CELEX: 62002TJ0093
Riigiabi
Prantsuse Vabariigi poolt Crédit mutuel'i kasuks võetud meetmed
Livret bleu
Otsus 2003/216/EÜ
Põhjendamiskohustus
Tühistamishagi

Vaidluse taust
1       Käesoleva hagiga palub Confédération nationale du Crédit mutuel Esimese Astme Kohtul tühistada komisjoni 15. jaanuari 2002. aasta
otsuse 2003/216/EÜ Prantsuse Vabariigi poolt Crédit mutuel’ile antud riigiabi kohta (ELT 2003, L 88, lk 39, edaspidi „vaidlustatud
otsus”).

Crédit mutuel
2       Crédit mutuel on detsentraliseeritud pangakontsern, mis koosneb Crédit mutuel’i kohalike ühistupankade võrgust. Kõik Crédit
mutuel’i kohalikud pangad peavad ühinema piirkondliku liiduga ja kõik piirkondlikud liidud peavad ühinema Confédération nationale
du Crédit mutuel’iga, mis on võrgu keskasutus Prantsuse valuuta- ja finantsseadustiku artikli L511-30 mõttes. Nimetatud asutusel,
kes on käesolevas asjas hageja, on mittetulundusühingu staatus.
3       Crédit mutuel’i kohalikke ühistupankasid, kellel kõigil võib olla üks või mitu kontorit, oli 1991. aastal 2031 ja 2001. aastal
1820. Vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal kuulusid need ühistupangad ligi 5,7 miljonile ühistuliikmele. Aastatel 1991–2001
oli Crédit mutuel hoiuste osas viies pank Prantsusmaal ja kontorite võrgu osas kolmas.

Livret bleu
4       27. detsembri 1975. aasta seadusega nr 75-1242 „loi de finances rectificative pour 1975” (JORF, 28.12.1975, lk 13435) loodud
Livret bleu on üldsusele suunatud reguleeritud säästuhoiuse tüüp, mille levitamise ainuõiguse andsid ametivõimud Crédit mutuel’ile.
5       Valitsus määrab kindlaks intressimäära, mida Crédit mutuel maksab Livret bleu hoiustelt. Hoiustajatele makstav netointress
on samasugune nagu Livret A puhul (mida pakuvad Caisse d’épargne ja La Poste), mis on peamine reguleeritud säästuhoiusega
konkureeriv toode. Vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal oli kõnealune intressimäär 3%. Hoiuse summa ei või olla suurem ülemmäärast,
mis on samasugune kui Livret A puhul määratud ülemmäär – eraklientidele 100 000 Prantsuse franki (15 245 eurot) alates 1991. aastast
ja 15 300 eurot alates 1. jaanuarist 2002.
6       Livret bleu hoiustelt makstavate intresside maksustamine erineb säästuhoiuste tavalisest maksurežiimist. Kui üldised maksuseadused
võimaldavad füüsilistel isikutel eelkõige Prantsusmaal asuva krediidiasutuse makstavate hoiuseintresside puhul valida tulumaksu
asemel väljamaksete tegemisel kinnipeetava maksu, siis selline valikuõigus ei kehti Livret bleu intresside puhul, millele
rakendatakse igal juhul väljamaksete tegemisel kinnipeetavat maksu. Seda maksu võetakse siiski vaid kolmandikult intressitulult.
7       Livret bleu kaudu kogutud vahendeid, mille summa ulatus 90. aastatel 80 miljardist kuni 100 miljardi frangini, jaotati algusest
peale mitmesugusel viisil. Esialgu oli Crédit mutuel kohustatud eraldama 50% vahenditest (1983. aastal tõsteti seda määra
65%-ni) üldistes huvides kasutamiseks (edaspidi „ÜHK”), eelkõige kohalike omavalitsuste rahastamiseks ning riigi ja avalike
ettevõtjate väärtpaberite märkimiseks; saldot võis pank vabalt kasutada.
8       Alates 27. septembri 1991. aasta määrusest (JORF 26.11.1991, lk 15383) eraldati järjest suurem osa säästuhoiuste kogusummast
sotsiaalkorterite rahastamiseks, eelkõige koondades vahendeid Caisse des dépôts et consignations’i (edaspidi „CDC”), kes kasutab
talle antud vahendeid sotsiaalkorterite rahastamiseks, andes laenu madala üüriga eluruumide pakkujatele, milleks kasutatakse
ka Caisse d’épargne ja La Poste Livret A vahendeid. Pärast 27. septembri 1991. aasta määrust kasutati kõiki Livret bleu kaudu
kogutud vahendeid sotsiaalkorterite rahastamiseks ning 31. detsembril 1990. olnud säästuhoiuste kogusumma tuli järk-järgult
kuni 2000. aastani kanda 10%-liste aastamaksetena üle CDC-le. Praeguseks on kogu säästuhoiuste summa tsentraliseeritud CDC-sse.
9       Alates 1991. aastast on CDC maksnud Crédit mutuel’ile tsentraliseeritud säästuhoiustelt riigi määratud suuruses brutointressi,
mis makstakse hiljem välja hoiustajatele, samuti komisjonitasu – 1,3% säästuhoiuste kogusummast (edaspidi „komisjonitasu”).
10     Vaidlustatud otsuses käsitletud ajavahemikul saab eristada kolme Livret bleu säästuhoiuste kastutusviisi:
–       alates 1991. aastast CDC-sse tsentraliseeritud säästuhoiuste summa (sotsiaalkorterite rahastamiseks; sellelt maksti komisjonitasu);
–       muu ÜHK kui eespool mainitud säästuhoiuste summa (peamiselt pikaajalised laenud omavalitsusüksustele, edaspidi „muu ÜHK”);
–       vabalt valitud kasutusviis.
–       Kaks viimati mainitud kasutusviisi pidid aga kõnealuse ajavahemiku jooksul järk-järgult kaduma.
11     Livret bleu’l oli oluline roll Crédit mutuel’i jaoks. Selle suhteline tähtsus kvantitatiivses arvestuses on 2002. aastale
eelnevate aastate jooksul siiski vähenenud. Livret bleu säästuhoiuste osa Crédit mutuel’i hoiustes, mis 1975. aastal oli 70%
ja veel 1985. aastal ligi 60%, langes 1997. aastaks 25%-le.

Haldusmenetlus
12     25. jaanuaril 1991 esitati komisjonile kaebus riigiabi kohta, mida Prantsuse Vabariik andis Crédit mutuel’ile Livret bleu
osas. Komisjon teatas 6. veebruari 1998. aasta kirjaga Prantsuse ametivõimudele oma otsusest algatada EÜ artikli 88 lõikes 2
ette nähtud kontrollimenetlus (EÜT C 146, lk 6).
13     Crédit mutuel saatis 18. juunil 1998 komisjonile kirja, milles vaidles vastu sellele, et menetluse algatamise aluseks olnud
meetmeid võiks pidada riigiabiks, ning esitas Livret bleu’d käsitleva analüütilise raamatupidamistoimiku. Komisjonile esitasid
oma seisukoha ka mitu huvitatud isikut, nende hulgas kaebuse esitajad.
14     Arvestades Crédit mutuel’i esitatud toimikut, otsustas komisjon korraldada Livret bleuCrédit mutuel’ile. 2000. aasta maikuus
tegi hageja teisele konsultandile ülesandeks kontrollida Crédit mutuel’i analüütilises arvestuses kasutatud metoodikat ja
koostada Livret bleu’d käsitlev kasumiaruanne. See ülesanne täideti 2000. aasta septembris üksikasjaliku aruande esitamisega.
Komisjon pikendas oma konsultandiga 2001. aasta aprillis lepingut, et ta teeks kindlaks kahe aruande vahelised lahknevused
ning andmete ja metoodika muudatused, mida võiks vajadusel õiguspäraselt kasutada ja liita tema varasemale hinnangule. Konsultandi
lõpparuanne esitati Prantsuse ametivõimudele 23. juulil 2001. Crédit mutuel ja tema konsultant teatasid, et nad ei nõustu
komisjoni konsultandi lõppjäreldustega.

Vaidlustatud otsus
15     Komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu 15. jaanuaril 2002.
16     Asjaolude ja haldusmenetluse käigus esitatud seisukohtade kokkuvõtte järel käsitles komisjon vaidlustatud otsuse V punktis Crédit
mutuel’i kasuks võetud kompensatsioonimeetmete hindamist. See punkt jaguneb viieks alapunktiks.
17     Vaidlustatud otsuse alapunkt V.1 käsitleb „konkurentsi moonutamist ja mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele” ning selle
92. põhjenduses sedastatakse järgmist:
„Arvestades Crédit mutuel’ile antud võimaliku abi kui tegevusabi laadi, Euroopa pangandussektori majandusolukorda ja pangandussektorile
omaseid solventsusnõudeid, on sellel abil alates Livret bleu jõustumisest olnud mõju kaubandusele ja see on järjest rohkem
moonutanud konkurentsi finantssektoris. Seega tuleb sedastada, et võimaliku abi sisseseadmisel 1975. aastal oli tegemist uue
abiga.”
