CELEX: 61988CJ0306
Fortolkning af EØF-traktatens artikel 30 og 36
forbud mod handel om søndagen

1 Ved kendelse af 28. juni 1988 indgaaet til Domstolen den 19. oktober 1988 har High Court of Justice, Queen' s Bench Division, i henhold til EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36.
2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag anlagt af Rochdale Borough Council mod Steward John Anders for overtraedelse af sections 47 og 59 i Shops Act 1950, idet han holdt sine detailforretninger aabne for kundebetjening om soendagen, uden der var tale om saadan handel, som naevnes i det femte tillaeg til Shops Act 1950.
3 Det femte tillaeg til Shops Act 1950 angiver de varer, detailforretninger som en undtagelse maa saelge om soendagen. Der er navnlig tale om alkoholholdige drikkevarer, visse foedevarer, tobak, aviser og andre dagligvarer.
4 Anders gjorde for den nationale domstol gaeldende, at bestemmelserne i Shops Act er en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsesrestriktion efter traktatens artikel 30, der ikke er begrundet i artikel 36, eftersom forbuddet mod detailhandel om soendagen begraenser samhandelen i Faellesskabet i stoerre omfang end noedvendigt for at sikre beskyttelse af principperne i traktatens artikel 36.
5 Under hensyn til disse argumenter udsatte High Court of Justice, Queen' s Bench Division, sagen, og forelagde Domstolen foelgende spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse:
"1) Saafremt der i en medlemsstat gaelder et forbud mod, at detailforretninger holdes aabne om soendagen med henblik paa salg af varer til kunder ° dog at visse, naermere angivne artikler lovligt kan saelges ° og forbuddet bevirker en reel nedgang i vareomsaetningen i de naevnte forretninger, herunder af varer fremstillet i andre medlemsstater, samt en tilsvarende nedgang i vareindfoerslerne fra andre medlemsstater, er et saadant forbud da en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion efter traktatens artikel 30?
2) Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende, er en saadan foranstaltning da omfattet af nogen af undtagelserne i artikel 36 fra bestemmelsen i artikel 30 eller af nogen anden undtagelse med hjemmel i faellesskabsretten?
3) Foreligger der ° af betydning for svaret paa spoergsmaal 1 eller spoergsmaal 2 ° noget forhold, som bevirker, at den omhandlede foranstaltning maa betragtes som et middel til vilkaarlig forskelsbehandling, som en skjult begraensning af samhandlen mellem medlemsstaterne eller som en uforholdsmaessig eller af anden grund uretmaessig foranstaltning?
4) Saafremt det i spoergsmaal 1 naevnte forbud er i strid med artikel 30, og det ikke kan opretholdes med hjemmel i artikel 36, bortfalder grundlaget for at haandhaeve forbuddet over for en erhvervsdrivende i medlemsstaten da i det hele, eller mister forbuddet alene sin virkning i det omfang, det beroerer handel med varer, der er fremstillet i eller indfoert fra andre medlemsstater?"
6 Efter afsigelsen af forelaeggelseskendelsen fastslog Domstolen i dom af 23. november 1989 (sag C-145/88, B & Q, Sml. s. 3851), at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at det heri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser, hvorefter detailforretninger ikke maa holdes aabne som soendagen, saafremt de begraensninger af samhandlen inden for Faellesskabet, der maatte foelge heraf, ikke gaar ud over, hvad der er karakteristisk for bestemmelser af denne art.
7 Senere fastslog Domstolen i domme af 28. februar 1991 (sag C-312/89, Conforama, Sml. I, s. 997, og sag C-332/89, Marchandise, Sml. I, s. 1027), at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at det deri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser om forbud mod beskaeftigelse af arbejdstagere om soendagen.
8 Efter at vaere blevet underrettet om disse tre domme meddelte den nationale retsinstans ved skrivelse af 13. juni 1993 Domstolen, at navnlig paa baggrund af dommen i B & Q-sagen havde de tre foerste spoergsmaal ikke laengere noget formaal, men at det stadig var fornoedent med en afgoerelse af det fjerde spoergsmaal.
9 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, de i hovedsagen gaeldende retsforskrifter, retsforhandlingernes forloeb samt parternes skriftlige indlaeg henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 Det bemaerkes, at Domstolen i dom af dags dato i sag C-169/91 (Council of the City of Stoke-on-Trent og Norwich City Council), der drejer sig om bestemmelser, der i det vaesentlige er de samme som i naervaerende sag, har fastslaaet, at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at det heri fastsatte forbud ikke finder anvendelse paa nationale bestemmelser, hvorefter detailforretninger ikke maa holdes aabne om soendagen.
11 Heraf foelger, at det ligeledes er ufornoedent at besvare det fjerde spoergsmaal.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
12 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale domstol, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice, Queen' s Bench Division, ved kendelse af 28. juni 1988, for ret:
Det er ufornoedent at besvare de stillede spoergsmaal.