CELEX: 62007CJ0568
Nesplnění povinnosti státem
Články 43 ES a 48 ES
Oční optici
Podmínky usazování
Otevření a provozování prodejen oční optiky
Neúplné splnění povinností vyplývajících z rozsudku Soudního dvora
Paušální částka

Svou žalobou se Komise Evropských společenství domáhá, aby Soudní dvůr:
—
určil, že Řecká republika tím, že nepřijala všechna opatření, aby vyhověla rozsudku Soudního dvora ze dne 21. dubna 2005, Komise v. Řecko (
C-140/03, Sb. rozh. s. I-3177
), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES;
—
uložil Řecké republice povinnost zaplatit Komisi penále ve výši 70956 eur za každý den prodlení se splněním povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko ode dne vyhlášení rozsudku v této věci do dne, kdy budou zcela splněny všechny povinnosti vyplývající z uvedeného rozsudku Komise v. Řecko;
—
uložil Řecké republice povinnost zaplatit Komisi paušální částku, jejíž výše se určí vynásobením denní částky počtem dní, kdy nebyly splněny povinnosti, a to ode dne vyhlášení výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko do dne vyhlášení rozsudku v této věci, a
—
uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.
Právní rámec
Vnitrostátní právo
Vnitrostátní právní rámec tvoří následující zákony: zákon č. 971/79 o výkonu profese očního optika a o prodejnách oční optiky (FEK A’ 223, dále jen „zákon č. 971/79“), zákon č. 2646/98 o rozvoji celostátního systému sociální péče a jiných ustanoveních (FEK A’ 236, dále jen „zákon č. 2646/98“), zákon č. 3204/03, kterým se mění a doplňuje právní úprava týkající se celostátního systému zdravotnictví a který upravuje ostatní otázky rezortu ministerstva zdravotnictví a sociální péče (FEK A’ 296, dále jen „zákon č. 3204/03“), jakož i zákon č. 3661/08 ze dne 19. května 2008 (FEK A’ 89, dále jen „zákon č. 3661/08“).
V rozhodné době z hlediska relevantního skutkového stavu pro výše uvedený rozsudek Komise v. Řecko bylo znění čl. 6 odst. 6, čl. 7 odst. 1 a čl. 8 odst. 1 zákona č. 971/79 následující:
„Článek 6
[…]
6.   Aniž by byla porušena ustanovení odstavce 3 tohoto článku (zřízení lékáren) a odstavce 2 článku 8 (převod na rodinné příslušníky), jsou prodejny oční optiky provozovány osobně osobami, které jsou držiteli povolení vydaného k jejich provozování. Každý oční optik může provozovat pouze jednu prodejnu oční optiky […].
Článek 7
1.   Prodejny oční optiky mohou být zřizovány pouze držiteli licence k výkonu činnosti očního optika a jejich provozování podléhá vydání povolení příslušným orgánem veřejné správy.
[…]
Článek 8
1.   Povolení k provozování prodejny oční optiky je osobní a nepřenosné.
[…]“
Článek 27 odst. 4 zákona č. 2646/98 stanovil:
„Pouze autorizovaní oční optici mohou založit veřejnou obchodní nebo komanditní společnost za účelem provozování prodejny oční optiky, za podmínky, že osoba, která je držitelem povolení k provozování prodejny, má na základním kapitálu společnosti podíl ve výši alespoň 50 %. Oční optik může být společníkem pouze v jedné další společnosti, pokud je povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika.“
Ustanovení článku 6 zákona č. 971/79 byla pozměněna zákonem č. 3204/03 v průběhu řízení ve věci C-140/03 v tom směru, že oční optici, kteří jsou fyzickými osobami, budou napříště oprávněni provozovat více než jednu prodejnu oční optiky, avšak za podmínky, že každá prodejna bude řízena autorizovaným diplomovaným očním optikem.
