CELEX: 62007CJ0240
Ophavsretsbeslægtede rettigheder
fonogramfremstilleres rettigheder
reproduktionsretten
spredningsretten
beskyttelsestiden
direktiv 2006/116/EF
rettigheder for statsborgere i tredjelande

Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/116/EF af 12. december 2006 om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder (
EUT L 372, s. 12
).
Anmodningen er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Sony Music Entertainment (Germany) GmbH (herefter »Sony«) og Falcon Neue Medien Vertrieb GmbH (herefter »Falcon«) om beskyttelse af visse ophavsretsbeslægtede rettigheder.
Retsforskrifter
Fællesskabsbestemmelser
I artikel 12 i Rådets direktiv 92/100/EØF af 19. november 1992 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret (
EFT L 346, s. 61
) var følgende fastsat:
»Med forbehold af en senere harmonisering udløber gyldigheden af de i dette direktiv omhandlede rettigheder til fordel for udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsselskaber ikke før udgangen af den beskyttelsestid, der er fastsat i [den internationale konvention om beskyttelse af udøvende kunstnere, fremstillere af fonogrammer samt radio- og fjernsynsforetagender, vedtaget i Rom den 26. oktober 1961] for de enkelte rettigheder. De i dette direktiv omhandlede rettigheder til fordel for producenter af den første optagelse af film udløber ikke før udgangen af en periode på 20 år, der beregnes fra udgangen af det år, i hvilket optagelsen fandt sted.«
Beskyttelsestiden omhandlet i artikel 12 i direktiv 92/100 er blevet forlænget til 50 år ved artikel 3 i Rådets direktiv 93/98/EØF af 29. oktober 1993 om harmonisering af beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder (
EFT L 290, s. 9
).
Direktiv 93/98 er blevet kodificeret ved direktiv 2006/116. Artikel 3, stk. 2, i direktiv 2006/116 fastsætter:
»Fonogramfremstilleres rettigheder udløber 50 år efter optagelsen. […]
Nærværende stykke indebærer imidlertid ikke, at fonogramfremstillerens rettigheder, som, fordi beskyttelsestiden i medfør af artikel 3, stk. 2, i direktiv 93/98/EØF som defineret […] før vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF [af 22. maj 2001 (
EFT L 167, s. 10
)] ikke længere er beskyttet den 22. december 2002, beskyttes på ny.«
Artikel 7, stk. 1 og 2, i direktiv 2006/116 bestemmer:
»1.   For værker, hvis hjemland i henhold til Bernerkonventionen [til værn for litterære og kunstneriske værker (Parisakten af 24.7.1971)] er et tredjeland, og hvis ophavsmand ikke er statsborger inden for Fællesskabet, udløber den i medlemsstaterne gældende beskyttelsestid på det tidspunkt, hvor beskyttelsen i værkets hjemland ophører, dog således at den i artikel 1 fastsatte beskyttelsestid ikke kan overskrides.
2.   De i artikel 3 fastsatte beskyttelsesperioder gælder ligeledes for rettighedshavere, der ikke er statsborgere inden for Fællesskabet, såfremt medlemsstaterne yder sådanne rettighedshavere beskyttelse. Medmindre andet følger af medlemsstaternes internationale forpligtelser, udløber den i medlemsstaterne gældende beskyttelsestid dog senest på det tidspunkt, hvor beskyttelsen ophører i det tredjeland, hvori rettighedshaveren er statsborger, dog således at den i artikel 3 fastsatte beskyttelsestid ikke kan overskrides.«
Artikel 10, stk. 1-3, i direktiv 2006/116 har under overskriften »Tidsmæssig anvendelse« følgende ordlyd:
»1.   Hvis en beskyttelsestid, der er længere end den tilsvarende periode i dette direktiv, allerede var gældende i en medlemsstat den 1. juli 1995, medfører dette direktiv ikke, at den pågældende beskyttelsestid afkortes i den pågældende medlemsstat.