18     Olles vaidlustatud otsuse alapunktis V.2 analüüsinud „riigi ressursside määratlust”, sedastas komisjon 100. põhjenduses, mis
moodustab alapunkti V.3 pealkirjaga „Konkurentsieelis”, järgmist:
„Kui kompensatsioon, mida Crédit mutuel avaliku teenuse osutamise eest CDC poolt makstud komisjonitasu vormis sai, ületab
avaliku teenuse osutamise netokulud (arvestades kõiki selle teenuse osutamisega seotud tulusid ja kulusid), on Crédit mutuel
saanud konkurentsieelise teiste pankade ees, sest ta saab täiendavaid ressursse, mida ei anta teistele pankadele.”
19     Vaidlustatud otsuse 101. põhjenduses, mis sisaldub „riigiabi hindamist” käsitlevas alapunktis V.4, määratleb komisjon oma
seisukoha abisumma kindlaksmääramise osas järgmiselt:
„Kuna Prantsuse ametivõimud on tuginenud Livret bleu süsteemiga seotud üldise majandushuvi teenuse olemasolule, tuleb komisjonil
kindlaks teha selle teenuse osutamisega seotud tulude ja kulude bilanss, et määrata kindlaks riigi makstava kompensatsiooni
õigustatud suurus.”
20     Raamatupidamist käsitlevate erinevate eksperdiarvamuste põhjal tegi komisjon Livret bleu kasumiaruande tulemuste kohta järgmised
järeldused:
–       CDC-sse tsentraliseeritud säästuhoiuste haldamine tõi 1990. aastatel kahjumit, kuid 1998. aastal tootis see kasumit;
–       muu ÜHK haldamine tõi 1990. aastatel prognoositud kasumit 59 miljonist kuni 957 miljoni frangini aastas;
–       vabalt valitud kasutusviisid tõid kahjumit.
21     Need tulemused on kokku võetud vaidlustatud otsuse 179. põhjenduses järgmise tabeli kujul (miljonites frankides):
Aasta
Kokku
Tsentraliseeritud säästuhoiused
[...] (
)
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
–399
[Muu] ÜHK
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Vabalt valitud kasutusviis
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
–1119
Kasumimarginaal enne maksu
–471
–135
–87
–156
22     Livret bleu süsteemiga seonduva üldise majandushuvi teenuse osutamisega seotud tulude ja kulude üldbilansi koostamise kohta
märgib komisjon:
„[109] Muu ÜHK tulusid tuleb igal juhul arvesse võtta, sest need on lahutamatud kohustustest, mida riik on Livret bleu süsteemi
raames andnud. Tuleb veel märkida, et kasumliku kasutusviisi arvestamata jätmine oleks absurdne: riik peaks kompenseerima
teatud kasutusviisid, samas kui Livret bleu süsteemi raames saadakse muust kasutusviisist piisavalt kasumit, mida ei võeta
arvesse.
[110] Vähem selge on olukord vabalt valitud kasutusviisi puhul, mis vaadeldaval ajavahemikul tõi ligi miljardi frangi suuruse
kahjumi. See kahjum mõjutab riigieelarvet, mis sellise kasutusviisi puudumisel olnuks tasakaalus, milleks pidanuks vastavalt
vähendama komisjonitasu. Komisjon leidis siiski, et vabalt valitud kasutusviisi netokulu tuleb arvesse võtta.”
23     Lõpphinnangu kohta märgib komisjon vaidlustatud otsuse 180. põhjenduses järgmist:
„Niivõrd, kuivõrd Livret bleu’ga seotud raamatupidamisliku tulu (komisjonitasu, [muu] ÜHK haldamisest tulenev tulu, omal kulul
hallatavatest vahenditest ehk vabast kasutusviisist saadav tulu) summa ületab kulu, mida Crédit mutuel on hoiuste vastuvõtmisel
ja haldamisel kandnud, on tegemist avalike ressursside ülekandmisega, mis kujutab endast riigiabi.”
24     Seetõttu hindab komisjon ajavahemikul 1991–1998 kumuleerunud abisummaks käesoleva otsuse punktis 21 olevas tabelis esitatud
kogusumma, s.o 1074 miljonit Prantsuse franki.
25     Olles analüüsinud alapunktis V.5 Crédit mutuel’ile antud abi vastavust asutamislepingule, sedastab komisjon vaidlustatud otsuse
VI punktis järgmist:
„[202] Crédit mutuel’ile Livret bleu levitamise õiguse andmine seondub [EÜ] artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabiga. Selle
abi suhtes ei saa kohaldada ühtegi [EÜ] artikli 87 lõigetes 2 ja 3 ettenähtud erandit.
[203] [EÜ] artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erandit saab kohaldada ainult osaliselt, sest nagu komisjoni nimel korraldatud auditeerimine
näitas, ei piirdu sel ajavahemikul antud kompensatsioon üksnes üldise majandushuvi teenuse osutamise kuludega, mida võib arvesse
võtta. Kuna see on ainus võimalik erand, mis lubab vabastada kõnealused meetmed konkurentsieeskirjadega sätestatud kohustustest,
eelkõige [EÜ] artikli 87 lõikes 1 sätestatud keelust, tuleneb sellest, et see osa Crédit mutuel’ile antud riigiressurssidest,
mis ületab Livret bleu haldamise ja hoiuste vastuvõtmisega seotud netokulud, arvestades ka tavalist kasumimarginaali, kujutab
endast avaliku teenuse osutamise kulude ülekompenseerimist ja seega ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.”
26     Vaidlustatud otsuse artikkel 1 sätestab:
„1. Meetmed, mida Prantsusmaa on võtnud Crédit mutuel’i kasuks ja mis käsitlevad reguleeritud säästuhoiuste vastuvõtmist ja
haldamist „Livret bleu” süsteemi raames, kujutavad endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
2. Selle abi suhtes ei saa teha ühtegi erandit [EÜ] artikli 87 lõigete 2 ja 3 alusel. Osaliselt saab selle suhtes teha [EÜ]
artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erandi, kui see abi on hädavajalik üldise majandushuviteenuse osutamiseks, millise ülesande
on riik pannud Crédit mutuel’ile. Abi, mis ületab Livret bleu hoiuste vastuvõtmise ja haldamisega seotud kulud, ei saa pidada
üldise huviga kokkusobivaks.”
27     Vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 1 kohaselt peab „Prantsusmaa nõudma Crédit mutuel’ilt talle alatest 1. jaanuarist 1991
antud ühisturuga kokkusobimatu abi tagasimaksmist”. Selles lõikes on esitatud ka näitajad abisumma kindlaksmääramiseks, mida
Prantsusmaa peab tagasi nõudma.
28     Artikli 2 lõiked 2–5 sätestavad:
„2. Prantsusmaa muudab tasu, mida [CDC] maksab Livret bleu säästuhoiuselt Crédit mutuel’ile, et kõrvaldada tulevikus igasugune
abi, mis ületab haldamis- ja vastuvõtmiskulud, mida võib arvesse võtta.
3. Prantsuse ametivõimud paluvad Crédit mutuel’il seada sisse eraldi raamatupidamisarvestus Livret bleu jaoks ja see avaldada.
4. Prantsuse ametivõimud edastavad komisjonile panga aastaaruande ja Livret bleu kolme aasta raamatupidamisaruande.
5. Komisjon teeb kõik toimingud, mida ta peab vajalikuks kontrollimaks, et Crédit mutuel’ile antav abi oleks rangelt proportsionaalne
talle pandud üldise majandushuvi teenuse osutamise kohustusega. Kui komisjon seda vajalikuks peab, volitab ta konsultante
auditeerima Livret bleu analüütilist arvestust.”

Menetlus ja poolte nõuded
29     Hageja esitas hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 28. märtsil 2002.
30     11. septembri 2002. aasta määrusega lubati Prantsuse Vabariigil astuda menetlusse hageja nõuete toetuseks.
31     Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (teine koda laiendatud koosseisus) avada suulise menetluse
ning tegi Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames pooltele ettepaneku
esitada teatud dokumente ja esitas neile kirjalikud küsimused. Pooled esitasid oma vastused ja dokumendid ettenähtud tähtaja
jooksul.
32     Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kuulati ära 8. juuni 2004. aasta kohtuistungil. Neil
paluti kirjalikult vastata kahele lisaküsimusele, mida nad ettenähtud tähtaja jooksul tegid. Suuline menetlus suleti 14. juulil
2004.
33     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       teise võimalusena tühistada selle artikkel 2 kindlakstehtud abi tagasinõudmist käsitlevas osas;
–       jätta kohtukulud komisjoni kanda.
34     Menetlusse astuja Prantsuse Vabariik palub Esimese Astme Kohtul:
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       jätta kohtukulud komisjoni kanda.
35     Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hagi rahuldamata;
–       jätta kohtukulud hageja kanda.

Õiguslik käsitlus

Esialgsed märkused
36     Tühistamisnõude toetuseks esitab hageja seitse õiguslikku alust. Esimese alusega, mis on tuletatud EÜ artikli 87 lõike 1 rikkumisest,
väidab hageja, et vaidlustatud otsuses käsitletud meetmeid ei saa pidada riigiabiks. Teise võimalusena esitatud teise kuni
neljanda alusega püüab hageja tõestada, et kui eeldada riigiabi andmist, saab seda pidada vaid olemasolevaks abiks. Samuti
teise võimalusena esitatud viienda alusega väidab hageja, et väidetava abi tagasinõudmiskorraldusega on komisjon rikkunud
nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklit 14, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu
artikli 93 kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1, ELT eriväljaanne 08/01, lk 339). Kuuenda alusega heidab hageja komisjonile ette
tema menetlusõiguste ja hea halduse põhimõtte rikkumist. Seitsmes alus on tuletatud EÜ artikli 253 rikkumisest.
