CELEX: 62003TJ0413
Dumping
Dovoz parakresolu pocházejícího z Číny
Určení vypracované běžné hodnoty
Započtení nákladů na vedlejší produkty
Povinnost přezkumu Komisí a Radou

Právní rámec
1       Článek 1 odst. 2 nařízení Rady (ES) č. 384/96 ze dne 22. prosince 1995 o ochraně před dumpingovými dovozy ze zemí, které nejsou
členy Evropského společenství (Úř. věst. 1996, L 56, s. 1), ve znění nařízení Rady (ES) č. 2238/2000 ze dne 9. října 2000
(Úř. věst. L 257, s. 2, dále jen „základní nařízení“) stanoví:
„Výrobek je považován za dumpingový, jestliže je vývozní cena výrobku vyváženého do Společenství nižší, než je při běžném
obchodu srovnatelná cena obdobného výrobku určeného pro spotřebu ve vývozní zemi.“
2       Článek 2 odst. 3 základního nařízení stanoví:
Pokud obdobné výrobky v běžném obchodním styku nejsou prodány nebo jen v neuspokojivém množství [...], měla by být určena
běžná hodnota obdobného výrobku podle výrobních nákladů v zemi původu s připočtením přiměřené částky za prodejní, správní
a režijní náklady a za zisky [...]“
3       Článek 2 odst. 5 základního nařízení zní takto:
„Náklady se obvykle vypočítají na základě záznamů vedených stranou, pokud tyto záznamy odpovídají obecně uznávaným zásadám
účetnictví dané země a pokud je prokázáno, že tyto záznamy přiměřeně odrážejí náklady spojené s výrobou a prodejem daného
výrobku.
Doklady předložené pro řádné rozdělení nákladů se zohlední, pokud se rozdělení nákladů provede tradičním způsobem. Při nedostatku
vhodnější metody se upřednostní rozdělení nákladů na základě obratu [...]“
4       Článek 2 odst. 7 písm. b) základního nařízení stanoví:
„V rámci antidumpingového šetření dovozů z [...] Čínské lidové republiky [...], se běžná hodnota určí podle odstavců 1 až
6, pokud se prokáže [...], že při výrobě nebo prodeji daného obdobného výrobku převažují pro výrobce nebo více výrobců podmínky
tržního hospodářství [...]“

Skutkový základ sporu
5       Žalobkyně je čínskou společností, která vyrábí a vyváží parakresol.
6       Parakresol je toxická organická chemická látka, která se vyskytuje v různých stupních čistoty, přičemž všechny tyto látky
o různých stupních čistoty mají stejné základní fyzikální a chemické vlastnosti a stejné použití. Je používán v průmyslu jako
meziprodukt k výrobě jiných výrobků. Při jeho výrobě, z různých chemických látek, vzniká, v závislosti na použitém postupu
výroby, jeden nebo několik vedlejších produktů. Mezi těmito meziprodukty je siřičitan sodný a fenolová směs, které jsou samy
o sobě používány v průmyslu.
7       Poté, co společnost Degussa Knottingley Ltd (dále jen „DKL“), jediný výrobce parakresolu v Společenství, podala dne 13. května
2002 stížnost, Komise zahájila antidumpingové řízení podle článku 5 základního nařízení ohledně dovozu parakresolu pocházejícího
z Čínské lidové republiky.
8       Oznámení o zahájení řízení bylo zveřejněno v
Úředním věstníku Evropských společenství
dne 27. června 2002 (Úř. věst. C 153, s. 7, dále jen „oznámení o zahájení“).
9       Faxem ze dne 12. července 2002 se žalobkyně Komisi přihlásila za účelem jejího zahrnutí do vzorku výrobců, kteří mohou být
vybráni na základě článku 17 základního nařízení.
10     Faxem ze dne 16. července Komise uvedla, poukazujíc na to, že žalobkyně má úplný antidumpingový dotazník určený výrobcům a vývozcům
do Společenství (dále jen „antidumpingový dotazník“), že tento řádně vyplněný dotazník jí musí dojít do 26. srpna 2002.
11     Faxem ze dne 24. července 2002 Komise oznámila žalobkyni, že pouze oddíly A (Obecné informace), B (Dotčený produkt), C (Provozní
statistika), D (Vývozní prodej dotčeného výrobku do Společenství) a relevantní části (Vývozní prodej) oddílů G (Úpravy – spravedlivé
srovnání) a H (Údaje v elektronické podobě) antidumpingového dotazníku jí měly dojít do 26. srpna 2002. Komise dodala, že
pokud bude následně po přezkumu rozhodnuto o tom, že s ní bude zacházeno stejně jako se společnostmi působícími v podmínkách
tržního hospodářství, bude muset ve stanovené lhůtě vyplnit také oddíly E, F a relevantní části (Vnitřní prodej) oddílů G
a H zmíněného dotazníku.
12     Dopisem ze dne 26. srpna 2002 žalobkyně předala Komisi svou odpověď na otázky oddílů A až D antidumpingového dotazníku. Uvedla,
že z důvodu letních dovolených nemohla získat všechny údaje týkající se oddílu G zmíněného dotazníku a dodala, že udělá všechno
proto, aby tyto informace poskytla Komisi co nejdříve.
13     Dopisem ze dne 30. září 2002 Komise oznámila žalobkyni, že s ní bude zacházeno stejně jako se společnostmi působícími v podmínkách
tržního hospodářství. Komise uvedla, že obdržela odpovědi žalobkyně na otázky oddílů A až D antidumpingového dotazníku a požádala
žalobkyni, aby jí předala její odpovědi na otázky oddílů E až H zmíněného dotazníku do 8. listopadu 2002. Komise uvedla, že
striktní dodržení lhůt se nevztahuje pouze na předání odpovědí na antidumpingový dotazník, ale také na všechny další žádosti
a informace, které ji žalobkyně chce předat. Informovala žalobkyni, že její odpověď na dotazník bude představovat hlavní základ,
o něhož se Komise opře, aby prokázala existenci případného dumpingu a uvedla, že úředníci Komise provedou inspekci na místě
pro prověření poskytnutých informací.
14     Dopisem ze dne 1. října 2002 žalobkyně oznámila Komisi, že musí opravit určité informace poskytnuté ve své odpovědi ze dne
26. srpna 2002 na antidumpingový dotazník a připojila ke svému dopisu různé dokumenty obsahující tyto opravy.
15     Faxem ze dne 2. října 2002 Komise oznámila žalobkyni, že odpovědi na určité části oddílů A, C a D antidumpingového dotazníku
jsou neúplné a požádala žalobkyni, aby ji předala chybějící informace do 16. října 2002.
16     Faxem ze dne 16. října 2002 žalobkyně odpověděla na tuto žádost.
17     Dne 8. listopadu 2002 žalobkyně zaslala Komisi své odpovědi na otázky oddílů E, F, G a H antidumpingového dotazníku.
18     Faxem ze dne 15. listopadu 2002 Komise potvrdila, že bude provedena inspekce na místě a požádala žalobkyni, aby byly při této
inspekci k dispozici všechny informace použité k přípravě odpovědi na antidumpingový dotazník, jakož i všichni zaměstnanci
žalobkyně, kteří se účastnili na její přípravě nebo kteří jsou seznámení s výrobou dotčeného produktu, jeho prodejem nebo
účetnictvím. Komise dodala, že pokud žalobkyně zjistí během přípravy této inspekce chyby ve svých odpovědích na antidumpingový
dotazník, musí poskytnout Komisi správné informace, přičemž jasně upozorní na chybu a její příčinu.
19     Faxem ze dne 18. listopadu 2002 žalobkyně oznámila Komisi, že některé odpovědi podané na určité části oddílů E, F a G antidumpingového
dotazníku, předané Komisi dne 8. listopadu 2002 jsou chybné nebo neúplné a poskytla opravné informace. Uvedla zejména částky
celkových produkčních nákladů (total manufacturing costs) a celkových výrobních nákladů (total costs of production) parakresolu,
informace, které nevyplnila v relevantních rubrikách antidumpingového dotazníku v odpovědích předaných dne 8. listopadu 2002.
Žalobkyně uvedla, že tyto částky zahrnovaly odpočet produkčních a výrobních nákladů vedlejších produktů a poskytla částky
těchto nákladů.
20     Dne 25. a 26. listopadu 2002 provedli úředníci Komise inspekci na místě.
21     Dne 20. března 2003 Komise přijala nařízení (ES) č. 510/2003 o uložení prozatímního cla na dovoz parakresolu pocházejícího
z Čínské lidové republiky (Úř. věst. L 75, s. 12, dále jen „prozatímní nařízení“). Bod 25 odůvodnění tohoto nařízení týkající
se běžné hodnoty použitelné na výrobce-vývozce, kteří spolupracují, přičemž využívají postavení společnosti působící v podmínkách
tržního hospodářství, uváděl, že tato „[...] běžná hodnota má být vypracovaná podle čl. 2 odst. 3 základního nařízení“.
