CELEX: 62005FJ0040
Virkamiehet
Henkilöstö
Perustelut

1.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Laillisuus – Tuomioistuinvalvonta – Rajat
2.
(Henkilöstösääntöjen liite IX)
3.
Yhteisön oikeus – Periaatteet – Oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan
4.
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artikla)
5.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklaan perustuvan kanneperusteen
tehottomuus
(Henkilöstösääntöjen liite IX)
6.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Kurinpitolautakuntaan sovellettavien uusien sääntöjen voimaantulo
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 5 artiklan 1 ja 4 kohta ja 6 artiklan 5 kohta)
7.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kahdenkertaisen seuraamuksen kieltävä periaate – Pidättäminen virantoimituksesta
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 9 artiklan 3 kohta, 23 artiklan 1 kohta ja 24 artiklan 2 kohta)
8.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Määräaika virantoimituksesta pidätettyä virkamiestä koskevalle lopulliselle
päätökselle
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX olevan 24 artiklan 2 kohta)
9.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Kurinpitomenettely – Määräajat
(Henkilöstösääntöjen liitteessä IX oleva 18 artikla ja 22 artiklan 1 kohta)
10.
Henkilöstö – Kurinpitojärjestelmä – Seuraamus – Viraltapano
11.
Henkilöstö – Oikeudet ja velvollisuudet – Sananvapaus – Tehtävien suorittaminen – Rajat – Tehtäviin kohdistuva arvonanto –
Lojaalisuusvelvollisuus
(Henkilöstösääntöjen 11 artikla, 12 artiklan ensimmäinen kohta ja 21 artikla)
12.
Henkilöstö – Oikeudet ja velvollisuudet – Virallinen osallistuminen tieteellisiin tapahtumiin
13.
Yhteisön oikeus – Periaatteet – Perusoikeudet – Sananvapaus – Yleisen edun vuoksi perustellut rajoitukset
(Henkilöstösääntöjen 17 artiklan 2 kohta)
14.
Henkilöstö – Asianosaiselle vastainen päätös – Kurinpitoseuraamus – Perusteluvelvollisuus – Laajuus
(Henkilöstösääntöjen 25 artiklan toinen kohta)
1.
Henkilöstösääntöjen mukaan kurinpitomenettelyn toteuttaminen on yksinomaan nimittävän viranomaisen ja kurinpitolautakunnan
vastuulla. Missään henkilöstösääntöjen kurinpitojärjestelmää koskevassa säännöksessä ei anneta virkamiestuomioistuimelle mahdollisuutta
toteuttaa menettelyä uudelleen omasta aloitteesta ja riippumatta kantajan pätevistä kanneperusteista. Yhteisön tuomioistuimen
kumoamismenettelyssä harjoittama laillisuuden valvonta rajoittuu kanneperusteiden valossa kurinpidonkin alalla sen tarkistamiseen,
onko kurinpitomenettely ollut laillinen ja kuinka todenmukaisia, laajoja ja vakavia ovat seikat, joiden perusteella nimittävä
viranomainen on tehnyt päätöksen kiistanalaisesta kurinpitoseuraamuksesta.
(ks. 111 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑242/97, Z v. parlamentti, 4.5.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑77 ja II‑401, 19 kohta).
2.
Perusoikeudet ovat erottamaton osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet valvovat. Yhteisöjen
tuomioistuimet tukeutuvat tässä tarkoituksessa jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja ihmisoikeuksia koskeviin
kansainvälisiin asiakirjoihin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet. Euroopan ihmisoikeussopimuksella
on tässä yhteydessä erityinen merkitys.
Oikeus riippumattomaan ja puolueettomaan tuomioistuimeen kuuluu näihin perusoikeuksiin. Yksityisten oikeussubjektien on voitava
saada tehokasta oikeussuojaa niille yhteisön oikeusjärjestyksen mukaan kuuluvien oikeuksien osalta. Tämä oikeus on vahvistettu
myös Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 ja 13 artiklassa ja toistettu Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklassa.
(ks. 122 ja 124 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 222/84, Johnston, 15.5.1986 (Kok. 1986, s. 1651, 18 kohta); asia C‑50/00 P, Unión de Pequeños
Agricultores v. neuvosto, 25.7.2002 (Kok. 2002, s. I‑6677, 39 kohta); asia C‑112/00, Schmidberger, 12.6.2003 (Kok. 2003, s.
5659, 71 kohta); asia C‑263/02 P, komissio v. Jégo-Quéré, 1.4.2004 (Kok. 2004, s. I‑3425, 29 kohta); asia C‑540/03, parlamentti
v. neuvosto, 27.6.2006 (Kok. 2006, s. I‑5769, 35 kohta); asia C‑229/05 P, PKK ja KNK v. neuvosto, 18.1.2007 (Kok. 2007, s.