37     Kõigist poolte esitatud alustest nähtub, et käesolevas asjas on põhiküsimuseks riigiabi ehk Crédit mutuel’ile eelist andva
riikliku meetme määratlemine vaidlustatud otsuses. Seega on vaja kontrollida, kas asutamislepinguga kokkusobimatuks riigiabiks
peetavad meetmed ja eelised on vaidlustatud otsuses esitatud piisava selgusega.

Vaidlustatud otsuse põhistatus abi määratlemise osas
Poolte argumendid
38     Abi määratlemist käsitlevad hageja etteheited sisalduvad kõigepealt seitsmenda aluse kolmandas kuni viiendas osas, mis tuginevad
põhjendamiskohustuse rikkumisele. Teiseks esitab hageja eelkõige esimese ja neljanda aluse raames argumente, et tõestada vaidlustatud
otsuse põhistuse ebapiisavust ja vastuolulisust abi määratluse erinevate aspektide osas. Samuti esitab komisjon abi määratlemist
käsitlevad argumendid seoses esimese, neljanda ja seitsmenda alusega.
39     Poolte argumendid käsitlevad peamiselt vaidlusaluse abi määratluse kolme aspekti:
–       meetme määratlemine, mis võis anda eelise Crédit mutuel’ile;
–       riigi ressursside määratlemine, mille abil anti kõnealune eelis;
–       Livret bleu süsteemi osas abi kvalifitseerimine uueks abiks alates aastast 1975.
–       Meetme määratlemine, millega anti eelis
40     Esimese aluse esimese osaga seoses väidab hageja, et vaidlustatud otsus on kahemõtteline ja vastuoluline nende meetmete määratlemisel,
millega komisjoni arvates anti eelis Crédit mutuel’ile.
41     Kõigepealt väidab hageja, et vaidlustatud otsuses ei ole komisjon tuvastanud ühtegi eelist, mida saaks pidada riigiabiks ja
mida oleks lihtne kvantitatiivselt määratleda.
42     Ta rõhutab, et ainus element, mille komisjon on tuvastanud „abile viivana” (ilma et see kujutaks endast abi), on komisjonitasu.
Kuid hageja on arvamusel, et komisjon on võtnud vaikimisi seisukoha, et abi tulenes samamoodi teistest Livret bleu tuludest,
sest ta kasutas „üldist meetodit”, mille kohaselt arvestati kõiki tulusid, mida Crédit mutuel Livret bleu’st sai, ja kõiki
selle toote levitamisega seotud kulusid, et teha kindlaks, kas tasu, mida Crédit mutuel saab seoses Livret bleu levitamise
ülesandega, on asjakohane. Hageja leiab, et selles suhtes ei ole vaidlustatud otsus piisavalt selge.
43     Hageja kritiseerib komisjoni põhjendusi, mis käsitlevad esiteks osalist maksuvabastust ja ainuõigusi Livret bleu levitamisel,
teiseks Livret bleu kasutusviisi arvessevõtmist ja kolmandaks hinnangut komisjonitasule.
44     Maksuvabastuse ja ainuõigustega seoses märgib hageja esiteks, et komisjon, ehkki ta loobus Livret bleu võimalikku „juurdemeelitavat
mõju” käsitlevast väitest, tegi jätkuvalt vihjeid, et maksuvabastuse tõttu ja ainult ühe krediidiasutuse poolse levitamise
tõttu andis Livret bleu Crédit mutuel’ile erilisi eeliseid. Oma repliigis märkis hageja, et vaidlustatud otsuses ei ole esitatud
ühtegi tõestust selle kohta, et antud ainuõigus olnuks eelis. Hageja sõnutsi on seega tegemist selgelt puuduliku põhistusega,
mida tuleks omal algatusel arvesse võtta.
45     Teiseks märkis hageja Livret bleu kasutusviiside kohta, et vaidlustatud otsus on ilmselgelt põhistamata küsimuse osas, kas
muu ÜHK tulu saab pidada eeliseks. Hageja sõnutsi ei võimalda üksnes fakt, et kõnealused toimingud olid Livret bleu süsteemi
raames hoiustatud summade üks kasutusviis, mingil juhul järeldada, nagu olnuks Crédit mutuel saanud soodsamad tingimused kui
tavalistest turutoimingutest tulenevad tingimused.
46     Kolmandaks on hageja seisukohal, et komisjonitasu ei saa pidada turuvälistel tingimustel antud majanduslikuks eeliseks. Ta
leiab, et komisjon on eiranud selle komisjonitasu laadi. Veel väidab hageja, et vaidlustatud otsuse sõnastusest ei nähtu selgelt,
kas komisjoni tuvastatud abiks on kogu komisjonitasu või ainult osa sellest ning millist osas selleks saaks sellisel juhul
pidada abiks.
47     Hageja lisab oma repliigis, et vaidlustatud otsuses „üldise meetodi” kohaldamine on ilmne vasturääkivus ja viib ebajärjepideva
tulemuseni. Ta toob esile, et vaidlustatud otsuses on võimaliku abina korduvalt märgitud vaid komisjonitasu ning muid kasutusviise
(muu ÜHK ja vabalt valitus kasutusviis) võetakse arvesse vaid süsteemi netokulu arvutamisel. Hageja ei välista, et komisjonitasu
võib pidada abiks, kui see on Livret bleu haldamiskuludest suurem ja kõik teised EÜ artikli 87 kohaldamise tingimused on täidetud,
sest korvatav tegevus oleks siis kasumlik ja seda poleks vaja korvata. Hageja sõnutsi leidis aga komisjon, et abisumma ei
vasta mitte komisjonitasule, vaid Livret bleu’ga seonduva Crédit mutuel’i tegevuse (positiivsele) saldole. Seega arvestas
komisjon abisummana Crédit mutuel’i kogu kasumit ja eelkõige seda, mis tulenes muust ÜHK-st. Hageja kinnitab, et see vasturääkivus
ei võimalda aru saada, millest koosneb komisjoni tuvastatud abi, ja on iseenesest vaidlustatud otsuse tühistamise aluseks.
48     Lõpuks peab hageja komisjoni järeldusi absurdseteks selles osas, mis puudutab summat, mille Crédit mutuel peaks riigile tagasi
maksma. Ta rõhutab, et kui uurida Livret bleu 1991.–1998. aasta kasumiaruannet, nähtub vaidlustatud otsusest, et ainult kolm
esimest aastat tõid kasumit – 1096 miljonit franki 1991. aastal, 505 miljonit franki 1992. aastal 301 miljonit franki 1993. aastal.
Hageja sõnutsi tulenes kasum tervikuna muudest tuludest kui komisjonitasu, mis samadel aastatel tõi tulu 8, 62 ja 113 miljonit
franki. Seevastu aastatel 1994–1997 registreeriti kahjum, ehkki komisjonitasu osa Livret bleu tuludes jätkuvalt suurenes.
Hageja rõhutab, et komisjonitasu ei saanud mõjutada kolme esimese aasta kasumit ega takistanud ka kahjumi tekkimist neljal
järgmisel aastal. Hageja on seisukohal, et kui sellisel juhul võib kolme esimese aasta positiivsete tulemustega olla vastuolus
komisjonitasu maksmine neil aastatel, ei ole siiski õigustatud üldistada seda pikale ajavahemikule ja nõuda summade tagasimaksmist,
mis märgatavalt ületavad komisjonitasust ja haldamisest saadud summasid aastatel, mil saadi netokasumit.
49     Komisjon leiab, et vaidlustatud otsuse sõnastus ei ole kahemõtteline. Selle toetuseks viitab ta vaidlustatud otsuse 203. põhjendusele
(vt käesoleva otsuse punkt 25) ja selle resolutiivosa artikli 1 lõikele 1 (vt käesoleva otsuse punkt 26).
50     Esimese Astme Kohtu küsimustele vastates kinnitab komisjon, et komisjonitasu andmine on ainus meede, millega vaidlustatud
otsuse kohaselt anti Crédit mutuel’ile riigiabi. Komisjoni meelest on seda selgelt näha vaidlustatud otsuse 14., 28., 30.,
66., 98., 167. ja 168. põhjendusest ning eriti selle resolutiivosa artikli 2 lõikest 2.
51     Seevastu kinnitab komisjon, et vaidlustatud otsuses ei ole peetud eeliseks ei maksuvabastust ega Livret bleu levitamise ainuõigust.
Tema sõnutsi nähtub vaidlustatud otsusest selgelt, et maksuvähendusest, mis hõlmab riigi ressursside kasutamist, saavad otseselt
kasu üksiktarbijad ja mitte pank.
52     Livret bleu
53     Repliigis esitatud argumentide kohta märgib komisjon, et hageja esitab nõude, mis oluliselt erineb algselt esitatud haginõudest.
