CELEX: 62010CJ0040
Megsemmisítés iránti kereset
1296/2009/EU, Euratom rendelet
Az Európai Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának éves kiigazítása
A kiigazítás módszere
A tisztviselők személyzeti szabályzatának 65. cikke
A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. és 3–7. cikke
Kivételi záradék
A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke
A Tanács mérlegelési jogköre
A Bizottság által javasolttól eltérő kiigazítás
A díjazás időközi kiigazítását lehetővé tevő felülvizsgálati záradék

Keresetlevelében az Európai Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság részben semmisítse meg az Európai Unió tisztviselői és egyéb
alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának, valamint az azokra alkalmazott korrekciós együtthatóknak 2009. július 1
‑
jétől kezdődő hatállyal történő kiigazításáról szóló, 2009. december 23‑i 1296/2009/EU, Euratom tanácsi rendeletet (HL L 348.,
10. o., a továbbiakban: megtámadott rendelet), mert e rendelet sérti az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzatának,
valamint az Európai Közösségek egyéb alkalmazottainak alkalmazási feltételeiről és a Bizottság tisztviselőire vonatkozó egyedi
átmeneti intézkedések bevezetéséről szóló, a 2004. március 22‑i 723/2004/EK, Euratom rendelettel (HL L 124., 1. o.; magyar
nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 130. o.) módosított, 1968. február 29‑i 259/68/EGK, Euratom, ESZAK tanácsi rendeletet
(HL L 56., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 2. kötet, 5. o.; a továbbiakban: személyzeti szabályzat) és az említett
személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. és 3–7. cikkét annyiban, amennyiben egyrészt a személyzeti szabályzatban előírt
különböző összegeket helytelenül igazította ki, másrészt a megtámadott rendelet felülvizsgálatát lehetővé tevő új jogi alapot
teremtett.

Jogi háttér

A személyzeti szabályzat
A személyzeti szabályzat 65. cikke kimondja:
„(1)      A Tanács minden évben felülvizsgálja a Közösségek tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak díjazását. E felülvizsgálatot
szeptemberben kell elvégezni, a Bizottságnak az Európai Közösségek Statisztikai Hivatalának a tagállamok nemzeti statisztikai
hivatalaival egyetértésben elkészített közös indexén alapuló közös jelentése alapján; az index a Közösségek minden egyes országában
a július 1‑jén fennálló helyzetet tükrözi.
E felülvizsgálat során a Tanács mérlegeli, hogy a Közösségek gazdasági és szociális politikájának keretében a díjazást ki
kell‑e igazítani. Különös figyelmet kell fordítani a közszolgálatbeli fizetések emelkedésére és a személyzetfelvétel szükségleteire.
(2)      A megélhetési költségek jelentős változása esetén a Tanács két hónapon belül határoz a súlyozás kiigazításáról és adott esetben
visszamenőleges hatályú alkalmazásáról.
(3)      E cikk alkalmazásában a Tanács a Bizottság javaslata alapján az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés 148. cikke
(2) bekezdése második albekezdése első francia bekezdésében és az Európai Atomenergia
‑
közösséget létrehozó szerződés 118. cikke (2) bekezdése második albekezdése első francia bekezdésében meghatározottaknak megfelelően
minősített többséggel jár el.”
A személyzeti szabályzat 82. cikkének (2) bekezdése értelmében, amennyiben a Tanács a 65. cikk (1) bekezdésével összhangban
a díjazás kiigazításáról határoz, ugyanezt a kiigazítást kell alkalmazni a nyugdíjakra is.
A személyzeti szabályzat 65a. cikke értelmében a személyzeti szabályzat 64. és 65. cikkének végrehajtására vonatkozó szabályokat
a XI. melléklet határozza meg.
„A személyzeti szabályzat 64. és 65. cikkének végrehajtására vonatkozó szabályok” címet viselő XI. melléklet több fejezetből
áll, melyek közül az 1–3. cikkből álló első fejezet a díjazásnak a személyzeti szabályzat 65. cikkének (1) bekezdésében előírt
éves felülvizsgálatával foglalkozik, míg a második a díjazásnak és a nyugdíjaknak a személyzeti szabályzat 65. cikkének (2) bekezdése
szerinti időközi kiigazításáról szól. A második fejezet a 4–7. cikkekből áll.
A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. fejezetében található „Az éves kiigazításokat meghatározó tényezők” című 1. szakasz.
E szakasz 1. cikkének (1) bekezdése kimondja, hogy „[a] személyzeti szabályzat 65. cikkének (1) bekezdésében előírt felülvizsgálat
céljából, az Eurostat minden évben október vége előtt jelentést készít a brüsszeli megélhetési költségek változásáról, a brüsszeli
és a tagállamokban található meghatározott alkalmazási helyek közötti gazdasági paritásokról, valamint a központi közigazgatásban
foglalkoztatott nemzeti köztisztviselőknek fizetett bérek vásárlóerejének változásáról”. Az említett cikk (2)–(4) bekezdése
pontosításokat tartalmaz az Eurostat által a tagállamokkal együttműködve követendő eljárásra vonatkozóan a brüsszeli megélhetési
költségek (Brüsszeli Nemzetközi Index), a Brüsszelen kívüli megélhetési költségek (gazdasági paritások és közvetett mutatók),
valamint nyolc tagállam központi közigazgatásában dolgozó nemzeti tisztviselők fizetése vásárlóereje (fajlagos mutatók) változásának
kiszámítását illetően.
A személyzeti szabályzat XI. melléklete „A díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítására vonatkozó szabályok” című 2. szakaszának
3. cikke értelmében:
„(1)      Július 1‑jétől kezdődő hatállyal a személyzeti szabályzat 65. cikkének (3) bekezdése értelmében a Tanács – a Bizottság javaslata
és az e melléklet 1. szakaszában meghatározott kritériumok alapján – minden év vége előtt határoz a díjazás és a nyugdíjak
kiigazításáról.
(2)      A kiigazítás összegét a Brüsszeli Nemzetközi Index és a fajlagos mutató szorzatával határozzák meg. A kiigazítást nettó értékben,
egységes százalékban fejezik ki.
(3)      Az így rögzített kiigazítások összegét a következő módszerrel összhangban kell belefoglalni a személyzeti szabályzat 66. cikkében
és XIII. mellékletében, valamint az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek 20., 63. és 93. cikkében található
alapilletmény‑táblázatokba.
[...]
(6)      Az intézmények a tisztviselők, volt tisztviselők és egyéb érintett személyek díjazásának és nyugdíjának pozitív vagy negatív
kiigazítását visszamenőleges hatállyal végzik el a tényleges időpont és a következő kiigazításról szóló határozat hatálybalépésének
időpontja közötti időszakra vonatkozóan.
Amennyiben ez a visszamenőleges kiigazítás a túlfizetett összegek visszaigénylését teszi szükségessé, ezt a visszaigénylést
a következő kiigazításról szóló határozat hatálybalépésének időpontjától számított legfeljebb tizenkét hónapra lehet elosztani”
A személyzeti szabályzat XI. melléklete 4. cikkének (1) bekezdése értelmében „a díjazásokra és nyugdíjakra vonatkozóan a személyzeti
szabályzat 65. cikkének (2) bekezdése értelmében[, január 1‑jétől kezdődő hatállyal] időközi kiigazítást kell végezni, amennyiben
június és december között jelentős változás következik be a megélhetési költségekben […], és a vásárlóerő adott éves referencia‑időszakon
belüli változására vonatkozó előrejelzést megfelelően figyelembe kell venni”.