I‑439, 76 kohta) ja asia C‑432/05, Unibet, 13.5.2007 (Kok. 2007, s. I‑2271, 37 kohta).
3.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan mukaan jokaisella on oikeus kohtuullisen ajan kuluessa oikeudenmukaiseen
ja julkiseen oikeudenkäyntiin laillisesti perustetussa riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa silloin, kun päätetään
hänen oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan tai häntä vastaan nostetusta rikossyytteestä.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaan perustuvaa kanneperustetta ei mitenkään voida hyväksyä asiassa, joka koskee
virkamiestä vastaan toteutetun kurinpitomenettelyn seurauksena päätettyä henkilöstösääntöjen mukaista seuraamusta.
Ensinnäkään tällainen seuraamus ei selvästikään ole Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu rikossyytettä
koskeva päätös.
Toiseksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan hallintoviranomaisen tekemään kurinpitopäätökseen ei välttämättä
sovelleta mainitussa määräyksessä asetettuja vaatimuksia vaan tällainen päätös on ainoastaan voitava käsitellä vaatimustenmukaisessa
tuomioistuimessa.
(ks. 125–127 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑26/89, de Compte v. parlamentti, 17.10.1991 (Kok. 1991, s. II‑781, 94 kohta).
4.
Henkilöstösääntöjen 1.5.2004 voimaan tulleen version liitteessä IX olevaan 5–8 artiklaan sisältyy joitakin kurinpitolautakunnan
muodostamista ja kokoonpanoa koskevia muutoksia. Niiden soveltaminen sellaiseen kurinpitolautakuntaan, joka on muodostettu
ennen kyseistä päivämäärää tekemään päätöksen kurinpitotoimien kohteena olevasta virkamiehestä, ei ainoastaan vaikuttaisi
vanhan lain aikaan syntyneeseen tilanteeseen vaan myös väistämättä aiheuttaisi takautuvia vaikutuksia.
Ottaen huomioon periaatteet, joilla vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ohjataan yhteisön säädösten ajallisia vaikutuksia,
ja uudet määräykset, joissa ei edes implisiittisesti anneta ymmärtää, että niitä sovellettaisiin takautuvasti, on katsottava,
etteivät uudet säännökset mitenkään velvoita tarkistamaan sellaisen kurinpitolautakunnan muodostamista ja kokoonpanoa, joka
on muodostettu ennen niiden voimaantuloa.
(ks. 159 ja 171 kohta)
5.
Kurinpitomenettelyn kohteena olevan virkamiehen pidättäminen virantoimituksesta on luonteeltaan väliaikainen toimenpide, eikä
se siten ole kurinpitotoimi, joten sitä ei oteta huomioon sovellettaessa kaksinkertaisen seuraamuksen kieltävää periaatetta,
joka on selvästi vahvistettu virkamiesten kurinpitojärjestelmää koskevissa henkilöstösääntöjen säännöksissä.
(ks. 181–183 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑308/04 P, SGL Carbon v. komissio, 29.6.2006 (Kok. 2006, s. I‑5977, 26 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑333/99, X v. EKP, 18.10.2001 (Kok. 2001, s. II‑3021, 149 ja 151 kohta).
6.
Henkilöstösääntöjen 1.5.2004 voimaan tulleen version liitteessä IX olevassa 24 artiklan 2 kohdassa säädetään, että virantoimituksesta
pidätettyä virkamiestä koskeva lopullinen päätös on tehtävä kuuden kuukauden kuluessa virantoimituksesta pidättämistä koskevan
päätöksen voimaantulosta ja että jos päätöstä ei ole tehty tässä määräajassa, virkamies saa jälleen palkkansa kokonaisuudessaan.
Tällä on tarkoitus välttää tilanne, jossa kurinpitomenettelyn kohteena olevalta virkamieheltä pidätetään palkka yli kuuden
kuukauden ajan ilman, että hänen tilanteestaan tehtäisiin mitään päätöstä. Edellä mainittu määräaika tarkoittaa vain sitä,
että sen päätyttyä virkamies saa jälleen palkkansa kokonaisuudessaan. Se, että nimittävä viranomainen ei ole tehnyt tässä
määräajassa lopullista päätöstä virkamiehen tilanteesta, ei siis tee lainvastaiseksi päätöstä, jolla kyseistä virkamiestä
koskeva kurinpitomenettely saatetaan päätökseen.
(ks. 189 ja 190 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑549/93, D v. komissio, 26.1.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑13 ja II‑43, 32 ja 33
kohta) ja asia T‑121/99, Irving v. komissio, 16.5.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑85 ja II‑357, 49 kohta).
7.
