CELEX: 62003CJ0109
Telekomunikacije
Direktiva 98/10/ES
Odprtost omrežij pri govorni telefoniji
Zagotavljanje informacij o naročnikih
Določitev cen

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(3) Direktive 98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z
dne 26. februarja 1998 o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti omrežij (ONP) pri govorni telefoniji in o univerzalnih storitvah
za telekomunikacije v konkurenčnem okolju (UL L 101, str. 24, v nadaljevanju: Direktiva).
Predlog je bil vložen v postopku med KPN Telecom BV (v nadaljevanju: družba KPN) in Onafhankelijke Post en Telecommunicatie
Autoriteit (neodvisni organ za pošto in telekomunikacije, v nadaljevanju: OPTA) v zvezi z dajanjem na razpolago določenih
informacij o naročnikih družbe KPN zasebnim podjetjem z namenom, da ta oblikujejo telefonske imenike.

Pravni okvir
Člen 1(1) Direktive določa:
„Ta direktiva obravnava usklajevanje pogojev za odprt in učinkovit dostop do javnih fiksnih telefonskih omrežij in javnih
fiksnih telefonskih storitev ter njihove uporabe v okolju odprtih in konkurenčnih trgov v skladu z načeli zagotavljanja odprtosti
omrežij (ONP).
Cilja sta zagotoviti razpoložljivost kakovostnih javnih fiksnih telefonskih storitev v celotni Skupnosti in opredeliti vrsto
storitev, do katerih naj imajo po dostopni ceni dostop vsi uporabniki, vključno s potrošniki, v okviru univerzalnih storitev
glede na posebne nacionalne pogoje.“
Direktiva v členu 2(2)(f) pojem „univerzalne storitve“ opredeljuje kot „opredeljeni najmanjši nabor storitev določene kakovosti,
ki je na voljo vsem uporabnikom, neodvisno od njihovega geografskega položaja, in z vidika posebnih pogojev, ki veljajo v
državi, po dostopni ceni.“
Člen 6 Direktive določa:
„1.      Za določbe tega člena veljajo zahteve ustrezne zakonodaje o zaščiti osebnih podatkov in zasebnosti, kakršni sta Direktiva
95/46/ES in Direktiva 97/66/ES.
2.      Države članice zagotovijo, da:
a)      imajo naročniki pravico do vpisa svoje številke v javnosti dostopne imenike ter da preverijo in po potrebi popravijo vpis
ali zahtevajo njegov izbris;
b)      so imeniki vseh naročnikov, ki ne nasprotujejo, da so vpisani, vključno s številkami fiksnega telefona, mobilnega telefona
in osebnimi številkami, uporabnikom na voljo v obliki, ki jo odobri nacionalni regulativni organ, bodisi tiskani bodisi elektronski
ali v obeh, in se redno dopolnjujejo;
c)      je vsem uporabnikom, vključno z uporabniki javnih telefonov, na voljo vsaj ena imeniška storitev, ki vključuje vse objavljene
številke naročnikov.
3.      Za zagotovitev opravljanja storitev iz odstavkov 2(b) in 2(c) države članice poskrbijo, da vse organizacije, ki naročnikom
dodeljujejo telefonske številke, izpolnijo vse upravičene prošnje za razpoložljivost ustreznih informacij v dogovorjeni obliki
pod pravičnimi, stroškovno naravnanimi in nepristranskimi pogoji.
4.      Države članice poskrbijo, da organizacije, ki zagotavljajo storitve iz odstavkov 2(b) in 2(c), pri obdelavi in predstavitvi
informacij, ki so jim na voljo, upoštevajo načelo nepristranskosti.“
Področja, ki jih pokriva direktiva, so na Nizozemskem urejena z Wet op de telecommunicatievoorzieningen (zakon o telekomunikacijah)
z dne 26. oktobra 1988 (
Staatsblad
1988, str. 520, v nadaljevanju: WTV) in z Besluit ONP huurlijnen en telefonie (dekret o zakupljenih vodih in telefoniji ONP)
z dne 10. novembra 1998 (
Staatsblad
1998, str. 639, v nadaljevanju: BOHT), ki je izvedbeni akt tega zakona, posebno členov 7.1 in 7.5.