22     Dopisem ze dne 21. března 2003 Komise předala žalobkyni podle čl. 14 odst. 2 základního nařízení opis prozatímního nařízení,
jakož i podle čl. 20 odst. 1 základního nařízení dokument nazvaný „Část II – Vysvětlení dumpingu“ (Část II – Explanation of
dumping) obsahující informace o podrobnostech, které jsou základem důležitých skutečností a důvodů, na základě kterých byla
uložena prozatímní antidumpingová cla (dále jen „prozatímní informační dokument“). Komise vyzvala žalobkyni, aby ji předala
své případné komentáře k těmto dokumentům do 22. dubna 2003.
23      Bod 1.1.1 poslední pododstavec prozatímního informačního dokumentu odkazoval na přílohu I obsahující opravenou tabulku částek
celkových produkčních nákladů (total manufacturing costs) parakresolu. S výjimkou změn vyplývajících z rozdílného rozpisu
energetických nákladů a přičtení nákladů na pronájem, byly uvedené částky stejné jako částky, které žalobkyně poskytla dne
8. listopadu 2002.
24     Faxem ze dne 22. dubna 2003 žalobkyně předala Komisi své komentáře k prozatímnímu nařízení a prozatímnímu informačnímu dokumentu.
V první části těchto komentářů žalobkyně připomněla vedlejší produkty vznikající při výrobě parakresolu, skutečnost, že Komise
neodečetla výrobní náklady těchto vedlejších produktů celkových výrobních nákladů parakresolu a nezbytnost takový odpočet
podle žalobkyně provést. Žalobkyně požádala Komisi, aby zohlednila tyto komentáře a oddělila výrobní náklady vedlejších produktů
od výrobních nákladů.
25      Dne 19. května 2003 se uskutečnila v sídle Komise schůzka mezi žalobkyní a Komisí.
26     Faxem ze dne 26. května 2003 v návaznosti na tuto schůzku předala žalobkyně Komisi dodatečné informace týkající se odpočtu
nákladů na vedlejší produkty.
27     Dopisem ze dne 11. července 2003 Komise předala žalobkyni podle čl. 20 odst. 2 až 4 základního nařízení konečný informační
dokument (general disclosure document) týkající se podstatných skutečností a důvodů, které byly základem návrhu na uložení
konečných antidumpingových cel (dále jen „konečný informační dokument“) obsahující část nazvanou „Část II – Vysvětlení dumpingu“
(Part II – Explanation of dumping) týkající se komentářů obdržených od účastnic řízení po přijetí prozatímního nařízení. Komise
vyzvala žalobkyni, aby ji předala své komentáře ke konečnému informačnímu dokumentu do 23. července 2003.
28     V bodě 3.1 pátém pododstavci konečného informačního dokumentu a v bodě 1.1 části uvedeného dokumentu týkající se komentářů
obdržených od účastnic řízení, Komise připomněla žádost žalobkyně o odečtení výrobních nákladů vedlejších produktů. Komise
uvedla, že zamítla tuto žádost z důvodu, že nebyla podpořena listinnými důkazy a dokumenty, které obdržela při inspekci na
místě, uváděly, že přímé náklady již byly přiděleny na různé produkty, což odpovídá původní odpovědi na antidumpingový dotazník.
29     Tabulka částek celkových produkčních nákladů (total manufacturing costs) parakresolu uvedená v příloze I části konečného informačního
dokumentu týkající se komentářů obdržených od účastnic řízení uvádí ve své kolonce nazvané „TOTAL PC“ stejná čísla jako jsou
čísla přijatá Komisí v tabulce připojené k prozatímnímu informačnímu dokumentu, která byla uvedena v bodě 23 výše.
30     Dne 22. července 2003 se v sídle Komise uskutečnila schůzka mezi žalobkyní a Komisí.
31     Faxem ze dne 23. července 2003, doplněným faxem ze dne 25. července 2003, předala žalobkyně Komisi své komentáře ke konečnému
informačnímu dokumentu, jakož i určité dokumenty.
32     V první části svých komentářů obsažených ve faxu ze dne 23. července 2003 se žalobkyně opět vrátila k tomu, že Komise v konečném
informačním dokumentu neodečetla náklady na vedlejší produkty a k nezbytnosti takový odpočet provést.
33     Dne 18. srpna 2003 Komise přijala a zveřejnila svůj návrh nařízení Rady o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu
parakresolu pocházejícího z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla [KOM(2003) 505 konečné,
dále jen „návrh konečného nařízení“].
34     Faxem ze dne 25. srpna 2003 Komise odpověděla na komentáře žalobkyně ze dne 23. a 25. července 2003 ke konečnému informačnímu
dokumentu. Pokud jde o otázku odečtení nákladů na vedlejší produkty, Komise odpověděla, že informace poskytnutá žalobkyní
dne 18. listopadu 2002 byla podána po uplynutí lhůty stanovené k předání odpovědí na antidumpingový dotazník Komisi a pouze
jeden den před odjezdem skupiny Komise k provedení inspekce, tato informace byla nedostatečně odůvodněná a navíc v rozporu
s informacemi, které žalobkyně poskytla při inspekci na místě. Konečně, Komise uvedla, že žádost o odečtení výrobních nákladů
vedlejších produktů byla podána po přijetí prozatímní informace ze dne 21. března 2003, tedy po inspekci, a proto informace
předložené v příloze II posledního podání žalobkyně ze dne 25. července 2003, nemohly být již ověřeny a příjmy z prodeje vedlejších
produktů nemohou být odečteny od výrobních nákladů dotčeného produktu.
35     Faxem ze dne 29. srpna 2003 odpověděla žalobkyně na fax Komise ze dne 25. srpna 2003.
36     Dne 11. září 2003 Rada přijala nařízení Rady (ES) č. 1656/2003 ze dne 11. září 2003 o uložení konečného antidumpingového cla
z dovozu parakresolu pocházejícího z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla (Úř. věst. L 234,
s. 1, dále jen „napadené nařízení“). Bod 12 odůvodnění napadeného nařízení, který je totožný s bodem 12 odůvodnění návrhu
konečného nařízení, zní takto:
[Žalobkyně] tvrdil[a], že náklady na výrobu dvou dalších výrobků by se měly odečítat od celkových nákladů na výrobu, protože
vznikají při tomtéž výrobním procesu a prodávají se samostatně. [Žalobkyně] nemohl[a] řádně doložit toto tvrzení písemnými
důkazy. Ve skutečnosti dokumenty shromážděné na místě naznačovaly, že přímé náklady již byly přiděleny na různé výrobky, které
byly ve shodě s počáteční odpovědí v dotazníku. Toto tvrzení se proto muselo zamítnout.“

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
37     Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 15. prosince 2003 žalobkyně podala projednávanou žalobu.
38     Podáním došlým kanceláři Soudu dne 2. dubna 2004 Komise podala návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastnice na podporu
návrhových žádání Rady. Usnesením ze dne 16. června 2004 předseda čtvrtého senátu Soudu toto vedlejší účastenství povolil.
Dopisem ze dne 24. srpna 2004 Komise oznámila Soudu, že se vzdává práva předložit spis vedlejšího účastníka, ale, že se zúčastní
jednání.
39     Podáním došlým kanceláři Soudu dne 7. května 2004 DKL podala návrh na vstup do řízení jako vedlejší účastníce na podporu návrhových
žádání Rady.
40     Samostatnými podáními došlými kanceláři Soudu dne 8. července 2004 žalobkyně vznesla námitky vůči návrhu DKL na vstup do řízení
jako vedlejší účastnice a podpůrně podala žádost o důvěrné zacházení ve vztahu k DKL s určitými částmi žaloby, žalobní odpovědi
a repliky. Podáním z téhož dne Rada požádala o důvěrné zacházení s určitými částmi spisu ve vztahu k DKL s upřesněním, že
tato žádost je podána se souhlasem žalobkyně a v podstatě odpovídá žádosti o důvěrné zacházení, kterou podala DKL.
41     Vzhledem k tomu, že složení senátů Soudu bylo ode dne 13. září 2004 změněno, byl soudce zpravodaj přidělen jakožto předseda
k pátému senátu, jemuž byla v důsledku toho projednávaná věc přidělena.
42     Usnesením ze dne 11. listopadu 2004 předseda pátého senátu Soudu povolil vedlejší účastenství DKL. Vzhledem k tomu, že toto
vedlejší účastenství bylo povoleno na základě čl. 116 odst. 6 jednacího řádu Soudu týkajícího se vstupu do řízení jakožto
vedlejší účastník po uplynutí stanovené lhůty, předseda pátého senátu nerozhodl o žádostech o důvěrné zacházení, ale uvedl,
že tyto žádosti budou zohledněny podle potřeby při vypracovávání zprávy k jednání a rozsudku, který bude vydán.
43     Žalobkyně podala Soudu návrh, aby Komisi nařídil jakožto organizační procesní opatření, předložení výpočtů, na kterých je
založeno její posouzení škody, jež vznikla průmyslu Společenství.
44     Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
–       zrušil napadené nařízení;
–       uložil Radě náhradu nákladů řízení.
