CELEX: 62003TJ0316
EF-varemærker
ordmærket MunichFinancialServices
absolut registreringshindring
beskrivende karakter
artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94

Sagens baggrund
1       Den 15. juni 2001 indgav sagsøgeren en EF-varemærkeansøgning til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker
og Design) (KHIM) (herefter »Harmoniseringskontoret«) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993
om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), som ændret.
2       Det varemærke, der er søgt registreret, er ordmærket MunichFinancialServices.
3       De tjenesteydelser, som registreringsansøgningen vedrører, henhører under klasse 36 i Nice-arrangementet af 15. juni 1957
vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret
og ændret. De omhandlede tjenesteydelser svarer til følgende beskrivelse: »finansielle tjenesteydelser«.
4       Ved afgørelse af 18. februar 2002 afslog undersøgeren ansøgningen med den begrundelse, at det ansøgte varemærke var en beskrivelse
af de pågældende tjenesteydelser og helt manglede fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning
nr. 40/94.
5       Den 18. april 2002 påklagede sagsøgeren undersøgerens afgørelse til Harmoniseringskontoret i henhold til artikel 59 i forordning
nr. 40/94.
6       Ved afgørelse af 26. juni 2003 (herefter »den anfægtede afgørelse«), der blev meddelt sagsøgeren den 14. juli 2003, afviste
Fjerde Appelkammer klagen med den begrundelse, at det ansøgte varemærke var beskrivende i den forstand, hvori udtrykket er
anvendt i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94.

Parternes påstande
7       Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–       Den anfægtede afgørelse annulleres.
–       Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.
8       Harmoniseringskontoret har nedlagt følgende påstande:
–       Frifindelse.
–       Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger
9       Sagsøgeren har i det væsentlige anført et eneste anbringende, nemlig at artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94
er blevet tilsidesat.

Parternes argumenter
10     Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at en almindeligt oplyst, opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger ikke
uden videre vil kunne forstå det semantiske indhold af det ordmærke, som danner det ansøgte varemærke, og at det derfor ikke
kan konkluderes, at varemærket er af en sådan art, at det ikke kan beskyttes.
11     Sagsøgeren har herved anført, at ordmærket MunichFinancialServices ikke er en beskrivelse af de tjenesteydelser, der er omhandlet
varemærkeansøgningen, da sammensætningen af de forskellige ord, som indgår i varemærket, i sig selv har en originalitet, som
er usædvanlig. Det usædvanlige består i den omstændighed, at det omtvistede ordmærke ikke er udformet i overensstemmelse med
de grammatiske regler for det engelske sprog. Det omtvistede ordmærke efterlader i øvrigt forbrugerne i fuldstændig uvished
om karakteren af forholdet mellem stednavnet »Munich« og udtrykket »FinancialServices«.
12     Som dokumentation for, at det omtvistede ordmærke ikke er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 7, stk. 1, litra c),
i forordning nr. 40/94, har sagsøgeren endvidere for det andet henvist til den analyse, som generaladvokat Jacobs har fremlagt
i punkt 61-64 i forslaget til afgørelse i Domstolens dom af 23. oktober 2003, KHIM mod Wrigley (sag C-191/01 P, Sml. I, s. 12447,
på s. 12449).
13     Sagsøgeren har i den forbindelse henvist til, at der ved bedømmelsen af, om et varemærke er beskrivende, ifølge generaladvokat
Jacobs skal foretages en vurdering af for det første den måde, hvorpå ordet forholder sig til varen eller tjenesteydelsen
eller til en af dennes egenskaber, for det andet den måde, hvorpå ordet opfattes, og for det tredje betydningen af den egenskab,
som varemærket henviser til i forhold til varen eller tjenesteydelsen, navnlig efter forbrugernes opfattelse.