A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 5. fejezete a „Kivételi záradék” címet viseli. E fejezet a 10. cikkből áll, amely
kimondja:
„Ha a Bizottság által e célból rendelkezésre bocsátott objektív adatok alapján értékelve a Közösségen belüli gazdasági és
szociális helyzetben komoly és hirtelen romlás következik be, a Bizottság megfelelő javaslatokat nyújt be, amelyekkel kapcsolatban
a Tanács az EK‑Szerződés 283. cikkében megállapított eljárással összhangban jár el”.
Az említett melléklet „Záró rendelkezések és felülvizsgálati záradék” elnevezésű 7. fejezete a 15. cikkből áll, amely kimondja:
„(1)      E melléklet rendelkezéseit 2004. július 1‑jétől 2012. december 31‑ig kell alkalmazni.
(2)      A rendelkezéseket a negyedik év végén elsősorban költségvetési kihatásaik figyelembevételével vizsgálják felül. E célból a
Bizottság jelentést, valamint – adott esetben – az EK‑Szerződés 283. cikke alapján az e melléklet módosítására vonatkozó javaslatot
nyújt be az Európai Parlamentnek és a Tanácsnak”.

A megtámadott rendelet
Annak érdekében, hogy a Tanács a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének megfelelően a 2009. év vége előtt döntsön
a Közösségek tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának kiigazításáról, a Bizottság 2009. október 29‑én
előterjesztette a COM (2009) 603 végleges javaslatot.
2009. november 19‑én módosított rendeletjavaslat előterjesztésére került sor (COM (2009) 629 végleges), miután két tagállam
helyesbítette a személyzeti szabályzat XI. melléklete 1. cikke (4) bekezdésének a) pontjában szereplő vásárlóerő‑változás
számítása alapjául szolgáló, a referencia‑időszakra vonatkozó statisztikai adatait.
E javaslat indokolásának 3.1 pontja szerint a fajlagos mutató 2,8%, a Brüsszeli Nemzetközi Index 0,9%, a díjazás és a nyugdíjak
kiigazításának javasolt mértéke Belgiumban és Luxemburgban 3,7% volt, ami megfelelt a fent említett két tényező összegének.
A rendeletjavaslatban felsorolt összegek egészére nézve 3,7%‑os mértékű kiigazítás szerepelt.
A megtámadott rendelet csupán részben követte a Bizottság javaslatát.
A megtámadott rendelet (1) preambulumbekezdése szerint, amely átveszi a javaslat egyetlen preambulumbekezdését: „[a]nnak biztosítása
érdekében, hogy az Európai Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának vásárlóereje kövesse a nemzeti köztisztviselők
illetményei vásárlóerejének változásait, a 2009. évi éves felülvizsgálat keretében ki kell igazítani a Unió tisztviselőinek
és egyéb alkalmazottainak díjazását és nyugdíját.”
A megtámadott rendelet (2) preambulumbekezdése, amelyet a Tanács illesztett a szövegbe, kimondja, hogy „[a] Bizottságnak a
díjazás és nyugdíjak kiigazítására vonatkozó előterjesztését a pénzügyi és gazdasági válság fényében és az Európai Unió gazdasági
és szociálpolitikájának részeként módosítani kell. A helyzetet adott esetben felül kell vizsgálni.”
A megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikke tartalmazza a díjazások Tanács által 1,85%‑os kiigazítási kulcs alkalmazásával elfogadott
új összegeit, amelyek a Bizottság által javasolt, 3,7%‑os kiigazítási kulcs alkalmazásával kiszámított összegek helyébe léptek.
A megtámadott rendelet 18. cikke értelmében, amelynek a Bizottság javaslatában nincs megfelelője:
„Ezt a rendeletet szükség esetén felül kell vizsgálni, és e célból a Bizottság adott esetben előterjeszti az e rendelet módosítására
vonatkozó javaslatot, amelyről a Tanács minősített többséggel határoz.”

A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság:
–        semmisítse meg a megtámadott rendeletet, annak 1., 3. és 19. cikke kivételével, fenntartva a rendelet joghatásait a Tanács
által a személyzeti szabályzat 64. és 65. cikkének, valamint XI. mellékletének helyes alkalmazásával megalkotandó új rendelet
hatálybalépéséig;
–        a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
A Tanács azt kéri, hogy a Bíróság:
–        utasítsa el a keresetet mint megalapozatlant; és
–        a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére.
A Bíróság elnöke 2010. február 26‑i végzésével engedélyezte a Parlament számára, hogy a Bizottság kereseti kérelmeinek támogatása
végett beavatkozzon.
A Bíróság elnöke 2010. május 4‑i végzésével engedélyezte a Dán Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Görög Köztársaság,
a Litván Köztársaság, az Osztrák Köztársaság, a Lengyel Köztársaság, valamint Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága
számára, hogy a Bizottság kereseti kérelmeinek támogatása végett beavatkozzanak.
A Bíróság elnöke 2010. június 30‑i végzésével elutasította az Union Syndicale Luxembourg beavatkozás iránti kérelmét, azzal
az indokkal, hogy az Európai Unió Bíróságának alapokmánya 40. cikke második bekezdésének második mondata szerint az Union
Syndicale Luxembourg mint a luxemburgi jog szerint létrejött jogi személy nem avatkozhat be a jelen ügybe.
A Bizottság gyorsított eljárás iránti kérelmét a Bíróság elnöke 2010. február 26‑i végzésével elutasította.

A keresetről
Keresetének alátámasztására a Bizottság két jogalapot hoz fel, amelyek a személyzeti szabályzatnak és a személyzeti szabályzat
XI. mellékletének egyrészt a megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikke általi, másrészt e rendelet 18. cikke általi megsértésére
vonatkoznak.

A személyzeti szabályzat 65. cikkének, valamint XI. melléklete 1. és 3. cikkének megsértésére vonatkozó, első jogalapról
A felek érvei
Első jogalapjában a Bizottság azzal érvel, hogy a Tanács helytelenül igazította ki a személyzeti szabályzatban és az egyéb
alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételekben szereplő különböző összegeket, amikor a Bizottság által javasolt, 3,7%‑os
kiigazítási kulcs alapján kiszámított összegek helyett 1,85%‑os kiigazítási kulcs alapján kiszámított összegeket fogadott
el.
Az 1,85%‑os kiigazítási kulcs, amely pontosan a fele a Bizottság által kiszámított kulcsnak, nem származhat a személyzeti
szabályzat XI. mellékletének 1. és 3. cikkében szereplő tényezőkből. Azt átalányjelleggel fogadták el, a megtámadott rendelet
időpontjában fennálló gazdasági helyzetből adódó általános megfontolásokra tekintettel.