Ustanovení článku 7 zákona č. 971/79 byla také pozměněna zákonem č. 3204/03 následovně:
„1.   Prodejny oční optiky mohou být zřizovány:
a)
osobami autorizovanými k výkonu povolání očního optika a
b)
společnostmi, bez ohledu na jejich právní formu, za podmínky, že:
1)
v případě veřejné obchodní společnosti bude buď většina společníků a jednatel, anebo většina jednatelů očními optiky autorizovanými k výkonu povolání;
2)
v případě společností s ručením omezeným bude více než polovina společníků, kteří představují více než polovinu základního kapitálu, očními optiky autorizovanými k výkonu povolání;
3)
v případě akciových společností musí alespoň 51 % základního kapitálu vlastnit oční optici s bydlištěm v některé ze zemí Evropské unie.
[…]“
Po uplynutí lhůty stanovené Komisí v odůvodněném stanovisku ze dne 4. července 2006, vydaném v projednávané věci, přijala Řecká republika zákon č. 3661/08 ze dne , který ve svém článku 14 stanoví:
„Odstavce 1, 2, 3, 4, 5, 6 a 7 článku 7 zákona č. 971/79 […] ve znění čl. 21 odst. 3 zákona č. 3204/03 […] se mění takto:
Prodejny oční optiky mohou být zřizovány: a) fyzickými osobami a b) společnostmi, bez ohledu na jejich formu. Povolení k výkonu povolání očního optika se nevyžaduje.
Provozování prodejny oční optiky podléhá podmínce ustanovení autorizovaného očního optika odpovědného za ochranu zdraví, který musí vykonávat pracovní činnost výlučně v dotčené prodejně. Osoba odpovědná za ochranu zdraví může být rovněž vlastníkem nebo společníkem zakládající společnosti, za podmínky, že jde o autorizovaného očního optika, který v prodejně vykonává pracovní činnost.
Fyzické osoby a společnosti mohou zřizovat a provozovat více prodejen očních optik, pokud mají pro každou z nich samostatné povolení a odlišného očního optika odpovědného za ochranu zdraví.
[…]“
Rozsudek Komise v. Řecko
Ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Řecko přijal Soudní dvůr první žalobní důvod Komise a určil, že Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79, který nedovoluje diplomovaným očním optikům, kteří jsou fyzickými osobami, provozovat více než jednu prodejnu oční optiky, nesplnila své povinnosti, které pro ni vyplývají z článku 43 ES (dále jen „první žalobní důvod, kterému bylo vyhověno tímto rozsudkem“).
V tomto stejném rozsudku přijal Soudní dvůr rovněž druhý žalobní důvod Komise a určil, že Řecká republika tím, že přijala a ponechala v platnosti zákon č. 971/79 a zákon č. 2646/98, které u právnické osoby podřizují možnost otevření prodejny oční optiky v Řecku následujícím podmínkám:
—
aby bylo povolení ke zřízení a provozování prodejny oční optiky vydáno na jméno autorizovaného očního optika, který je fyzickou osobou, přičemž osoba, která má povolení k provozování prodejny, musí mít na základním kapitálu společnosti, jakož i na jejích ziscích a ztrátách podíl ve výši alespoň 50 % a společnost musí mít formu veřejné obchodní společnosti nebo komanditní společnosti, a
—
aby měl dotčený oční optik podíl nanejvýš v jedné další společnosti, která je vlastníkem prodejny oční optiky, za podmínky, že povolení ke zřízení a provozování prodejny bude vydáno na jméno jiného autorizovaného očního optika,
nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z článků 43 ES a 48 ES (dále jen „druhý žalobní důvod, kterému bylo vyhověno tímto rozsudkem“).
Postup před zahájením soudního řízení
Ve výzvě dopisem ze dne 13. prosince 2005 měla Komise za to, že opatřeními, která přijala Řecká republika, nebyly splněny všechny povinnosti vyplývající z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Ve své odpovědi ze dne 22. února 2006 uvedl tento členský stát, že připravuje návrh zákona, kterým bude všem druhům společností přiznána možnost zřizovat prodejny oční optiky, aniž by byl vyžadován většinový podíl očních optiků.
