CELEX: 62007CJ0082
Elektronické komunikace
Sítě a služby
Článek 3 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 směrnice 2002/21/ES (rámcová směrnice)
Národní číslovací plány
Zvláštní regulační orgán

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) (
Úř. věst. L 108, s. 33
; Zvl. vyd. 13/29, s. 349, dále jen „rámcová směrnice“), vykládaných ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění.
Tato žádost byla předložena v rámci žaloby, kterou se Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (dále jen „CMT“) domáhá zrušení celého královského nařízení 2296/2004 o přijetí nařízení o trzích elektronických komunikacích, přístupu k sítím a číslování (Real Decreto 2296/2004 por el que se aprueba el Reglamento sobre mercados de comunicaciones electrónicas, acceso a las redes y numeración) ze dne 10. prosince 2004 (BOE č. 314 ze dne 30. prosince 2004, s. 42372) nebo jeho části, jakož i některých bodů národního telefonního číslovacího plánu tvořícího přílohu uvedeného královského nařízení z důvodu, že jsou v rozporu s obecným zákonem 32/2003 ze dne 3. listopadu 2003 o telekomunikacích (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones) (BOE č. 264 ze dne 4. listopadu 2003, s. 38890, dále jen „LGT“), který rámcovou směrnici provedl do vnitrostátního práva.
Právní rámec Společenství
Právní úprava Společenství
Jedenáctý bod odůvodnění rámcové směrnice stanoví:
„V souladu se zásadou oddělení regulačních a provozních funkcí by měly členské státy zaručit nezávislost vnitrostátního regulačního orgánu nebo orgánů, aby byla zajištěna nestrannost jejich rozhodnutí. Tímto požadavkem na nezávislost nejsou dotčeny institucionální autonomie a ústavní povinnosti členských států nebo zásada neutrality s ohledem na úpravu vlastnictví jednotlivých členských států, jak je stanovena v článku 295 Smlouvy. Vnitrostátní regulační orgány by měly mít přístupné všechny nezbytné zdroje, tj. pracovníky, odborné znalosti a finanční prostředky, k plnění svých úkolů.“
Dvacátý bod odůvodnění této směrnice uvádí:
„Pro podniky je nezbytný přístup k číslovacím zdrojům na základě průhledných, objektivních a nediskriminačních kritérií, aby si mohly konkurovat v odvětví elektronických komunikací. Všechny prvky národních číslovacích plánů by měly být spravovány vnitrostátními regulačními orgány, včetně kódů uzlů používaných při síťovém adresování. […]“
Článek 2 písm. g) rámcové směrnice definuje „vnitrostátní regulační orgán“ jako „subjekt nebo subjekty, které pověřuje členský stát jakýmikoli regulačními úkoly uloženými touto směrnicí a zvláštními směrnicemi“.
Na základě čl. 2 písm. m) této směrnice je „zajišťování sítě elektronických komunikací“ definováno jako zřízení takové sítě, její provozování, dohled nad ní nebo její zpřístupnění.
Článek 3 rámcové směrnice nazvaný „Vnitrostátní regulační orgány“ zní následovně:
„1.   Členské státy zajistí, aby každý z úkolů, který je uložen vnitrostátním regulačním orgánům v této směrnici a ve zvláštních směrnicích, byl plněn příslušným subjektem.
2.   Členské státy zaručí nezávislost vnitrostátních regulačních orgánů tím, že zajistí, aby byly právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací. Členské státy, které si ponechají ve svém vlastnictví podniky, které zajišťují sítě a/nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, zajistí účinné strukturální oddělení regulační funkce od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
3.   Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány vykonávaly své pravomoci nestranně a průhledně.
4.   Členské státy zveřejní úkoly, které mají plnit vnitrostátní regulační orgány, ve snadno přístupné formě, zejména pokud jsou úkoly uloženy několika subjektům. Členské státy popřípadě zajistí, aby ve věcech společného zájmu probíhaly konzultace a uskutečňovala se spolupráce mezi těmito orgány, a mezi těmito orgány a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu hospodářské soutěže, a vnitrostátními orgány, kterým je uloženo uplatňování právních předpisů na ochranu spotřebitele. Jestliže je k řešení takových záležitostí zmocněno více orgánů, zajistí členské státy, aby příslušné úkoly každého orgánu byly zveřejněny ve snadno přístupné formě.