Člen 43 BOHT določa:
„Kdorkoli dodeljuje številko […] daje na podlagi prošnje v dogovorjeni obliki in pod pravičnimi, stroškovno naravnanimi in
nepristranskimi pogoji, na razpolago te številke skupaj s povezanimi podatki, z namenom, da se izdelajo imeniki in zagotovijo
imeniške storitve […]“

Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Družba KPN je ponudnik univerzalne storitve govorne telefonije na Nizozemskem. Denda International vof, sedaj Denda Multimedia
BV (v nadaljevanju: družba Denda), s sedežem na Nizozemskem, in Topware CD‑Service AG (v nadaljevanju: družba Topware), s
sedežem v Nemčiji, sta bili v času dejanskega stanja, o katerem odloča predložitveno sodišče, podjetji, ki sta zlasti izdajali
tiskane in elektronske telefonske imenike, ki so bili najprej izdani na CD-ROM-u in namenjeni poznejši objavi na internetu.
Iz predložitvenega sklepa izhaja, da sta družbi Denda in Topware zaprosili PTT Telecom BV, ki je bil do leta 1998 pravni prednik
družbe KPN, naj jima posreduje podatke o svojih naročnikih storitve govorne telefonije, da bi oblikovali lastne imenike. Poleg
strogo osnovnih podatkov, kot so ime, naslov, kraj bivališča in telefonska številka ter morda poštna številka naročnika in
navedba dejstva, da se številka uporablja izključno kot številka telefaksa, sta se ti podjetji zanimali zlasti za posredovanje
dodatnih podatkov, ki jih vsebujejo bele strani imenika, ki ga je natisnil pravni prednik družbe KPN, razen oglasov. Šlo je
na primer za dodatno navedbo poklica, drugega imena, registracijo v drugi občini ali dodatnih številk mobilnih telefonov naročnikov.
Pravni prednik družbe KPN je družbama Denda in Topware zavrnil posredovanje teh dodatnih podatkov. Enako je zavrnil posredovanje
osnovnih podatkov po ceni, nižji od 0,85 NLG za podatek, ki je bila po mnenju teh podjetij veliko pretirana. Omenjeni družbi
sta na OPTO naslovili ugovor, naj le-ta ugotovi, da je pravni prednik družbe KPN kršil določbe WTV in BOHT.
OPTA je z odločbo z dne 29. septembra 1999 po eni strani odločila, da družba KPN družbama Denda in Topware ni bila dolžna
posredovati dodatne podatke, ki sta jih slednji želeli pridobiti, ter po drugi strani, da bi morala biti cena, ki jo je družba
KPN zahtevala za dostavo osnovnih podatkov, nižja za 0,005 NLG za podatek.
Tako družba KPN kot družbi Denda in Topware so vložile ugovor zoper odločbo OPTE. Slednja je z dvema odločbama z dne 4. decembra
2000 spremenila svoje prvotno stališče in odločila, da mora družba KPN posredovati tudi dodatne podatke o eni ali več številkah
mobilnih telefonov, o poklicu naročnika in njegovi morebitni registraciji v drugih občinah.
Družbi KPN in Denda sta zoper ti odločbi ločeno vložili tožbi na Arrondissementsrechtbank te Rotterdam (Nizozemska), ki pa
sta bili zavrnjeni kot neutemeljeni. College van Beroep voor het bedrijfsleven kot pritožbeni organ meni, da z vidika direktive
obstaja dvom glede razlage spornih določb WTV in BOHT.
