CELEX: 61994CJ0127
Systemet med kvoter för mjölkproduktion
Beviljande av särskilda referenskvantiteter
Medlemsstaternas befogenheter och/eller skyldigheter

Domskäl
1 High Court of Justice, Queen's Bench Division har, genom beslut av den 27 oktober 1993 som har inkommit till domstolen den 3 maj 1994, begärt att domstolen skall meddela ett förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i flera frågor avseende tolkningen av artikel 3a.1 i rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5 c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 90, s. 13), i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 764/89 av den 20 mars 1989 (EGT nr L 84, s. 2) och genom rådets förordning (EEG) nr 1639/91 av den 13 juni 1991 (EGT nr L 150, s. 35) [vid översättningen fanns ingen svensk version av dessa förordningar att tillgå].
2 Dessa frågor har uppkommit i sex olika mål, i vilka talan har väckts vid den nationella domstolen mot de beslut genom vilka ministeriet för jordbruk, fiske och livsmedel (nedan kallat ministeriet) har vägrat bevilja sökandena en mjölkkvot.
3 Till följd av den nationella domstolens beslut att dra tillbaka de frågor som har ställts inom ramen för fyra av dessa tvister, har domstolens ordförande förordnat att målet skall avskrivas i den mån det avser parterna i dessa tvister.
4 Domstolen skall därför enbart besvara de frågor som har ställts inom ramen för de båda mål vid den nationella domstolen i vilka talan har väckts av H. & R. Ecroyd Holdings Ltd (nedan kallad Ecroyd Limited) respektive John Rupert Ecroyd (nedan kallad John Ecroyd).
Tillämpliga bestämmelser
5 Inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken har, genom rådets förordning (EEG) nr 804/68 av den 27 juni 1968 (EGT nr L 148, s. 13), upprättats en gemensam organisation av marknaden för mjölk och mjölkprodukter.
6 På grund av en situation som utmärks av ett betydande och ökande överskott inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter, har rådet den 17 maj 1977 antagit förordning (EEG) nr 1078/77 om införande av ett bidragssystem för avstående från saluförande av mjölk och mjölkprodukter och för omställning av mjölkkobesättningar (EGT nr L 131, s. 1). Enligt artikel 2.2 är det en förutsättning för att bidraget för avstående från saluförande skall beviljas att producenten skriftligen åtar sig att under en period av fem år inte avyttra mjölk eller mjölkprodukter som kommer från hans jordbruksföretag.
7 I artikel 4.1 i denna förordning fastställs följande metoder för beräkning och betalning av bidrag för avstående från saluförande:
"Bidrag för avstående från saluförande skall beräknas på grundval av den mjölkmängd eller motsvarande mängd mjölkprodukter som producenten har levererat under kalenderåret 1976.
...
50 % av bidraget skall utbetalas under de första tre månaderna av den period när producenten avstår från saluförande.
Det resterande beloppet skall betalas under det tredje och femte året i två lika stora delbetalningar om vardera 25 % av bidraget, förutsatt att mottagaren för de behöriga myndigheterna har visat att han har fullgjort de skyldigheter som fastställs i artikel 2."
8 Av artikel 6 i samma förordning framgår att varje person som övertar ett jordbruksföretag kan få erhålla restbeloppet av det bidrag som har beviljats hans föregångare, på villkor att han skriftligen åtar sig att i fortsättningen fullgöra föregångarens åtaganden.
9 År 1984 visade det sig nödvändigt att införa kompletterande åtgärder för att återupprätta balansen inom mjölksektorn. Genom artikel 5c i förordning (EEG) nr 804/68, såsom den införts genom rådets förordning (EEG) nr 856/84 av den 31 mars 1984 (EGT nr L 90, s. 10), infördes ett system med tilläggsavgifter att tas ut av producenter eller uppköpare av mjölk eller andra mjölkprodukter på kvantiteter som överskrider en individuell årlig referenskvantitet, i regel kallad "mjölkkvot". Detta system infördes ursprungligen för en period av fem år, men är fortfarande i kraft allt efter att ändringar skett.
10 Enligt punkt 3 i denna bestämmelse får summan av de referenskvantiteter som tilldelas de berörda producenterna i varje medlemsstat inte överstiga en total garantikvantitet som är lika med summan av de kvantiteter mjölk som under ett referensår levereras till företag som behandlar eller bearbetar mjölk eller andra mjölkprodukter i varje medlemsstat.
11 De allmänna bestämmelserna om tillämpning av tilläggsavgiften har fastställts i ovannämnda förordning nr 857/84.
12 Vad producenterna beträffar föreskrevs i artikel 2 i denna förordning att referenskvantiteten var lika med den mjölkkvantitet eller den mjölkekvivalent som producenten levererade under kalenderåret 1981 ökad med 1 procent. Medlemsstaterna kunde dock med avseende på sina egna territorier bestämma att nämnda referenskvantitet skulle vara lika med den mjölkkvantitet eller den mjölkekvivalent som levererats under kalenderåret 1982 eller 1983, med tillägg av en procentsats som skulle fastställas på ett sådant sätt att medlemsstatens garantikvantitet inte överskreds. I Förenade kungariket fastställdes referenskvantiteten på grundval av år 1983.