Vaikka kurinpitomenettelylle asetetut määräajat eivät ole pakottavia, ne muodostavat hyvän hallinnon säännön, jolla pyritään
niin hallinnon kuin virkamiestenkin etua ajatellen välttämään perusteettomia viivytyksiä päätöksenteossa. Kurinpitoviranomaisten
on oltava huolellisia kurinpitomenettelyn toteuttamisessa ja varmistettava, että eri vaiheiden välinen aika pysyy kohtuullisena.
Määräajan ylittyminen, joka on aina arvioitava tapauksen erityisten olosuhteiden valossa, voi johtaa määräajan umpeutumisen
jälkeen tehdyn päätöksen kumoamiseen – niin henkilöstösääntöjen vanhassa versiossa kuin niiden 1.5.2004 lähtien voimassa olevassa
versiossa.
(ks. 194 ja 195 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 13/69, Van Eick v. komissio, 4.2.1970 (Kok. 1970, s. 3, 4 kohta); asia 228/83, F. v. komissio,
29.1.1985 (Kok. 1985, s. 275, 30 kohta) ja yhdistetyt asiat 175/86 ja 209/86, M. v. neuvosto, 19.4.1988 (Kok. 1988, s. 1891,
16 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia de Compte v. parlamentti, 88 kohta; em. asia D v. komissio, 25 kohta; asia
T‑197/00, Onidi v. komissio, 30.5.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑69 ja II‑325, 91 kohta) ja asia T‑307/01, François v. komissio,
10.6.2004 (Kok. 2004, s. II‑1669, 47 kohta).
8.
Viraltapanopäätös edellyttää väistämättä, että toimielin arvioi tarkasti asiaa ottaen huomioon päätöksestä aiheutuvat vakavat
ja peruuttamattomat seuraukset. Toimielimellä on tässä yhteydessä laaja harkintavalta, ja tuomioistuinvalvonta rajoittuu sen
tarkistamiseen, että hyväksytyt tosiseikat ovat aineellisesti oikeita ja että asiassa ei ole tehty ilmeistä tosiseikkojen
arviointivirhettä.
(ks. 220 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑141/97, Yasse v. EIP, 28.9.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑177 ja II‑929, 63 kohta).
9.
Henkilöstösääntöjen (30.4.2004 asti voimassa olleen version) 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa pyritään varmistamaan, että
yhteisöjen virkamiehet osoittavat käyttäytymisellään sellaista arvokkuutta, joka noudattaa sitä erityisen hyvän ja kunnioitettavan
käytöksen mallia, jota voidaan perustellusti odottaa kansainvälisen yhteisön henkilöstöön kuuluvalta virkamieheltä. Tästä
seuraa erityisesti, että virkamiehen julkisesti ilmaisemat solvaukset, jotka loukkaavat solvauksen kohteena olevien henkilöiden
kunniaa, heikentävät sellaisinaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettua virkamiehen asemaan kohdistuvaa arvonantoa. Tämä henkilöstösääntöjen
12 artiklan ensimmäinen kohta, samoin kuin 11 ja 21 artikla, on erityinen ilmaus kaikille virkamiehille kuuluvasta lojaalisuusvelvollisuudesta,
joka edellyttää, että virkamies paitsi pidättäytyy hänen asemaansa kohdistuvaa arvonantoa ja toimielimen sekä sen yksiköiden
kunnioitusta heikentävästä käyttäytymisestä myös osoittaa kaikkien epäilysten yläpuolella olevaa käytöstä, jotta hänen ja
toimielimen väliset luottamussiteet pysyvät jatkuvasti yllä, erityisesti jos hän on korkeassa asemassa. Tässä 12 artiklassa
ei rajoiteta sananvapautta, joka on myös yhteisöjen virkamiehille kuuluva perusoikeus, vaan asetetaan kohtuulliset rajat tämän
oikeuden käytölle toimielimen edun mukaisesti.
Kyseisten henkilöstösääntöjen 12 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla on solvauksen kohteena olevien henkilöiden kunniaa loukkaavina
vakavina solvauksina pidetty sekä henkilöiden arvonantoa heikentäviä syytöksiä että väitteitä, jotka asettavat henkilöiden
ammatillisen maineen kyseenalaiseksi. Väitteiden muodolla ei ole merkitystä: niihin lasketaan sekä suorat hyökkäykset että
epäilyjen muodossa esitetyt, epäsuorat, peitellyt tai vihjaillut väitteet ja väitteet, joiden kohdetta ei ole nimetty selkeästi
mutta voidaan tunnistaa.
Tässä yhteydessä se, että virkamies lähettää viestejä, jotka heikentävät hänen asemaansa kohdistuvaa arvonantoa, rikkoo kyseisten
henkilöstösääntöjen 12 artiklan ensimmäisessä kohdassa asetettua velvollisuutta viestien mahdollisesta julkisuudesta riippumatta.