Ker je razlaga člena 6(3) Direktive nujna za rešitev spora, o katerem odloča, je College van Beroep voor het bedrijfsleven
prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo naslednji vprašanji:
„1.      Ali je treba pojem ‚ustrezne informacije’ iz člena 6(3) Direktive 98/10/ES […] razlagati tako, da ta pomeni le telefonske
številke, ki jih dodelijo zadevne organizacije, z imenom, naslovom, krajem bivališča in poštno številko osebe, ki ji je številka
dodeljena, ter z morebitno navedbo dejstva, da se številka uporablja (izključno) kot številka telefaksa, ali pa pomeni tudi
druge podatke, s katerimi omenjene organizacije razpolagajo, kot so dodatna navedba poklica, drugega imena, druge občine ali
številk mobilnih telefonov?
2.      Ali je treba besedilo ‚izpolnijo vse upravičene prošnje […] pod pravičnimi, stroškovno naravnanimi in nepristranskimi pogoji’
iz določbe, omenjene v prvem vprašanju, razlagati tako, da:
a)      je treba številke z imenom, naslovom, krajem bivališča in poštno številko osebe, ki ji je številka dodeljena, dati na voljo
v zameno za plačilo le mejnih stroškov, ki izhajajo iz dejansko izvedenega posredovanja, in
b)      je treba podatke, ki niso določeni v (a), dati na voljo v zameno za plačilo, ki je namenjeno kritju stroškov za pridobitev
ali dobavo teh podatkov, ki jih je dobavitelj nosil in jih lahko izkaže?“

Prvo vprašanje
S prvim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, kateri so podatki, ki jih zajema pojem „ustrezne informacije“
iz člena 6(3) Direktive.
Uvodoma je treba ugotoviti, da člen 6(3) Direktive ne vsebuje nobene definicije pojma „ustrezne informacije“ o naročnikih,
ki naj bi jih organizacije, ki dodeljujejo telefonske številke, posredovale tretjim. Tako je treba ta pojem razlagati v smislu
konteksta, v katerega je vključen, in v smislu cilja Direktive.
Kot izhaja iz člena 1(1), pododstavek 2, Direktive, sta njena cilja zagotoviti razpoložljivost kakovostnih javnih fiksnih
telefonskih storitev v celotni Skupnosti in opredeliti vrsto storitev, do katerih morajo imeti v okviru univerzalnih storitev
dostop vsi uporabniki, vključno s potrošniki, po dostopni ceni in, kot izhaja iz naslova Direktive, „v konkurenčnem okolju“.
Namen Direktive je torej zagotoviti ravnovesje med posebnimi interesi ponudnika univerzalnih storitev in interesi podjetij
iz konkurenčnega sektorja, ter med interesi uporabnikov, vključno s potrošniki.
Kar zadeva najprej univerzalne storitve, je pomembno opozoriti, da so v členu 2(2)(f) Direktive določene kot opredeljeni najmanjši
nabor storitev določene kakovosti, ki je na voljo vsem uporabnikom, neodvisno od njihovega geografskega položaja, in z vidika
posebnih pogojev, ki veljajo v državi, po dostopni ceni.
Kot je Komisija utemeljeno navedla, iz besedila „[za] zagotovitev opravljanja storitev iz odstavkov 2(b) in 2(c)“ iz začetka
člena 6(3) Direktive izhaja, da se dolžnost držav članic, da poskrbijo, da vse organizacije, ki naročnikom dodeljujejo telefonske
številke, izpolnijo vse upravičene prošnje za razpoložljivost ustreznih informacij, uvršča v zagotavljanje univerzalnih storitev.
Tako je treba ugotoviti, kateri podatki so potrebni za zagotavljanje takšnih storitev.
S tem v zvezi člen 6(2)(b) Direktive omenja le, da morajo biti uporabnikom na voljo imeniki vseh naročnikov, ki ne nasprotujejo
vpisu, vključno s številkami fiksnega telefona, mobilnega telefona in osebnimi številkami. Iz tega sledi, kot je utemeljeno
poudarila družba KPN, da drugi podatki, ki niso omenjeni v tej določbi, niso nujni za oblikovanje telefonskega imenika v okviru
univerzalnih storitev.