Komisjon leiab, et hageja eirab vaidlustatud otsuse artiklist 1 tulenevat abi määratlust ega võta arvesse, et analüütiline
arvestus võimaldas koostada mitte üksnes nende kulude bilansi, mis on seotud Crédit mutuel’ile ülesandeks tehtud üldise majandushuvi
teenuse osutamisega, vaid ka bilansi kõigi ressursside (ärilise kasutuse tulu ja riigi ressursid) kohta, mida saadi selle
ülesande täitmisel. Komisjon meenutab, et selle bilansi saldo on „see osa Crédit mutuel’ile antud riigi ressurssidest, mis
ületab Livret bleu haldamise ja hoiuste vastuvõtmise netokulude kompensatsiooni, arvestades tavalist kasumimarginaali”.
54     Lõpuks leiab komisjon, et vaidlustatud otsuse 178. põhjenduses ja artikli 2 lõikes 1 märgitud summa – 1074 miljonit Prantsuse
franki – kujutab endast aastatel 1991–1998 saadud riigi ressursside summat, mis ületab Livret bleu haldamise ja hoiuste vastuvõtmise
kulusid.
–       Riigi ressursside määratlemine
55     Hageja leiab, et komisjon ei ole piisavalt põhjendanud teatavate Livret bleu süsteemi elementide kvalifitseerimist riigi ressurssideks.
56     Esiteks, seoses osalise maksuvabastusega ei ole toodud ühtegi põhjendust selle kohta, et Livret bleu süsteem viib nende inimeste
maksustamiseni, kes muidu ei ole maksukohustuslased. Hageja meenutab, et vaidlustatud otsuses tõdeti, et maksuvabastusest
saavad kasu vaid tarbijad.
57     Teiseks, vaidlustatud otsuse põhistusest ei nähtu, kas muu ÜHK tulusid peetakse riigi ressurssideks. Vaidlustatud otsus piirdub
tõdemusega, et need on osa Livret bleu süsteemist, tegemata muid täpsustusi. Hageja on seisukohal, et kui see märkus tähendab,
et tegemist on riigi ressurssidega, ei ole see ühemõtteline ja on seega ebapiisav. Repliigis väidab hageja, et on paradoksaalne,
kui komisjon eitab muu ÜHK tulude riigi ressurssideks pidamise võimalust, kui vaidlustatud otsuses on need tulud arvestatud
summa sisse, mille Crédit mutuel peab riigile tagasi maksma. Hageja meelest on mõeldamatu, et saaks nõuda nende summade tagasimaksmist,
kvalifitseerimata neid riigiabiks ja samastamata neid riigi ressurssidega.
58     Kolmandaks leiavad hageja ja menetlusse astuja, et komisjon ei ole piisavalt põhjendanud oma seisukohta, et komisjonitasu
on riigi ressurss.
59     Komisjon rõhutab, et EÜ artikkel 253 kohustab teda põhjendama vaid õigusaktis esitatud seisukohti. Ta leiab, et vaidlustatud
otsuse 203. põhjenduses esitatud järeldusest nähtub ühemõtteliselt, et kui riigi finantssekkumisest tuleneb Crédit mutuel’ile
pandud üldise majandushuvi teenuse osutamise ülesandega seotud netokulude ülekompenseerimine, kujutab kõnealune ülekompensatsioon
endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
60     Ta rõhutab, et vaidlustatud otsuses ei ole maksuvabastust peetud riigi ressursiks ega Crédit mutuel’ile antud abiks.
61     Komisjon vaidleb vastu ka väitele, et vaidlustatud otsus peab muu ÜHK tulusid riigi ressurssideks. Ta märgib, et hageja ja
menetlusse astuja sellekohased argumendid tulenevad sellest, et omavahel on segi aetud Crédit mutuel’ile pandud üldise majandushuvi
teenuse osutamise ülesandega seotud netokulude riigipoolne ülekompenseerimine ja selle ülesandega seotud netokulude kindlaksmääramisel
arvessevõetud majanduslikud eelised.
62     Vasturepliigis rõhutab komisjon, et vaidlustatud otsuses peetakse riigi ressurssideks ainult komisjonitasu, mida on makstud
alates 1991. aastast. Esimese Astme Kohtu küsimusele vastates lisas komisjon kohtuistungil, et vaidlustatud otsuse 14. põhjendusest
ja artikli 2 lõikest 2 on see selgelt näha. Komisjonitasu riigiressursiks kvalifitseerimise osas peab komisjon vaidlustatud
otsuse põhistust piisavaks.
–       Livret bleu süsteemi kvalifitseerimine uueks abiks alates selle loomisest 1975. aastal
63     Hageja väidab, et vaidlustatud otsuse 92. põhjenduses on märgitud, et Livret bleu süsteem tuleb kvalifitseerida uueks abiks
alates 1975. aastast, esitamata selle kohta mingeid põhjendusi. Kaubandusele ja konkurentsile avaldatava mõju hindamist käsitlevates
põhjendustes ei ole märgitud, mispärast see süsteem on 1975. aastast abi iseloomuga. Pealegi on selle kvalifikatsiooniga vastuolus
otsuses sisalduv tõdemus, et 1991. aastast varasema aja kohta on võimatu tuvastada abi olemasolu. Kohtuistungil väitis hageja,
et omavahel on ilmses vasturääkivuses väide, et abi pärineb aastast 1975, ja väide, et Livret bleu rahastamine on abisüsteem
või uus abi alates 1991. aastast. Tema meelest on komisjon segi ajanud kaks väidetavat abi – 1975. aasta abi ja 1991. aasta
abi, ning see segiajamine väljendub ka väidetava abi arvutamisel kasutatud meetodis. Hageja leiab, et kõnealune segiajamine
muudab vaidlustatud otsuse raskesti mõistetavaks.
64     Sellega seoses väidab hageja, et komisjon ei saa kvalifitseerida Livret bleu süsteemi uueks abiks, tõendamata esmalt abi olemasolu.
Kuid vaidlustatud otsuses ei ole ühtegi tõestust abi olemasolu kohta Livret bleu loomise ajal.
65     Komisjon leiab, et alates 1975. aastast Livret bleu abiks kvalifitseerimise osas on vaidlustatud otsus piisavalt põhistatud.
Ta märgib, et vaidlustatud otsuse alapunktis V.1 on esitatud kriitiline analüüs pealkirjaga „Konkurentsi moonutamine ja mõju
liikmesriikidevahelisele kaubandusele”. Esimese Astme Kohtu küsimusele vastates täpsustas ta kohtuistungil, et otsuse selles
jaotises oleva analüüsi tegi ta enne seiskoha võtmist muude riigiabi mõistele iseloomulike ja olemuslike elementide kohta
ja eelkõige enne riigi ressursside küsimuses seisukoha võtmist. Livret bleu mõju analüüsimist kaubandusele ja konkurentsile
alates 1975. aastast põhjendab komisjon asjaoluga, et ta pidi võtma seisukoha argumentide suhtes, mida tõstatasid kaebuse
esitajad, kes eelkõige väitsid, et abi element väljendus Livret bleu „juurdemeelitavas mõjus”, mis – eeldusel et tegemist
on abi elemendiga – oli olemas alates Livret bleu loomisest 1975. aastal. Veel viitab komisjon Esimese Astme Kohtu 15. juuni
2000. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T-298/97, T-312/97, T-313/97, T-315/97, T-600/97–T-607/97, T‑1/98, T-3/98–T-6/98
ja T-23/98: Alzetta jt
v.
komisjon (EKL 2000, lk II-2319, punktid 142–148), mille kohaselt komisjon on kohustatud kontrollima, kas abi sisseseadmisel
on asjaomane turg avatud konkurentsile. Ta märgib, et vaidlustatud otsuse 92. põhjenduses, mis kujutab endast selle jaotise
kokkuvõtet, kõneldakse „võimalikust abist”, mis näitab, et selles staadiumis ei ole kõnealust meedet veel lõplikult määratletud.
Asjaolu, et vaidlustatud otsuse sõnastusest hiljem sõna „võimalik” kadus, tuleneb komisjoni arvates teksti tihendamispüüdest
ja puhtast juhusest.
66     Komisjon väidab, et vaidlustatud otsusest nähtub, et käesolevas asjas omab tähtsust asjaolu, et Crédit mutuel kasutas Livret
bleu kaudu kogutud vahendeid, mis olid tema valduses. Komisjoni arvates on seetõttu tegemist konkurentsi moonutamisega.
Esimese Astme Kohtu hinnang
67     Kõigepealt tuleb märkida, et põhjendamiskohustus on oluline vorminõue, mida tuleb eristada põhjenduste sisulise õigsuse küsimusest,
mis on vaidlusaluse akti sisulise seaduslikkuse küsimus (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P:
komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I‑1719, punkt 67, ja 22. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-17/99: Prantsusmaa
v.
komisjon, EKL 2001, lk I-2481, punkt 35).