Márpedig a személyzeti szabályzat 65. cikke, valamint a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. és 3. cikke mechanikus
számítási módszert hozott létre, amely semmiféle mérlegelési lehetőséget nem hagy a Tanács számára, kivéve a bemutatott számok
vitatását. A díjazás éves kiigazítása tehát nem jogalkotási aktus, hanem inkább csupán adminisztratív, mint normatív jellegű
végrehajtási intézkedés.
Már magából a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének a szövegéből is kitűnik, hogy a Tanácsnak e területen csupán
kötött hatásköre van. A Tanács állításával ellentétben a személyzeti szabályzat 65. cikke nem részesülhet előnyben e 3. cikkel
szemben, mivel e két rendelkezés a normahierarchiában azonos szinten áll. Emellett a személyzeti szabályzat XI. mellékletének
10. cikke felesleges volna, ha e melléklet 3. cikke már mozgásteret biztosítana a Tanács számára, lehetővé téve a 3. cikkben
meghatározott tényezőkön túlmenően olyan, a referencia‑időszakon kívüli tényezők figyelembevételét, mint a díjazás kiigazításáról
szóló rendelet elfogadásakor fennálló gazdasági vagy pénzügyi helyzet.
Azt a körülményt, hogy a Tanácsnak a díjazás és a nyugdíjak kiigazításáról szóló rendelet elfogadására vonatkozó hatásköre
kötött, ugyancsak megerősíti a 81/72. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet (EBHT 1973., 575. o.,
9. és 10. pont), valamint az 59/81. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1982. október 6‑án hozott ítélet (EBHT 1982., 3329. o.,
23–25. pont), amelyeket a díjazás kiigazításának korábbi módszerére vonatkozóan hoztak, amely módszer a személyzeti szabályzat
jelenlegi XI. mellékletében szereplőnél kevésbé kötött és kevésbé részletes jogi szabályozáson alapult.
A Bizottság hangsúlyozza, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletében szereplő kiigazítási módszer mechanikus jellege
magának a Tanácsnak a szándékait tükrözi, amely a 723/2004 rendeletben elfogadta a Bizottság által abból a célból javasolt
módszert, hogy középtávon bizonyos stabilitást hozzon létre, és amely a Tanács számára ellensúlyt jelentő több tényezőt tartalmaz.
E tekintetben a Bizottság megemlíti az Unió által kifizetett díjazásra kivetett „külön illeték” bevezetését és a nyugdíjrendszer
járulékainak emelését, amely intézkedések hatására csökkent az illetmények emelkedése. A Bizottság emellett emlékeztet arra,
hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletében szereplő éves kiigazítási módszer negatív és pozitív eredményre egyaránt vezethet.
E szempontokra tekintettel, amikor a Tanács elfogadta e módszert, beleegyezett abba, hogy a személyzeti szabályzat XI. melléklete
hatályban létének időtartamára, vagyis nyolc évre, főszabály szerint köti magát az e mellékletben előírt feltételek betartásához.
A Bizottság szerint a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke az egyetlen rendelkezés, amely lehetővé teszi a gazdasági
és szociális helyzet hirtelen romlásának figyelembevételét. E cikk azonban nem alkalmazandó a jelen esetben.
A Tanács nem változtathatta volna át a Bizottságnak a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikke alapján előterjesztett
javaslatát az említett 10. cikket jogi alapul vevő javaslattá, amely cikk széles mérlegelési jogkört biztosít a Bizottság
számára abban a kérdésben, hogy szükséges‑e ezen rendelkezés alapján javaslatot tenni. Emellett a Tanács nem intézett hivatalos
felhívást a Bizottsághoz, amelyben a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkén alapuló javaslat megtételére kérte
volna fel. Másfelől, még az ilyen javaslat Bizottság általi előterjesztése is csupán a személyzeti szabályzat jövőbeni módosítására
vonatkozhatott volna, és nem mentesítette volna a kötött hatáskörrel rendelkező Tanácsot azon kötelezettsége alól, hogy az
e melléklet 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő hatáskörét gyakorolva a 2009. év vége előtt 2009. július 1‑jei hatállyal
döntsön a díjazás és a nyugdíjak kiigazításáról.
Emellett a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének az EUMSZ 336. cikkre (korábban EK 238. cikk) való hivatkozására
tekintettel a Lisszaboni Szerződés hatálybalépését követően a díjazás kiigazításának módszere csupán a Parlament és a Tanács
által, a rendes jogalkotási eljárást követve módosítható. Az állítólagos sürgősség nem teszi lehetővé a Tanács számára, hogy
áthágja e követelményeket. Azáltal, hogy a 723/2004 rendeletben nem írta elő ideiglenes intézkedések meghozatalának lehetőségét,
a Tanács tudatosan elfogadta a kivételi záradék alkalmazásának „lassúságát”.
Végezetül a Bizottság hangsúlyozza, hogy az összes – akár negatív, akár pozitív – pénzügyi változás figyelembevételével járó
időbeli eltolódás a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében előírt eljárás velejárója. Így a gazdasági válság
figyelembevételére a 2010‑es időszakban fog majd sor kerülni, amennyiben a referencia‑tagállamok 2009 júliusa és 2010 júniusa
között megjelenítették a gazdasági válság hatásait a saját nemzeti közigazgatásukban dolgozók fizetésében. Következésképpen
e melléklet 10. cikke alkalmazásának a valóban kivételes és váratlan helyzetekre kellene korlátozódnia.
Mindazonáltal a Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság a díjazás és a nyugdíjak rendszere folytonosságának megszakadását elkerülendő,
alkalmazza az EUMSZ 264. cikk második bekezdését oly módon, hogy a megsemmisített rendelkezések joghatásai fennmaradnak mindaddig,
amíg a Tanács a meghozandó ítélet végrehajtásaként új rendeletet nem fogad el, a Bizottság javaslatával összhangban, 2009.
július 1‑jével kezdődő hatállyal.
A Parlament a Bizottság összes jogalapját és kérelmét támogatja. Többek között hangsúlyozza, hogy a személyzeti szabályzat
XI. melléklete 3. cikkének elfogadásával a Tanács előre meghatározta a személyzeti szabályzat 65. cikkén alapuló jogköre gyakorlásának
módját, így a díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítására vonatkozó döntés csupán az említett XI. mellékletben előírt szempontok
egyszerű végrehajtása. A személyzeti szabályzat 65. cikkének (3) bekezdését ennélfogva olyan rendelkezésként kellene értelmezni,
mint amely csupán végrehajtási jogkört biztosít a Tanács számára az éves kiigazítás tekintetében. A személyzeti szabályzat
XI. melléklete 10. cikkének alkalmazása a Bizottságtól származó kezdeményezést és az EUMSZ 336. cikk szerinti rendes jogalkotási
eljárás alkalmazását feltételezi. Márpedig a jelen esetben nem követték ezt az eljárást.
Ezzel szemben a Tanács úgy véli, hogy a személyzeti szabályzat 65. cikkének és a XI. mellékletnek a szövegére és rendszerére
tekintettel továbbra is rendelkezik mérlegelési jogkörrel a díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítása terén, noha nem vitatja,
hogy a Bizottság e XI. melléklet 1. cikke alkalmazásával helyesen végezte el az éves kiigazítás kiszámítását. Az említett
65. cikk (1) bekezdésében szereplő „különös” kifejezésre hivatkozva a Tanács azzal érvel, hogy a személyzeti szabályzat XI. melléklete
meghatározza bizonyos, a díjazás és a nyugdíjak szintjének vizsgálatakor figyelembe veendő szempontok alkalmazásának módját,
azonban e melléklet nem zárja ki más szempontok figyelembevételének lehetőségét.