14     Hvad for det første angår spørgsmålet om, hvorledes ordet forholder sig til varen eller tjenesteydelsen eller til en af dennes
egenskaber, har sagsøgeren gjort gældende, at det som følge af den grammatisk set usædvanlige karakter af den ordsammensætning,
der danner ordmærket MunichFinancialServices, ikke utvetydigt kan fastslås, at der er en forbindelse med de pågældende tjenesteydelser,
da sammensætningen sprogligt set er ukorrekt, og dermed indebærer en tvetydighed. Den berørte kundekreds vil derfor som følge
af varemærkets flerhed af betydninger ikke, medmindre den foretager en supplerende fortolkning, få den opfattelse, at det
ansøgte varemærke har den påståede beskrivende karakter, som appelkammeret har anerkendt.
15     Hvad dernæst angår den måde, hvorpå ordet opfattes, er sagsøgeren af den opfattelse, at den angiveligt beskrivende karakter
af det ansøgte varemærke, som følge af den grammatisk set udsædvanlige sammensætning af ordet, ikke fremgår automatisk og
uden videre.
16     Hvad endelig angår betydningen af den egenskab, som varemærket henviser til i forhold til varen eller tjenesteydelsen, navnlig
efter forbrugernes opfattelse, er sagsøgeren af den opfattelse, at den potentielt berørte kundekreds helt sikkert ikke tillægger
det afgørende betydning at vide, om de omhandlede finansielle tjenesteydelser netop kommer fra en tjenesteyder, der er etableret
i München, da det i relation til tjenesteydelser er helt ligegyldigt, hvor tjenesteyderen har sit hjemsted.
17     Sagsøgeren har med henvisning til punkt 30 i generaladvokat Jacobs’ forslag til afgørelse i forbindelse med dommen i sagen
KHIM mod Wrigley for det tredje anført, at der kun er behov for at undgå, at der kan opnås enerettigheder til ord, der i henhold
til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 er beskrivende, når konkurrenterne har et rimeligt klart og forudsigeligt
behov for at kunne anvende præcis dette ord til at beskrive visse egenskaber ved deres varer eller tjenesteydelser. Ifølge
sagsøgeren eksisterer der i det foreliggende tilfælde ikke et sådant behov, da konkurrenterne benytter sig af grammatisk set
korrekte udtryk (som f.eks. udtrykkene »financial services coming from Munich« eller »financial services being offered from
Munich«) og dermed begrebsmæssige sammensætninger, der virkelig har en klart beskrivende karakter. Sagsøgeren har i øvrigt
generelt henvist til den argumentation, som selskabet gjorde gældende over for Harmoniseringskontoret.
18     Harmoniseringskontoret har bestridt samtlige de af sagsøgeren fremførte argumenter. Appelkammeret har således ifølge Harmoniseringskontoret
med rette afvist det af sagsøgeren ansøgte varemærke, fordi det udelukkende er beskrivende.
19     Harmoniseringskontoret har nærmere bestemt gjort gældende, at forbrugerne ikke vil opfatte ordmærket MunichFinancialServices
som en henvisning til en bestemt virksomhed, men snarere som en rent beskrivende angivelse som omhandlet i artikel 7, stk. 1,
litra c), i forordning nr. 40/94.
20     Hvad for det første angår bestanddelen »FinancialServices« er denne del ifølge Harmoniseringskontoret direkte udtryk for de
tjenesteydelser, for hvilke varemærket er søgt registreret.
21     For det andet har Harmoniseringskontoret med hensyn til bestanddelen »Munich« anført, at en stedsangivelse generelt i relation
til finansielle tjenesteydelser, men i særdeleshed inden for bank- og forsikringsområdet, sædvanligvis anvendes og forstås
som en henvisning til hjemstedet for den virksomhed, der leverer de pågældende tjenesteydelser.
22     Harmoniseringskontoret har ligeledes lagt vægt på den omstændighed, at München er almindeligt kendt som et finanscentrum.