Vendar pa se zastavlja vprašanje, ali takšna omejitev podatkov pri zagotavljanju informacij konkurentom ponudnika univerzalnih
storitev ustreza zahtevam liberalizacije telekomunikacijskega trga, v katerega je umeščena Direktiva. Družbi OPTA in Denda
močno dvomita v takšno možnost in navajata, da bi edino široka razlaga pojma podatkov, ki jih je treba zagotoviti, zagotovila
pravično stopnjo konkurence.
Vendar pa po mnenju družbe KPN namen Direktive ni, da bi tretje osebe koristile prizadevanja ponudnika univerzalnih storitev,
kot je drago zbiranje dodatnih podatkov, saj ta prizadevanja niso del njegovih obveznosti opravljanja storitve v strogem pomenu.
Vsaka drugačna razlaga Direktive bi vodila k izkrivljanju konkurenčnega tekmovanja med podjetji, ki zagotavljajo imenike,
ker bi bil eden izmed njih zavezan pomagati konkurentom, ne da bi bili ti podvrženi vzajemni obveznosti.
S tem v zvezi je nesporno, da direktiva na več mestih opozarja na svoj namen, ki je spodbujanje odprtosti konkurenčnega trga
na področju telekomunikacij. Še posebno v zvezi z imeniki sedma uvodna izjava Direktive določa, da „je zagotavljanje imeniških
storitev konkurenčna dejavnost“. Poleg tega ta namen potrjuje člen 6(3) Direktive v delu, v katerem določa zagotavljanje določenih
informacij o uporabnikih konkurenčnim podjetjem.
V bistvu obstoj podjetij v zadevni državi članici, kot sta družbi Denda in Topware, ki izdelujejo druge imenike kot ponudnik
univerzalnih storitev, dokazuje, da se je konkurenčni trg imenikov dejansko razvil.
Vendar pa ni izključeno, da bi zavrnitev dobave spornih podatkov v postopku v glavni stvari lahko vplivala na pogoje za razvoj
takšnega konkurenčnega trga podjetij, ki ponujajo imenike. V zvezi s temi pogoji člen 6(3) Direktive določa, da morajo biti
„pravični, stroškovno naravnani in nepristranski“. Zato, če ponudnik univerzalnih storitev spoštuje zahteve iz te določbe,
ni dolžan posredovati tudi vseh dodatnih podatkov, ki jih njegovi konkurenti želijo pridobiti.
Iz tega izhaja, da je zavrnitev dajanja na voljo podatkov, ki niso navedeni v členu 6(2)(b) Direktive, tretjim, združljiva
z liberalizacijo trga telekomunikacij, ki je eden od njenih ciljev.
Končno, kar zadeva posebne interese uporabnikov, vključno s potrošniki, so predvsem te osebe tiste, ki naj bi imele na podlagi
člena 1(1), pododstavek 2, Direktive korist od konkurenčnih pogojev spornega trga. Tako sedma uvodna navedba direktive navaja,
da uporabniki in potrošniki „želijo izčrpne imenike in imeniške storitve, ki zajemajo vse navedene telefonske naročnike in
njihove številke (vključno s fiksnimi, mobilnimi in osebnimi telefonskimi številkami)“; to besedilo ponovi v členu 6(2)(b)
omenjene direktive.
Vendar je s takšno potrebo uporabnikov po informacijah povezana tudi pravica iz člena 6(2)(a) Direktive, ne le do vpisa v
imenik, ampak tudi pravica zahtevati popolni ali delni izbris določenih vpisanih podatkov. Kot je Komisija upravičeno poudarila,
člen 6(1) Direktive enako izrecno napotuje na določene predpise Skupnosti o zaščiti osebnih podatkov in zasebnosti.