Még ha a személyzeti szabályzat XI. mellékletének elfogadásával a Tanács bele is egyezett abba, hogy hatályban létének időtartamára,
főszabály szerint köti magát az e mellékletben előírt feltételek betartásához, ez nem jelenti azt, hogy minden mozgástérről
lemondott volna a díjazás és a nyugdíjak éves kiigazításának meghatározásában. A Tanács ugyanis nem törölte a személyzeti
szabályzat 65. cikkét, hogy a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének rendelkezéseivel helyettesítse azt be, és
az e területen fennálló döntéshozatali jogkörét sem ruházta teljes mértékben a Bizottságra. A személyzeti szabályzat XI. melléklete
3. cikkének Bizottság által védett olvasata, amely szerint e cikk mechanikus jellegű eljárást hoz létre, megfosztaná a személyzeti
szabályzat 65. cikkét a hatékony érvényesüléstől. E tekintetben irreleváns, hogy a Tanácsnak a díjazás és a nyugdíjak éves
kiigazításáról szóló döntése törvényhozási vagy végrehajtási aktus.
Emellett a Bíróság a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1982. október 6‑án hozott ítéletének 32. pontjában; és
az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága a T‑544/93. és T‑566/93 sz., Abello és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben
1995. december 7‑én hozott ítéletében (EBHT 1995., I‑A‑271. o. és II‑815. o., 53. pont); a T‑158/98. sz., Bareyt és társai
kontra Bizottság ügyben 2000. november 8‑án hozott ítéletében (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑235. o. és II‑1085. o., 57. pont), valamint
a T‑201/00. és T‑384/00. sz., Ajour és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 2002. szeptember 25‑én hozott ítéletében
(EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑167. o. és II‑885. o., 47. pont) megállapította, hogy a Tanács a díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítása
terén mérlegelési mozgástérrel rendelkezik.
A Tanács mindenképpen mérlegelési mozgástérrel rendelkezik olyan rendkívül súlyos gazdasági válság esetén, mint amely 2008
végén jelentkezett, és amelynek bekövetkeztét és mélységét senki nem láthatta előre a 723/2004 rendelet elfogadásának idején.
Nem képzelhető el, hogy bármely felelős jogalkotó teljes mértékben lemondjon a valamely súlyos gazdasági és szociális válság
esetén elengedhetetlen rugalmasságról.
Ez, a személyzeti szabályzat 65. cikkén alapuló mérlegelési mozgástér a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkétől
függetlenül fennáll. Igaz, ez utóbbi cikk alkalmazása hasonló eredményre vezethetne. Azonban a díjazás és a nyugdíjak éves
kiigazításának elfogadásához e 10. cikk alkalmazása a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében szereplőnél nehézkesebb
eljárás lefolytatását igényelné, ami kiemeli, hogy az említett 10. cikknek nem célja, és nem is következménye a Tanács számára
a személyzeti szabályzat 65. cikkében előírt mérlegelési jogkör helyettesítése. Ilyen összefüggésben a Tanács azt állítja,
hogy még az EUMSZ 336. cikk szerinti rendes jogalkotási eljárás alkalmazása esetén is lehetősége van arra, hogy az EUMSZ 294. cikk
(9) bekezdésével összhangban egyhangúlag módosítsa a Bizottság javaslatát, még akkor is, ha a Bizottság erre vonatkozóan negatív
véleményt ad.
Emellett a személyzeti szabályzat 65. cikke, illetve a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. és 3. cikke, valamint az
említett XI. melléklet 10. cikke alapján elfogadható aktusok tárgya csupán részben azonos. E 10. cikk hatálya ugyanis jóval
szélesebb, mint a többi rendelkezésé, amennyiben e cikk lehetővé teszi nemcsak a díjazásoknak és nyugdíjaknak a módszer „mechanikus”
alkalmazásából adódó kiigazítását, hanem a módszer alkalmazásának jogalkotói aktus útján történő felfüggesztését, a módszer
módosítását vagy annak eltörlését is. A jogban gyakran előfordul, hogy jogi alapok részben átfedésben vannak.
A díjazásoknak és a nyugdíjaknak a megtámadott rendeletben előírt 1,85%‑os emelése az Unió tisztviselőinek vásárlóképessége
fenntartására hivatott, ellensúlyozva a Brüsszelben tapasztalt infláció (0,9%), a tisztviselők nyugdíjrendszerbe fizetett
járulékai emelkedésének (0,4%) és a külön illeték emelkedésének (0,43%) hatásait. Az Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai
díjazásának és nyugdíjainak ennél jelentősebb mértékű emelése csupán az uniós polgárok értetlenségét váltaná ki. Ráadásul
az ilyen emelés további terhet jelentene a tagállamok költségvetése számára, tovább súlyosítva a gazdasági válság által szükségessé
tett beavatkozásból adódó terheket. A gazdasági válság következtében a tagállamok által saját tisztviselőikkel szemben hozott
intézkedésekre tekintettel nem lett volna elegendő megvárni, hogy ezen intézkedések hatása megjelenjen az Unió tisztviselői
díjazásának és nyugdíjainak következő, a 2010. év végi éves kiigazításában.
Ami a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkét illeti, a Tanács mindenekelőtt vitatja azon állítást, amely szerint
e cikk kizárólag a díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítása „rendes” módszerének valamely más módszerrel való esetleges felváltására
vonatkozna, amely kizárólag a jövőre nézve volna alkalmazandó oly módon, hogy e „rendes” módszer végrehajtásából kizárná e
10. cikk alkalmazását. Különösen az a körülmény, hogy az említett 10. cikk elnevezése „kivételi záradék”, bizonyítja, hogy
e cikk a gazdasági és szociális helyzet komoly és hirtelen romlása esetén lehetővé teszi az éves kiigazítás helyesbítését
anélkül, hogy a „rendes” módszert a jövőre nézve módosítani kellene.
A jelen esetben a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikke alkalmazásának tárgyi feltételei fennállnak. A referencia‑időszak
alatt ugyanis az Uniónak a pénzügyi válság okozta rendkívül súlyos gazdasági válsággal kellett szembenéznie. E válság 2008
második félévétől éreztette hatásait, amelyek 2009 elején voltak rendkívül súlyosak. E hatásokat a Bizottság javaslatában
mégsem vették figyelembe.
A Bizottság annak ellenére nem folyamodott a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének alkalmazásához, hogy saját
kezdeményezésre köteles fellépni, ha a gazdasági és szociális helyzet komoly és hirtelen romlására utaló jeleket tapasztal,
és adott esetben köteles e cikk alapján megfelelő időben alkalmas javaslatot előterjeszteni. A megtámadott rendelet elfogadását
megelőzően a Tanács előkészítő szerveinél lefolytatott viták során felmerült az említett 10. cikk alkalmazásának lehetősége.