13 Förordning nr 857/84 innehöll inte någon bestämmelse som gjorde det möjligt att tilldela en mjölkkvot åt de så kallade SLOM-producenter som på grund av att de deltog i det system för avstående från att saluföra mjölk som upprättades genom förordning nr 1078/77 inte hade levererat eller sålt mjölk under det referensår som fastställts för tilldelning av kvoter.
14 Till följd av de domar genom vilka domstolen ogiltigförklarade förordning nr 857/84 i den mån som förordningen saknade bestämmelser om tilldelning av en referenskvantitet åt SLOM-producenter (domar av den 28 april 1988, Mulder, 120/86, Rec. s. 2321, och Von Deetzen, 170/86, Rec. s. 2355), antog rådet ovannämnda förordning nr 764/89, genom vilken förordning nr 857/84 ändrades och de SLOM-producenter som uppfyllde vissa villkor provisoriskt tilldelades en särskild referenskvantitet (eller SLOM-kvot).
15 Enligt artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, såsom den införts genom förordning nr 764/89, måste producenten inge en ansökan om tilldelning inom en frist av tre månader från den 29 mars 1989.
16 I artikel 3a.2 fastställdes den särskilda referenskvantitetens storlek till en viss procentsats av den mjölkkvantitet som producenten hade levererat under den tolvmånadersperiod som föregick den månad då ansökan om bidrag för avstående från saluföring ingavs, förutsatt att producenten inte hade förlorat rätten till bidrag.
17 Det framgår dock av artikel 3a.1 att de som hade övertagit ett bidrag för avstående från saluföring, och som för övrigt hade erhållit en ursprungskvot enligt villkoren i artikel 2 i samma förordning, inte kunde komma i åtnjutande av en SLOM-kvot (en så kallad antikumulationsregel).
18 Till följd av ett antal domar, och särskilt domen av den 21 mars 1991, Rauh (C-314/89, Rec. s. I-1647, nedan kallad domen i målet Rauh), angående tolkningen och giltigheten av artikel 3a, antog rådet den 13 juni 1991 ovannämnda förordning nr 1639/91, genom vilken reglerna om mjölkkvoter ändrades ännu en gång.
19 Till artikel 3a.1 har således lagts ett andra stycke, vars andra strecksats har följande lydelse: "den producent som har fått jordbruket genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv, efter det att arvlåtarens åtagande enligt förordning (EEG) nr 1078/77 har upphört att gälla men före den 29 juni 1989, skall efter ansökan som måste inges inom en frist av tre veckor från den 1 juli 1991 tilldelas en särskild referenskvantitet ...". Denna kategori av producenter kallas i regel SLOM II.
20 I en dom av den 3 december 1992, Wehrs (C-264/90, Rec. s. I-6285, nedan kallad domen i målet Wehrs), förklarade domstolen att artikel 3a.1 andra strecksatsen i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, var ogiltig i den mån den utesluter att de producenter som hade övertagit ett jordbruk som ingick i systemet för avstående från saluföring enligt förordning nr 1078/77 - och som därmed hade övertagit bidrag för avstående från saluföring - tilldelas kvoter, om de redan hade erhållit en ursprungskvot enligt artikel 2 i förordning nr 857/84 (SLOM III-producenter).
21 Rådets förordning (EEG) nr 2055/93 av den 19 juli 1993 om tilldelning av en särskild referenskvantitet till vissa producenter av mjölk och mjölkprodukter (EGT nr L 187, s. 8) var avsedd att avhjälpa denna ogiltighet, genom bestämmelser om att de producenter som hade övertagit bidrag för avstående från saluföring, och som var uteslutna från förmånen i artikel 3a i förordning nr 857/84 på grund av att de hade fått en ursprungskvot med stöd av artikel 2 i samma förordning, skulle - efter en ansökan som skulle inlämnas till behörig myndighet i den berörda medlemsstaten före den 1 november 1993 - ha rätt att erhålla en särskild referenskvantitet, förutsatt att de uppfyllde vissa villkor.
Faktiska omständigheter
Ecroyd Limited
22 Ecroyd Limited är ett bolag som år 1966 förvärvades av Richard Ecroyd och olika familjeintressen, bland vilka ingick "förvaltarna" av en "Children's settlement trust" (nedan kallad Children's settlement), som Richard Ecroyd bildade för sina barn år 1965.
23 Ecroyd Limited arrenderade nio gårdar som ägdes av familjen Ecroyd och Childrens settlement.
24 Ecroyd Limited och en partner, bolaget Fountain Farming, bildade år 1976 bolaget Credenhill Farming (nedan kallat Credenhill Farming). Ecroyd Limited utarrenderade i sin tur fyra av de ovan nämnda nio gårdarna, varav en med namnet Lyvers Ocle, till Credenhill Farming.
25 Credenhill Farming tilläts delta i ett system för avstående från saluföring under en period av fem år med början den 14 november 1980 och slut den 13 november 1985.