Dne 4. července 2006 vydala Komise odůvodněné stanovisko, ve kterém vyzvala Řeckou republiku, aby přijala všechna nezbytná opatření k zajištění splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Dopisem ze dne 8. září 2006 odpověděl tento členský stát, že podporuje změnu uvedeného návrhu zákona, která zajistí splnění všech povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Uvedený stát informoval Komisi dopisem ze dne 22. prosince 2006, že uvedený návrh zákona byl předložen řeckému parlamentu dne .
Vzhledem k tomu, že se Komise měla za to, že opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko nebyla přijata ve stanovených lhůtách, podala projednávanou žalobu.
Vývoj v průběhu řízení v projednávané věci
Dne 19. května 2008 byl v
Úředním věstníku Řecké republiky
vyhlášen zákon č. 3661/08, který podle odpůrkyně zajišťuje splnění všech povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Poté, co Komise posoudila obsah uvedeného zákona, informovala dopisem ze dne 28. listopadu 2008 Soudní dvůr, že má za to, že Řecká republika uvedla své právní předpisy do souladu s uvedeným rozsudkem.
Komise proto již nepožaduje uložení penále. Trvá nicméně na uložení paušální částky a na její výši.
K nesplnění povinností
Argumentace účastnic řízení
Komise má za to, že k datu stanovenému v odůvodněném stanovisku splnila Řecká republika povinnosti vyplývající z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko pouze částečně.
Řecká republika popírá nesplnění povinnosti a tvrdí, že zákon č. 3204/03 odstranil veškerá omezení svobody usazování fyzických osob a zmírnil překážky svobody usazování právnických osob. Tento zákon jednak zrušil zákaz fyzických osob provozovat více prodejen oční optiky, a jednak umožnil společnostem, bez ohledu na jejich právní formu, vlastnit a provozovat prodejny oční optiky.
Řecká republika ve své žalobní odpovědi nicméně připouští, že zákon č. 3204/03 zachoval jednu podmínku, která zcela neodpovídá podmínkám druhého žalobního důvodu, který byl přijat výše uvedeným rozsudkem Komise v. Řecko, a to že většinu společníků společnosti provozující prodejnu oční optiky musí tvořit oční optici a že v případě akciových společností musí oční optici vlastnit alespoň 51 % základního kapitálu.
Řecká republika má za to, že přijetím zákona č. 3661/08 přijala všechna opatření nezbytná ke splnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Ve svých odpovědích a při jednání uvedla Řecká republika, že zpoždění, ke kterému došlo při přijetí dotyčných legislativních změn, bylo způsobeno jednak konáním voleb, a jednak skutečností, že Parlament první návrh zákona zamítl.
Závěry Soudního dvora
Je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury se existence nesplnění povinnosti musí posuzovat vzhledem ke stavu, v němž se členský stát nacházel v době, kdy uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku, a že změny, ke kterým došlo následovně, nemohou být Soudním dvorem brány v úvahu (viz zejména rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie,
C-121/07, Sb. rozh. s. I-9159
, bod 22).
Jak připustila Řecká republika, legislativními opatřeními přijatými před uplynutím lhůty stanovené v odůvodněném stanovisku nebyly splněny povinnosti vyplývající z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko, pokud jde o druhý žalobní důvod, kterému bylo vyhověno tímto rozsudkem.
Krom toho je nesporné, že zákon č. 3661/08 byl přijat po uplynutí uvedené lhůty, a že tedy při posuzování existence nesplnění povinnosti nelze jeho ustanovení zohlednit.
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že Řecká republika tím, že ke dni, ke kterému uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku Komisí na základě článku 228 ES, nepřijala všechna opatření k tomu, aby vyhověla výše uvedenému rozsudku Soudního dvora, nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES.
K peněžité sankci
Argumentace účastnic řízení
Ve svém sdělení ze dne 13. prosince 2005 o použití článku 228 ES [SEK(2005)1658, dále jen „sdělení z roku 2005“] uvádí Komise způsob, jakým se zamýšlí zhostit úkolu, který jí tento článek ukládá.