Rettens bemærkninger
23     Indledningsvis bemærkes, at i det omfang stævningen generelt henviser til argumenter fremsat i de dokumenter, der er fremlagt
under den administrative procedure ved Harmoniseringskontoret, opfylder den ikke kravene i artikel 44, stk. 1, litra c), i
Rettens procesreglement, og argumenterne kan derfor ikke tages i betragtning (jf. i denne retning Rettens dom af 7.11.1997,
sag T-84/96, Cipeke mod Kommissionen, Sml. II, s. 2081, præmis 33, og af 31.3.2004, sag T-20/02, Interquell mod KHIM – SCA
Nutrition (HAPPY DOG), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 20).
24     I medfør af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 udelukkes »varemærker, som udelukkende består af tegn eller
angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse,
værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber
ved disse« fra registrering. I artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 40/94 er det desuden fastsat, at »[s]tk. 1 finder anvendelse,
selv om registreringshindringerne kun er til stede i en del af Fællesskabet«.
25     Artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 er desuden ifølge retspraksis til hinder for, at tegn eller angivelser,
der er nævnt i denne bestemmelse, forbeholdes en enkelt virksomhed på grund af deres registrering som varemærke. Bestemmelsen
forfølger herved et mål af almen interesse, som kræver, at sådanne tegn eller angivelser frit kan anvendes af alle (jf. Rettens
dom af 27.2.2002, sag T-219/00, Ellos mod KHIM (ELLOS), Sml. II, s. 753, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis, og af 27.11.2003,
sag T-348/02, Quick mod KHIM (Quick), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 27).
26     Desuden er de tegn og angivelser, der er omhandlet af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, sådanne tegn og
angivelser, der i forbrugernes normale sprogbrug − enten direkte eller ved henvisning til en af dens væsentligste egenskaber
− kan tjene til at betegne den vare eller tjenesteydelse, for hvilken der er ansøgt om registrering (Domstolens dom af 20.9.2001,
sag C-383/99 P, Procter & Gamble mod KHIM, Sml. I, s. 6251, præmis 39). Spørgsmålet om, hvorvidt et tegn er beskrivende, skal
følgelig vurderes dels i forhold til, hvordan den berørte kundekreds opfatter tegnet, dels i forhold til de pågældende varer
eller tjenesteydelser (jf. Rettens dom af 27.2.2002, sag T-34/00, Eurocool Logistik mod KHIM (EUROCOOL), Sml. II, s. 683,
præmis 38).
27     I det foreliggende tilfælde er de tjenesteydelser, der er omhandlet af varemærkeansøgningen, finansielle tjenesteydelser uden
nogen nærmere præcisering. Selv om det ansøgte varemærke i øvrigt er sammensat af engelske ord, er navnet på byen (München),
som er den første del af varemærket, betegnelsen for en tysk by. De øvrige ord, som varemærket er sammensat af, nemlig »financial«
og »services«, er desuden meget anvendte engelske ord, som med en tilsvarende ortografi forekommer i flere andre fællesskabssprog.
Under disse omstændigheder må den relevante kundekreds anses for at være sammensat af engelsktalende gennemsnitsforbrugere
i Fællesskabet samt af gennemsnitsforbrugere i andre af Fællesskabets sprogområder − herunder navnlig af tyske forbrugere
− som i det mindste har et grundlæggende kendskab til engelsk.
28     Der skal på grundlag heraf, i forbindelse med anvendelsen af det absolutte registreringsforbud i artikel 7, stk. 1, litra
c), i forordning nr. 40/94, tages stilling til, om der for nævnte relevante kundekreds består en direkte og konkret forbindelse
mellem ordmærket MunichFinancialServices og de tjenesteydelser, for hvilke varemærkeansøgningen blev afslået, dvs. finansielle
tjenesteydelser, der henhører under klasse 36 i Nice-arrangementet.
29     Det bemærkes herved, at den relevante kundekreds ikke vil have vanskeligt ved at opfatte bestanddelen »FinancialServices«,
der indgår i det ansøgte varemærke, som en perfekt engelsksproget beskrivelse af de finansielle tjenesteydelser, der er omfattet
af varemærkeansøgningen.