2.   Den beskyttelsestid, der er fastsat i dette direktiv, finder anvendelse på alle værker og emner, som på den i stk. 1 nævnte dato var beskyttet i mindst én medlemsstat i medfør af national lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder, eller som opfylder kriterierne for beskyttelse efter […] direktiv 92/100 […].
3.   Direktivet berører ikke nogen udnyttelseshandling, der har fundet sted før den i stk. 1 nævnte dato. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til i særdeleshed at beskytte tredjemands erhvervede rettigheder.«
Nationale bestemmelser
§ 137f i Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (lov om ophavsret og beslægtede rettigheder) af 9. september 1965 (BGBl. 1965 I, s. 1273), som ændret ved lov af 23. juni 1995 (BGBl. 1995 I, s. 842, herefter » «), er en overgangsbestemmelse med henblik på gennemførelsen af direktiv 93/98.
UrhG’s § 137f, stk. 2 og 3, har følgende ordlyd:
»2.   Denne lovs bestemmelser i den udgave, der er gældende fra den 1. juli 1995, finder også anvendelse på værker, for hvilke beskyttelsen i henhold til denne lov er udløbet inden den 1. juli 1995, men som i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union eller i en kontraherende stat i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde stadig er beskyttet på denne dato. Første punktum gælder tilsvarende for de beslægtede rettigheder, der tilkommer udgiveren af posthume værker (§ 71), udøvende kunstnere (§ 73), fremstillere af fonogrammer (§ 85), radio- og fjernsynsforetagender (§ 87) og filmproducenter (§§ 94 og 95).
3.   Såfremt beskyttelsen af et værk i henhold til stk. 2 genopstår i det område, hvor denne lov finder anvendelse, tilkommer de retablerede rettigheder ophavsmanden. En udnyttelseshandling, der er påbegyndt inden den 1. juli 1995, kan dog fortsættes inden for de aftalte rammer. For udnyttelsen fra den 1. juli 1995 skal der betales et rimeligt vederlag. Stk. 1-3 gælder tilsvarende for beslægtede rettigheder.«
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Som det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, sælger Falcon to fonogrammer med optagelser af fremførelser af kunstneren Bob Dylan. Den første cd har titlen »Bob Dylan — Blowin’ in the Wind«, den anden har titlen »Bob Dylan — Gates of Eden«.
På disse fonogrammer findes musiktitler, som er udkommet på albummerne »Bob Dylan — Bringing It All Back Home«, »The Times They Are A-Changin’« og »Highway 61 Revisited«. Disse albummer blev udgivet i De Forenede Stater inden den 1. januar 1966.
Sony, der er sagsøger i hovedsagen, er det tyske datterselskab af det multinationale japanske selskab af samme navn.
Sony har ved den kompetente Landgericht nedlagt påstand om, at det forbydes Falcon at reproducere og/eller lade fonogrammerne »Bob Dylan — Blowin’ in the Wind« og »Bob Dylan — Gates of Eden« reproducere og at distribuere dem og/eller lade dem distribuere. Sony har endvidere nedlagt påstand om, at Falcon tilpligtes at meddele oplysninger, og at det fastslås, at Falcon er erstatningspligtig.
Falcon har anført, at ingen fonogramfremstiller har rettigheder i Tyskland til de Bob Dylan-albummer, der var optaget inden den 1. januar 1966.
Landgericht gav ikke Sony medhold. Sony iværksatte appel, og appelretten lagde til grund, at fonogramfremstillerens rettigheder til de i hovedsagen omtvistede optagelser ubestridt er blevet overdraget gyldigt til Sony. Retten forkastede imidlertid Sonys appel, idet den fandt, at fremstillere af fonogrammer i henhold til konventionen om beskyttelse for fremstillere af fonogrammer mod ulovlig kopiering af deres fonogrammer, vedtaget den 29. oktober 1971 i Genève, som er trådt i kraft for Tyskland og De Forenede Stater, kun er beskyttet i henhold til de i UrhG’s § 85 hjemlede ophavsrettigheder for så vidt angår ydelser, der er leveret efter den 1. januar 1966. Retten fandt endvidere, at musikoptagelser fra tiden før denne dato heller ikke nyder beskyttelse efter UrhG’s § 137f, der er en overgangsbestemmelse med henblik på tilpasningen af national ret til direktiv 93/98. § 137f, stk. 2, gælder nemlig ikke for fonogrammer, der er fremstillet før den 1. januar 1966, når disse ikke på noget tidspunkt har været beskyttet i Tyskland.