45     Rada, podporovaná Komisí a DKL, navrhuje, aby Soud :
–       zamítl žalobu;
–       uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.

Právní otázky
46     Žalobkyně uplatňuje tři žalobní důvody na podporu své žaloby na neplatnost. První žalobní důvod vychází z porušení povinnosti
určit vhodným a přiměřeným způsobem běžnou hodnotu a z porušení povinnosti řádné péče. Druhý žalobní důvod vychází z porušení
zásady řádné správy a práv obhajoby. Třetí žalobní důvod vychází z toho, že v rozporu s čl. 2 odst. 3 základního nařízení
určená běžná hodnota není hodnotou pouze obdobného výrobku.
47     Nejdříve je třeba přezkoumat první žalobní důvod.

Argumenty účastnic řízení
48     Žalobkyně tvrdí, že poskytla všechny požadované informace včas a zpochybňuje, že informace týkající se odečtení výrobních
nákladů vedlejších výrobků byla poskytnuta po inspekci na místě. Podpůrně tvrdí, že podle judikatury Společenství a orgánů
Světové obchodní organizace (WTO), Komise může zohlednit opožděné odpovědi s tou výhradou, že neporuší procesní práva ostatních
účastníků řízení a nepřiměřeně neprodlouží řízení.
49     Rada mimoto nesplnila svou povinnost řádné péče. Z judikatury vyplývá, že pokud jednak skutečnost týkající se určení běžné
hodnoty sdělená orgánům v průběhu šetření stačí k nabytí pochybností o vhodném charakteru metodologie přijaté orgánem, tento
orgán musí podrobně přezkoumat návrh účastníka řízení a jednak, že pokud je účastník řízení povinen dodržet při odpovědi na
otázky formu stanovenou Komisí, náleží Komisi, aby dodržela svou povinnost řádné péče tím, že správně vyloží údaje poskytnuté
tímto účastníkem řízení. Žalobkyně evokuje zvláště rozsudky Soudu ze dne 18. září 1995, Nölle v. Rada a Komise, (T‑167/94,
Recueil, s. II‑2589), ze dne 24. října 2000, Fresh Marine v. Komise (T‑178/98, Recueil, s. II‑3331), a ze dne 8. července
2003, Euroalliages a další v. Komise (T‑132/01, Recueil, s. II‑2359).
50     Z výše uvedeného vyplývá, že Komise neměla nechat bez povšimnutí antidumpingové pravidlo, podle něhož náklady na vedlejší
výrobky nemají být započteny, ale naopak mají být odečteny. Komise však zůstala zcela nepřístupná vůči četnému úsilí vynaloženému
žalobkyní k opravě chyby, které se v tomto ohledu dopustil tento orgán.
51     Ve své replice se žalobkyně dovolává čl. 6 odst. 8 základního nařízení. Toto ustanovení ukládá Komisi povinnost značné obezřetnosti,
která vyplývá z judikatury Soudního dvora v oblasti ochrany práv obhajoby. Vzhledem k tomu, že podle žalobkyně Komise nebyla
v situaci vývozce odmítajícího spolupracovat, neměla použít pravidlo dostupných údajů (uvedené v čl. 18 odst. 1 základního
nařízení), ale měla v průběhu celého šetření přijímat nezbytná opatření k tomu, aby co nejlépe přezkoumala všechny předložené
důkazy a měla změnit formu dotazníku a ověření, které vyžaduje, tak, aby ji přizpůsobila zvláštnímu produktu, který byl předmětem
šetření. Žalobkyně se dovolává také čl. 18 odst. 3 základního nařízení s tím, že uplatňuje, že v každém případě byly informace
poskytnuté Komisi kvalifikované.
52     Žalobkyně podrobně popisuje tyto informace, zpochybňuje, že by byly nesprávné nebo nedostatečné a tvrdí, že je Komise nedokázala
správně posoudit. Uplatňuje zejména, že se její žádost ze dne 8. listopadu 2002, opravená dne 18. listopadu 2002, jasně týkala
odečtení nákladů na vedlejší výrobky. Tvrdí, že při inspekci se dotkla této otázky a předložila Komisi různé průkazné dokumenty,
zvláště faktury o prodeji vedlejších výrobků. Po přijetí prozatímního nařízení se bezvýsledně snažil Komisi znovu vysvětlit
otázku vedlejších produktů a předala jí doplňující dokumenty.
53     Rada, podporovaná Komisí a DKL, tvrdí, že žalobkyně nepředložila všechny informace o obou vedlejších produktech výroby parakresolu
v požadované době. Judikatura uváděná v tomto ohledu žalobkyní se týká pouze otázky, zda Komise může přijmout informace po
uplynutí lhůty. Co se týče odkazů na určitá rozhodnutí WTO, žalobkyně nevysvětluje závěry, které je třeba z nich vyvodit,
ani jejich relevanci. Taková rozhodnutí, která nezavazují soud Společenství, potvrzují v každém případě postoj Rady.
54     Pokud jde o údajné porušení povinnosti řádné péče, rozsudky dovolávané žalobkyní nepodporují její tvrzení, protože Komise
a Rada dodržely všechny procesní povinnosti vyplývající z těchto rozsudků.
55     Zaprvé, v projednávané věci se tak nejedná o to, zda orgány vzaly v úvahu antidumpingové pravidlo, podle něhož náklady na
vedlejší produkty nesmí být započteny, ale o to, zda žalobkyně náležitým způsobem vysvětlila, že výrobní náklady parakresolu
uvedené v odpovědi ze dne 8. listopadu 2002 obsahovaly náklady na vedlejší produkty.
56     Zadruhé, Komise měla zohlednit informace týkající se vedlejších produktů poskytnuté žalobkyní v jejích dopisech ze dne 8.
a 18. listopadu 2002, jakož i během inspekce. Podle Rady vzhledem k tomu, že žalobkyně potvrdila při této inspekci, že náklady
na vedlejší produkty byly přiděleny samostatně a to vyplývá z dokumentů obdržených na místě, Komise došla k závěru, že tyto
náklady nemohly být zahrnuty do výrobních nákladů parakresolu. Výsledek by mohl být odlišný, kdyby žalobkyně v tomto okamžiku
vysvětlila, že výrobní náklady vedlejších produktů nebyly přiděleny samostatně a přímo a že částka [důvěrné](
) čínských juanů (CNY) byla hodnotou prodeje (jak žalobkyně tvrdila po přijetí prozatímní informace).
57     Zatřetí informace poskytnuté po inspekci nebyly přijaty, protože nemohly být ověřeny. Nic v judikatuře dovolávané žalobkyní
nenaznačuje, že orgány musejí přijmout neověřitelné informace poskytnuté po uplynutí lhůty a zejména po provedení inspekce.
58     Ve své duplice Rada upřesňuje, že důvodem, proč Komise nepřijala odečtení nákladů na vedlejší produkty bylo zaprvé to, že
odpověď žalobkyně na antidumpingový dotazník byla neúplná, zadruhé, že během inspekce žalobkyně znovu nevysvětlila problém,
ani nepředložila faktury a zatřetí, že jiné informace předložené v průběhu slyšení po inspekci byly v rozporu s informacemi
dříve předloženými a nemohly být ověřeny ve lhůtách stanovených základním nařízením. Navíc, žádný z jazyků, kterými se mluví
v Číně, není úředním jazykem Společenství a není věcí Komise, aby dokumenty předložené vývozcem na podporu žádosti o odečtení
jeho výrobních nákladů překládala z čínštiny do jazyku Společenství.
59     Žalobkyně v rozporu s tím, co tvrdí, s Komisí náležitým způsobem nespolupracovala. Rozhodující je kvalita poskytnutých informaci
a nikoliv jejich objem. Rada dodává, že Komise s vyžadovanou řádnou péčí ověřila v co největším možném rozsahu správnost důkazů.
Nebylo možné bez druhé inspekce přezkoumat nově předložené důkazy, které jsou v rozporu s předchozími informacemi.
60     Pokud jde o odkaz žalobkyně na práva obhajoby, Rada se domnívá, že Komise je v ničem neporušila. Komise poskytla žalobkyni
řadu příležitostí k tomu, aby ji seznámila se svým postojem. Je to spíše žalobkyně, která tím, že poskytla opožděné, rozporuplné
a neúplné informace, vykonala svá práva nevhodným způsobem.

Závěry Soudu
61     Z judikatury vyplývá, že v oblasti obchodních ochranných opatření orgány Společenství disponují širokou posuzovací pravomocí
z důvodu složitosti hospodářských, politických a právních situací, které musí přezkoumávat (rozsudek Soudního dvora ze dne
7. května 1987, NTN Toyo Bearing a další v. Rada, 240/84, Recueil, s. 1809, bod 19; rozsudky Soudu ze dne 29. ledna 1998,
Sinochem v. Rada, T‑97/95, Recueil, s. II‑85, bod 51; ze dne 17. července 1998, Thai Bicycle Industry v. Rada, T‑118/96, Recueil,
s. II‑2991, bod 32; ze dne 4. července 2002, Arne Mathisen v. Rada, T‑340/99, Recueil, s. II‑2905, bod 53 a ze dne 28. října
2004, Shanghai Teraoka Electronic v. Rada, T‑35/01, Sb. rozh., s. II‑3663, bod 48).