68     EÜ artikliga 253 nõutavad põhjendused peavad olema kohandatud asjaomase akti laadile ning nendest peavad selgelt ja ühemõtteliselt
nähtuma akti vastuvõtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja
pädev kohus saaks teostada kontrolli. Põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda konkreetsetest asjaoludest, eelkõige akti
sisust, esitatud põhjenduste laadist ning huvist saada selgitusi, mis võib olla akti adressaatidel ja muudel isikutel, keda
kõnealune akt otseselt ja isiklikult puudutab. Ei nõuta, et põhjendustes oleksid esitatud kõik faktilised ja õiguslikud asjaolud,
sest seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata mitte üksnes akti sõnastuse põhjal, vaid ka
selle konteksti põhjal ja kõigi asjaomast valdkonda reguleerivate õigusnormide põhjal (Euroopa Kohtu 13. märtsi 1985. aasta
otsus liidetud kohtuasjades 296/82 ja 318/82: Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek
v.
komisjon, EKL 1985, lk 809, punkt 19; 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-350/88: Delacre jt
v.
komisjon, EKL 1990, lk I‑395, punktid 15 ja 16; 29. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-56/93: Belgia
v.
komisjon, EKL 1996, lk I-723, punkt 86; eespool punktis 67 viidatud otsus komisjon
v.
Sytraval ja Brink’s France, punkt 63, ja punktis 67 viidatud otsus Prantsusmaa
v
komisjon, punktid 35 ja 36).
69     Et vastata küsimusele, kas vaidlustatud otsus on asutamislepinguga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi määratlemise osas
piisavalt põhistatud, tuleb seega kontrollida, kas see otsus võimaldab huvitatud isikutel teada saada, millist riiklikku meedet
või milliseid riiklikke meetmeid peab komisjon riigiabiks, ja Esimese Astme Kohtul kontrollida nende meetmete hindamist. Seevastu
ei ole põhjenduste analüüsimisel vaja vastata küsimusele, kas nende meetmete kvalifitseerimine riigiabiks on õigustatud.
–       Vaidlustatud otsuse resolutiivosa ja „järeldus”
70     Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikes 1, mille kohaselt „meetmed, mida [Prantsuse Vabariik] on
võtnud Crédit mutuel’i kasuks ja mis käsitlevad reguleeritud säästuhoiuste vastuvõtmist ja haldamist „Livret bleu” süsteemi
raames, kujutavad endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi”, ei ole otseselt mainitud, milliseid Livret bleu süsteemiga seotud
riiklike meetmeid käsitatakse selles otsuses kui Crédit mutuel’ile antud abi.
71     Ei saa nõustuda komisjoni seisukohaga, et vaidlustatud otsuse artikli 2 lõikes 2 on selgelt märgitud, et selleks peetakse
vaid komisjonitasu.
72     On tõsi, et nimetatud säte, mis kohustab Prantsuse Vabariiki muutma tasumäära, mida CDC maksab Livret bleu säästuhoiustelt,
et kõrvaldada tulevikus igasugune abi, mis ületab hoiuste haldamis- ja vastuvõtmiskulud, viitab üksnes komisjonitasule. Kui
selles ei ole identifitseeritud mitte abi, vaid meetmed, mida Prantsuse Vabariik peab tulevikus võtma, et vältida komisjonitasu
vormis abi andmist. Vaidlust ei ole selles, et Livret bleu hoiuste tsentraliseerimine CDC-sse toimus 1999. aastal ja et alates
sellest ajast on komisjonitasu ainus tulu, mida Crédit mutuel Livret bleu haldamisest saab. Seetõttu ei võimalda kõnealune
resolutiivosa punkt teha ühtegi järeldust abi määratluse kohta, mille kokkusobimatust ühisturuga on vaidlustatud otsuse artikli 1
lõikes 1 tõdetud täielikule tsentraliseerimisele eelnenud aastate osas.
73     Järelikult ei ole abi määratlemine vaidlustatud otsuse resolutiivosas piisav, et huvitatud isikud ja Esimese Astme Kohus võiksid
teada, milliseid meetmeid on käesolevas asjas peetud riigiabiks.
74     Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on akti resolutiivosa selle põhjendustest lahutamatu ja vajaduse korral tuleb seda tõlgendada
selle vastuvõtmisele viinud põhjendustest lähtudes (Euroopa Kohtu 15. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑355/95 P: TWD
v.
komisjon, EKL 1997, lk I-2549, punkt 21; Esimese Astme Kohtu 22. oktoobri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-213/95
ja T-18/96: SCK ja FNK
v.
komisjon, EKL 1997, lk II-1739, punkt 104; 11. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas T-136/94: Eurofer
v.
komisjon, EKL 1999, lk II-263, punkt 171, ja eespool punktis 65 viidatud otsus Alzetta jt
v.
komisjon, punkt 163).
75     Sellega seoses sedastab komisjon vaidlustatud otsuse VI punktis „Järeldus” sisalduvas 202. põhjenduses järgmist: „Crédit mutuel’ile
Livret bleu levitamise õiguse andmine seondub [EÜ] artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabiga.” 203. põhjendus, millele komisjon
tugineb (esitatud käesoleva otsuse punktis 25), viitab „antud kompensatsioonile” ja „kõnealustele meetmetele” ning tõdeb seejärel,
et „see osa Crédit mutuel’ile antud riigiressurssidest, mis ületab Livret bleu [hoiuste haldamis- ja vastuvõtmiskulud], arvestades
ka tavalist kasumimarginaali, kujutab endast […] riigiabi”.
76     Kuna motiveeriva osa 202. põhjenduses ei ole ühtegi resolutiivosaga seotud täpsustust ja 203. põhjenduses ei ole etteheidetavaid
meetmeid otseselt mainitud, on vaja kontrollida, kas vaidlustatud otsuses sisalduv analüüs tingimustest, mis peavad olema
täidetud, et riigi sekkumist saaks kvalifitseerida riigiabiks, võimaldab täpselt identifitseerida meetmed, mida peetakse Crédit
mutuel’ile abi andmiseks.
–       Riigiabi mõiste käsitlus
77     EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt peab selleks olema täidetud neli tingimust. Esiteks peab olema tegemist riigi sekkumise või
riigi ressurssidega. Teiseks peab esinema mõju liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Kolmandaks peab abi andma selle saajale
eelise. Neljandaks peab abi kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi (Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, EKL 2003, lk I-7747, punkt 75).
78     Komisjon käsitles neid tingimusi vaidlustatud otsuse alapunktides V.1–V.4 (76.–181. põhjendus). Kuid ta ei käsitlenud neid
eespool osutatud järjekorras. Alapunktis V.1 käsitles ta kõigepealt „konkurentsi moonutamist ja mõju liikmesriikidevahelisele
kaubandusele”, seejärel alapunktis V.2 „riigi ressursside määratlemist”. Sellele järgnes alapunkt V.3 „Konkurentsieelis” ja
lõpuks alapunktis V.4 käsitles ta „riigiabi suuruse hindamist”. Nende alapunktide sisu edaspidisel analüüsimisel selgub, et
sellisest järjekorrast on tingitud teatud mõistmisprobleemid, mida vaidlustatud otsus põhjustab. Seega on vaja komisjoni valitud
järjekorras analüüsida, kas neis neljas alapunktis esitatud käsitlus võimaldab tuvastada meetmed, millest lähtus etteheidetav
riigiabi.
–       Konkurentsi moonutamise ja kaubanduse mõjutamise käsitlus
79     Komisjon alustab vaidlustatud otsuse 76.–92. põhjenduses käesoleva otsuse punktis 77 loetletud teise ja neljanda tingimuse
käsitlemisest. Tema käsitlus jaguneb kolme etappi, millest esimeses analüüsitakse üksikasjalikult „abi mõju kaubandusele alates
1975. aastast”, teises käsitletakse „pangandussektori liberaliseerimist Euroopa Liidus 1970. aastate lõpust alates ja konkurentsi
tugevnemist” ning kolmandas meenutatakse „Crédit mutuel’i positsiooni Prantsuse pangandusturul”.
80     Alates 1975. aastast kaubandusele avaldatud mõju käsitluse (vaidlustatud otsuse 76.–84. põhjendus) kohta tuleb märkida, et
vaidlustatud otsuse sellest osast jääb mulje, et komisjon on seisukohal, et 1975. aastal loodud meetmed sisaldavad abi Crédit
mutuel’ile, täpsustamata siiski, milliseid neist meetmetest sel puhul silmas peetakse. Asjaolu, et komisjon on Esimese Astme
Kohtu menetluses rõhutanud, et riigiabiks on 1991. aastal kehtestatud komisjonitasu, ainult suurendab seda segadust.
81     Vastuseks Esimese Astme Kohtu küsimustele kohtuistungil esitatud komisjoni sellekohased selgitused ei muuda seda muljet, et
komisjon võis olla seisukohal, et vähemalt osaliselt tuleneb vaidlusalune abi 1975. aastal vastuvõetud meetmetest.
82     Esiteks, väide, et kaubandusmõjude käsitlus eelnes riigi ressursside käsitlusele, toob esile käesolevas asjas komisjoni kasutatud
meetodiga seonduva probleemi. On tõsi, et liikmesriikidevahelise kaubanduse mõjutamise kriteerium piiritleb riigiabi komisjonipoolse
kontrollimise kohaldamisala ja liikmesriikide autonoomsetele meetmetele jäetud ulatust ning komisjonil ei ole pädevust riikliku
meetme puhul sekkuda, kui kõnealune tingimus ei ole täidetud. On seega asjakohane, et eelkõige kontrollimenetluses, milles
käsitletakse erinevatest riiklikest meetmetest koosnevat keerukat süsteemi, nagu Livret bleu, kontrollib komisjon menetlust
algatades ja enne individuaalsete meetmete analüüsimist esialgselt, kas see süsteem tervikuna võib kaubandust mõjutada. Komisjoni
lõppotsuses tuleb see esialgne hinnang asendada lõpliku hinnanguga riigiabiks kvalifitseeritud meetmete võimalike mõjude kohta
liikmesriikidevahelisele kaubandusele. Veel enam kehtib see juhul, kui lõppotsus kvalifitseerib riigiabiks vaid osa kontrollimenetluses
käsitletud meetmetest, nagu see on komisjoni sõnutsi käesolevas asjas. Seega ei kõrvalda komisjoni esitatud argument kahemõttelisust,
mis tuleneb asjaolust, et vaidlustatud otsuses on käsitletud Livret bleu mõju kaubandusele 1975. aastal, ja mis on seotud
1975. aastal vastuvõetud meetmete riigiabiks kvalifitseerimisega.