[…]
6.   Členské státy oznámí Komisi všechny vnitrostátní regulační orgány, kterým byly svěřeny úkoly podle této směrnice a podle zvláštních směrnic, a jejich odpovídající povinnosti.“
Článek 10 rámcové směrnice nazvaný „Přidělování čísel, jmen a adres“ ve svém odstavci 1 uvádí:
„Členské státy zajistí, aby vnitrostátní regulační orgány řídily přidělení všech národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů. Členské státy zajistí, aby byla poskytnuta odpovídající čísla a skupiny čísel pro všechny veřejně přístupné služby elektronických komunikací. Vnitrostátní regulační orgány zavedou objektivní, průhledné a nediskriminační postupy pro přidělení národních číslovacích zdrojů.“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
Dne 9. prosince 2005 podala CMT u Tribunal Supremo žalobu směřující ke zrušení a ponechání bez účinků čl. 27 odst. 1 a 3, čl. 28 odst. 2, článků 34, 36 a 38, čl. 40 odst. 1 a 3 a článků 49 a 55 královského nařízení 2296/2004, jakož i bodů 5.4 a 10.1 národního telefonního číslovacího plánu tvořícího přílohu uvedeného nařízení v rozsahu, v němž jsou v rozporu s ustanoveními LGT.
CMT tvrdila, že tato ustanovení nedodržují rozdělení pravomocí v oblasti správy číslovacích zdrojů stanovené v článcích 16 a 48 LGT. Zbytková pravomoc ministerstva průmyslu, turistického ruchu a obchodu v dané oblasti, upravená předcházejícími ustanoveními právních předpisů a ustanoveními LGT, je totiž ustanoveními královského nařízení 2296/2004 upřesněna tak, že se funkce CMT omezují na pouhý výkon rozhodnutí přijatých uvedeným ministerstvem. Navíc CMT tvrdila, že královské nařízení porušuje LGT, když porušuje zásady legality, hierarchie norem a právní jistoty a ustanovení čl. 10 odst. 1 rámcové směrnice.
Rozsudkem ze dne 23. ledna 2007 se Tribunal Supremo rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1.
Jsou členské státy na základě čl. 3 odst. 2 a čl. 10 odst. 1 [rámcové] směrnice, vykládaných ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění, povinny svěřit jednak ‚regulační funkce‘, a jednak ‚provozní‘ funkce v oblasti přidělování národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů odlišným orgánům?
2.
Pokud členský stát při provádění [rámcové] směrnice do vnitrostátního právního řádu svěřil zvláštnímu regulačnímu orgánu přidělování národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů, může současně omezit pravomoci tohoto regulačního orgánu v této oblasti tím, že je svěří jiným orgánům nebo samotné státní správě, takže ve skutečnosti je výsledkem to, že správa uvedených zdrojů je sdílena několika orgány?“
K předběžným otázkám
K první otázce
Úvodem je třeba konstatovat, že podle prvního bodu odůvodnění rámcové směrnice byl přijat nový předpisový rámec pro telekomunikace, a sice rámcová směrnice, směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/20/ES ze dne 7. března 2002 o oprávnění pro sítě a služby elektronických komunikací (autorizační směrnice) (
Úř. věst. L 108, s. 21
; Zvl. vyd. 13/29, s. 337), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/22/ES ze dne 7. března 2002 o univerzální službě a právech uživatelů týkajících se sítí a služeb elektronických komunikací (směrnice o univerzální službě) (
Úř. věst. L 108, s. 51
; Zvl. vyd. 13/29, s. 367) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/19/ES ze dne 7. března 2002 o přístupu k sítím elektronických komunikací a přiřazeným zařízením a o jejich vzájemném propojení (přístupová směrnice) (
Úř. věst. L 108, s. 7
; Zvl. vyd. 13/29, s. 323), zatímco předcházející předpisový rámec umožnil vytváření podmínek pro účinnou hospodářskou soutěž v odvětví telekomunikací v průběhu přechodu z monopolu na plnou hospodářskou soutěž.
V tomto kontextu je třeba posuzovat jedenáctý bod odůvodnění rámcové směrnice, podle něhož v souladu se zásadou oddělení regulačních a provozních funkcí by měly členské státy zaručit nezávislost vnitrostátního regulačního orgánu nebo orgánů (dále jen „regulační orgán“ nebo „regulační orgány“), aby byla zajištěna nestrannost jejich rozhodnutí.
Článek 3 odst. 2 rámcové směrnice upřesňuje způsoby, které mají umožnit zaručení nezávislosti regulačních orgánů tím, že stanoví, že musí být právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací. Jestliže si členské státy ponechají ve svém vlastnictví podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, musí zvláště zajistit účinné strukturální oddělení regulační funkce od činností spojených s vlastnictvím nebo kontrolou.
Pokud jde o funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů, je třeba hned upřesnit, že nejsou součástí funkcí vykonávaných subjekty zajišťujícími služby nebo sítě, jak jsou vymezeny v čl. 2 písm. m) rámcové směrnice. Ve smyslu jedenáctého bodu odůvodnění uvedené směrnice tedy nesmějí být považovány za „provozní funkce“, ale za „regulační funkce“.
Krom toho se zdá, že si překládající soud klade otázku ohledně toho, zda rámcová směrnice umožňuje členským státům, aby svěřily jednak regulační funkce, a jednak funkce správy v oblasti přidělování národních číslovacích zdrojů a národních číslovacích plánů odlišným regulačním orgánům.