62     Z toho vyplývá, že přezkum posouzení orgánů provedený soudem Společenství musí být omezen na ověření dodržení procesních pravidel,
věcné správnosti skutkových zjištění k provedení zpochybňované volby, neexistence zjevně nesprávného posouzení skutkového
stavu nebo neexistence zneužití pravomoci (rozsudky Soudního dvora NTN Toyo Bearing a další v. Rada, bod 61 výše, bod 19 a ze
dne 22. října 1991, Nölle, C‑16/90, Recueil, s. I‑5163, bod 12; rozsudky Soudu ze dne 28. září 1995, Ferchimex v. Rada, T‑164/94,
Recueil, s. II‑2681, bod 67; Thai Bicycle Industry v. Rada, bod 61 výše, bod 33; Arne Mathisen v. Rada, bod 61 výše, bod 54
a Shanghai Teraoka Electronic v. Rada, bod 61 výše, bod 49).
63     V tomto ohledu je třeba připomenout, že pokud orgány Společenství disponují širokou posuzovací pravomocí, má dodržení záruk
přiznaných právním řádem Společenství ve správních řízeních o to větší význam a k těmto zárukám patří zejména povinnost příslušného
orgánu přezkoumat s péčí a nestranností všechny relevantní skutečností projednávaného případu, právo dotčené osoby sdělit
svůj postoj, jakož i právo na dostatečné odůvodnění rozhodnutí (rozsudek Soudního dvora ze dne 21. listopadu 1991, Technische
Universität München, C‑269/90, Recueil, s. I‑5469, bod 14 a rozsudek Nölle v. Rada a Komise, bod 49 výše, bod 73).
64     V tomto kontextu i když v oblasti obchodních ochranných opatření, a zvláště antidumpingových opatření, soud Společenství nemůže
provést posouzení, které je vyhrazeno orgánům Společenství, náleží mu nicméně, aby se ujistil, že orgány zohlednily všechny
relevantní okolnosti a vyhodnotily skutečnosti spisu s veškerou řádnou péčí vyžadovanou k tomu, aby se mohlo mít za to, že
vypracovaná běžná hodnota byla určena přiměřeným způsobem (rozsudek Nölle, bod 62 výše, bod 13; rozsudky Soudu Ferchimex v. Rada,
bod 62 výše, bod 67; ze dne 12. října 1999, Acme v. Rada, T‑48/96, Recueil, s. II‑3089, bod 39 a Fresh Marine v. Komise, bod
49 výše, body 73 až 82). V tomto ohledu ze znění čl. 2 odst. 3 základního nařízení jasně vyplývá, že každá z metod určení
vypracované běžné hodnoty, která je zde uvedená, musí být použita způsobem, který zachovává přiměřený charakter tohoto určení,
což je pojem, který je ostatně výslovně uveden v tomto odstavci 3 (rozsudek Soudního dvora ze dne 7. května 1991, Nakajima
v. Rada, C‑69/89, Recueil, s. I‑2069, bod 35 a výše uvedený rozsudek Acme v. Rada, bod 37).
65     Soud kromě toho uvádí, že ačkoli je v rámci základního nařízení věcí Komise jakožto orgánu, který provádí šetření, určit,
zda výrobek, kterého se týká antidumpingové řízení, je předmětem dumpingu a způsobuje újmu, pokud je propuštěn do volného
oběhu ve Společenství a ačkoli tedy tomuto orgánu nenáleží v tomto rámci upustit od určité části důkazního břemena, které
mu v tomto ohledu náleží (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 17. prosince 1997, EFMA v. Rada, T‑121/95, Recueil, s. II‑2391,
bod 74 a Acme v. Rada, bod 64 výše, bod 40), nic to nemění na tom, že základní nařízení Komisi nesvěřuje žádnou vyšetřovací
pravomoc, která by ji umožňovala donutit výrobce nebo vývozce, kterých se týká stížnost, aby se účastnili šetření nebo poskytli
informace. Za těchto podmínek jsou Rada a Komise závislé na dobrovolné spolupráci účastníků řízení, pokud jde o poskytování
nezbytných informací ve stanovených lhůtách. V tomto kontextu jsou odpovědi těchto účastníků řízení v dotazníku upraveném
v čl. 6 odst. 2 základního nařízení, jakož i pozdější inspekce, kterou Komise může provést, jak je stanoveno v článku 16 téhož
nařízení, zásadní pro průběh antidumpingového řízení. Nebezpečí, že v případě nedostatku spolupráce podniků, kterých se šetření
týká, orgány zohlední jiné údaje než jsou údaje poskytnuté v odpovědi na dotazník, je vlastní antidumpingovému řízení a má
za cíl povzbuzovat loajální a pečlivou spolupráci těchto podniků (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu Acme v. Rada, bod 64 výše,
body 42 až 44 a ze dne 28 . října 1999, EFMA v. Rada, T‑210/95, Recueil, s. II‑3291, bod 71).
66     Z ustálené judikatury Soudního dvora mimoto vyplývá, že pro výklad ustanovení základního nařízení týkajících se informací
obdržených od účastníků řízení, je třeba vzít v úvahu zejména požadavky vyplývající z dodržování práv obhajoby. Tyto požadavky
jsou totiž závazné nejenom v rámci řízení, která mohou vést k uložení sankcí, ale také při šetřeních, která předcházejí přijetí
antidumpingových nařízení, která mohou bezprostředně a osobně ovlivnit dotčené podniky a přinášejí pro ně nepříznivé důsledky
(rozsudek Soudního dvora ze dne 27. června 1991, Al-Jubail Fertilizer v. Rada, C‑49/88, Recueil, s. I‑3187, bod 15).
67     Konečně, z judikatury vyplývá, že pokud je stanovení lhůt k předání odpovědí a informací podniky dotčenými antidumpingovým
řízením orgánům odůvodněno účely řádného průběhu tohoto řízení ve lhůtách stanovených v základním nařízení, orgány mají velmi
širokou posuzovací pravomoc, pokud jde o zohlednění odpovědí a informací, které jim byly předány opožděně. Pokud toto zohlednění
nemůže způsobit zásah do procesních práv ostatních účastníků řízení a nemá za důsledek nenáležité prodloužení řízení, nemůže
být považováno za protiprávní (rozsudek Euroalliages a další v. Komise, bod 49 výše, bod 81).
68     V tomto rámci je třeba přezkoumat, zda, jak tvrdí žalobkyně, Rada porušila svou povinnost pečlivého přezkumu a povinnost určit
běžnou hodnotu přiměřeným způsobem.
69     Článek 2 odst. 3 základního nařízení definuje dva alternativní způsoby určení vypracované běžné hodnoty výrobku. Podle prvního
způsobu, relevantního v projednávaném případě, je běžná hodnota určena podle výrobních nákladů s připočtením přiměřené částky
za prodejní, správní a režijní náklady a za zisky.
70     V projednávaném případě vyvstává otázka, zda Komise a Rada byly oprávněny se s ohledem na informace, které měly, domnívat,
že výrobní náklady vedlejších produktů parakresolu nemají být odečteny od výrobních nákladů parakresolu, protože byly přímo
přiděleny na zmíněné vedlejší produkty.
K odpovědi žalobkyně ze dne 8. listopadu 2002 na antidumpingový dotazník a její fax ze dne 18. listopadu 2002
71     V projednávaném případě žalobkyně sdělila před inspekcí Komisi, že při výrobě parakresolu vznikají dva vedlejší produkty,
fenolová směs a siřičitan hlinitý – ve skutečnosti siřičitan sodný, jak opravila žalobkyně během inspekce – a tyto vedlejší
produkty mají vlastní hospodářská odbytiště. Žalobkyně rovněž Komisi uvedla, že výrobní náklady těchto dvou vedlejších produktů
stouply za období šetření na [důvěrné] CNY. Tyto informace byly uvedeny v oddílech E až G odpovědi žalobkyně ze dne 8. listopadu
2002 na antidumpigový dotazník a zejména pokud jde o posledně uvedenou částku, v tabulkách „ECCOP (F‑4,6)“ a „DMCOP (F‑4,7)“
přiložených v bodech 6 a 7 oddílu F‑4 nazvaného „Výrobní náklady“ zmíněného dotazníku, jakož i ve faxu žalobkyně ze dne 18. listopadu
2002, který obsahoval opravy této odpovědi, pokud jde zvláště o započtení výrobních nákladů.
72     Konkrétněji, fax ze dne 18. listopadu 2002 měl za cíl jednak doplnit mezery ponechané při odpovědi ze dne 8. listopadu 2002
v určitých kolonkách tabulky nákladů uvedené v bodě 1 oddílu F‑4 nazvaného „Výrobní náklady“ antidumpingového dotazníku (dále
jen „tabulka F‑4.1“) a jednak sdělit Komisi, že částky uvedené v této tabulce již zahrnují odečtení výrobních nákladů vedlejších
produktů. Zatímco tak celkové výrobní náklady parakresolu za období šetření stouply podle údajů uvedených v tabulce F‑4.1
ve znění ze dne 8. listopadu 2002 na částku [
důvěrné
] CNY, tyto celkové náklady se snížily ve znění této tabulky předaném Komisi dne 18. listopadu 2002 na částku [
důvěrné
] CNY.