30     Det rejser imidlertid det spørgsmål, om den rent beskrivende karakter af bestanddelen »FinancialServices« i forbindelse med
en helhedsvurdering af det ansøgte varemærke ophæves af, for det første, tilføjelsen af ordet »Munich« og, for det andet,
af den angiveligt grammatisk ukorrekte struktur og, for det tredje, af den særlige ortografi.
31     Hvad for det første angår den omstændighed, at det i tegnet er det engelske navn for byen München, der anvendes, finder Retten,
at dette ikke hindrer den relevante kundekreds i umiddelbart, uden nogen videre overvejelser, at forstå, at der er tale om
den tyske by.
32     Hvad dernæst angår tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne den geografiske oprindelse af kategorier af varer,
for hvilke der ansøges om registrering af varemærket, navnlig geografiske navne, består der ifølge retspraksis en almen interesse
i at udelukke enerettigheder over dem (Domstolens dom af 4.5.1999, forenede sager C-108/97 og C-109/97, Windsurfing Chiemsee,
Sml. I, s. 2779, præmis 26, og Rettens dom af 15.10.2003, sag T-295/01, Nordmilch mod KHIM (OLDENBURGER), Sml. II, s. 4365,
præmis 30). Denne praksis finder ligeledes anvendelse på tjenesteydelser.
33     Dette gælder så meget desto mere i relation til finansielle tjenesteydelser, idet stedsangivelser inden for dette område sædvanligvis
anvendes og forstås som en henvisning til hjemstedet for den virksomhed, der leverer de pågældende tjenesteydelser, og dermed
til det sted, hvorfra tjenesteydelserne i princippet ydes. Den omstændighed, at den geografiske angivelse eventuelt kan have
andre betydninger, er irrelevant, idet det ifølge retspraksis er tilstrækkeligt, at det pågældende tegn i mindst en af dets
mulige betydninger betegner en egenskab ved de pågældende varer eller tjenesteydelser (dommen i sagen KHIM mod Wrigley, præmis
32).
34     I det foreliggende tilfælde bemærkes, at byen München er almindeligt kendt som et vigtigt finanscentrum og af den berørte
kundekreds anses for et sådant. Dette er blevet konstateret såvel af undersøgeren ved Harmoniseringskontoret i dennes afgørelse
af 18. februar 2002 som af Harmoniseringskontoret i dets svarskrift. Sagsøgeren, der under retsmødet blev opfordret til at
fremkomme med sine bemærkninger hertil, har i øvrigt ikke bestridt den betydning, som byen München har på området for finansielle
tjenesteydelser.
35     Det følger heraf, at appelkammeret med rette har fundet, at navnet på byen München efterfulgt af udtrykket »FinancialServices«
af den relevante kundekreds i alt væsentligt vil blive opfattet som en geografisk angivelse af tjenesteydelsernes oprindelsessted
eller af det sted, hvor de udbydes. Tilføjelsen af ordet »Munich« til udtrykket »FinancialServices« kan ikke svække den beskrivende
karakter, der er forbundet med dette udtryk. Det styrker derimod udtrykkets beskrivende karakter, fordi byen har stor betydning
inden for området for finansielle tjenesteydelser.
36     Hvad for det andet angår den omstændighed, at det pågældende tegn angiveligt har en grammatisk ukorrekt struktur, bemærkes,
at dette – såfremt det antages at være godtgjort – ikke ændrer ved den ovenfor nævnte bedømmelse af det omtvistede tegn (jf.
i denne retning Rettens dom af 12.1.2000, sag T-19/99, DKV mod KHIM (COMPANYLINE), Sml. II, s. 1, præmis 26, og af 26.10.2000,
sag T-360/99, Community Concepts mod KHIM (Investorworld), Sml. II, s. 3545, præmis 23).