Sony har under disse omstændigheder ved en revisionsappel indbragt appeldommen for Bundesgerichtshof, der har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål, da retten finder, at udfaldet af den revisionsappel, der er indbragt for den, afhænger af fortolkningen af artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116:
»1)
Finder den i direktiv 2006/116 fastsatte beskyttelsestid i henhold til direktivets artikel 10, stk. 2, anvendelse, selv om det pågældende emne ikke på noget tidspunkt har været beskyttet i den medlemsstat, hvor beskyttelse kræves?
2)
Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
a)
Forstås der ved national lovgivning som omhandlet i artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 også medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af rettighedshavere, der ikke er statsborgere inden for Fællesskabet?
b)
Finder den i direktiv 2006/116 fastsatte beskyttelsestid i henhold til direktivets artikel 10, stk. 2, også anvendelse på emner, som den 1. juli 1995 ganske vist opfyldte kriterierne for beskyttelse efter […] direktiv 92/100 […], men hvor indehaverne af rettighederne til disse emner ikke er statsborgere inden for Fællesskabet?«
Om de præjudicielle spørgsmål
Indledningsvis bemærkes, at de i hovedsagen omhandlede ophavsretsbeslægtede rettigheder vedrører ret til reproduktion og til spredning af fonogrammer. Det er ubestridt, at disse rettigheder er blevet overdraget gyldigt til Sony.
Desuden fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at virksomheder med hjemsted i De Forenede Stater i henhold til UrhG’s § 126 kun nyder beskyttelse i henhold til konventionen nævnt i denne doms præmis 15 i Tyskland for så vidt angår ydelser, der er leveret efter den 1. januar 1966, hvilket ikke er tilfældet for de i hovedsagen omhandlede fonogrammer. Anvendelse af UrhG’s § 137f, stk. 2, medfører ikke en bedre beskyttelse af disse fonogrammer i Tyskland, eftersom bestemmelsen forudsætter, at det pågældende værk har været beskyttet i Tyskland før den 1. juli 1995, hvilket de nævnte fonogrammer aldrig har været.
Det understreges ligeledes, som det fremgår af forelæggelsesafgørelsens ordlyd, at anmodningen om præjudiciel afgørelse hviler på den antagelse, at beskyttelsen i henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning finder anvendelse på fonogrammer, der blev optaget inden den 1. januar 1966, og er blevet udvidet til at omfatte amerikanske fremstilleres fonogrammer, der er udgivet i De Forenede Stater.
Det første spørgsmål
Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om emner, som aldrig har været beskyttet i den medlemsstat, hvor beskyttelse kræves, er omfattet af beskyttelsestiden i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116.
I henhold til i artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 finder den beskyttelsestid, der er fastsat for fonogramfremstillere i direktivets artikel 3, stk. 2, anvendelse på et givent emne, såfremt det den 1. juli 1995 enten var beskyttet på mindst én medlemsstats område i medfør af national lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder, eller såfremt emnet opfyldte kriterierne for beskyttelse efter direktiv 92/100.
Det fremgår således af ordlyden af artikel 10, stk. 2, at den første af de i denne bestemmelse fastsatte alternative betingelser sigter til en forudgående beskyttelse af et givent emne i mindst én medlemsstat. Bestemmelsen forudsætter ikke, at denne medlemsstat er den, hvor beskyttelsen i henhold til direktiv 2006/116 kræves.