Márpedig a Bizottság két, 2009 novemberének végén, illetve decemberének elején tartott ülésen jelezte, hogy nem terjeszt elő
javaslatot e jogi alap alkalmazásával.
A Tanács azt állítja, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke alapján előterjesztett bizottsági javaslat
hiányában nem folyamodhatott e cikkhez. Következésképpen nem volt más választása, mint a személyzeti szabályzat 65. cikke
alapján őt megillető mérlegelési mozgástér használatával a megadott határidőn belül elfogadni a megtámadott rendeletet. A
Bíróság több alkalommal elismerte, hogy „rendkívüli és előre nem látott helyzetek”
ad hoc
megoldásokat igényelhetnek annak érdekében, hogy lehetővé tegyék az Unió számára a fellépést és a felelősségvállalást, ami
tagadhatatlanul igaz a jelen esetben is. Mindenesetre, még ha a Bizottság 2009 decemberében javaslatot is tett volna a személyzeti
szabályzat XI. mellékletének 10. cikke alapján, az e cikkben előírt eljárás nehézkessége miatt e javaslatot lehetetlen lett
volna az év vége előtt elfogadni.
Noha a dán, a német, a litván és a lengyel kormány, valamint az Egyesült Királyság Kormánya osztja a Tanács jogalapjait és
kérelmeit, azokhoz bizonyos pontosításokat fűznek.
Így a személyzeti szabályzat 65. cikkének és a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének szövegéből, valamint a Bíróság
és a Törvényszék ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a Tanács mérlegelési jogkörrel rendelkezik a díjazás és nyugdíjak
éves kiigazítása tekintetében, különösen az e kiigazítás során figyelembe veendő tényezőket illetően. Közelebbről, a személyzeti
szabályzat 65. cikke és a személyzeti szabályzat XI. melléklete nem sorolja fel kimerítően egyrészt a Tanács által érvényesen
figyelembe vehető, másrészt a Tanács által kötelezően figyelembe veendő tényezőket.
Az Unió intézményi egyensúlya szerint a Tanács nem a Bizottság egyszerű „végrehajtó szerve”. Főszabály szerint a Tanács nem
köteles módosítás nélkül elfogadni a Bizottságtól származó jogalkotási aktust, hanem egyhangúlag módosíthatja azt, az eljárástól
függően a Parlament részvételével, vagy a nélkül. A Tanács kizárólag arra köteles, hogy ne térjen el a javaslat tárgyától
és céljától, amely kötelezettségnek a jelen esetben eleget tett. Emellett, noha bizonyos végrehajtási jogköröket a Bizottságra
ruháztak, a Tanácsnak számos esetben lehetősége van arra, hogy megakadályozzon valamely, a Bizottság által javasolt jogi aktust.
A személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének szövegéből nem tűnik ki egyértelműen, hogy az a Tanácsra hatáskörként
a bizottsági javaslat puszta „hitelesítését” bízná.
A személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének Bizottság szerinti értelmezése szerint a Bizottság teljes mértékben megakadályozhatná
a kivételi záradék alkalmazását, ezáltal megfosztva a hatékony érvényesüléstől e rendelkezést.
A Bíróság álláspontja
A személyzeti szabályzat 65. cikkének valamint XI. melléklete 1. és 3. cikkének a megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikke általi
megsértésére vonatkozó, első jogalap felveti azt a kérdést, hogy a Tanács rendelkezik‑e, és ha igen, milyen mértékben rendelkezik,
mérlegelési jogkörrel, amely lehetővé teszi számára, hogy súlyos gazdasági válságra való hivatkozással eltérjen a Bizottságnak
az Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának éves kiigazítására vonatkozó javaslatától.
A személyzeti szabályzat 65. cikke mondja ki az Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának éves felülvizsgálatára
és esetleges kiigazítására vonatkozó alapszabályt, amely kiigazítás a személyzeti szabályzat 82. cikkének (2) bekezdése értelmében
a megszerzett nyugdíjakra is vonatkozik. Az említett 65. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a Tanács minden évben felülvizsgálja
a Közösségek tisztviselőinek és egyéb alkalmazottainak díjazását. E felülvizsgálat során a Tanács mérlegeli, hogy a Közösségek
gazdasági és szociális politikájának keretében a díjazást ki kell‑e igazítani. Különös figyelmet kell fordítani a közszolgálatbeli
fizetések emelkedésére és a személyzetfelvétel szükségleteire.
A személyzeti szabályzat 65. cikke (1) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy e rendelkezés mérlegelési jogkört biztosít a
Tanács számára a díjazások mértékének éves felülvizsgálata során (lásd e tekintetben a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács
ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet 7. és 11. pontját, valamint a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1982.
október 6‑án hozott ítélet 20–22. és 32. pontját).
Mindazonáltal a személyzeti szabályzat 65a. cikke kimondja, hogy az említett 65. cikk végrehajtására vonatkozó szabályokat
a személyzeti szabályzat XI. melléklete határozza meg.
E melléklet „A díjazás és a nyugdíjak éves kiigazítására vonatkozó szabályok” elnevezésű 3. cikkének (1) bekezdése kimondja,
hogy a Tanács a Bizottság javaslata és a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 1. szakaszában meghatározott kritériumok
alapján minden év vége előtt határoz a díjazás és a nyugdíjak kiigazításáról, július 1‑jétől kezdődő hatállyal. Az említett
3. cikk (2) bekezdése szerint a kiigazítás összegét a Brüsszeli Nemzetközi Index és a fajlagos mutató szorzatával határozzák
meg, és a kiigazítást nettó értékben, egységes százalékban fejezik ki. Végül a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3. cikkének
(3) bekezdése előírja, hogy az így rögzített kiigazítások összegét az ott kifejtett módszerrel összhangban kell belefoglalni
a személyzeti szabályzat, valamint az egyéb alkalmazottakra vonatkozó alkalmazási feltételek bizonyos rendelkezéseiben található
alapilletmény‑táblázatokba.
Ebből következik, hogy a fenti pontban bemutatott rendelkezések szövege és rendszere szerint a személyzeti szabályzat XI. melléklete
3. cikke kimerítően határozza meg a díjazás mértékének éves kiigazítására vonatkozó szempontokat.
Végezetül, annak meghatározása érdekében, hogy a személyzeti szabályzat 65. cikke értelmében a Tanács ilyen keretek között
mégis figyelembe vehet‑e más szempontokat, különösen egy súlyos gazdasági válság közbejöttét, meg kell vizsgálni e két rendelkezés
közötti kapcsolatot.
–       A személyzeti szabályzat 65. cikke és a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikke közötti kapcsolatról
E tekintetben elsősorban arra kell emlékeztetni, hogy a személyzeti szabályzat 65a. cikke szerint a személyzeti szabályzat
XI. mellékletének célja a személyzeti szabályzat 64. és 65. cikke végrehajtására vonatkozó szabályok meghatározása.
Másodsorban figyelembe kell venni, hogy e melléklet, és különösen annak 3. cikke, ugyanolyan jogi kötőerővel bír, mint a személyzeti
szabályzat, következésképpen mint annak 65. cikke. A személyzeti szabályzatnak a 65. cikke és a XI. melléklete ugyanabban
a jogi aktusban szerepelnek, ennélfogva a normahierarchiában azonos szinten állnak.
