ville denne situation lægge
alvorlige hindringer i vejen for visse energiintensive slovenske erhvervssektorer og visse elproducenters bestræbelser med
hensyn til omstrukturering og opfyldelse af Fællesskabets gældende lovgivning om elproduktion. Det anføres videre i sjette
og syvende betragtning til forordningen, at den undtagelse, som med henblik herpå er indrømmet Republikken Slovenien, er begrænset
til det strengt nødvendige i lyset af den nye medlemsstats anmodning, og at påvirkningen af det indre marked vil være meget
begrænset.
59     Under disse omstændigheder finder Domstolen for så vidt angår retssikkerheden, herunder især nødvendigheden af at undgå, at
virksomheder, som den anfægtede forordning har til formål at give mulighed for at omstrukturere eller opfylde Fællesskabets
gældende lovgivning om elproduktion, skal lide under de alvorlige negative virkninger, som måtte følge af en kritik og afbrydelse
af den overgangsundtagelsesordning, som med henblik herpå er fastsat ved forordningen, at virkningerne af forordningen skal
opretholdes, indtil der under anvendelse af de korrekte hjemmelsbestemmelser og inden for en rimelig frist vedtages en ny
retsakt i anledning af denne dom, uden at disse virkninger dog kan vare længere end til den 1. juli 2007, hvor den nævnte
undtagelsesordning udløber.

Sagens omkostninger
60     Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt
påstand herom. Da Parlamentet har nedlagt påstand om, at Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Rådet har tabt
sagen, bør det pålægges Rådet at betale sagens omkostninger. I henhold til artikel 69, stk. 4, første afsnit, bærer Republikken
Polen, Republikken Estland og Kommissionen deres egne omkostninger.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Store Afdeling):
1)
Rådets forordning (EF) nr. 1223/2004 af 28. juni 2004 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1228/2003
med hensyn til datoen for anvendelse af visse bestemmelser i Slovenien annulleres.
2)
Retsvirkningerne af forordning nr. 1223/2004 opretholdes, indtil der under anvendelse af de korrekte hjemmelsbestemmelser
og inden for en rimelig frist vedtages en ny forordning, uden at forordningens virkninger dog kan vare længere end til den
1. juli 2007.
3)
Rådet for Den Europæiske Union betaler sagens omkostninger.
4)
Republikken Polen, Republikken Estland og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger.
Underskrifter
*
Processprog: fransk.