Jak je uvedeno v bodě 10 tohoto sdělení, Komise bude napříště systematicky navrhovat, aby bylo členskému státu, který je v prodlení se splněním povinností vyplývajících z rozsudku, uloženo zaplacení paušální částky, bude na takovém návrhu trvat a nevezme svou žalobu zpět, a to ani v případě, že členský stát splní povinnosti vyplývající z rozsudku Soudního dvora po podání návrhu na zahájení řízení Soudnímu dvoru a ještě před vydáním rozsudku na základě článku 228 ES.
Komise, která se opírala o rozsudek ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie (
C-304/02, Sb. rozh. s. I-6263
), jakož i o sdělení z roku 2005, nejprve navrhla Soudnímu dvoru, aby Řecké republice uložil současně penále i paušální částku.
Jak bylo připomenuto v bodě 16 tohoto rozsudku, měla Komise za to, že přijetím zákona č. 3661/08 uvedla Řecká republika své právní předpisy do souladu s výše uvedeným rozsudkem Komise v. Řecko, takže navrhla, aby Soudní dvůr uložil tomuto členskému státu pouze zaplacení paušální částky.
V průběhu písemné části řízení a na jednání Komise uvedla, že výše paušální částky musí být vypočítána vynásobením základní paušální sazby stanovené na 200 eur denně koeficientem závažnosti a koeficientem odrážejícím platební schopnost, který u Řecké republiky činí 4,38.
V této souvislosti navrhuje Komise použít koeficient závažnosti 9 z 20, a to vzhledem k významu ustanovení Společenství, která byla porušena, a účinků tohoto protiprávního jednání na obecné zájmy a zájmy jednotlivců.
Pokud jde zaprvé o význam ustanovení Společenství, která byla porušena, Komise uvádí, že nesplnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko způsobilo přetrvávající závažný zásah do základní svobody tím, že vytvořilo diskriminaci mezi fyzickými a právnickými osobami, která není slučitelná s články 43 ES a 48 ES.
Zadruhé má Komise za to, že následky protiprávního jednání pro obecné zájmy a zájmy jednotlivců jsou obzvláště závažné, neboť dotčené právní předpisy měly za hlavní cíl chránit řecký trh a zabránit společnostem oční optiky usazeným v členských státech v přístupu na tento trh. Zachování uvedených ustanovení tedy představovalo významné narušení fungování vnitřního trhu vzhledem k tomu, že přispělo k jeho rozdělení.
Zatřetí, pokud jde o přitěžující a polehčující okolnosti, Komise má za to, že se Řecká republika pokusila během několika po sobě následujících let, přestože byla velmi dobře obeznámena jak s právními předpisy Společenství, tak s výše uvedeným rozsudkem Komise v. Řecko, zachovat režim ochrany zvýhodňující určitou kategorii podnikatelů a zakázala přístup právnických osob z jiných členských států na uvedený trh. Nedbala tak podle Komise jejích výzev a upomínek, protože nezohlednila jejich obsah.
Řecká republika v zásadě tvrdí, že uložení paušální částky je neodůvodněné, neboť přijala všechna nezbytná legislativní opatření a splnila povinnosti vyplývající z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko v krátké a přiměřené lhůtě.
Podpůrně napadá tento členský stát koeficient závažnosti navrhovaný Komisí a, shrneme-li jeho tvrzení, trvá na skutečnosti, že sporné řecké právní předpisy nesledovaly ochranářský cíl, ale reagovaly na naléhavé důvody obecného zájmu v oblasti veřejného zdraví.
Zpoždění v plnění povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko nebylo úmyslné, ale bylo vyvoláno vnitřními obtížemi souvisejícími s legislativním procesem a konáním voleb.
Vzhledem k předmětu věci a obsahu článku 14 zákona č. 3661/08 neexistuje podle ní žádné konkrétní riziko, že se tato situace bude opakovat.
Navíc není protiprávní jednání podle Řecké republiky velmi závažné, neboť se týká, a to i před přijetím zákona č. 3661/08, pouze části druhého žalobního důvodu, který byl přijat ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Řecko.