V tomto ohledu z výkladu čl. 10 odst. 1 ve vzájemném spojením s čl. 3 odst. 2 rámcové směrnice vyplývá, že členské státy musí svěřit jednomu nebo několika regulačním orgánům řízení přidělení všech národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů, že tyto regulační orgány musí být právně odlišeny a funkčně nezávislé na všech organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací a že členské státy, které si ponechají ve svém vlastnictví podniky, které zajišťují sítě nebo poskytují služby elektronických komunikací, a kontrolu nad nimi, musí zajistit účinné strukturální oddělení činností spojených s vlastnictvím a kontrolou těchto podniků od regulačních funkcí, včetně funkcí přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů.
Toto zjištění je potvrzeno jak jedenáctým bodem odůvodnění rámcové směrnice, který zavazuje členské státy k tomu, aby zaručily nezávislost regulačního orgánu nebo regulačních orgánů, tak čl. 3 odst. 4 téže směrnice, který stanoví, že členské státy musí zveřejnit úkoly, které mají plnit tyto regulační orgány, zejména pokud jsou úkoly uloženy několika subjektům.
Navíc tato případná existence několika regulačních orgánů vyplývá ze samotné definice „vnitrostátního regulačního orgánu“ vymezené v čl. 2 písm. g) uvedené směrnice.
Naproti tomu je třeba konstatovat, že žádné ustanovení rámcové směrnice neukládá, aby regulační orgán, jemuž jsou svěřeny funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů, byl odlišný či nezávislý na ostatních regulačních orgánech, a zvláště na regulačním orgánu, kterému přísluší přijetí národního číslovacího plánu či postupů kontroly a správy uvedeného plánu.
S ohledem na všechny předcházející úvahy je na první položenou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 3 odst. 2 a 4, jakož i čl. 10 odst. 1 rámcové směrnice musí být ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění vykládány v tom smyslu, že funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů musí být považovány za regulační funkce. Členské státy tyto různé funkce nemusí svěřit odlišným regulačním orgánům.
Ke druhé otázce
Svou druhou otázkou se předkládající soud snaží zjistit, zda členský stát může svěřit regulační funkce uvedené v čl. 10 odst. 1 rámcové směrnice několika regulačním orgánům.
Ze znění čl. 2 písm. g) a čl. 10 odst. 1 rámcové směrnice jasně vyplývá, že řídit přidělení národních číslovacích zdrojů a správu národních číslovacích plánů může několik regulačních orgánů.
Třebaže členské státy v dané oblasti požívají institucionální autonomie v rámci organizace a uspořádání svých regulačních orgánů ve smyslu čl. 2 písm. g) rámcové směrnice, může být tato institucionální autonomie vykonávána pouze při plném dodržování cílů a plnění povinností stanovených v této směrnici.
V souladu s čl. 3 odst. 2, 4 a 6 uvedené směrnice tak členské státy musí nejen zajistit funkční nezávislost regulačních orgánů na organizacích, které zajišťují sítě, zařízení nebo poskytují služby elektronických komunikací, ale rovněž zveřejnit úkoly, které mají plnit uvedené regulační orgány, ve snadno přístupné formě a oznámit Komisi název regulačních orgánů, kterým byly svěřeny tyto funkce, a jejich odpovídající povinnosti.
V důsledku toho, jestliže tyto úkoly spadají, byť pouze částečně, do pravomoci ministerských orgánů, přísluší každému členskému státu, aby zajistil, že se tyto ministerské orgány přímo, či nepřímo neúčastní „provozních funkcí“ ve smyslu rámcové směrnice.
Ze všeho předcházejícího vyplývá, že je na druhou položenou otázku třeba odpovědět tak, že čl. 10 odst. 1, jakož i čl. 3 odst. 2, 4 a 6 rámcové směrnice musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a funkce správy národních číslovacích plánů byly sdíleny několika nezávislými regulačními orgány s výhradou, že rozdělení úkolů je zveřejněno, snadno přístupné a oznámeno Komisi.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Článek 3 odst. 2 a 4, jakož i čl. 10 odst. 1 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/21/ES ze dne 7. března 2002 o společném předpisovém rámci pro sítě a služby elektronických komunikací (rámcová směrnice) musí být ve vzájemném spojení s jejím jedenáctým bodem odůvodnění vykládány v tom smyslu, že funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a správy národních číslovacích plánů musí být považovány za regulační funkce. Členské státy tyto různé funkce nemusí svěřit odlišným vnitrostátním regulačním orgánům.

2)
Článek 10 odst. 1, jakož i čl. 3 odst. 2, 4 a 6 směrnice 2002/21 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání tomu, aby funkce přidělení národních číslovacích zdrojů a funkce správy národních číslovacích plánů byly sdíleny několika nezávislými regulačními orgány s výhradou, že rozdělení úkolů je zveřejněno, snadno přístupné a oznámeno Komisi Evropských společenství.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.