73     Z výše uvedeného vyplývá, že faxem ze dne 18. listopadu 2002 žalobkyně požádala, aby výrobní náklady parakresolu za období
šetření byly stanoveny nai [
důvěrné
] CNY a nikoliv na [
důvěrné
] CNY, to znamená, aby byly sníženy o částku [
důvěrné
] CNY odpovídající podle žalobkyně výrobním nákladům vedlejších produktů za období šetření.
74     Soud mimoto poukazuje na to, že jak částka [
důvěrné
] CNY, tak částka [
důvěrné
] CNY již byly uvedeny v odpovědi ze dne 8. listopadu 2002. Tato posledně uvedená částka byla tak uvedena v kolonce „Období
šetření/Celkové výrobní náklady“ (IP/Total Production Cost) tabulky souhrnných nákladů nacházející se v oddílu F‑4 bodě 2
antidumpingového dotazníku předaného Komisi dne 8 . listopadu 2002 (dále jen „tabulka F‑4.2“) .
75     Soud nicméně konstatuje, že jak prozatímní nařízení, tak prozatímní informační dokument, jsou založeny výhradně na údajích
předložených v tabulce F‑4.1 ve znění ze dne 8 . listopadu 2002 a neodkazují, ani za účelem jeho odmítnutí, na fax ze dne
18. listopadu 2002 a opravy, které obsahoval.
76      Soud je toho názoru, že tento nedostatek odkazu v prozatímním nařízení a prozatímním informačním dokumentu na fax ze dne
18. listopadu 2002 je možno vysvětlit výkladem tohoto faxu Komisí a postojem tohoto orgánu při inspekci dne 25. a 26. listopadu
2002.
K výkladu faxu ze dne 18. listopadu 2002 Komisí
77     Z písemností Rady před Soudu, jakož i z jejích odpovědí na otázky Soudu při jednání, vyplývá, že Komise se po přečtení faxu
ze dne 18. listopadu 2002 domnívala, že žalobkyně přímo přidělila výrobní náklady svých vedlejších produktů na zmíněné produkty
podle analytické účetní metody, zvané „výnosy“.
78     Tato metoda podle Rady spočívá v přímém přidělení výrobních nákladů, provedeném na základě výnosů, na různé produkty vznikající
při výrobním procesu. Při použití této metody výrobní náklady dotčeného produktu nezahrnují žádný výrobní náklad vedlejších
produktů. Tato metoda se podle Rady liší od jiné metody zvané metoda „tržní hodnoty“, založené na tržní hodnotě nebo prodejní
ceně vedlejších produktů. Tato metoda nezahrnuje přímé přidělení nákladů zmíněných vedlejších produktů, ale implikuje odečtení
těchto nákladů od výrobních nákladů dotčeného produktu.
79     Důvod, proč se Komise při první analýze a čtení faxu ze dne 18. listopadu 2002 domnívala, že žalobkyně použila metodu výnosů
je, že ve dvou poznámkách pod čarou, které žalobkyně vložila do tohoto faxu a v nichž vysvětlovala důvody oprav jejích odpovědí
v antidumpingovém dotazníku, žalobkyně použila výraz výrobní náklady vedlejších produktů a nikoliv výraz tržní hodnota nebo
prodejní cena.
K inspekci a prozatímnímu nařízení
80     Soud konstatuje, že účastnice řízení mají odlišné názory na obsah jejich diskusí ohledně vedlejších produktů při inspekci.
Zatímco žalobkyně uplatňuje, že při této inspekci jasně opakovala svou žádost o odečtení již uvedenou v písemnosti ze dne
18. listopadu 2002 a že byla ujištěna, že Komise tuto žádost pochopila, Rada tak tvrdí, že žalobkyně potvrdila Komisi, že
výrobní náklady vedlejších produktů byly přiděleny přímo na vedlejší produkty, což umožnilo Komisi mít za to, že není namístě
je odečíst.
81     Pokud jde o otázku, jak toto nedorozumění mohlo nebo mělo být napraveno, je třeba připomenout, že jestliže Komise při inspekci
vycházela, pokud jde o otázku vedlejších produktů, z faxu ze dne 18. listopadu 2002, a tedy z poznámek pod čarou tohoto faxu,
přičemž tento fax vylučoval jakékoliv odečtení, tento orgán v tomto rozsahu musel znát číselné opravy, které byly obsaženy
v tomto faxu a vztahovaly se k odpovědi ze dne 8. listopadu 2002. Komise si proto musela nebo měla být vědoma rozporu mezi
jejím a
priori
čtením faxu ze dne 18. listopadu 2002, uvedeným v bodě 77 výše a vyčíslenou žádostí o odečtení částky výrobních nákladů parakresolu
vyjádřenou v tomto faxu a připomenutou v bodě 73 výše.
82     Je však nutno konstatovat, že se Komise nesnažila o odstranění zmíněného rozporu.
83     Z písemností Rady totiž vyplývá, že Komise položila žalobkyni „přesnou otázku“: zda žalobkyně přímo přidělila související
náklady podle výnosů obdržených při výrobě parakresolu. Žalobkyně odpověděla kladně. Tuto odpověď „potvrdila“ Komise svým
postojem, podle něhož nebylo třeba odečíst náklady na vedlejší produkty. Proto Komise považovala za zbytečné provádět další
šetření ohledně nákladů na vedlejší produkty. Z písemností žalobkyně také vyplývá nezájem Komise o otázku vedlejších produktů
poté, co žalobkyně odpověděla na otázku Komise ohledně této záležitosti. Znění protokolu o inspekci vypracovaného Komisí dne
3. prosince 2002, který předložila Rada v odpovědi na písemnou otázku Soudu, jakož i prohlášení na jednání, také potvrzují
tento popis výměny názorů při inspekci mezi účastnicemi řízení ohledně vedlejších produktů.
84     Z výše uvedeného vyplývá, že Komise po obdržení odpovědi žalobkyně na položenou otázku týkající se započtení vedlejších produktů,
žalobkyni neoznámila důsledky, které z této odpovědi vyvozovala, to jest neodečtení nákladů na vedlejší produkty a to i když
tyto důsledky byly v rozporu s číselnými údaji faxu ze dne 18. listopadu 2002, které se týkaly stanovení výrobních nákladů
parakresolu na [
důvěrné
] CNY, a nikoliv na [
důvěrné
] CNY, tj. snížení o částku [
důvěrné
] CNY odpovídající podle žalobkyně výrobním nákladům vedlejších produktů, a obsahovaly tak v podstatě žádost o odečtení nákladů
na vedlejší produkty.
85     Soud poukazuje na to, že vzhledem k tomu, že Komise vůbec neupozornila na tuto obtíž, žalobkyně nemohla v tomto okamžiku šetření
vědět, že Komise došla k závěru, že není na místě odečíst náklady na vedlejší produkty. Pouze Komise si mohla být totiž vědoma
– a mohla se tedy zmínit o – rozporu mezi vyčíslenými žádostmi uvedenými ve faxu ze dne 18. listopadu 2002 a zacházením, které
Komise zamýšlela použít na náklady na vedlejší produkty. Mlčení Komise během inspekce umožňovalo žalobkyni se v tomto kontextu
domnívat, že její žádost o odečtení byla správně pochopena a nevznášela za dané situace obtíže.
86     Rada a Komise na jednání nicméně uplatňovaly, že důvod, proč Komise ve svém prozatímním nařízení neodečetla výrobní náklady
vedlejších produktů, spočívá ve skutečnosti, že žalobkyně ve své odpovědi na antidumpingový dotazník neuvedla dostatečné důkazy,
které by odůvodnily takové odečtení. Orgánům přitom nenáleží nahrazovat účastníky řízení při odpovědích na antidumpingový
dotazník, ani provádět „šetření ve všech směrech“. Rada a Komise rovněž uplatňovaly, že Komise byla při inspekci oprávněna
se s ohledem na málo času, který měla, omezit na zohlednění odpovědí žalobkyně, aniž by na tyto odpovědi musela reagovat.
87     Je pravda, jak vyplývá z judikatury uvedené v bodě 65 výše, že Komisi v žádném případě nenáleží nahrazovat účastníky řízení
při získávání informací, které mají tito účastníci řízení poskytnout Komisi v rámci antidumpingového šetření. Pokud je Komise
zvláště povinna v co největším možném rozsahu ověřit správnost informací poskytnutých účastníky řízení, o něž se opírají její
závěry (viz čl. 6 odst. 8 základního nařízení), tato povinnost předpokládá, že tito účastníci řízení spolupracují s Komisí
ve smyslu článku 18 základního nařízení. Pokud tak podle tohoto posledně uvedeného ustanovení účastník řízení odmítne umožnit
přístup k nezbytným informacím nebo je neposkytne ve lhůtě stanovené základním nařízením nebo pokud klade závažným způsobem
překážky šetření, mohou prozatímní nebo konečná pozitivní nebo negativní zjištění vycházet z dostupných údajů. Totéž platí,
pokud se zjistí, že účastník řízení předložil nepravdivé nebo zavádějící informace.