37     For så vidt angår for det tredje det omtvistede tegns særlige ortografi, som består i, for det første, at der ikke er noget
mellemrum mellem de tre sammenstillede ord, som tegnet består af, og for det andet, at hvert af de tre sammenstillede ord
begynder med et stort bogstav, må det bemærkes, at dette ikke er et kreativt element, hvorved tegnet i sin helhed bliver egnet
til at adskille en virksomheds varer fra andre virksomheders (jf. i denne retning Rettens dom af 31.1.2001, sag T-331/99,
Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld mod KHIM (Giroform), Sml. II, s. 433, præmis 25). I øvrigt ophæves den virkning, som en sammensætning
uden mellemrum måtte have, fuldstændig af den omstændighed, at de tre ord, som udgør det omtvistede ordmærke, hver især begynder
med et stort bogstav. Appelkammeret har således med rette fastslået, at ordmærket MunichFinancialServices af den relevante
kundekreds vil blive læst, hørt og forstået som »Munich Financial Services« (den anfægtede afgørelses punkt 9).
38     Det må konkluderes, at der intet belæg er for, at tilføjelsen af ordet »Munich« til udtrykket »FinancialServices« skulle tilføre
ordmærket MunichFinancialServices en særlig yderligere bestanddel, hvis virkning er, at det fratages sin rent beskrivende
karakter i relation til finansielle tjenesteydelser, der udbydes fra München (jf. i denne retning Rettens dom af 7.6.2001,
sag T-359/99, DKV mod KHIM (EuroHealth), Sml. II, s. 1645, præmis 26).
39     Det følger af de foregående betragtninger, at det omtvistede ordmærke gør det muligt for den berørte kundekreds umiddelbart
og uden yderligere overvejelse at knytte en konkret og direkte forbindelse til de finansielle tjenesteydelser, der udbydes
fra München, og som henhører under kategorien »finansielle tjenesteydelser«, som varemærkeansøgningen vedrører.
40     Denne bedømmelse ændres ikke af sagsøgerens argument om, at der kun er behov for at undgå, at der kan opnås enerettigheder
til ord, der i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, er beskrivende, når konkurrenterne har et
rimeligt klart og forudsigeligt behov for at kunne anvende præcis dette ord til at beskrive visse egenskaber ved deres varer
eller tjenesteydelser.
41     Retten minder herved om, at det, for at Harmoniseringskontoret kan udelukke et varemærke fra registrering med hjemmel i artikel
7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, ikke kan kræves, at de i denne bestemmelse omhandlede tegn eller angivelser,
som udgør varemærket på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen om registrering, faktisk anvendes til at beskrive varer
eller tjenesteydelser som dem, for hvilke ansøgningen er indgivet, eller deres egenskaber. Det er tilstrækkeligt, hvilket
fremgår af selve bestemmelsens ordlyd, at disse tegn og angivelser kan anvendes til sådanne formål. Et ordmærke skal således
i henhold til denne bestemmelse udelukkes fra registrering, såfremt det i det mindste i en af dets mulige betydninger betegner
en egenskab ved de pågældende varer eller tjenesteydelser (dommen i sagen KHIM mod Wrigley, præmis 32).
42     I det foreliggende tilfælde vil det omtvistede ordmærke utvivlsomt kunne tænkes anvendt af andre erhvervsdrivende inden for
den finansielle sektor, som ønsker at vise, at deres tjenesteydelser leveres fra München, der, som ovenfor anført, er et af
de vigtigste finanscentre i Tyskland. Det bemærkes i denne forbindelse, at den geografiske lokalitet, hvorfra tjenesteydelsen
leveres, er en egenskab, som udtrykkeligt er anført i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94. Sagsøgerens argument
må følgelig forkastes.
43     Appelkammeret har således med rette fundet, at ordmærket MunichFinancialServices er en beskrivelse af de omhandlede finansielle
tjenesteydelser.
44     Sagsøgerens eneste anbringende må således, ligesom søgsmålet i sin helhed, forkastes som ugrundet.

Sagens omkostninger
45     I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der
er nedlagt påstand herom. Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse
med Harmoniseringskontorets påstand herom.
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1)
Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
2)
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Vilaras
Martins Ribeiro
Jürimäe
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 7. juni 2005.
H. Jung

M. Vilaras
Justitssekretær

Afdelingsformand
*
Processprog: tysk.