Závěry Soudního dvora
K penále
Je třeba připomenout, že z ustálené judikatury vyplývá, že případné uložení zaplacení penále podle článku 228 ES je v zásadě odůvodněno pouze v rozsahu, v němž přetrvává neplnění povinnosti vycházející z nevyhovění předchozímu rozsudku Soudního dvora (viz v tomto smyslu zejména rozsudek ze dne 18. července 2006, Komise v. Itálie,
C-119/04, Sb. rozh. s. I-6885
, body 45 a 46, jakož i rozsudek ze dne , Komise v. Německo,
C-503/04, Sb. rozh. s. I-6153
, bod 40).
Vzhledem ke skutečnosti, že Komise připouští, že zákon č. 3661/08 zajišťuje splnění všech povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko, není namístě uložit Řecké republice zaplacení penále.
K paušální částce
Pokud jde o případné uložení paušální částky, je třeba připomenout, že tato částka musí v každém jednotlivém případě záviset na všech relevantních skutečnostech souvisejících jak s charakteristikami zjištěného nesplnění povinnosti, tak s přístupem členského státu, jehož se řízení zahájené na základě článku 228 ES týká (viz zejména výše uvedený rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie, bod 62).
Pokud se uložení penále jeví jako obzvláště vhodné, aby přimělo členský stát k tomu, aby co nejrychleji ustal v neplnění povinností, které by, nebýt takového opatření, mělo tendenci přetrvávat, spočívá uložení zaplacení paušální částky spíše na posouzení dopadů nesplnění povinností dotyčného členského státu na soukromé a veřejné zájmy, zejména pokud neplnění povinností trvalo po dlouhou dobu od rozsudku, jímž bylo původně určeno (výše uvedený rozsudek ze dne 12. července 2005, Komise v. Francie, bod 81).
Soudnímu dvoru přísluší v každé věci a v závislosti na okolnostech případu, který mu byl předložen, jakož i na stupni přesvědčování a odrazování, který se mu jeví jako potřebný, rozhodnout o peněžitých sankcích vhodných k zajištění co možná nejrychlejšího splnění povinností vyplývajících z rozsudku, kterým bylo dříve určeno nesplnění povinnosti, a k předejití tomu, aby se obdobná porušení práva Společenství opakovala (výše uvedený rozsudek ze dne 9. prosince 2008, Komise v. Francie, bod 59).
V každém případě, rozhodne-li Soudní dvůr o uložení paušální částky, přísluší mu při výkonu jeho posuzovací pravomoci, aby ji stanovil takovým způsobem, aby byla jednak přizpůsobená okolnostem, a jednak přiměřená zjištěnému nesplnění povinností, jakož i platební schopnosti dotyčného členského státu (viz rozsudek ze dne 25. listopadu 2003, Komise v. Španělsko,
C-278/01, Recueil, s. I-14141
, bod 41).
V důsledku toho je pro účely rozhodnutí o návrhu na uložení paušální částky třeba zohlednit všechny okolnosti této věci a především přístup Řecké republiky, dobu trvání a závažnost protiprávního jednání.
Pokud jde zaprvé o přístup tohoto členského státu, je nesporné, že zcela vyhověl druhému žalobnímu důvodu, kterému bylo vyhověno výše uvedeným rozsudkem Komise v. Řecko až přijetím zákona č. 3661/08, a to i přesto, že kroky požadované k úplnému odstranění překážek zjištěných tímto rozsudkem nejsou nijak zvlášť obtížné.
V této souvislosti nelze přijmout odůvodnění Řecké republiky, která tvrdí, že zpoždění v plnění povinností vyplývajících z uvedeného rozsudku bylo způsobeno obtížemi na vnitrostátní úrovni souvisejícími s legislativním procesem či konáním voleb. Soudní dvůr opakovaně zdůraznil, že se členský stát nemůže dovolávat ustanovení, praxe nebo situací svého vnitrostátního právního řádu coby důvodu, proč nesplnil povinnosti vyplývající z práva Společenství (viz zejména výše uvedený rozsudek Komise v. Německo, bod 38).