Mind a személyzeti szabályzatot, mind annak összes módosítását, többek között a XI. melléklet beillesztését rendelet formájában
fogadták el, amely jogi aktus az EUMSZ 288. cikk második bekezdése értelmében teljes egészében kötelező. A Bíróság a személyzeti
szabályzat VIII. mellékletével kapcsolatban már kimondta, hogy a 259/86 rendelettel elfogadott személyzeti szabályzat az EGK 189. cikk
második bekezdésében (amely megfelel a jelenlegi EUMSZ 288. cikk második bekezdésének) meghatározott összes jellemzővel bír,
és teljes egészében kötelező (lásd a 137/80. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1981. október 20‑án hozott ítélet [EBHT 1981.,
2393. o.] 7. pontját).
Harmadsorban a személyzeti szabályzat XI. mellékletének eredetét tekintve, e melléklet hatályos szövege az 1972‑ben kezdődött,
folyamatos fejlődés eredménye. E fejlődés jellemzője a díjazás éves kiigazítása módszerének mind pontosabb és kötöttebb meghatározása,
mind az alkalmazott jogi aktust, mind annak tartalmát tekintve.
Ahogyan az a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet 3. és 4. pontjából, a 70/74. sz.,
Bizottság kontra Tanács ügyben 1975. június 26‑án hozott ítélet (EBHT 1975., 795. o.) 7. pontjából, valamint a fent hivatkozott
Bizottság kontra Tanács ügyben 1982. október 6‑án hozott ítélet 8. pontjából kitűnik, a Tanács először 1972‑ben határozott
úgy, hogy kísérleti jelleggel, hároméves időtartamra két meghatározott tényezőn alapuló kiigazítási rendszer használatához
folyamodik, elhagyva a két tényező számtani átlagának mechanikus alkalmazását. E megközelítésre vonatkozóan a Bíróság kimondta,
hogy a Tanács e döntésével, a számára a személyzeti szabályzat 65. cikkében a személyi állomány díjazása terén biztosított
hatáskör keretében eljárva, olyan kötelezettségeket vállalt, amelyek betartására az általa meghatározott időszakra nézve kötelezte
magát (lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet 8. és 9. pontját, a fent hivatkozott
Bizottság kontra Tanács ügyben 1975. június 26‑án hozott ítélet 20–22. pontját, valamint a Bizottság kontra Tanács ügyben
1982. október 6‑án hozott ítélet 8. pontját).
Ahogyan az a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1982. október 6‑án hozott ítélet 9–13. pontjából kitűnik, 1976‑ban
a Tanács a díjazások kiigazításának új módszerét fogadta el. Ezt követően a Közösségek tisztviselői és egyéb alkalmazottai
javadalmazásának kiigazítására alkalmazott módszer módosításáról szóló, 1981. december 15‑i 81/1061/Euratom, ESZAK, EGK tanácsi
határozat (HL L 386., 6. o.) tíz évre a díjazás kiigazításának más módszerét állapította meg.
Végül a Tanács az Európai Közösségek személyzeti szabályzatának és a Közösségek egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási
feltételeknek a javadalmazás korrekciójának részletes szabályai tekintetében történő módosításáról szóló 1991. december 19‑i
3830/91/Euratom, ESZAK, EGK tanácsi rendelettel az 1991. július 1‑je és 2001. június 30‑a közötti időszakra magába a személyzeti
szabályzatba vezette be a díjazás kiigazításának módszerét, beillesztve a XI. mellékletet. A személyzeti szabályzat XI. melléklete
3830/91 rendelet szerinti szövegének hatályát kétszer hosszabbították meg, 2000 decemberében és 2003 decemberében, mielőtt
sor került volna e melléklet jelenleg hatályos szövegének a 723/2004 rendelettel nyolc évre történő beiktatására.
A fenti megfontolásokra tekintettel meg kell állapítani, hogy noha a Tanács nem módosította a személyzeti szabályzat 65. cikkének
szövegét, a személyzeti szabályzat XI. mellékletének elfogadásával megállapította az e cikk végrehajtására vonatkozó szabályokat.
Az említett cikkben szereplő általános iránymutatásokat a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikke pontosítja, amelyben
a Tanács bizonyos számú évre meghatározza a személyzeti szabályzat 65. cikkében előírt eljárás végrehajtásának konkrét módját,
többek között a díjazás éves kiigazítására vonatkozó szempontok kimerítő felsorolásával.
E keretbe foglalást, amely korlátozza a Tanácsnak a személyzeti szabályzat 65. cikkéből eredő mérlegelési jogkörét, többek
között két cél indokolja: a középtávú stabilitás biztosítása, valamint a kiigazítás mértékének indokoltságára vagy szükségességére
vonatkozó, különösen a személyi állományt képviselő szervezetek, valamint az érintett intézmények közötti, ismétlődő viták
és nehézségek elkerülése (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott
ítéletének 2. pontját). E tekintetben már a 81/1061 határozat első preambulumbekezdése, valamint a 3830/91 rendelet második
és harmadik preambulumbekezdése jelezte, hogy a Tanács mérlegelési jogköre keretek közé szorításának célja az európai intézmények,
valamint azok személyi állománya közötti harmonikus viszony fenntartása volt.
Márpedig az említett célok elérése érdekében szükséges, hogy a Tanács alkalmazkodjon a személyzeti szabályzat XI. mellékletének
3. cikkében meghatározott szempontokhoz.
Emellett az e 3. cikkben előírt kiigazítási módszer lényegében azon a gondolaton alapul, hogy a díjazás emelkedése az Unió
szintjén bizonyos időbeli eltéréssel ugyan, de követi a béreknek az előző év júliusa és folyó év júliusa között a referencia‑tagállamokban
tapasztalt növekedését, amely az említett tagállamok hatóságainak az említett időszak gazdasági helyzetére tekintettel hozott,
a tisztviselőik díjazására vonatkozó döntését tükrözi. Az említett 3. cikkben meghatározott szempontok egyébként negatív és
pozitív eredményre egyaránt vezethetnek, ahogyan az e cikk 6. bekezdéséből kitűnik.
Ebből következik, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének elfogadásával a Tanács a személyzeti szabályzat 65. cikkéből
fakadó mérlegelési jogkörével élve, önálló döntésével, e melléklet hatályban létének időtartamára kötelezte magát az említett
melléklet 3. cikkében kimerítő jelleggel felsorolt szempontok tiszteletben tartására. A Bíróság által a fent hivatkozott Bizottság
kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet 9. pontjában és a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1975.
június 26‑án hozott ítélet 20–22. pontjában kifejtett érvelés
mutatis mutandis
alkalmazandó a Tanács által a személyzeti szabályzat 65a. cikkével összhangban elfogadott, a személyzeti szabályzat XI. mellékletét
beiktató rendeletére. Ilyen körülmények között a Tanács az említett 3. cikk alapján nem hivatkozhat arra, hogy őt az e cikkben
meghatározottakon túlmenően mérlegelési mozgástér illeti meg.