26 Ecroyd Limited fortsatte för sin del att producera mjölk på de fem gårdar som bolaget brukade i egenskap av arrendator, och för vilka bolaget år 1984 efter ansökan hade erhållit en ursprungskvot med stöd av artikel 2 i förordning nr 857/84.
27 År 1980-1984 ändrades Credenhill Farmings sammansättning vid upprepade tillfällen. Då Ecroyd Limited och Richard Ecroyd utgjorde de två återstående delägarna upplöstes slutligen Credenhill Farming den 30 september 1984, till följd av att Richard Ecroyd drog sig tillbaka. Detta bolags tillgångar och verksamhet övertogs av Ecroyd Limited.
28 Eftersom Ecroyd Limited ansåg sig bundet av Credenhill Farmings åtagande att avstå från saluföring, producerade bolaget under återstoden av den femårsperiod som omfattades av detta åtagande inte någon mjölk på den jord som tidigare brukades av det upplösta bolaget, dock utan att skriftligen åta sig detta.
29 Ecroyd Limited lämnade in två ansökningar om att erhålla en särskild referenskvantitet för den jord som tidigare brukats av Credenhill Farming. Den första ansökan ingavs i augusti 1989, till följd av att förordning nr 764/89 hade antagits och gjort det möjligt att erhålla SLOM-kvoter, och den andra ansökan ingavs i september 1991, till följd av domstolens domar av den 11 december 1990 i målen Spagl (C-189/89, Rec. s. I-4539) och Pastätter (C-217/89, Rec. s. I-4585) samt domen i målet Rauh. Båda ansökningarna avslogs av ministeriet. Ecroyd Limited väckte då talan mot ministeriet och anförde att bolaget hade rätt till en SLOM-kvot.
30 Vid den nationella domstolen gjorde Ecroyd Limited först och främst gällande att trots att de andra delägarna i Credenhill Farming hade lämnat bolaget under den period då systemet för avstående från saluföring tillämpades, så att Ecroyd Limited kom att bedriva jordbruket för egen räkning, hade det inte skett någon överlåtelse av Credenhill Farmings jordbruk till Ecroyd Limited i den mening som avses i artikel 6 i förordning nr 1078/77. Ecroyd Limited skulle därför inte ha varit tvungen att underteckna ett nytt åtagande om att avstå från saluföring, inte minst som bolaget i vilket fall som helst var bundet av Credenhill Farmings åtagande under hela den omtvistade perioden. Ecroyd Limited tillade att bolaget till fullo hade iakttagit villkoren i åtagandet att avstå från saluföring. Vad slutligen beträffar antikumulationsregeln, anförde bolaget att den omständigheten att det hade erhållit en ursprungskvot för ett annat jordbruk inte, enligt domen i målet Wehrs, kunde hindra bolaget från att erhålla en SLOM-kvot för det jordbruk som tidigare bedrevs av Credenhill Farming.
31 Enligt ministeriet skedde den 30 september 1984 en överlåtelse från en producent till en annan, det vill säga från Credenhill Farming till Ecroyd Limited. Det senare bolaget undertecknade inte något åtagande om att avstå från saluföring när det övertog jordbruket från Credenhill Farming, och har därför inte rätt till en särskild referenskvantitet. Om Credenhill Farming och Ecroyd Limited dock i praktiken skulle anses vara samma "producent", har Ecroyd Limited brustit i sitt åtagande att inte producera mjölk i sitt jordbruk och har därmed förlorat sin rätt till bidrag för avstående från saluföring, eftersom bolaget under den period som omfattas av systemet för avstående från saluföring har fortsatt att producera mjölk på de fem gårdar som inte var utarrenderade i andra hand till Credenhill Farming. Domstolens resonemang i domen i målet Wehrs kan inte tillämpas på sökanden, eftersom denna dom bara avser situationen för producenter som har övertagit ett bidrag för avstående från saluföring, vilket inte var fallet med Ecroyd Limited.
32 Ministeriet har tillagt att även om det medges att förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, var ogiltig i den mån som den uteslöt en producent i sökandens situation från tilldelningen av referenskvantiteter, skulle ministeriet i vilket fall som helst inte ha befogenhet att bevilja sökanden en kvot innan rådet har vidtagit nödvändiga åtgärder.
33 Mot denna bakgrund har High Court of Justice, Queen's Bench Division, förklarat målet vilande och ställt följande tolkningsfrågor till domstolen:
"1) Har
i) med tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 857/84, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 764/89, och/eller
ii) till följd av den dom som domstolen meddelade i målet Wehrs, C-264/90,
det ministerium som är svarande befogenhet och/eller skyldighet att bevilja sökanden en provisorisk särskild referenskvantitet och/eller behandla bolaget som om det hade erhållit en särskild referenskvantitet, när
a) sökanden var delägare i ett bolag som bedrev jordbruket och som hade undertecknat ett åtagande om att avstå från saluföring,
b) alla andra delägare lämnade bolaget innan perioden för avstående från saluföring hade gått ut och detta ledde till att det jordbruk för vilket det gjorts ett åtagande om att avstå från saluföring kom att bedrivas av sökanden för egen räkning,
c) sökanden, efter det att övriga delägare hade lämnat bolaget, inte producerade någon mjölk på jordbruket under återstoden av den period som omfattades av det ursprungliga åtagandet att avstå från saluföring, som hade undertecknats av bolaget,
d) sökanden, efter det att övriga delägare hade lämnat bolaget, inte på nytt skriftligen, i enlighet med artikel 6 i rådets förordning nr 1078/77, åtog sig att överta det åtagande om att avstå från saluföring som hade undertecknats av bolaget, och
e) sökanden har erhållit en ursprungskvot för ett bestämt jordbruk?