(ks. 233–235 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑146/89, Williams v. tilintarkastustuomioistuin, 26.11.1991 (Kok. 1991, s. II‑1293,
76 kohta); asia T‑273/94, N v. komissio, 15.5.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑97 ja II‑289, 126–129 kohta); asia T‑183/96, E v.
ETSK, 17.2.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑67 ja II‑159, 38, 39 ja 41 kohta); yhdistetyt asiat T‑34/96 ja T‑163/96, Connolly v.
komissio, 19.5.1999 (Kok. H. 1999, s. I‑A‑87 ja II‑463, 123, 124 ja 129 kohta) ja asia T‑259/97, Teixeira Neves v. yhteisöjen
tuomioistuin, 12.9.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑169 ja II‑773, 29, 30 ja 47 kohta).
10.
Esimiehenä toimiva viranomainen päättää yksin, voivatko sen virkamiehet osallistua viran puolesta tieteellisiin tapahtumiin.
(ks. 250 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 338/82, Albertini ja Montagnani v. komissio 17.5.1984 (Kok. 1984, s. 2123, 32 kohta).
11.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10 artiklassa vahvistettu sananvapaus on perusoikeus, jonka noudattamista yhteisöjen tuomioistuimet
valvovat ja jota yhteisöjen virkamiehet nauttivat. Sananvapaus ei kuitenkaan ole ehdoton oikeus, vaan sen käyttämistä voidaan
rajoittaa edellyttäen, että rajoitukset tosiasiassa palvelevat yleisen edun mukaisia yhteisön tavoitteita eikä niillä puututa
perusoikeuteen tavoitellun päämäärän kannalta suhteettomasti ja tavalla, jota ei voida hyväksyä ja jolla loukattaisiin näin
suojatun oikeuden keskeistä sisältöä. Näiden periaatteiden valossa henkilöstösääntöjen (30.4.2004 asti voimassa olleen version)
17 artiklan toisen kohdan, joka koskee yhteisöjen toimintaan liittyvien kirjoitusten julkaisemista, ei voida katsoa rajoittavan
perusteettomasti virkamiesten sananvapautta.
Ensinnäkin sillä, että kyseisessä artiklassa säädetään velvollisuus pyytää ennakolta julkaisulupa, varmistetaan perustellusti,
ettei yhteisöjen toimintaan liittyvällä kirjoituksella vahingoiteta yhteisöjen etuja ja erityisesti jonkin toimielimen mainetta
ja julkisuuskuvaa. Toiseksi kyseinen 17 artiklan toinen kohta ei ole suhteeton suojeltavaan yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen
nähden. Yhtäältä ennakolta hankittava julkaisulupa vaaditaan ainoastaan, jos kirjoitus, jonka virkamies aikoo julkaista tai
antaa julkaistavaksi, liittyy yhteisöjen toimintaan. Toisaalta ei myöskään aseteta mitään ehdotonta julkaisukieltoa. Päinvastoin
henkilöstösääntöjen 17 artiklan toisen kohdan viimeisessä virkkeessä selvästi vahvistetaan pääsäännöksi julkaisuluvan myöntäminen,
koska siinä nimenomaisesti säädetään, että lupa evätään ainoastaan, jos kyseinen julkaiseminen saattaa vaarantaa yhteisöjen
edun.
(ks. 251 ja 252 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: em. asia Connolly v. komissio, 148 ja 149–152 kohta.
12.
Asianosaiselle vastainen päätös on perusteltava niin, että asianosainen voi arvioida, onko päätös asianmukainen, ja että tuomioistuin
voi tutkia sen laillisuuden.
Tutkittaessa, täyttääkö nimittävän viranomaisen päätös, jolla virkamiehelle määrätään seuraamus, edellä mainitut perusteluja
koskevat vaatimukset, on otettava huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.
Nimittävän viranomaisen on ilmoitettava täsmällisesti virkamiestä vastaan esitetyt seikat ja syyt, joiden perusteella seuraamus
on valittu, mutta viranomaisen ei tarvitse neuvotella jokaisesta tosiseikasta ja oikeudellisesta seikasta, jonka asianosainen
tuo esiin menettelyn aikana. Jos nimittävä viranomainen valitsee kurinpitolautakunnan suositteleman seuraamuksen, seuraamuksen
asianmukaisuutta ei tarvitse perustella enempää.
(ks. 259 ja 260 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia C‑188/96 P, komissio v. V, 20.11.1997 (Kok. 1997, s. I‑6561, 26–29 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑12/94, Daffix v. komissio, 28.3.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑71 ja II‑233, 33
kohta); asia T‑144/96, Y v. parlamentti, 16.7.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑405 ja II‑1153, 27 kohta); em. asia Connolly v. komissio,
93 kohta; em. asia Onidi v. komissio, 156 kohta ja asia T‑277/01, Stevens v. komissio, 5.12.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑253
ja II‑1273, 70 ja 71 kohta).