Következésképpen a Tanács a díjazás éves kiigazítása során nem hivatkozhat a személyzeti szabályzat 65. cikkén alapuló mérlegelési
jogkörére annak érdekében, hogy eltérjen a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében meghatározott módszertől,
és az abban előírtakon túl más szempontokat vegyen figyelembe.
–       A súlyos gazdasági válság figyelembevételének lehetőségéről
A Tanács és a beavatkozó tagállamok által hivatkozott azon lehetőséget illetően, hogy a díjazás éves kiigazítása során figyelembe
lehet venni a súlyos gazdasági válságot, emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke
értelmében „ha a Bizottság által e célból rendelkezésre bocsátott objektív adatok alapján értékelve a Közösségen belüli gazdasági
és szociális helyzetben komoly és hirtelen romlás következik be, a Bizottság megfelelő javaslatokat nyújt be, amelyekkel kapcsolatban
a Tanács az EK–Szerződés 283. cikkében megállapított eljárással összhangban jár el”.
E cikk rendkívüli helyzet esetén lehetővé teszi a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3. cikkében előírt módszertől
ad hoc
módon való eltérést, anélkül azonban, hogy azt a következő évekre nézve módosítani lehetne vagy el lehetne törölni. A személyzeti
szabályzat XI. mellékletének 10. cikke ugyanis e mellékletnek a „Kivételi záradék” című 5. fejezetében szerepel. Ezzel szemben
a személyzeti szabályzat XI. melléklete rendelkezéseinek módosításáról az említett melléklet „Záró rendelkezés és felülvizsgálati
záradék” című 7. fejezete szól, amely egyetlen cikkből, a 15. cikkből áll. E 15. cikk meghatározza egyrészt a személyzeti
szabályzat XI. mellékletében szereplő rendelkezések hatályát, másrészt a rendelkezések negyedik év végén történő felülvizsgálatára
vonatkozó szabályokat, amely felülvizsgálat különösen a fent említett rendelkezések költségvetési kihatásait veszi figyelembe.
E cikk megemlíti azt a lehetőséget is, amikor e melléklet felülvizsgálatára az EK 283. cikkben előírt eljárás alapján kerül
sor.
Emellett szövege alapján a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke azt a célt szolgálja, hogy lehetőséget adjon
az intézmények számára az olyan váratlan események kezelésére, amelyek inkább
ad hoc
választ igényelnek, semmint a díjazások kiigazítása „rendes” módszerének teljes módosítását. Végezetül, ahogyan azt a Bizottság
a kivételi záradék alkalmazásáról szóló 1994. június 27‑i jelentésében (SEC (94) 1027 végleges, II.3. alpont, 5. és 6. o.)
állította, e záradék lehetővé teszi a gazdasági és szociális helyzet komoly és hirtelen romlásának figyelembevételét, amikor
a tisztviselők díjazását a „rendes módszer” alkalmazásával nem lehetne kellően gyorsan kiigazítani.
Következésképpen súlyos gazdasági válság esetére a személyzeti szabályzat XI. melléklete különös eljárást ír elő a díjazás
kiigazítására.
Annak érdekében, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének, és különösen e melléklet 3. és 10. cikkének kötelező jellege
ne sérüljön (lásd analógia útján a fent hivatkozott Bizottság kontra Tanács ügyben 1973. június 5‑én hozott ítélet 13. pontját),
és egy gazdasági válságnak a díjazás kiigazítására gyakorolt esetleges hatásáról szóló más rendelkezések hiányában, meg kell
állapítani, hogy az említett melléklet hatályban létének időtartama alatt egyedül e melléklet 10. cikke ad lehetőséget a gazdasági
válság figyelembevételére a díjazás kiigazítása során, és ebből következően az említett melléklet 3. cikkének (2) bekezdésében
meghatározott szempontok alkalmazásától való eltérésre.
E következtetésen nem változtat az a tény, hogy a személyzeti szabályzat XI. melléklete 10. cikkének alkalmazása a Bizottság
javaslatától függ. Többek között az EUSZ 17. cikk (2) bekezdéséből következik, hogy e helyzet megfelel az intézmények közötti
egyensúlynak, amelyet a Szerződések írnak elő, melyek a jogalkotási eljárásban főszabály szerint a Bizottságnak biztosítják
a javaslattétel monopóliumát.
A személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikke szerint a Bizottság megfelelő javaslatokat „nyújt be” a gazdasági és
szociális helyzet komoly és hirtelen romlása esetén. Tekintettel e cikk világos szövegére, nem tekinthető úgy, hogy az említett
10. cikk által a Bizottságra ruházott hatáskör gyakorlása egyszerű lehetőség volna ezen intézmény számára.
Emellett a Bizottságnak tiszteletben kell tartania az intézmények közötti jóhiszemű együttműködés kötelezettségét, amelyet
elismer az ítélkezési gyakorlat (lásd többek között a 204/86. sz., Görögország kontra Tanács ügyben 1988. szeptember 27‑én
hozott ítélet [EBHT 1988., 5323. o.] 16. pontját és a C‑29/99. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 2002. december 10‑én hozott
ítélet [EBHT 2002., I‑11221. o.] 69. pontját), és a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta az EUSZ 13. cikk (2) bekezdésének
második mondata kifejezetten is tartalmaz. Végezetül, ahogyan az az EUMSZ 241. cikkből következik, a Tanács felkérheti a Bizottságot,
hogy végezze el a Tanács által a közös célkitűzések eléréséhez szükségesnek tartott vizsgálatokat, és terjesszen be hozzá
megfelelő javaslatokat. Márpedig a megtámadott rendelet elfogadása előtt a Tanács az 1994‑es évtől eltérően (lásd a Bizottság
1994. július 27‑i, SEC (94) 1027 végleges jelentésének I. pontját, 3. oldal) semmiféle hivatalos kérést nem intézett a Bizottsághoz,
amelyben felkérte volna a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében szereplő feladatai teljesítésére.
Az a tény, hogy a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében előírt eljárás nehézkesebb, mint az e melléklet 3. cikkében
szereplő eljárás, többek között amiatt, hogy a Lisszaboni Szerződés hatálybalépése óta abban a Parlament is részt vesz, nem
mentesítheti a Tanácsot az említett mellékletben előírt szabályok betartása alól. E tekintetben rá kell mutatni, hogy maga
a Tanács is elismeri, hogy a több intézmény részvételével zajló összetett eljárások akkor fejeződhetnek be a legrövidebb határidőn
belül, ha létezik az eredmény gyors elérésére irányuló politikai akarat. E lehetőség következik többek között a Parlamentnek
az eljárás felgyorsítására rendelkezésre álló eszközeiből, amelyeket az EUMSZ 229. cikk második bekezdése, valamint a Parlament
belső szabályzata 134. cikke (4) bekezdésének második albekezdése, valamint e belső szabályzat 142. és 144. cikke tartalmaz.