Om svaret är jakande - från vilken dag skall en sådan befogenhet och/eller skyldighet anses gälla?
2) Om den första frågan skall besvaras så att det ministerium som är svarande varken hade en sådan befogenhet eller skyldighet, är då artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt rådets förordning nr 764/89, rättsstridig och ogiltig i den mån som den utesluter tilldelning av en särskild referenskvantitet under de förhållanden som har beskrivits ovan?
3) Om den andra frågan skall besvaras så att artikel 3a.1 i förordning nr 857/84 är rättsstridig och ogiltig i den mån som den utesluter att sökanden tilldelas en mjölkkvot, har det svarande ministeriet då befogenhet och/eller skyldighet att bevilja sökanden en mjölkkvot och/eller behandla bolaget som om det hade erhållit en särskild referenskvantitet, innan andra gemenskapsbestämmelser avsedda att åtgärda eller avhjälpa den berörda bestämmelsens ogiltighet har antagits?
Om svaret är jakande - från vilken dag skall en sådan befogenhet och/eller skyldighet anses gälla?
4) Om de föregående frågorna skall besvaras så att det svarande ministeriet hade befogenhet och/eller skyldighet att tilldela sökanden en särskild referenskvantitet och/eller behandla honom som om han hade erhållit en sådan kvantitet, innan ministerrådet har antagit nya regler och/eller till följd av den dom som domstolen meddelade i domen i målet Wehrs, C-264/90, har då sökanden en principiell rätt till skadestånd från det svarande ministeriet på grund av att ministeriet inte har beviljat bolaget en särskild referenskvantitet?
5) Om den fjärde frågan skall besvaras så att svaranden har rätt till skadestånd från det svarande ministeriet, på vilken bas skall då denna ersättning beräknas?"
John Ecroyd
34 Lyvers Ocle var en av de nio gårdar som tillhörde familjen Ecroyd och Childrens settlement och som hade anförtrotts åt förvaltarna i form av en "trust". Det kan erinras om att dessa nio gårdar hade utarrenderats till Ecroyd Limited.
35 Lyvers Ocle ingick också bland de fyra gårdar som Ecroyd Limited i sin tur utarrenderade till Credenhill Farming, som hade brukat den under ett system för avstående från saluföring som gällde från den 14 november 1980 fram till den 30 september 1984. Från och med denna dag bedrevs jordbruket såväl på denna gård som på de tre andra gårdarna av Ecroyd Limited, som iakttog åtagandet att avstå från saluföring till och med den dag då det upphörde att gälla, den 13 november 1985.
36 Enligt villkoren för Childrens settlement hade John Ecroyd, såsom ett av Richard Ecroyds fyra barn, rätt att på sin tjugofemårsdag den 22 juni 1983 erhålla en fjärdedel av de tillgångar som förvaltades genom nämnda "trust".
37 Förvaltarna och rättsinnehavarna beslöt därpå att fördela gårdarna mellan barnen, hellre än att sälja dem och fördela försäljningsintäkterna. Inom ramen för detta avtal önskade John Ecroyd erhålla Lyvers Ocle i utbyte mot sin andel av de förvaltade tillgångarna.
38 I april 1987 började John Ecroyd andrahandsarrendera Lyvers Ocle av Ecroyd Limited och började där producera mjölk enligt den ursprungskvot som Ecroyd Limited hade överlåtit till honom.
39 Den 22 december 1989 överförde förvaltarna av Childrens settlement jordbruket Lyvers Ocle till John Ecroyd. Till följd av detta kom John Ecroyd att samtidigt vara ägare till och arrendator i andra hand av jorden i fråga. Han var tvungen att betala en summa av 40 877 UKL i kompensation för skillnaden mellan värdet av den andel av de förvaltade tillgångarna som var hans enligt Childrens settlement och värdet av den överlåtna egendomen.
40 Den 25 december 1991 ansökte John Ecroyd om en särskild referenskvantitet för Lyvers Ocle och framställde sig som efterträdare till Credenhill Farming. Denna ansökan avslogs av ministeriet.