Desuden bemærkes, som tredje betragtning til direktiv 2006/116 angiver, at de indbyrdes forskelle mellem de nationale lovgivninger kan hæmme de frie varebevægelser og den frie udveksling af tjenesteydelser samt fordreje konkurrencevilkårene inden for det fælles marked. For at sikre et velfungerende indre marked har direktivet til formål at harmonisere medlemsstaternes lovgivninger således, at beskyttelsestiden bliver ens inden for hele Fællesskabet.
Under disse omstændigheder er det hverken i overensstemmelse med selve ordlyden af den pågældende bestemmelse eller med direktivets formål at anlægge en fortolkning af artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116, hvorefter anvendelsen af den deri fastsatte første alternative betingelse skulle forudsætte, at der i medfør af den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor beskyttelsen i henhold til direktivet kræves, allerede gælder en beskyttelse, selv om en sådan forudgående beskyttelse måtte være indrømmet i en anden medlemsstat.
Følgelig skal det første spørgsmål besvares med, at den i direktiv 2006/116 fastsatte beskyttelsestid i medfør af direktivets artikel 10, stk. 2, finder anvendelse, selv om det pågældende emne ikke på noget tidspunkt har været beskyttet i den medlemsstat, hvor beskyttelse kræves.
Det andet spørgsmål, litra a)
Med dette spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om der ved national lovgivning som omhandlet i den første alternative betingelse i artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 også forstås lovgivning om beskyttelse af indehavere af ophavsretsbeslægtede rettigheder, der ikke er statsborgere inden for Fællesskabet.
Det bemærkes, som generaladvokaten har anført i punkt 64 i sit forslag til afgørelse, at reglerne i artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 vedrører genstanden for beskyttelsen og gælder alle de værker og emner, som den 1. juli 1995 var beskyttet i mindst én medlemsstat i medfør af lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder.
Det fremgår ikke af ordlyden af artikel 10, stk. 2, at bestemmelsen kun skulle sigte til national lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder vedrørende beskyttelse af indehavere af sådanne rettigheder, der er statsborgere inden for Fællesskabet. Ifølge bestemmelsens ordlyd skal medlemsstaterne indrømme den i direktiv 2006/116 fastsatte beskyttelsestid for alle værker og emner, der den 1. juli 1995 var beskyttet som sådan i mindst én medlemsstat.
I forbindelse med anvendelsen af artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 skal det derfor undersøges, om et værk eller emne kan anses for at have været beskyttet den 1. juli 1995 i mindst én medlemsstat, uden hensyntagen til, hvilken nationalitet indehaveren af de ophavsretsbeslægtede rettigheder til dette værk eller emne har.
Af forelæggelsesafgørelsen fremgår imidlertid, at Bundesgerichtshof er i tvivl om, hvorvidt det vil være foreneligt med artikel 7, stk. 2, i direktiv 2006/116 at fortolke direktivets artikel 10, stk. 2, til fordel for indehavere af ophavsretsbeslægtede rettigheder, som ikke er statsborgere inden for Fællesskabet.
I den forbindelse bemærkes, at formålet med artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 er at præcisere, på hvilke betingelser den beskyttelsestid, direktivet fastsætter for ophavsretsbeslægtede rettigheder, i en overgangsperiode finder anvendelse på bestående forhold. Hensigten med bestemmelsen er, at denne beskyttelsestid skal omfatte værker og emner, som den 1. juli 1995 var beskyttet i mindst én medlemsstat i medfør af national lovgivning om ophavsret eller beslægtede rettigheder.
Artikel 10, stk. 2, tilsigter ikke at tilsidesætte, hvad der følger af artikel 7, stk. 2, i alle de tilfælde, hvor de ved direktivet fastsatte beskyttelsesperioder påberåbes af indehavere af ophavsretsbeslægtede rettigheder, som ikke er statsborgere inden for Fællesskabet, i relation til et værk eller emne, som ikke opfylder nogen af de to alternative betingelser i overgangsbestemmelsen i direktivets artikel 10, stk. 2.