Emellett, a megtámadott rendelet elfogadásakor fennálló helyzetről lévén szó, emlékeztetni kell arra, hogy a Tanács érvelése
szerint a gazdasági válság következményei már a referencia‑időszak alatt érzékelhetőek voltak, amely időszak 2009 júliusában
zárult le. Így a Tanács már 2009 nyarán intézkedhetett volna a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkén alapuló
javaslat benyújtásáról.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a Tanács nem rendelkezik olyan mérlegelési mozgástérrel, amely lehetővé tenné számára,
hogy gazdasági válságra való hivatkozással, a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében előírt eljárás lefolytatása
nélkül, csupán e melléklet 3. cikke alapján a Bizottság által javasolttól eltérő díjazáskiigazítás elfogadásáról döntsön,
és annak mértékét meghatározza, ahogyan azt a megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikkében tette.
Következésképpen a megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikkét meg kell semmisíteni.

A személyzeti szabályzat 65. cikkének és a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3–7. cikkének megsértésére vonatkozó, második
jogalapról
A felek érvei
Második jogalapjában a Bizottság azzal érvel, hogy a megtámadott rendelet 18. cikke sérti a személyzeti szabályzat 65. cikkét
és a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 3–7. cikkét azáltal, hogy a megtámadott rendelet felülvizsgálatát lehetővé tevő
új jogi alapot teremtett, következésképpen lehetőséget a díjazás időközi kiigazítására.
A személyzeti szabályzat 65. cikke ugyanis kizárólag évente teszi lehetővé a díjazás kiigazítását. A díjazás időközi kiigazításának
a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 4–7. cikkében előírt lehetősége feltételezi, hogy a megélhetési költségek június
és december közötti jelentősen változzanak, továbbá hogy a Bizottság javaslatot nyújtson be. Márpedig a Tanács nem kérte fel
a Bizottságot erre vonatkozó javaslat benyújtására, és mindenestre a Bizottság nem nyújtott be ilyen javaslatot. A Tanács
egyedül nem térhet el a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 10. cikkében foglalt eljárási követelményektől, többek között
a bizottsági javaslat benyújtásától és a Parlament jogalkotási eljárásban való részvételétől.
Mindenestre a megtámadott rendelet 2. és 4–17. cikkének megsemmisítése tárgytalanná teszi az e rendelet 18. cikkében szereplő
felülvizsgálati záradékot.
A Parlament hozzáteszi, hogy az EUMSZ 290. cikk nem teszi lehetővé a Tanács számára, hogy valamely végrehajtási aktusban hatásköröket
tartson fenn maga számára, és hogy a személyzeti szabályzat 64. és 65. cikke, valamint XI. melléklete semmiféle jogi alapot
nem nyújt az ilyen felülvizsgálati záradék elfogadásához.
A Tanács azzal érvel, hogy a második jogalap az elsőhöz kapcsolódik, és a Bizottság azon állításához, amely szerint a személyzeti
szabályzat XI. mellékletének elfogadásával a Tanács minden mérlegelési jogkörről lemondott. A megtámadott rendelet 18. cikke
nem állhat ellentétben a személyzeti szabályzat XI. mellékletének 4–7. cikkével, mivel e cikkek nem ugyanarra a helyzetre
vonatkoznak. Az említett 18. cikk ugyanis arra a lehetőségre vonatkozik, amikor a személyzeti szabályzatban kifejezetten kimondott
rugalmasság alkalmazásával a díjazás és a nyugdíjak kiigazítása mértékének felülvizsgálatára a Bizottság javaslata alapján,
a megtámadott rendeletben előírt módon kerül sor, a pénzügyi és gazdasági válságra és az Unió gazdasági és szociális politikájára
tekintettel.
A Bíróság álláspontja
A Bizottság második jogalapja a személyzeti szabályzat 65. cikkének és a személyzeti szabályzat XI. melléklete 3–7. cikkének
a megtámadott rendelet 18. cikke általi megsértésére vonatkozik, amely előírja a megtámadott rendelet felülvizsgálatának lehetőségét.
E lehetőség a Bizottság javaslatában nem szerepelt.
Ami a díjazás mértékét illeti, a személyzeti szabályzat 65. cikkének (1) bekezdése csupán annak éves felülvizsgálatát írja
elő. Ezzel szemben a korrekciós együtthatók esetében e cikk (2) bekezdése a megélhetési költségek jelentős változása esetén
megengedi ezen együtthatók időközi kiigazítására vonatkozó intézkedések meghozatalát. A személyzeti szabályzat XI. mellékletének
1–3. cikke pontosítja a díjazás éves felülvizsgálatának módszerét, és e melléklet 4–7. cikke részletesebb szabályokat tartalmaz
az időközi kiigazításra és a korrekciós együtthatókra vonatkozóan.
Az említett rendelkezések egyike sem mondja ki azt, hogy a díjazás éves felülvizsgálata keretében olyan új szabályokat lehetne
alkotni, amelyek megengedik a személyzeti szabályzat 65. cikkének (1) bekezdésében és a személyzeti szabályzat XI. mellékletének
1–3. cikkében foglalt éves felülvizsgálaton túlmenően a díjazás felülvizsgálatát vagy kiigazítását. E rendelkezések továbbá
a személyzeti szabályzat 65. cikkének (2) bekezdésében és e melléklet 4–7. cikkében előírt korrekciós együtthatók időközi
kiigazításától való eltérést sem teszik lehetővé.
Következésképpen a megtámadott rendelet 18. cikkét a személyzeti szabályzat 65. cikkének és XI. melléklete 3–7. cikkének megsértésével
fogadták el, ezért azt meg kell semmisíteni.
A fenti megfontolásokból következik, hogy a megtámadott rendelet 2. és 4–18. cikkét meg kell semmisíteni.
Mindazonáltal a díjazás rendszere folytonosságának megszakadását elkerülendő, az EUMSZ 264. cikk második bekezdésének alkalmazásához
kell folyamodni, és a megtámadott rendelet az Európai Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának
2009. július 1‑jétől kezdődő hatállyal történő kiigazításáról szóló, megsemmisített rendelkezéseinek, vagyis 2. és 4–17. cikkének
joghatásait fenn kell tartani a Tanács által a jelen ítélet végrehajtásaként megalkotandó rendelet hatálybalépéséig.

A költségekről
Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes
fél ezt kérte. A Tanácsot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a jelen eljárás költségeinek
viselésére. Ugyanezen cikk 4. §‑a első bekezdésének értelmében az eljárásba beavatkozó tagállamok és intézmények maguk viselik
saját költségeiket.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió tisztviselői és egyéb alkalmazottai díjazásának és nyugdíjának, valamint az azokra alkalmazott korrekciós
együtthatóknak 2009. július 1‑jétől kezdődő hatállyal történő kiigazításáról szóló, 2009. december 23‑i 1296/2009/EU, Euratom
rendelet 2. és 4–18. cikkét megsemmisíti.
2)
A Bíróság az 1296/2009 rendelet 2. és 4–17. cikkének joghatásait az Európai Unió Tanácsa által a jelen ítélet végrehajtásaként
megalkotandó rendelet hatálybalépéséig fenntartja.
3)
A Bíróság az Európai Unió Tanácsát kötelezi a költségek viselésére.
4)
A Dán Királyság, a Németországi Szövetségi Köztársaság, a Görög Köztársaság, a Litván Köztársaság, az Osztrák Köztársaság,
a Lengyel Köztársaság, Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága, valamint az Európai Parlament maguk viselik saját
költségeiket.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.