41 Vid den nationella domstolen gjorde John Ecroyd gällande att eftersom han hade övertagit Lyvers Ocle genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarade arv, vilket hade skett efter det att Credenhill Farmings åtagande att avstå från saluföring hade upphört att gälla men före den 29 juni 1989, och då han hade ingivit sin ansökan om SLOM-kvot inom tre månader efter den 1 juli 1991, hade han enligt förordning nr 1639/91 rätt att erhålla en kvot för Lyvers Ocle. Han hävdade att även om den rättsliga överlåtelsen inte ägde rum förrän den 22 december 1989, hade han i realiteten erhållit jordbruket redan före det datum som fastställts i förordningen.
42 Ministeriet invände att sökanden inte uppfyllde de i förordning nr 1639/91 föreskrivna villkoren för att erhålla en särskild referenskvantitet. Ministeriet påpekade i detta hänseende att eftersom sökanden inte hade förvärvat jordbruket förrän den 22 december 1989, uppfyllde han inte det i förordning nr 1639/91 fastställda tidsvillkoret enligt vilket jordbruket skall ha förvärvats genom arv före den 29 juni 1989. Ministeriet anmärkte för övrigt att föregångarna till sökanden i egenskap av ägare var förvaltarna av Childrens settlement, vilka inte hade deltagit i ett system för avstående från saluföring. Slutligen skulle sökanden inte ha erhållit Lyvers Ocle genom arv, utan snarare i utbyte mot sin andel av de tillgångar som förvaltades genom nämnda "trust".
43 High Court of Justice, Queen's Bench Division, har således förklarat målet vilande och ställt följande tolkningsfrågor till domstolen:
"1) Har
i) med tillämpning av rådets förordning (EEG) nr 857/84, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 764/89 och nr 1639/91, och/eller
ii) till följd av den dom som domstolen meddelade i målet Wehrs, C-264/90,
det ministerium som är svarande befogenhet och/eller skyldighet att bevilja sökanden en särskild referenskvantitet, och/eller behandla bolaget som om det hade erhållit en sådan kvantitet, när
a) sökanden var rättsinnehavare i 'Childrens settlement', som bland annat omfattade jord, och han fick rätt till sin del av denna "settlement" på sin tjugofemårsdag år 1983,
b) förvaltarna av 'Childrens settlement' hade utarrenderat jorden i fråga till H och R Ecroyd Limited som brukade den,
c) en del av jorden sedan arrenderades i andra hand och brukades av ett bolag, Credenhill Farming, i vilket bland annat H och R Ecroyd Limited var delägare,
d) Credenhill Farming undertecknade ett åtagande om avstående från saluföring enligt rådets förordning nr 1078/77 i fråga om sitt jordbruk, det vill säga den jord som arrenderades i andra hand, såsom har angivits ovan,
e) alla andra delägare lämnade bolaget Credenhill Farming innan perioden för avstående från saluföring hade gått ut och det jordbruk som omfattades av åtagandet att avstå från saluföring därefter brukades av H och R Ecroyd Limited för egen räkning,
f) Credenhill Farming, och därefter H och R Ecroyd Limited, iakttog villkoren i åtagandet att avstå från saluföring. I synnerhet har H och R Ecroyd Limited, efter det att de övriga delägarna lämnat bolaget, inte producerat någon mjölk på jordbruket under återstoden av den period som omfattades av bolagets åtagande att avstå från saluföring,
g) H och R Ecroyd Limited, efter det att övriga delägare hade lämnat bolaget, inte på nytt skriftligen, i enlighet med artikel 6 i förordning nr 1078/77, åtog sig att överta bolagets åtagande att avstå från saluföring,
h) H och R Ecroyd Limited hade en ursprungskvot för ett annat jordbruk,
i) H och R Ecroyd Limited år 1987, efter det att perioden för det ursprungliga åtagandet att avstå från saluföring hade upphört att gälla, lät sökanden andrahandsarrendera en del av den jord som ursprungligen omfattades av Credenhill Farmings åtagande att avstå från saluföring, och sökanden sedan dess har fortsatt att bruka jorden,
j) förvaltarna av 'Childrens settlement' i december 1989 överförde den berörda jordegendomen, med förbehåll för den del som arrenderades av H och R Ecroyd Limited, till sökanden i utbyte mot de rättigheter som denne hade i 'Childrens settlement',
k) sökanden för den berörda överföringen har betalat "förvaltarna" en kompensation, vilken bestod av skillnaden mellan värdet av de rättigheter som sökanden hade i 'Childrens settlement' och värdet av den överförda egendomen, med hänsyn tagen till att det inte fanns någon särskild referenskvantitet för denna?
Om svaret är jakande, från vilken dag skall en sådan befogenhet och/eller skyldighet anses gälla?
2) Om den första frågan skall besvaras så att det svarande ministeriet varken har en sådan befogenhet eller skyldighet, är då artikel 3a.1 i rådets förordning (EEG) nr 857/84, i dess lydelse enligt rådets förordningar (EEG) nr 764/89 och nr 1639/91, giltig i den mån som den utesluter att denna producent tilldelas en särskild referenskvantitet?
3) Om den första frågan skall besvaras så att det svarande ministeriet varken har en sådan befogenhet eller skyldighet, eftersom sökanden inte uppfyller villkoret i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 1639/91, enligt vilken jordbruket skall ha erhållits före den 29 juni 1989, är då ovannämnda förordningar giltiga i den mån som de utesluter de producenter som efter den 29 juni 1989 har förvärvat ett jordbruk genom arv eller på ett sätt som motsvarar arv?