83     Kohustus vastata kaebuse esitajatele ei sundinud komisjoni neid samme astuma. Ehkki on tõsi, et komisjonile esitatud kaebused
käsitlesid 1975. aastal vastuvõetud meetmeid ja et ta pidi neid meetmeid seega kontrollima, ei kohustanud miski teda sedastama,
et need meetmed võivad mõjutada kaubandust, kui ta leidis, et neid ei saa muul põhjusel riigiabiks kvalifitseerida.
84     Kohtuotsusest Alzetta jt
v.
komisjon (eespool punktis 65) tehtavate järelduste kohta märgib komisjon õigesti, et tegemaks kindlaks, kas abisüsteemi raames
antud abi tuleb kvalifitseerida olemasolevaks või uueks abiks, on ta kohustatud kontrollima, kas kõnealuse süsteemi loomise
ajal oli asjaomane turg konkurentsile avatud või mitte. See selgitus tugevdab muljet, et vaidlustatud otsuse järgi loodi käsitletav
abisüsteem 1975. aastal.
85     Teiseks, pangandussektori liberaliseerimise tagajärgi analüüsides jõutakse vaidlustatud otsuse 85.–89. põhjenduses tõdemuseni,
et alates 1990. aastast on „pangale antuid riigiabi mõju kaubandusele muutunud eriti tundlikuks”. Kuigi vaidlustatud otsuse
85.–89. põhjenduses komisjonitasu ei mainita, võib neid põhjendusi mõista nii, et neis püütakse tõestada, et sel meetmel võis
olla märgatav mõju kaubandusele. See analüüs ei selgita kuidagi küsimust, kas vaidlusaluse abi allikana on komisjonitasu kõrval
arvestatud ka muid meetmeid.
86     Kolmandaks, Crédit mutuel’i positsiooni käsitlusega Prantsuse pangandusturul vaidlustatud otsuse 90. ja 91. põhjenduses tahetakse
esiteks kummutada argumenti, et Crédit mutuel’i kohalike ühistupankade piiratud territoriaalne pädevus välistab mis tahes
mõju kaubandusele, ja teiseks käsitletakse selles lühidalt konkurentsi moonutamist, mille kohta komisjon märgib järgmist:
„Crédit mutuel on kasumlik ettevõte [...] Üldise majandushuvi teenuse osutamise ülesandega seotud hoiuste vastuvõtmise ja
haldamise netokulude võimalik ülekompenseerimine võimaldas tal suurendada oma kasumit ja akumuleerida täiendavalt omavahendeid.
Euroopa pangandusregulatsioonist tulenev solventsusnõue […] näeb ette kohustuse, mis piirab krediidiasutuste kasvuvõimet.
Igasugune tegevusabi, kui see tugevdab omavahendeid, kujutab endast olulist hooba nendest piirangutest vabanemiseks. Solventsusnõude
mehhanismist tuleneb, et krediidiasutustele antava abi korral on konkurentsimoonutust kergem hinnata. Kui abi otseseks või
kaudseks mõjuks on omavahendite suurenemine, võib konkurentsimoonutus kajastuda panga tegevuse laienemises.”
87     Seega ei sedastata vaidlustatud otsuse 90. ja 91. põhjenduses lõplikult konkurentsimoonutuse esinemist käesolevas asjas, vaid
piirdutakse mõningate täpsustuste esitamisega hindamiskriteeriumide kohta, millest komisjon lähtub. See lõik ei võimalda kindlaks
määrata, kas vaidlustatud otsuse järgi võisid peale komisjonitasu ka teised meetmed viia hoiuste vastuvõtmise ja haldamise
kulude ülekompenseerimiseni, omavahendite suurenemiseni ja seega konkurentsi moonutamiseni.
88     Järeldus sellest käsitlusest, mis on esitatud vaidlustatud otsuse 92. põhjenduses (käesoleva otsuse punkt 17), kasutab abi
määratlemisel eriti ebatäpseid termineid, viidates „Crédit mutuel’ile antud võimalikule abile”, millel on „tegevusabi laad”
ja tõdedes, et „võimaliku abi sisseseadmisel 1975. aastal oli tegemist uue abiga”. Komisjonitasu selles järelduses isegi ei
mainita.
89     Kuigi on tõsi, et vaidlustatud otsuse 92. põhjenduses määratletakse abi, mille mõju hinnatakse, „võimaliku abina”, tuleb siiski
märkida, et sellest määratlusest loobutakse, kui vaidlustatud otsuse 130. põhjenduses on kõne all „Livret bleu’st tuleneva
abi laadi õiguslik analüüs”. Sellest hoolimata leiab komisjon, et „alates 1975. aasta lõpust on tegemist uue abiga”. Seejärel
tõdeb aga komisjon, et selle abi summat ei saa arvutada 1991. aastale eelneva ajavahemiku kohta. Kuid vaidlustatud otsuse
kohaselt ei tähenda see, et enne 1991. aastat ei olnud mingit abi. Kasutatud sõnastus viitab pigem sellele, et komisjon võis
arvata, et juba enne 1991. aastat olid olemas meetmed, mis võisid endast kujutada riigiabi, kuid ta keeldus nende summat arvutamast.
90     Selgitades kohtuistungil sõna „võimalik” kadumist vaidlustatud otsuse 130. põhjendusest teksti tihendamispüüde ja puhta juhusega,
teeb komisjon lihtsalt teatavaks, et vaidlustatud otsuse sõnastuses on vajakajäämisi, kõrvaldamata sellest tulenevat ebakindlust
otsuse sisu osas.
91     Sellest järeldub, et konkurentsimoonutuse ja kaubandusmõju analüüs vaidlustatud otsuses ei võimalda selgelt kindlaks teha,
millised on need Livret bleu süsteemi kuuluvad meetmed, mis vaidlustatud otsuse järgi mõjutavad kaubandust ja moonutavad konkurentsi.
–       Riigi ressursside käsitlus
92     Teiseks käsitles komisjon vaidlustatud otsuse 93.–99. põhjenduses küsimust, milliste riigi ressursside kaudu tema arvates
abi anti. Tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses esitatud sellekohased põhjendused pole ei selged ega ammendavad.
93     Vaidlustatud otsuse 94. põhjenduses kavandab komisjon järgmist:
„[Ta] kontrollib, […] millised on need riigi ressursid, millest Crédit mutuel võis kasu saada: 1) hoiustajatele antud maksusoodustus;
2) komisjonitasu […]; 3) [muust ÜHK-st] tulenevad tulud; 4) Livret bleu süsteemist tulenevad kaudsed eelised ja kulud.”
94     Maksuvabastuse kohta märgib vaidlustatud otsus esiteks, et kõnealuse süsteemiga kaasneb riigi ressursside mobiliseerimine
ja hoiustaja jaoks tavalisest soodsama maksurežiimi kehtestamine, mis toob riigile kaasa kulusid. Vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses
märgib komisjon järgmist:
„Sellest abist saavad otseselt kasu üksiktarbijad ja mitte pank, seega ei saa sedastada, nagu soodustanuks fiskaalabi otseselt
Crédit mutuel’i. Kuid see sotsiaalabi iseloomuga fiskaalabi on seotud tootega, mida levitab ainult üks ettevõtja – Crédit
mutuel. Järelikult ei vasta abi [EÜ] artikli 87 lõike 2 punktis a sätestatud ühisturuga kokkusobivuse tingimusele, mis näeb
ette, et abi antakse „ilma asjassepuutuvate toodete päritolul põhineva diskrimineerimiseta”.”
95     See analüüs ei võimalda selgelt kindlaks määrata, kas komisjon leidis, et maksuvabastus võib kujutada endast riigi ressursside
üleandmist Crédit mutuel’ile. Vaidlustatud otsuse sellist tõlgendust ei saa siiski välistada, arvestades seda, et tuvastamaks
riigi sekkumist ettevõtja kasuks riigi ressursside kaudu ei ole vaja, et nimetatud ettevõtja oleks otsene abisaaja. EÜ artikli 87
lõike 2 punktist a nähtub, et üksiktarbijatele antav sotsiaalabi võib kuuluda EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse. Samuti
võib liikmesriigi maksutulust loobumine tuua kaasa riigi ressursside kaudse ülekandmise, mida võib pidada riigiabiks, mis
on antud muudele ettevõtjatele kui need, kellele on otseselt antud maksusoodustus (Euroopa Kohtu 19. septembri 2000. aasta
otsus kohtuasjas C-156/98: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 2000, lk I-6857, punktid 24–28).