88     V tomto ohledu Soud nejdříve poukazuje na to, že je nesporné, že žalobkyně v žádném okamžiku antidumpingového řízení nebyla
odpovědná za nedostatek spolupráce ve smyslu článku 18 základního nařízení.
89     Soud je dále a zejména toho názoru, že argument Rady a Komise vycházející z toho, že to, že tento posledně uvedený orgán neodečetl
v prozatímním nařízení výrobní náklady vedlejších produktů, bylo způsobeno skutečností, že žalobkyně nepředložila ve své odpovědi
na antidumpingový dotazník nebo při inspekci, dostatečné důkazy, které by odůvodnily takové odečtení, nebere v úvahu skutečné
skutkové okolnosti.
90     Důvodem, proč Komise neodečetla náklady na vedlejší produkty, nebyla totiž taková údajná nedostatečnost důkazů poskytnutých
žalobkyní, ale skutečnost, že Komise pochopila informace a odpovědi poskytnuté žalobkyní tak, že si žalobkyně toto odečtení
nepřála provést. Jak je vylíčeno v bodě 83 výše Komise se cítila při inspekci „utvrzená“ ve svém posouzení, provedeném a
priori
na základě faxu ze dne 18. listopadu 2002, podle něhož nebylo třeba odečítat výrobní náklady vedlejších produktů.
91     Pokud by postoj zastávaný Radou a Komisí, založený na tvrzení, že nedostatečnost informací poskytnutých na podporu žádosti
o odečtení odůvodňovala neodečtení, byl správný, měla Komise při inspekci hned na úvod upozornit žalobkyni, že tato žádost
o odečtení, jako taková, neobsahovala za dané situace dostatečná odůvodnění k tomu, aby mohla být užitečně vzata v úvahu.
Navíc a dokonce i když Komise opomenula zpravit žalobkyni při inspekci o této nedostatečnosti, byla alespoň povinna splněním
svých povinností podání podrobných informací a odůvodnění výslovně uvedených v čl. 20 odst. 1, resp. čl. 14 odst. 2 základního
nařízení a připomenutých výše uvedenou judikaturou v bodech 66 a 63 výše, uvést v prozatímním informačním dokumentu a v prozatímním
nařízení, že žádost o odečtení nákladů na vedlejší produkty byla zamítnuta pro nedostatek dostatečných důkazů. Soud však konstatuje,
že jak prozatímní informace, tak prozatímní nařízení zcela mlčí ohledně otázky odečtení nákladů na vedlejší produkty.
92     Výklad faxu ze dne 18. listopadu provedený Komisí a skutečnost, že tento orgán neupozornil žalobkyni na rozpor mezi zacházením,
které Komise hodlá použít na náklady na vedlejší produkty a částkami uvedenými v tomto faxu, měly za důsledek, že Komise při
inspekci neměla dojem, že je namístě provést žádné z ověření, která byla nicméně nutná, vzhledem k tomu, že pokud by na zmíněný
rozpor bylo poukázáno, zahájilo by se jednání mezi účastnicemi řízení, což by vedlo k odstranění nedorozumění a vedlo Komisi
k tomu, aby konstatovala, že žalobkyně žádala o odečtení nákladů na její vedlejší produkty.
93     V tomto ohledu není možno přijmout argumenty předložené na jednání, podle nichž Komise s ohledem na omezený čas stanovený
pro inspekci a objem informací, které měla ověřit, nebyla povinna při této inspekci splnit, kromě povinnosti pasivně zapsat
odpovědi žalobkyně za účelem jejich pozdější analýzy, žádné další povinnosti.
94     I když je totiž pravda, že Komise nemůže být povinna v rámci antidumpingového řízení a zejména při inspekci nahrazovat účastníky
řízení, kteří musejí loajálně a účinně spolupracovat s Komisí tím, že jí poskytnou nezbytné a přesné informace, nic to nemění
na tom, že za zvláštních okolností projednávaného případu, Komise nemohla, aniž by nesplnila svou povinnost pečlivého přezkumu,
opomenout upozornit žalobkyni na rozpor, který odhalila nebo měla odhalit mezi jednak číselnými údaji obsaženými ve faxu ze
dne 18. listopadu 2002, a jednak skutečností, že pochopila odpověď žalobkyně tak, že tato nežádá o odečtení nákladů na vedlejší
produkty.
95     V rozsahu, v němž výše uvedené argumenty mimoto naznačují, že Komise potřebovala provést později analýzu odpovědí žalobkyně
k tomu, aby definitivně zaujala postoj ohledně zacházení vyhrazeného výrobním nákladům, Soud poukazuje na to, že je to v rozporu
se skutečností, že Komise se cítila při inspekci utvrzená ve svém postoji ohledně zacházení použitého na zmíněné náklady,
a tudíž nepovažovala za nezbytné provádět šetření ohledně této otázky.
96     Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu, se Komise dopustila zjevně
nesprávného posouzení znění faxu ze dne 18. listopadu 2002 a porušila svou povinnost připomenutou v judikatuře uvedené v bodě
64 výše, zohlednit všechny relevantní okolnosti a vyhodnotit skutečnosti spisu s veškerou řádnou péčí vyžadovanou k tomu,
aby se mohlo mít za to, že vypracovaná běžná hodnota byla určena přiměřeným způsobem.
97     Je třeba tudíž přezkoumat, zda tyto protiprávností, ke kterým došlo ve fázi prozatímního nařízení, měly za důsledek protiprávnost
napadeného nařízení. Skutečnost, že Komise se dopustila zjevně nesprávného posouzení a porušila svou povinnost pečlivého přezkumu
v úvodní fázi antidumpingového řízení, nezpůsobuje totiž nutně protiprávnost konečného nařízení přijatého Radou.
K napadenému nařízení
98     V bodě 12 odůvodnění napadeného nařízení se Rada, přebírajíc přesně formulaci návrhu konečného nařízení připraveného Komisí,
k otázce vedlejších produktů vyjádřila následovně:
[„Žalobkyně] tvrdil[a], že náklady na výrobu dvou dalších výrobků by se měly odečítat od celkových nákladů na výrobu, protože
vznikají při tomtéž výrobním procesu a prodávají se samostatně. [Žalobkyně] nemohl[a] řádně doložit toto tvrzení písemnými
důkazy. Ve skutečnosti dokumenty shromážděné na místě naznačovaly, že přímé náklady již byly přiděleny na různé výrobky, které
byly ve shodě s počáteční odpovědí v dotazníku. Toto tvrzení se proto muselo zamítnout.“
99     Soud konstatuje, že Komise a Rada zachovaly v návrhu konečného nařízení a v napadeném nařízení zacházení s vedlejšími produkty
použité ve fázi prozatímního nařízení.
100   Komise a Rada tak zachovaly částku [důvěrné] CNY, přijatou ve fázi prozatímního nařízení jako částku produkčních nákladů parakresolu,
jakož i volbu neodečíst náklady na vedlejší produkty, jejichž existence a uvádění na trh nejsou zpochybněny Radou a Komisí,
jak tyto orgány potvrdily v odpovědi na otázku Soudu při jednání, což bylo uvedeno do protokolu o jednání.
101   Je třeba tudíž přezkoumat otázku, zda volba neodečíst náklady na vedlejší produkty byla nebo nebyla, pokud se opakovala ve
fázi návrhu konečného nařízení a zejména ve fázi napadeného nařízení, porušením povinnosti zohlednit všechny relevantní okolnosti
a vyhodnotit skutečnosti spisu s veškerou řádnou péčí vyžadovanou k tomu, aby se mohlo mít za to, že vypracovaná běžná hodnota
byla určena přiměřeným způsobem ve smyslu judikatury uvedené v bodě 64 výše.
102   Rada v podstatě uplatňuje před Soudem čtyři argumenty k odůvodnění zachování řešení přijatého ve fázi prozatímního nařízení
v napadeném nařízení.
103   První argument Rady spočívá v uplatnění, že odpověď žalobkyně na antidumpingový dotazník nebyla úplná.
104   Soud nicméně poukazuje na to, že tento argument se týká skutečností předcházejících prozatímnímu nařízení a tedy, že existoval
před zmíněným nařízením. Bez ohledu na to, zda je přitom tento argument pravdivý či nikoliv, nebránil Komisi, aby implicitně,
ale nevyhnutně připustila ve fázi zmíněného prozatímního nařízení existenci a uvádění na trh vedlejších výrobků a vyhradila
nákladům na ně zvláštní zacházení spočívající v jejich neodečtení z toho důvodu, že tyto náklady byly přiděleny přímo na vedlejší
produkty. Tento argument tedy vůbec neobjasňuje důvody, proč Komise a Rada zachovaly v návrhu konečného nařízení a v napadeném
nařízení řešení přijaté na základě zjevně nesprávného posouzení a porušení povinnosti řádné péče ve fázi prozatímního nařízení.