4) Om de föregående frågorna skall besvaras så att artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, såsom den ändrats, är rättsstridig och ogiltig i den mån som den hindrar sökanden från att erhålla en mjölkkvot, har det svarande ministeriet då befogenhet och/eller skyldighet att bevilja sökanden en mjölkkvot och/eller behandla honom som om han hade erhållit en särskild referenskvantitet, innan andra gemenskapsbestämmelser har antagits som är avsedda att åtgärda eller avhjälpa den berörda bestämmelsens ogiltighet?
Om svaret är jakande, från vilken dag skall en sådan befogenhet och/eller skyldighet anses gälla?
5) Om de föregående frågorna skall besvaras så att det svarande ministeriet hade befogenhet och/eller skyldighet att tilldela sökanden en särskild referenskvantitet, och/eller behandla honom som om han hade erhållit en sådan kvantitet, innan ministerrådet har antagit nya regler och/eller till följd av den dom som domstolen meddelade i målet Wehrs, C-264/90, har då sökanden en principiell rätt till skadestånd från det svarande ministeriet på grund av att ministeriet inte har tilldelat honom en särskild referenskvantitet?
6) Om den femte frågan skall besvaras så att svaranden har rätt till skadestånd från det svarande ministeriet, på vilken bas skall då denna ersättning beräknas?"
De frågor som rör målet Ecroyd Limited
Den första frågan
44 Genom sin första fråga önskar den nationella domstolen få veta om det enligt förordning nr 857/84 och särskilt artikel 3a.1, såsom denna förordning har ändrats genom förordning nr 764/89, föreligger en skyldighet för den behöriga nationella myndigheten att tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-e i denna första fråga, en provisorisk särskild referenskvantitet eller om myndigheten hade befogenhet att göra detta. Domstolen undrar också om den behöriga nationella myndigheten till följd av domen i målet Wehrs var skyldig att tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, en provisorisk särskild referenskvantitet eller om myndigheten hade befogenhet att göra detta.
Första delen av den första frågan
45 Först och främst bör det preciseras att för att kunna göra anspråk på en provisorisk särskild referenskvantitet enligt de regler som i detta fall är relevanta, skall producenten, inte bara som sådan eller genom att ha övertagit ett jordbruk, ha deltagit i ett sådant system för avstående från saluföring som upprättades genom förordning nr 1078/77, utan han får inte heller ha erhållit någon referenskvantitet enligt de villkor som har fastställts i bland annat artikel 2 i förordning nr 857/84.
46 Beträffande det första villkoret är det ostridigt att Ecroyd Limited, efter det att Credenhill Farming hade upplösts, tog över detta företags tillgångar och dess verksamhet och kom att ensamt bedriva jordbruket, varvid bolaget alltjämt iakttog Credenhill Farmings åtagande att avstå från saluföring, dock utan att formellt underteckna detta åtagande.
47 I detta hänseende skall påpekas att förordning nr 1078/77 främst har till syfte att återupprätta balansen på marknaden för mjölk och mjölkprodukter, på vilken det råder kraftig överskottsproduktion, genom att upprätta ett bidragssystem för avstående från saluföring av mjölk och mjölkprodukter.
48 Av det genom denna förordning upprättade systemet framgår att det väsentliga villkoret för att bidrag skall beviljas är att producenten avstår från saluföring under en period av fem år.
49 Det faktum att den som i likhet med Ecroyd Limited övertar ett jordbruk faktiskt iakttar sin föregångares åtagande att inte avyttra mjölk och mjölkprodukter under perioden för avstående från saluföring innebär dock att ovan angivna villkor och syfte båda är uppfyllda.
50 Det får därför inte vara så att underlåtenheten att uppfylla en enkel formalitet, såsom undertecknandet av ett åtagande att i fortsättningen fullgöra sin föregångares åtaganden, medför att den som har övertagit ett jordbruk utesluts från systemet för avstående från saluföring, på samma sätt som om han faktiskt inte hade iakttagit åtagandet att avstå från saluföring.
51 Det kan således konstateras att Ecroyd Limiteds ansökan om en särskild referenskvantitet inte kunde avslås med motiveringen att bolaget inte skriftligen hade åtagit sig att fullgöra sin föregångares åtaganden.
52 Vad beträffar det andra villkoret - enligt vilket producenten, för att kunna göra anspråk på att tilldelas en provisorisk särskild referenskvantitet, inte får ha erhållit en referenskvantitet enligt de villkor som fastställs i bland annat artikel 2 i förordning nr 857/84 - skall det erinras om att Ecroyd Limited redan hade erhållit en ursprungskvot enligt denna bestämmelse för de fem gårdar på vilka bolaget hade fortsatt att producera mjölk (se punkt 26 i denna dom).