96     Seetõttu on vaidlustatud otsus riigi ressursside kriteeriumit arvestades maksuvabastuse määratlemisel kahemõtteline.
97     Teiseks analüüsib komisjon „Crédit mutuel’ile pandud avaliku teenuse osutamise ülesannet” ja märgib vaidlustatud otsuse 98. põhjenduses
järgmist:
„Crédit mutuel’ile pandi Livret bleu levitamise ülesanne, millega olid seotud kindlaksmääratud eesõigused ja piirangud. Eesõiguste
hulka kuulus Livret bleu levitamise ainuõigus ja komisjonitasu maksmine […] Kohustused seonduvad Livret bleu kaudu kogutud
vahendite kasutamisega. Need kohustused on aja jooksul muutunud. Praegu on kõik säästuhoiused tsentraliseeritud CDC-sse. CDC
maksab Crédit mutuel’ile tsentraliseeritud säästuhoiustelt riigi määratud suuruses brutointressi, mis makstakse hiljem välja
hoiustajatele, samuti 1,3% suurust komisjonitasu. Tuleb märkida, et kuna CDC on avalik ettevõtja, kes saab kasutada avalikke
ressursse avaliku teenuse osutamise ülesande täitmiseks, tuleb komisjonitasu pidada riigi ressursiks. Kuna intress kantakse
üle hoiustajatele, saab Crédit mutuel kasu vaid komisjonitasust. Kuna komisjonitasu on lahutamatu Crédit mutuel’ile pandud
avaliku teenuse osutamise ülesandest, maksab seda riik.”
98     Seega on komisjonitasu selgelt määratletud kui riigi ressurss.
99     Kolmandaks märgib komisjon muu ÜHK tulude kohta vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses järgmist:
„Lähtudes saadud informatsioonist, kinnitab nende kasutusviiside kohustuslikkus koostoimes asjaoluga, et intressimäärad määras
riik ja need ei kujunenud vabalt turul, seda, et muud ÜHK-d tuleb pidada Livret bleu süsteemi lahutamatuks osaks. Allpool
tõestatakse, et need reguleeritud tingimused võimaldasid Crédit mutuel’il saada säästuhoiustelt olulist kasumit. ÜHK määratlust
muudeti 27. septembri 1991. aasta määrusega: ettenähtud kasutusviisideks said üksnes laenud sotsiaalkorterite rahastamiseks
ja CDC arvele kandmine […] Kuid uued kasutusviisid asendasid vana kasutusviisi üsna aeglaselt 90ndate aastate jooksul –uus
kasutusviis mõjutas kohe täielikult vaid uusi hoiuseid alates 1991. aastast.”
100   Osundatud sõnastusest nähtub, et muu ÜHK tulusid ei määratle komisjon otsesõnu kui riigi ressursse. Kuid sellist määratlemist
ei ole ka välistatud. Selles kontekstis ei ole selge, mida on mõeldud väljendiga „muud ÜHK-d tuleb pidada Livret bleu süsteemi
lahutamatuks osaks”, võttes arvesse asjaolu, et samalaadset sõnastust kasutati vaidlustatud otsuse 98. põhjenduses väitmaks,
et komisjonitasu maksab riik (vt eespool punkt 97).
101   Seega on vaidlustatud otsuses ebaselgelt vastatud ka küsimusele, kas tulu, mida Crédit mutuel sai muu ÜHK haldamisest, kujutab
endast riigi ressurssi.
102   Neljandaks, vaidlustatud otsuse 94. põhjenduses mainitud Livret bleu süsteemi võimalike kaudsete eeliste ja kulude analüüs
ei sisaldu otsuse selles osas. Seevastu käsitletakse Livret bleu süsteemi kaudseid eeliseid ja kulusid esiteks riigiabi summa
kujunemist käsitlevas osas, eelkõige 119.–127. põhjenduses, kus komisjon analüüsib Livret bleu võimalikku „juurdemeelitavat
mõju”, ja teiseks abi asutamislepinguga kokkusobivust käsitlevas osas, eelkõige 190.–194. põhjenduses, kus on vaatluse all
küsimus, kas Crédit mutuel’il oli kohustus säilitada kontoreid maapiirkonnas. Seega ei ole mingil viisil hinnatud võimalikke
eeliseid seoses riigi ressursside tingimusega.
103   Kokkuvõtteks tuleb tõdeda, et kuigi komisjonitasu osas on riigi ressursside küsimust vaidlustatud otsuses käsitletud selgelt,
on käsitlus maksuvabastuse ja muu ÜHK tulude määratlemise osas ebaselge ning muude eeliste osas, mida komisjon kavatses uurida,
ebatäielik.
–       Konkurentsieelise käsitlus
104   Vaidlustatud otsuse alapunktis V.3 „Konkurentsieelis” sisaldub üksnes 100. põhjendus, mida on tsiteeritud käesoleva otsuse
punktis 18.
105   Vaidlustatud otsuse see punkt piirdub kriteeriumi sõnastamisega, millest lähtudes kavatseb komisjon tuvastada, kas käesolevas
asjas esineb konkurentsieelis ning kas on täidetud EÜ artikli 87 lõike 1 kolmas ja neljas tingimus, mida on kajastatud käesoleva
otsuse punktis 77. Tuleb rõhutada, et vaidlustatud otsuse 100. põhjenduses määratletakse see kriteerium üksnes komisjonitasule
viidates ega mainita muid Livret bleu süsteemi kuulunud meetmeid.
106   Nende kahe tingimuse analüüs, mis ühelt poolt käsitleb abisaajale antud eelist ja teiselt poolt küsimust, kas uuritav meede
moonutab või ähvardab moonutada konkurentsi, esineb ka vaidlustatud otsuse alapunktis V.4 „Riigiabi suuruse hindamine”, mis
koosneb 101.–181. põhjendusest. Ka nendes põhjendustes ei vastata selgelt küsimusele, kas komisjonitasu maksmine on ainus
meede, mida arvestati Crédit mutuel’ile konkurentsieelist andvana, või oli oma osa ka muudel Livret bleu süsteemi raamis vastuvõetud
meetmetel.
107   Esmakordselt määratleb komisjon „Livret bleu säästuhoiustega seotud kõigi tulude ja kulude arvessevõtmise tingimused” ja seoses
sellega täpsustab vaidlustatud otsuse 103. põhjenduses:
„Crédit mutuel’i Livret bleu süsteemi finantsmehhanismi hindamisel tuleb lähtuda selle säästusüsteemi kogu ülesehitusest,
s.o tuleb arvesse võtta kõik süsteemist tulenevad tulud ja kulud, eelkõige kasum, mida otseselt saadi maksuvaba säästuhoiuse
levitamise tõttu kogutud vahendite kasutamisest.”
108   Sellest sõnastusest jääb mulje, et Livret bleu maksuvabastust võeti arvesse selle kindlaksmääramisel, kas see süsteem andis
Crédit mutuel’ile eelise.
109   Muljet, et maksuvabastust võeti arvesse, kinnitab 108. põhjendus, mille kohaselt „Livret bleu hoiused võimaldasid Crédit mutuel’il
hankida endale vahendeid soodsamatel tingimustel kui see olnuks võimalik lihtsa refinantseerimise kaudu finantsturgudel”.
Lisaks märgib komisjon 111. põhjenduses, et Livret bleu süsteemist pärit „vahendite kulud” „erinevad turu tavalistest kuludest”.
117. põhjenduses mainitakse „sellise vahendite kogumise viisi eripära”. Samas vaimus õigustab 175. põhjendus vabalt valitud
kasutusviiside arvestamist, sest need „põhinevad erivahenditel – hoiustel, mis on kogutud tänu Livret bleu levitamise ainuõigusele”.
Samas põhjenduses on veel märgitud, et „konkurentsitingimustes ei oleks Crédit mutuel tõenäoliselt suutnud neid vahendeid
sama hinnaga hankida”.
110   Crédit mutuel’ile konkurentsieelise andnud meetme või meetmete määratlemisel on osundatud lõigud kahemõttelised.
111   Vajalikku selgust ei too ka komisjoni selgitus, et „üldise majandushuvi ülesande täitmise kulude ülekompenseerimist tuleneva
konkurentsieelise” mõistet tuleb eristada „majanduslike eeliste” mõistest, mida võeti arvesse Livret bleu üldbilansi raames,
et teha kindlaks, kas esines ülekompenseerimist.
112   On tõsi, et paljusid vaidlustatud otsuse lõike, kus mainitakse eeliseid – eelkõige 106., 107., 180. ja 198. põhjendus – võib
mõista viitavana majanduslikule eelisele, mida võeti arvesse üldbilansi raames. Seevastu kui korduvalt – eelkõige 108., 111. ja
175. põhjenduses – on juttu sellest, et Crédit mutuel sai vahendeid turutingimustest soodsamalt, viitab vaidlustatud otsus
Livret bleu süsteemist tulenevale konkurentsieelisele ja mitte pelgalt majanduslikule eelisele, mida tuleb arvesse võtta selle
süsteemi üldbilansi raames.
113   Selle kohta kinnitas komisjon kohtuistungil, ei ta ei ole tuletanud õiguslikke tagajärgi muudest teguritest peale komisjonitasu.