105   Druhý argument Rady spočívá v uplatnění, že při inspekci žalobkyně znovu nevysvětlila problém týkající se vedlejších produktů,
ani nepředložila faktury vztahující se k nim.
106   Soud poukazuje na to, že ani tento druhý argument nemůže být přijat, protože se také týká skutečností, které předcházely prozatímnímu
nařízení a tedy, že existoval před zmíněným nařízením. Dovolávaná skutečnost, že žalobkyně znovu nevysvětlila problém při
inspekci a nepředložila faktury týkající se prodeje vedlejších produktů, i kdyby byla pravdivá, což žalobkyně ostatně formálně
zpochybňuje, Komisi nebránila, aby připustila také existenci a uvádění na trh vedlejších produktů ve fázi prozatímního nařízení
a vůbec nevysvětluje, proč zacházení vyhrazené nákladům na vedlejší produkty bylo v této fázi zachováno v napadeném nařízení.
107   Jen pro úplnost Soud poukazuje na to, že i za předpokladu, jak tvrdí Rada, že žalobkyně nepředložila doplňující důkazy ve
fázi inspekce, bylo to pouze proto, že jí Komise při své inspekci umožnila se domnívat, že její žádost o odečtení byla správně
pochopena a nevznášela za dané situace obtíže (viz bod 85 výše). Soud je toho názoru a účastnice řízení to při jednání nijak
nezpochybnily, že kdyby se Komise zmínila o rozporu mezi číselnými údaji obsaženými ve faxu ze dne 18. listopadu 2002 a tím,
co obsahovaly odpovědi žalobkyně, bylo by zahájeno jednání mezi účastnicemi a otázka týkající se vedlejších produktů by byla
objasněna.
108   Soud upřesňuje, že tyto úvahy vůbec nevyjadřují, že Komise měla provést „šetření ve všech směrech“. Jde o vyvození důsledků
z povinností připomenutých v bodech 63 a 64 výše, které náleží orgánu, jež má, jako v projednávaném případě, širokou posuzovací
pravomoc, kterými jsou přezkoumat s péčí a nestranností všechny relevantní okolnosti projednávaného případu a vyhodnotit skutečnosti
spisu s veškerou řádnou péčí vyžadovanou k tomu, aby se mohlo mít za to, že vypracovaná běžná hodnota byla určena přiměřeným
způsobem. Z těchto povinností vyplývá, že s výhradou nedostatku spolupráce ve smyslu článku 18 základního nařízení, o což
se v projednávaném případě nejedná, orgány musejí, pokud se nemohou cítit jisti, že je jim dostatečně jasná otázka, která
je nicméně přímo relevantní pro určení běžné hodnoty, na to jasně upozornit dotčený subjekt. Tato povinnost odráží povinnost
stanovenou v čl. 6 odst. 8 základního nařízení, kterou je, v co největším možném rozsahu ověřit přesnost informací poskytnutých
účastníky řízení, o něž se opírají závěry orgánů.
109   Třetí argument předložený Radou se skládá ze dvou částí. Jednak žalobkyní poskytnuté informace byly v rozporu s informacemi,
které poskytla předtím a jednak byly předány pozdě a v nepoužitelném jazyce.
110   Pokud se jedná o tvrzení rozporu, Soud má za to, že nemůže být přijato z následujících důvodů.
111   Především toto tvrzení uplatňuje pouze Rada za účelem kritiky důkazů předložených žalobkyní. Není to pro tento orgán v žádném
případě příležitost poskytnout odůvodnění řešení, které nakonec přijal, pokud jde o zacházení s vedlejšími produkty. Řešení
založené, ve fázi prozatímního nařízení, na zjevně nesprávném posouzení a nedostatku pečlivého přezkumu spisu, nemůže být
přitom zachováno ve fázi konečného nařízení z toho důvodu, že důkazy, které žalobkyně později uplatňovala, byly rozporuplné.
Takový argument nepředstavuje odůvodnění zacházení, které Rada nakonec přijala, o nic více než první dva výše přezkoumávané
argumenty.
112   Dále a jen pro úplnost skutečnost určitých rozporů dovolávaných Radou, které zmiňuje ve své žalobní odpovědi, nebyla prokázána.
113   Skutečnost, že žalobkyně nadále uváděla „že výrobní náklady vedlejších produktů nebyly odděleny od výrobních nákladů parakresolu“
a žádala „aby zvláštní výrobní náklady vedlejších produktů byly odečteny od výrobních nákladů parakresolu“ nebo skutečnost,
že žalobkyně váhala mezi metodou výnosů a metodou tržní hodnoty, tak nejsou ve skutečném rozporu s následujícími návrhy žalobkyně.
Rozpor, pokud existuje, je ve skutečnosti mezi žádostmi žalobkyně a tím, jak je pochopila Komise ve fázi prozatímního nařízení.
Zdá se také, že tento rozpor vznikl z důvodu, že Komise a Rada restriktivním způsobem lpěly na typologii metod započtení nákladů
na vedlejší produkty připomenuté v bodech 77 a 78 výše. Soud nicméně poukazuje na to, že čl. 2 odst. 5 základního nařízení
s výhradou dodržení obecně uznávaných zásad účetnictví dané země, nestanoví žádná zvláštní omezení, pokud jde o metody použitelné
k účetnímu ohodnocení nebo zacházení s náklady.
114   Pokud jde o tvrzení Rady, podle něhož informace poskytnuté žalobkyní byly opožděné a neověřitelné, ať už to bylo z důvodu
časového omezení nebo z jazykových důvodů, ani toto tvrzení nemůže odůvodnit zachování počátečního řešení, založeného na zjevně
nesprávném posouzení a nedostatku pečlivého přezkumu spisu, ve fázi napadeného nařízení.
115   Soud má mimoto za to, že toto tvrzení není opodstatněné.
116   Pokud jde totiž zaprvé, o opožděný charakter informací poskytnutých žalobkyní ohledně vedlejších produktů dne 18. listopadu
2002, dovolávaný Komisí v jejím faxu ze dne 25. srpna 2003, Soud poukazuje na to, že Rada se při jednání vzdala jeho uplatňování.
117   Je přitom pravda, že postoj Komise v jejím návrhu konečného nařízení a postoj Rady v napadeném nařízení byly založeny zejména
na tomto údajném opožděném charakteru.
118   Je přitom jednak nesporné, že fax ze dne 18. listopadu 2002 byl sice odeslán pouze několik dnů po stanoveném termínu k předložení
odpovědi na antidumpingový dotazník, nicméně Komisi došel sedm dnů před inspekcí. Kromě toho tento fax odpovídal na fax Komise
ze dne 15. listopadu 2002, v němž byla žalobkyně výslovně vyzvána, aby upozornila na všechny chyby, které odhalí při přípravě
inspekce. Konečně je nesporné, že fax ze dne 18. listopadu 2002 vzala Komise na vědomí v dostatečném předstihu. Komise tak
ostatně jen využila možnost, uznanou judikaturou uvedenou v bodě 67 výše, zohlednit informace, které jí dojdou po uplynutí
stanovených lhůt. Za těchto podmínek Komise nemohla důvodně tvrdit, jak to přesto učinila ve faxu ze dne 25. srpna 2003 k tomu,
aby opodstatnila své zamítnutí opětovného přezkumu otázky vedlejších produktů, že fax ze dne 18. listopadu 2002 došel pozdě.
119   Pokud jde zadruhé o opožděný charakter dovolávaný Komisí v jejím faxu ze dne 25. srpna 2003, žádosti o odečtení prodejní hodnoty
vedlejších produktů, která podle Komise byla vyjádřena až dne 22. dubna 2003, tedy po prozatímním nařízení, Soud má za to,
že i když se žalobkyně mohla podrobnějším způsobem vyjádřit ve svých odpovědích na antidumpingový dotazník, žádost o odečtení
nákladů na vedlejší produkty nicméně jasně vyplývala z faxu ze dne 18. listopadu 2002, který jak je zmíněno v bodě 73 výše,
obsahoval žádost, aby výrobní náklady parakresolu za období šetření byly stanoveny na [
důvěrn
é] CNY a nikoliv na [
důvěrné
] CNY, to jest snížení o částku [
důvěrné
] CNY odpovídající podle žalobkyně výrobním nákladům vedlejších produktů za období šetření. Soud je tedy toho názoru, že za
zvláštních okolností projednávaného případu Komise a Rada nemohou žalobkyni vytýkat, že zaslala dodatečné informace až poté,
co byla seznámena, a to už ve fázi prozatímního nařízení, se skutečností, že Komise nepochopila tuto žádost o odečtení. Z toho
vyplývá, že žalobkyně mohla poskytnout takové informace, na podporu své žádosti o odečtení nákladů na vedlejší produkty, zvláště
v jejím dopisu ze dne 22. dubna 2003, po přijetí tohoto nařízení, přičemž bylo povinností Komise opět provést pečlivý přezkum,
který by zahrnoval v případě potřeby další inspekce. Zaujetí opačného postoje za zvláštních okolností projednávaného případu
zbavilo smyslu a užitečného účinku část antidumpingového řízení následující po přijetí prozatímního nařízení.