53 Ecroyd Limited uppfyllde således inte detta andra villkor i de bestämmelser som då var i kraft.
54 Av ovanstående följer att den behöriga nationella myndigheten inte var skyldig att enligt förordning nr 857/84, och särskilt artikel 3a.1, såsom denna förordning har ändrats genom förordning nr 764/89, tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-e i första tolkningsfrågan, en provisorisk särskild referenskvantitet och myndigheten hade inte heller befogenhet att göra detta.
Andra delen av den första frågan
55 Till att börja med skall erinras om att enligt domen i målet Wehrs är artikel 3a.1 andra strecksatsen i förordning nr 857/84, såsom den har ändrats genom förordning nr 764/89, ogiltig i den mån den utesluter producenter som har övertagit ett bidrag som beviljats enligt förordning nr 1078/77 från tilldelningen av kvoter, om de har fått en ursprungskvot i enlighet med artikel 2 i förordning nr 857/84.
56 Ecroyd Limited har i sitt yttrande huvudsakligen gjort gällande att eftersom bolaget befann sig i en situation som kunde jämföras med den för sökanden i målet Wehrs, borde ministeriet till följd av domen i nämnda mål ha tillerkänt sökanden retroaktiv rätt till en särskild referenskvantitet, utan att invänta att rådet skulle fastställa nya bestämmelser på samma sätt som då det antog förordning nr 2055/93, eftersom det kvarstod ett giltigt och tillämpligt system efter det att ogiltigheten hade fastslagits.
57 Detta resonemang kan inte godtas.
58 I detta avseende är det viktigt att understryka - och det utan att man ens behöver beröra den verkan som en dom, i vilken domstolen i enlighet med artikel 177 i fördraget förklarar att en institutions rättsakt helt eller delvis är ogiltig, har för de nationella förvaltningsmyndigheter som skall agera på det område som berörs av denna rättsakt - att de följder som en sådan ogiltigförklaring eventuellt kan få i de nationella rättsordningarna i vilket fall som helst är direkt betingade av gemenskapsrätten, som den ser ut efter sagda ogiltigförklaring.
59 Då det rör sig om ett så komplicerat system som det för mjölkkvoter bör man dock, som framgår av i huvudsak punkt 76-87 i generaladvokatens förslag till avgörande och som bekräftas av övervägandena i förordning nr 2055/93, påpeka att det inte var de i detta fall relevanta tillämpliga bestämmelserna i sig - som de såg ut efter den ogiltigförklaring av antikumulationsregeln som skedde i domen i målet Wehrs och före antagandet av förordning nr 2055/93 - det vill säga utan en ändring av systemet, som gjorde det möjligt att tilldela en producent i Ecroyd Limiteds situation en särskild referenskvantitet.
60 Frågan skall följaktligen besvaras på så sätt att den behöriga nationella myndigheten inte till följd av domen i målet Wehrs var skyldig att tilldela en särskild referenskvantitet åt producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits ovan, och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
Den andra frågan
61 Genom sin andra fråga önskar den nationella domstolen i huvudsak få veta om artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, är ogiltig i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan i punkt a-e i den första tolkningsfrågan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet.
62 Som framgår av punkt 45-52 i denna dom kan Ecroyd Limiteds situation jämföras med situationen för den som har övertagit ett bidrag, beviljat med stöd av förordning nr 1078/77, och som har erhållit en referenskvantitet enligt artikel 2 i förordning nr 857/84.
63 Mot bakgrund av domen i målet Wehrs skall frågan därför besvaras på så sätt att artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, är ogiltig i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-e, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet.
Den tredje frågan
64 Genom denna fråga önskar den nationella domstolen - för det fall artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, skulle vara ogiltig i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet - få veta om den behöriga nationella myndigheten är skyldig att tilldela producenterna en särskild referenskvantitet, innan andra gemenskapsbestämmelser avsedda att avhjälpa den fastslagna ogiltigheten har antagits, eller om den åtminstone har befogenhet att göra detta.
65 Med hänsyn till de svar som har lämnats på andra delen av den första frågan samt på den andra frågan, skall denna fråga besvaras på så sätt att innan andra gemenskapsbestämmelser avsedda att avhjälpa den fastslagna ogiltigheten har antagits, är den behöriga nationella myndigheten inte skyldig att tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet och den har inte heller befogenhet att göra detta.
Den fjärde och femte frågan
66 Mot bakgrund av de svar som har lämnats på föregående frågor, saknas anledning att svara på den fjärde och femte frågan.
De frågor som rör målet John Ecroyd
Den första frågan
67 Liksom i målet Ecroyd Limited bör denna fråga delas upp i två skilda delar. Den ena delen avser frågan om den behöriga nationella myndigheten var skyldig att enligt förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, och särskilt artikel 3a.1 sista stycket andra strecksatsen i denna, tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-k i denna fråga, en särskild referenskvantitet eller om myndigheten hade befogenhet att göra detta. Den andra delen avser frågan om den behöriga nationella myndigheten var skyldig att till följd av domen i målet Wehrs tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet eller om myndigheten hade befogenhet att göra detta.