Kuid kui eeldada, et see väide on õige, tekitab segadust asjaolu, et vaidlustatud otsuses on korduvalt mainitud „eeliseid”,
mida lõpuks ei ole abi määratlemisel arvesse võetud, ilma et seda oleks otseselt märgitud, ning see muudab vaidlustatud otsuse
mõistmise selles küsimuses veelgi raskemaks.
114   Pealegi väide, et arvesse võeti vaid komisjonitasu, et ole kooskõlas vaidlustatud otsuse 119.–127. põhjenduses esitatud käsitlusega
Livret bleu süsteemile omasest „juurdemeelitavast mõjust”, mida tõid esile kaebuse esitajad. Nende sõnutsi võib ainuõigus
levitada säästutoodet, mis on külgetõmbav maksuvabastuse tõttu, aidata Crédit mutuel’il saada juurde ja säilitada kliente,
kellele saab hiljem pakkuda muid pangatooteid ja -teenuseid. Vaidlustatud otsuse 126. ja 127. põhjenduses sedastab komisjon,
et ta ei ole sellist mõju vaidlustatud otsuses arvestanud, sest selle finantstagajärgi ei ole võimalik täpselt hinnata. Sellisel
„juurdemeelitaval mõjul” ei ole mingit seost komisjonitasu maksmisega, vaid see on seotud üksnes maksuvaba säästutoote levitamise
õigusega. Selle mõju analüüsimine tekitab seega mulje, et ainuõigus ja maksuvabastus on meetmete hulgas, mis moodustavad vaidlustatud
otsusega tuvastatud riigiabi. On tõsi, et komisjon pidi vastama kaebuse esitajate sellekohastele argumentidele ja et sellega
seoses oli vältimatu, et ta võtaks seisukoha muude meetmete kui komisjonitasu osas. Kuid vältimaks arusaama, et vaidlustatud
otsuses peetakse neid meetmeid etteheidetava abi osaks, olnuks vajalik, et komisjon oleks selgelt märkinud, et abiks peetakse
ainult komisjonitasu, kui selline oli tõepoolest tema seisukoht.
115   Muljet, et Crédit mutuel’ile antud abi tuvastamisel ei olnud komisjonitasu ainus arvessevõetud meede, süvendab veelgi vaidlustatud
otsuse alapunktis V.4 esitatud hinnang abi suurusele. Sellega seoses on õpetlik täiendada käesoleva otsuse punktis 21 esitatud
Livret bleu kasumiaruande näitajaid komisjonitasu käsitlevate andmetega, mida pooled esitasid Esimese Astme Kohtu küsimustele
vastates:
Aasta
Kokku
Komisjonitasu
Tsentraliseeritud säästuhoiused
[...](
)
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
–399
[Muu] ÜHK
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
Vabalt valitud kasutusviis
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
[...]
–1119
Kapitaliseerimata abi
–471
–135
–87
–156
116   See tabel kinnitab hageja väidet, et vaidlustatud otsuses tuvastatud abi summa tuleneb põhiliselt kasumi arvestamisest, mida
Crédit mutuel sai aastatel 1991–1993 – ajal, mil Livret bleu majandustulemusi veel ei mõjutanud oluliselt komisjonitasu, vaid
Livret bleu süsteemist tulenev kasum pärines põhiliselt muu ÜHK tuludest.
117   Nende aastatega seotud abisumma ja samal ajavahemikul makstud komisjonitasu summa vaheline disproportsioon on silmatorkav
ja näib esmapilgul raskesti põhjendatav, kui abi tulenes tõepoolest vaid komisjonitasu maksmisest, ilma et oleks arvestatud
ühtegi varasemat Livret bleu raames vastuvõetud meedet. Neil tingimustel ei võimalda vaidlustatud otsuses sisalduv konkurentsieelise
analüüs kinnitada komisjoni väidet, et abiks kvalifitseeriti vaid komisjonitasu.
118   Kuna komisjon ei ole vaidlustatud otsuses selgelt selgitanud oma seisukohta nende meetmete määratlemise osas, mis kujutavad
endast Crédit mutuel’ile antud vaidlusalust abi, ei saa Esimese Astme Kohus kontrollida vaidlustatud otsuse Livret bleu süsteemile
antud hinnangu seaduslikkust.
119   Vaidlustatud otsuses esitatud komisjoni põhjendused ei võimalda välistada hageja tõstatatud võimalust, et sisuliselt peab
vaidlustatud otsus silmas kahte võimalikku abi, mida anti vastavalt 1975. ja 1991. aastal, ilma et neid oleks analüüsi käigus
teineteisest selgelt eristatud.
120   Tuleb lisada, et oma analüüsis ei saanud komisjon arvestada pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist esitatud Euroopa Kohtu
selgitusi avaliku teenuste ülesande täitmisega seotud kulusid kompenseerivate riiklike meetmete kohta, mis sisalduvad eelkõige
käesoleva otsuse punktis 77 viidatud kohtuotsuses Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg. Kuigi osasid vaidlustatud
otsuse põhjenduste nõrkusi saab selgitada asjaoluga, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal ei saanud komisjon kõnealusele
kohtupraktikale tugineda, olnuks käesoleva asja keerukust arvestades siiski vajalik, et komisjoni põhjendused oleksid eriti
selged nende meetmete määratlemise ja hindamise osas, millega anti Crédit mutuel’ile vaidlusalust abi.
121   Eeltoodust tuleneb, et vaidlustatud otsuse põhjendused tervikuna ei võimalda kindlaks teha, kas komisjon pidas Crédit mutuel’ile
vaidlusalust abi andnud meetmeteks peale komisjonitasu ka maksuvabastust, levitamise ainuõigust ja tasu muu ÜHK eest või mitte.
122   Seega ei ole vaidlustatud otsus abiks peetud meetmete määratlemise osas piisavalt põhistatud.
123   On tõsi, et käesoleva menetluse käigus on komisjon teatanud, et vaidlustatud otsuse kohaselt tuleneb vaidlusalune abi üksnes
komisjonitasust. Tuleb siiski tõdeda, et see selgitus, mille on andnud komisjoni esindajad Esimese Astme Kohtus, ei sisaldu
vaidlustatud otsuses ning on vastuolus vaidlustatud otsuse põhjendava osa mitme eespool käsitletud lõiguga.
124   Euroopa Kohus sedastas 15. juuni 1994. aasta otsuses kohtuasjas C-137/92 P: komisjon
v.
BASF jt (EKL 1994, lk I-2555, punktid 66–68), et otsuse – mis EÜ artikli 253 kohaselt peab olema põhistatud – resolutiivosa
ja põhjendused moodustavad lahutamatu terviku, nii et komisjoni liikmete kolleegium võtab need vastavalt kollegiaalsuspõhimõttele
vastu üheaegselt ning igasugune põhjenduste muutmine peale puhtortograafiliste ja ‑grammatiliste paranduste on kolleegiumi
ainupädevuses.
125   Selline kollegiaalsuspõhimõttest lähtuv käsitlus on asjakohane ka käesolevas asjas vaidlustatud otsuse puhul, mis samuti peab
olema EÜ artikli 253 kohaselt põhistatud ja millega komisjoni liikmete kolleegium teostas talle EÜ artikliga 88 antud eripädevust:
otsustada riigiabi ühisturuga kokkusobivuse üle.
126   Järelikult ei saa Esimese Astme Kohtus esitatud komisjoni esindajate argumentidega korvata vaidlustatud otsuse ebapiisavat
põhjendamist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 24. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-329/93, C‑62/95 ja C-63/95:
Saksamaa jt
v.
komisjon, EKL 1996, lk I-5151, punktid 47 ja 48, ning Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades
T‑371/94 ja T-394/94: British Airways jt
v.
komisjon, EKL 1998, lk II-2405, punktid 116–119).
127   Seega tuleb vaidlustatud otsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida teisi hageja esitatud õiguslikke aluseid.

Kohtukulud
128   Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud kostja kahjuks, mõistetakse kostja enda kohtukulud ja muud kohtukulud vastavalt hageja
nõudele välja kostjalt.
129   Kodukorra artikli 87 lõike 4 esimese lõigu alusel kannab Prantsuse Vabariik ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Tühistada komisjoni 15. jaanuari 2002. aasta otsus 2003/216/EÜ Prantsuse Vabariigi poolt Crédit mutuel’ile antud riigiabi
kohta.
2.
Mõista komisjonilt välja tema enda kohtukulud ja hageja nõutud kohtukulud.
3.
Jätta Prantsuse Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Pirrung
Tiili
Meij
Vilaras

Forwood
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 18. jaanuaril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

J. Pirrung
Sisukord
Vaidluse taust
Crédit mutuel
Livret bleu
Haldusmenetlus
Vaidlustatud otsus
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
Esialgsed märkused
Vaidlustatud otsuse põhistatus abi määratlemise osas
Poolte argumendid
– Meetme määratlemine, millega anti eelis
– Riigi ressursside määratlemine
– Livret bleu süsteemi kvalifitseerimine uueks abiks alates selle loomisest 1975. aastal
Esimese Astme Kohtu hinnang
– Vaidlustatud otsuse resolutiivosa ja „järeldus”
– Riigiabi mõiste käsitlus
– Konkurentsi moonutamise ja kaubanduse mõjutamise käsitlus
– Riigi ressursside käsitlus
– Konkurentsieelise käsitlus
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: prantsuse.
–      Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.
–      Konfidentsiaalsed andmed kustutatud.