Sodišče je razsodilo, sicer v drugem kontekstu, ki pa se vendarle nanaša na uporabo člena 6(2) Direktive, da iz te določbe
izhaja načelo, da vsak operater vodi seznam svojih naročnikov, ki ne želijo biti na splošnem seznamu, in da njihovih imen
ne posreduje izdajatelju telefonskega imenika (sodba z dne 6. decembra 2001 v zadevi Komisija proti Franciji, C-146/00, Recueil,
str. I-9767, točka 68).
Tako je nesporno, da je zaščita osebnih podatkov in zasebnosti bistven dejavnik, ki ga je treba upoštevati pri določitvi vrst
podatkov, ki jih je operater dolžan zagotoviti konkurentom. Širok pristop, ki bi zahteval nenatančno razpoložljivost vseh
podatkov, s katerimi operater razpolaga, razen tistih, ki zadevajo naročnike, ki ne želijo nikakršnega vpisa na javni seznam,
namreč ni združljiv ne z zaščito teh podatkov ne z zaščito zasebnosti zadevnih oseb.
Zato tudi upoštevanje posebnih interesov uporabnikov spornih storitev, vključno s potrošniki, ne govori v prid široki razlagi
pojma „ustrezne informacije“.
Iz vseh teh ugotovitev o različnih dejanskih interesih izhaja, da je treba pojem „ustrezne informacije“ iz člena 6(3) Direktive
razlagati ozko. Organizacije, ki dodeljujejo telefonske številke, morajo zato tretjim posredovati le podatke o naročnikih,
ki niso nasprotovali vpisu na javni seznam, in ki zadoščajo, da uporabniki imenika lahko identificirajo iskane naročnike.
Ti podatki načeloma vsebujejo ime in naslov, vključno s poštno številko, naročnikov ter eno ali več telefonskih številk, ki
jim jih je dodelila zadevna organizacija.
Kot navaja Komisija in kot je navedel generalni pravobranilec v točki 28 sklepnih predlogov, lahko obstajajo razlike na državni
ravni glede prošenj uporabnikov storitev govorne telefonije. Glede na to, da z uporabo pojma „ustrezne informacije“ namen
Direktive ni popolna uskladitev vseh meril, ki bi lahko bili potrebni za identifikacijo naročnikov, države članice zadržijo
pristojnost za določitev, ali se morajo v posebnem nacionalnem kontekstu tretjim osebam dati na voljo določeni dodatni podatki.
Na prvo vprašanje je treba odgovoriti, da je treba člen 6(3) Direktive razlagati tako, da pojem „ustrezne informacije“ zajema
le podatke o naročnikih, ki niso nasprotovali vpisu na javni seznam, in ki zadoščajo, da uporabniki imenika lahko identificirajo
iskane naročnike. Ti podatki praviloma vsebujejo ime in naslov, vključno s poštno številko, naročnikov ter eno ali več telefonskih
številk, ki jim jih je dodelila zadevna organizacija. Vendar pa je državam članicam dovoljeno določiti druge podatke, razpoložljive
uporabnikom, če so glede na posebne nacionalne pogoje potrebni za identifikacijo naročnikov.

Drugo vprašanje
Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, kateri stroški, povezani z zbiranjem, dopolnjevanjem in zagotavljanjem
ustreznih informacij o naročnikih, se lahko vključijo v ceno dajanja na voljo v okviru člena 6(3) Direktive.
S tem v zvezi, kot utemeljeno navajata družbi OPTA in Denda, zadošča ugotovitev, da je pridobitev osnovnih podatkov o naročnikih,
in sicer njihovega imena, naslova in telefonske številke, nerazdružljivo povezana s telefonsko storitvijo in od ponudnika
univerzalnih storitev ne zahteva nobenega posebnega truda.
Kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 49 sklepnih predlogov, mora stroške pridobivanja in dodeljevanja teh podatkov,
v nasprotju s stroški njihovega dajanja na voljo tretjim, v vsakem primeru nositi ponudnik storitve govorne telefonije in
so ti že vključeni v stroške in dohodke te storitve. V teh okoliščinah bi dejstvo prenosa stroškov za pridobivanje ali dodeljevanje
podatkov osebam, ki zahtevajo dostop do njih, vodilo do neupravičenega prekomernega plačila zadevnih stroškov.
Iz tega izhaja, da lahko ponudnik univerzalnih storitev pri dajanju teh podatkov na voljo konkurenčnim podjetjem na trgu zagotavljanja
imenikov zaračuna le dodatne stroške, vezane na to razpoložljivost, z izjemo stroškov za pridobitev teh podatkov.
Odgovor pa bi bil drugačen, če bi bili sporni dodatni podatki, za katerih pridobitev je moral ponudnik univerzalnih storitev
sam nositi dodatne stroške. V takem primeru, če se slednji odloči, da bo takšne podatke dal na voljo tretjim, ne da bi ga
k temu zavezovala Direktiva, nobena njena določba ne nasprotuje temu, da te dodatne stroške zaračuna tretjim, če je zagotovljena
nepristranska obravnava teh tretjih oseb.
Tako je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(3) Direktive v delu, v katerem določa, da se ustrezne informacije
tretjim posredujejo pod pravičnimi, stroškovno naravnanimi in nepristranskimi pogoji, razlagati tako, da:
–        glede podatkov, kot so ime in naslov oseb ter telefonske številke, ki so jim bile dodeljene, sme ponudnik univerzalnih storitev
zaračunati le stroške, ki so povezani z dejanskim dajanjem na voljo teh podatkov tretjim osebam,
–        glede dodatnih podatkov, ki jih ta ponudnik ni dolžan dati na voljo tretjim osebam, ima slednji razen stroškov tega dajanja
na razpolago pravico zaračunati tudi dodatne stroške za njihovo pridobitev, ki jih je moral sam kriti, če je zagotovljena
nepristranska obravnava tretjih oseb.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred nacionalnim sodiščem, to odloči o
stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1)
Člen 6(3) Direktive 98/10/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 1998 o uporabi sistema zagotavljanja odprtosti
omrežij (ONP) za govorno telefonijo in o univerzalnih storitvah za telekomunikacije v konkurenčnem okolju je treba razlagati
tako, da pojem „ustrezne informacije“ zajema le podatke o naročnikih, ki niso nasprotovali svojemu vpisu na javni seznam,
in ki zadoščajo, da uporabniki imenika lahko identificirajo iskane naročnike. Ti podatki praviloma vsebujejo ime in naslov,
vključno s poštno številko, naročnikov ter eno ali več telefonskih številk, ki jim jih je dodelila zadevna organizacija. Vendar
pa je državam članicam dovoljeno določiti druge podatke, razpoložljive uporabnikom, če so glede na posebne nacionalne pogoje
potrebni za identifikacijo naročnikov.
2)
Člen 6(3) Direktive 98/10 je treba v delu, v katerem določa, da se ustrezne informacije posredujejo tretjim osebam pod pravičnimi,
stroškovno naravnanimi in nepristranskimi pogoji, razlagati tako:
–
glede podatkov, kot so ime in naslov oseb ter telefonske številke, ki so jim bile dodeljene, sme ponudnik univerzalnih storitev
zaračunati le stroške, ki so povezani z dejanskim dajanjem na voljo teh podatkov tretjim osebam;
–
glede dodatnih podatkov, ki jih ta ponudnik ni dolžan dati na voljo tretjim osebam, ima slednji razen stroškov tega dajanja
na voljo pravico zaračunati tudi dodatne stroške za njihovo pridobitev, ki jih je moral sam kriti, če je zagotovljena nepristranska
obravnava tretjih oseb.
Podpisi
*
Jezik postopka: nizozemščina.