120   Co se týče úvahy Rady, že určité dokumenty – především účetní dokumenty, které žalobkyně předložila dne 23. a 25. července
2003 – byly předloženy pouze v čínštině, je třeba ji odmítnout z následujících důvodů. Dokonce bez ohledu na otázku, kdo byl
případně povinen uvedené dokumenty přeložit, nemůže tato úvaha zpochybnit skutečnost, že ve zvláštním kontextu projednávané
věci, náleželo Komisi jakožto orgánu, který prováděl šetření a s ohledem na komentáře žalobkyně ze dne 22. dubna 2003 k prozatímnímu
nařízení, okamžitě zahájit úplný a pečlivý přezkum postoje zaujatého v tomto nařízení ohledně vedlejších produktů. Byla to
tedy Komise, která, za předpokladu, že by tuto povinnost měla žalobkyně, mohla po žalobkyni požadovat, aby předložené dokumenty
opatřila překladem. Avšak Komise nepřijala žádný podnět za účelem takového přezkumu. Byla to žalobkyně, která zaslala Komisi
dokumenty, které si Komise nevyžádala. Rada a Komise nemohou tudíž před Soudem uplatňovat nedostatek překladu k odůvodnění
zamítnutí přezkumu dokumentů poskytnutých žalobkyní po přijetí prozatímního nařízení, přičemž tento důvod Komise ostatně neuvedla
ani ve faxu ze dne 25. srpna 2003.
121   Čtvrtý argument předložený Radou spočívá ve skutečnosti, že dokumenty obdržené na místě uváděly, že náklady na vedlejší produkty
jsou přímo přiděleny na zmíněné produkty. Dokumenty předané Komisi při inspekci, ke kterým se tento argument vztahuje, jsou
čtyři. Jde zaprvé o dokument nazvaný „Tabulka určení výrobních nákladů Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd“ (Product cost calculation
table of Shandong Reipu Bio-chemicals Ltd), uvedený v příloze A19 žaloby (dále jen „dokument A19“), zadruhé, dokument nazvaný
„Výrobní náklady – Období šetření“ (Cost of production IP), uvedený v příloze A20 žaloby (dále jen „dokument A20“), zatřetí,
dokument nazvaný „Účetní kniha konečných výrobků parakresolu“ (Ledger of finished products for paracresol), uvedený v příloze
A21 žaloby (dále jen „dokument A21“) a začtvrté, dokument nazvaný „Statistika nákladů na dotčené produkty za období šetření“
(Cost statistics of products concerned during the investigation period), uvedený v příloze A22 žaloby (dále jen „dokument
A22“). Všechny tyto dokumenty jsou tabulkami s číselnými údaji.
122   Pokud jde o dokument A19, je nutno konstatovat, že jeho kritika Komisí, kterou použila Rada ve své žalobní odpovědi, vůbec
nevysvětluje, proč se Komise domnívala, že tento dokument uvádí, že náklady na vedlejší produkty jsou přímo přiděleny na tyto
vedlejší produkty. Je nutno v tomto ohledu poznamenat, že ihned po této kritice v žalobní odpovědi Rada dodává „za účelem objasnění
otázky vedlejších produktů a určení, jak postupovat, se úředníci Komise pověření šetřením dotázali žalobkyně [...] zda přímo
přidělila související náklady podle výnosů“. Až „s ohledem na odpověď [žalobkyně] Komise usoudila, že všechny náklady uvedené
v [...] dokumentu A19 se týkají pouze dotčeného produktu a na základě toho došla k závěru, že není důvod k odečtení jakékoliv
částky od částek uvedených jako výrobní náklady parakresolu“.
123   Zdá se tedy, že to nebyl obsah dokumentu A19, který přivedl Komisi k tomu, že měla za to, že náklady na vedlejší produkty
jsou přímo přiděleny, ale to, že situaci pochopila tak, že má odpověď žalobkyně na otázku položenou v tomto ohledu.
124   Pokud jde o dokumenty A20 a A21, z žalobní odpovědi Rady jasně vyplývá, že nebyly vyžadovány ani přezkoumány Komisí za účelem
odpovědi na otázku vedlejších produktů.
125   Pokud jde o dokument A22, samotná Rada ve své žalobní odpovědi poukazuje na to, že Komise „již neodkazovala na tento zvláště
připravený dokument, jelikož dospěla k závěru, že náklady na vedlejší produkty již byly přiděleny na tyto vedlejší produkty“.
126   Obecněji a jak je vylíčeno v bodě 83 výše, popis průběhu inspekce Radou odhaluje, že poté, co Komise nabyla přesvědčení, že
obdržela od žalobkyně potvrzení o tom, že přímo přidělila náklady na vedlejší produkty, nezajímala se již o čtyři výše uvedené
dokumenty.
127   Z výše uvedeného vyplývá, že tvrzení Komise, zejména během slyšení dne 19. května 2003, opakované jako takové v bodu 12 odůvodnění
napadeného nařízení, podle něhož dokumenty poskytnuté při inspekci uváděly, že náklady na vedlejší produkty nemají být odečteny,
není podložené.
128   V konečném výsledku z přezkumu čtyř výše uvedených argumentů Rady vyplývá, že Komise a poté Rada nesprávně odmítly vážně přezkoumat
po přijetí prozatímního nařízení vhodný charakter zacházení s náklady na vedlejší produkty, přijatý v této fázi, což ponechalo,
ve fázi napadeného nařízení, zachovány účinky zjevně nesprávného posouzení a porušení povinnosti pečlivého přezkumu, ke kterým
došlo ve fázi prozatímního nařízení.
129   Soud upřesňuje, že se vůbec nejedná o potvrzení toho, že Rada měla v projednávaném případě provést odpočet požadovaný žalobkyní
pouze na základě informací, které ji tato poskytla jak před, tak po přijetí prozatímního nařízení. Soud nemůže předjímat řešení,
ke kterému by vedl takový znovu provedený pečlivý přezkum. Nejedná se ani o potvrzení toho, že tyto informace byly zcela kvalifikované
a mohly být přijaty bez ověření, ale pouze o rozhodnutí, že za zvláštních okolností projednávaného případu a ve světle těchto
informací Komise a Rada měly mít za to, že postoj zaujatý ve fázi prozatímního nařízení byl zaujat spěšně a že byly s ohledem
na jejich povinnost pečlivého přezkumu a proto, aby došly k přiměřenému určení běžné hodnoty, povinny znovu pečlivě přezkoumat
otázku vedlejších produktů.
130   Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že s ohledem na zvláštní okolnosti projednávaného případu Komise a Rada nesplnily, jak
před, tak po přijetí prozatímního nařízení, své povinnosti, připomenuté v judikatuře uvedené v bodě 64 výše, zohlednit všechny
relevantní okolnosti a vyhodnotit skutečnosti spisu s veškerou řádnou péčí vyžadovanou k tomu, aby se mohlo mít za to, že
vypracovaná běžná hodnota byla určena přiměřeným způsobem.
131   Z toho vyplývá, že je třeba zrušit napadené nařízení v rozsahu, v němž se týká žalobkyně, aniž by bylo třeba, aby Soud rozhodl
o druhém a třetím žalobním důvodu směřujícím ke zrušení, ani aby vyhověl žádosti žalobkyně, aby Komise předložila své výpočty,
na kterých je založeno její posouzení škody, která vznikla průmyslu Společenství.

K nákladům řízení
132   Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to
účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Rada
neměla ve věci úspěch, je namístě posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
133   Podle čl. 87 odst. 4 prvního pododstavce téhož řádu orgány, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastníci, nesou vlastní
náklady. Kromě toho podle čl. 87 odst. 4 třetího pododstavce Soud může nařídit, že vlastní náklady nesou i jiní vedlejší účastníci,
než jsou účastníci uvedení v druhém pododstavci tohoto ustanovení. Komise a DKL, které vstoupily do řízení jako vedlejší účastnice
na podporu Rady, ponesou vlastní náklady řízení.
Z těchto důvodů
SOUD (pátý senát)
rozhodl takto:
1)
Nařízení Rady (ES) č. 1656/2003 ze dne 11. září 2003 o uložení konečného antidumpingového cla z dovozu parakresolu pocházejícího
z Čínské lidové republiky a o konečném výběru uloženého prozatímního cla, se zrušuje v rozsahu, v němž se týká žalobkyně.
2)
Rada ponese vlastní náklady řízení, jakož i náklady řízení vynaložené žalobkyní.
3)
Komise a Degussa Knottingley Ltd ponesou vlastní náklady řízení.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 13. července 2006.
Vedoucí soudní kanceláře

Předseda
E. Coulon

M. Vilaras
*
Jednací jazyk: angličtina.
–	Důvěrné skryté údaje.