Pokud jde zadruhé o dobu trvání neplnění povinností, je třeba připomenout, že ačkoli článek 228 ES neupřesňuje lhůtu, v níž musí být rozsudku vyhověno, je nicméně nesporné, že s plněním povinností vyplývajících z rozsudku musí být započato okamžitě a musí být završeno v co nejkratší možné lhůtě (viz rozsudek ze dne 6. listopadu 1985, Komise v. Itálie, 131/84, Recueil, s. 3531, bod 7).
V projednávané věci je třeba uvést, že od data vyhlášení výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko do dne, kdy Řecká republika uvedla své právní předpisy zcela do souladu s uvedeným rozsudkem, uplynulo téměř 37 měsíců.
Nelze tedy než konstatovat, že nesplnění povinností vytýkané Řecké republice přetrvávalo po značně dlouhou dobu, především vzhledem k nízké míře složitosti věci, kterou si žádalo splnění všech povinností vyplývajících z výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
Pokud jde zatřetí o závažnost protiprávního jednání, je třeba poznamenat, že projednávané nesplnění povinností způsobovalo přetrvávající značné omezení svobody usazování.
Ve výše uvedeném rozsudku Komise v. Řecko měl totiž Soudní dvůr za to, že sporné právní předpisy porušují základní zásadu zakotvenou v článku 43 ES, jelikož umožňují společnostem usazeným v jiných členských státech zřizovat a provozovat prodejny oční optiky pouze tehdy, pokud většinu společníků tvoří oční optici nebo případně pokud jsou oční optici vlastníky většiny základního kapitálu.
V této souvislosti je třeba konstatovat, že takové nesplnění povinnosti, jaké je předmětem projednávaného případu, může podstatně ovlivnit zájmy společností a očních optiků usazených v jiném členském státě, kteří chtějí zřídit prodejnu oční optiky v Řecku.
Vzhledem k výše uvedenému považuje Soudní dvůr za odůvodněné uložit Řecké republice zaplacení paušální částky.
Pokud jde o výši uvedené paušální částky, je třeba kromě úvah uvedených v bodech 49 až 56 tohoto rozsudku zohlednit i následující další skutečnosti.
Je třeba připomenout, že ještě před vyhlášením výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko ukončila Řecká republika částečně neplnění povinnosti, které bylo konstatováno uvedeným rozsudkem. Žalovaná totiž pozměnila sporná ustanovení týkající se nemožnosti očních optiků, kteří jsou fyzickými osobami, provozovat více než jednu prodejnu oční optiky a zrušila většinu podmínek souvisejících se zřizováním a provozem prodejen oční optiky právnickými osobami.
Je třeba rovněž konstatovat, že přijetím zákona č. 3661/08 v průběhu řízení v této věci Řecká republika zcela splnila požadavky výše uvedeného rozsudku Komise v. Řecko.
S ohledem na výše uvedené jsou okolnosti projednávaného případu správně zohledněny stanovením výše paušální částky, kterou Řecká republika bude povinna uhradit, na jeden milion eur.
Je tudíž důvodné uložit Řecké republice, aby zaplatila Komisi na účet „Vlastní zdroje Evropského společenství“ paušální částku ve výši jednoho milionu eur.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise požadovala náhradu nákladů řízení a Řecká republika neměla ve věci úspěch, je důvodné uložit posledně uvedené náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Řecká republika tím, že ke dni, ke kterému uplynula lhůta stanovená v odůvodněném stanovisku Komisí Evropských společenství na základě článku 228 ES, nepřijala veškerá opatření k tomu, aby vyhověla rozsudku ze dne 21. dubna 2005, Komise v. Řecko (C-140/03), nesplnila povinnosti, které pro ni vyplývají z čl. 228 odst. 1 ES.

2)
Řecké republice se ukládá, aby zaplatila Komisi Evropských společenství na účet „Vlastní zdroje Evropského společenství“ paušální částku ve výši 1 milionu eur.

3)
Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: řečtina.