Den nævnte artikel 7, stk. 2, har nemlig til formål at regulere beskyttelsen af ophavsretsbeslægtede rettigheder i forhold til indehavere af sådanne rettigheder, som ikke er statsborgere inden for Fællesskabet, og fastsætter i dette øjemed, at de i direktivets artikel 3 angivne beskyttelsesperioder gælder for sådanne rettighedshavere, for så vidt som medlemsstaterne indrømmer dem beskyttelsen.
I betragtning af det ovenstående skal spørgsmålet i relation til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 om, hvorvidt en indehaver af ophavsretsbeslægtede rettigheder til et værk eller emne, som er statsborger i et tredjeland, den 1. juli 1995 nød beskyttelse i mindst én medlemsstat, vurderes i lyset af national lovgivning i denne medlemsstat og ikke i den medlemsstat, hvor den ved direktivets fastsatte beskyttelse kræves. For denne slutning taler desuden 3. og 17. betragtning til direktivet, hvorefter det tilsigtede formål er harmonisering, herunder navnlig formålet om, at der skal fastsættes samme udgangspunkt for beregning af beskyttelsestiden for ophavsretsbeslægtede rettigheder, og at beskyttelsestiden for disse rettigheder skal være ens inden for hele Fællesskabet for at sikre et velfungerende indre marked.
Heraf følger, at det forhold, at en rettighedshaver, hvis værk eller emne den 1. juli 1995 var beskyttet i mindst én medlemsstat efter denne medlemsstats nationale lovgivning, er statsborger i et tredjeland og ikke nyder beskyttelse i medfør af den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor den i direktiv 2006/116 fastsatte beskyttelsestid påberåbes, ikke har betydning for anvendelsen af direktivets artikel 10, stk. 2. Det afgørende er nemlig, om det pågældende værk eller emne den 1. juli 1995 var beskyttet i medfør af den nationale lovgivning i mindst én medlemsstat.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at beskyttelsen i henhold til Det Forenede Kongeriges nationale lovgivning finder anvendelse på fonogrammer, der blev optaget inden den 1. januar 1966, og at de i hovedsagen omhandlede fonogrammer allerede var beskyttet i denne medlemsstat den 1. juli 1995. Under disse omstændigheder regulerer artikel 7, stk. 2, i direktiv 2006/116 ikke det i hovedsagen omhandlede tilfælde.
Følgelig skal det andet spørgsmål, litra a), besvares med, at artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 skal fortolkes således, at den i direktivet fastsatte beskyttelsestid finder anvendelse i tilfælde, hvor det pågældende værk eller emne den 1. juli 1995 var beskyttet som sådant i mindst én medlemsstat efter denne medlemsstats nationale lovgivning om ophavsret og beslægtede rettigheder, og hvor indehaveren af sådanne rettigheder til dette værk eller dette emne, som er statsborger i et tredjeland, på denne dato nød beskyttelse i medfør af den pågældende nationale lovgivning.
Det andet spørgsmål, litra b)
I betragtning af dette svar og henset til den antagelse, der som nævnt i denne doms præmis 19 ligger til grund for forelæggelsesafgørelsen, er det ufornødent at besvare det andet spørgsmål, litra b).
Sagens omkostninger
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Store Afdeling) for ret:

Den beskyttelsestid, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/116/EF af 12. december 2006 om beskyttelsestiden for ophavsret og visse beslægtede rettigheder, finder i henhold til direktivets artikel 10, stk. 2, anvendelse, selv om det pågældende emne ikke på noget tidspunkt har været beskyttet i den medlemsstat, hvor beskyttelsen kræves.

Artikel 10, stk. 2, i direktiv 2006/116 skal fortolkes således, at den i dette direktiv fastsatte beskyttelsestid finder anvendelse i tilfælde, hvor det pågældende værk eller emne den 1. juli 1995 var beskyttet som sådant i mindst én medlemsstat efter denne medlemsstats nationale lovgivning om ophavsret og beslægtede rettigheder, og hvor indehaveren af sådanne rettigheder til dette værk eller dette emne, som er statsborger i et tredjeland, på denne dato nød beskyttelse i medfør af den pågældende nationale lovgivning.

Underskrifter
(
*1
) – Processprog: tysk.