Första delen av den första frågan
68 Inledningsvis bör erinras om att enligt lydelsen av förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, och särskilt artikel 3a i denna, var tilldelningen av en provisorisk särskild referenskvantitet avsedd att komma två producentkategorier till godo, nämligen producenter som hade undertecknat och iakttagit ett åtagande om att avstå från saluföring i enlighet med förordning nr 1078/77 och producenter som, efter att ha övertagit jordbruket under den period som omfattades av avståendet från saluföring, hade iakttagit sin föregångares åtagande. I båda fallen gällde dock villkoret att producenterna inte redan fick ha erhållit en referenskvantitet enligt de villkor som fastställts i andra bestämmelser rörande systemet med tilläggsavgift.
69 I domen i målet Rauh angavs att artikel 3a borde tolkas på så sätt att den gjorde det möjligt för en producent, som efter utgången av den period som omfattades av avståendet från saluföring hade övertagit ett jordbruk genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv, att på samma villkor som arvlåtaren själv bli tilldelad en särskild referenskvantitet enligt de villkor som föreskrivs i bestämmelserna i denna artikel (punkt 19-25).
70 Efter denna dom har artikel 3a genom förordning nr 1639/91 ändrats, för att göra det möjligt för producenter, som befinner sig i en sådan situation som har beskrivits i föregående punkt, och som inte har inkommit med ansökan inom ramen för fristerna eller vars ansökan har avslagits, att inge eller förnya en ansökan.
71 Vad beträffar det jordbruk som benämns Lyvers Ocle, har John Ecroyd hävdat att han har rätt till en SLOM II-kvot, eftersom han har erhållit jordbruket genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv, efter det att Credenhill Farmings och Ecroyd Limiteds åtagande hade upphört att gälla, men före den 29 juni 1989. Till stöd för sitt påstående har John Ecroyd för det första gjort gällande att enligt villkoren för Childrens settlement trust hade han rätt att år 1983 erhålla en fjärdedel av tillgångarna i denna "trust", och i den ingick bland annat Lyvers Ocle. Han har för det andra gjort gällande att förvaltarna hade överlåtit Lyvers Ocle på honom för att han skulle fortsätta bedriva jordbruket. Han har slutligen gjort gällande att den uppgörelse som gjorde det möjligt för honom att börja bedriva jordbruket Lyvers Ocle år 1987, vare sig det är att anse som ett kontrakt om arrende i andra hand eller helt enkelt som en familjeöverenskommelse, helt ingick i villkoren för övertagandet.
72 Denna ståndpunkt kan inte godtas.
73 Även om det antas att jordbruket Lyvers Ocle överfördes till John Ecroyd inom de fastställda fristerna, genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv, är det ändå så, vilket har erinrats i punkt 69 i denna dom, att sökanden endast hade rätt att erhålla en kvot "på samma villkor som arvlåtaren själv". Emellertid hade ingen av de tänkbara överlåtarna i detta fall rätt till en särskild referenskvantitet enligt artikel 3a, särskilt punkt 1 sista stycket andra strecksatsen, i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91. Varken förvaltarna eller mer allmänt ägarna till Lyvers Ocle eller Ecroyd Limited kunde göra anspråk på en sådan kvot, eftersom de förra aldrig hade deltagit i ett system för avstående från saluföring och det senare bolaget redan hade erhållit en ursprungskvot enligt artikel 2 i förordning nr 857/84, och därför föll under den antikumulationsregel som var i kraft vid tiden för det påtalade beslutet.
74 Den första delen av den första frågan skall således besvaras på så sätt att den behöriga nationella myndigheten inte var skyldig att enligt förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, och särskilt artikel 3a.1 sista stycket andra strecksatsen i denna, tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits i punkt a-k i första frågan, en särskild referenskvantitet och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
Andra delen av den första frågan
75 Av det resonemang som har utvecklats i punkt 73 i denna dom följer att den ogiltigförklaring av antikumulationsregeln som gjordes i domen i målet Wehrs bara skulle kunna beröra John Ecroyd, och detta endast indirekt, för det fall hänsyn måste tas till att han inom ramen för fristerna har erhållit jordbruket av Ecroyd Limited genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv.
76 Då arvingen eller motsvarande efterträdare i vilket fall som helst skall behandlas på samma sätt som arvlåtaren, och då Ecroyd Limited inte kunde göra anspråk på att de nationella myndigheterna skulle bevilja bolaget en SLOM-kvot efter domen i målet Wehrs och före antagandet av förordning nr 2055/93 (se punkt 59 i denna dom), måste det dock konstateras att John Ecroyd inte heller hade rätt att erhålla en sådan kvot till följd av nämnda dom.
77 Den nationella domstolens fråga skall därför besvaras på så sätt att den behöriga nationella myndigheten inte var skyldig att till följd av domen i målet Wehrs tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
Den andra frågan
78 Genom denna fråga önskar den nationella domstolen i huvudsak få veta om artikel 3a, särskilt punkt 1 sista stycket andra strecksatsen, i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, är ogiltig med avseende på principen om skydd för berättigade förväntningar, i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-k i den första tolkningsfrågan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet.
79 Som framgår av det resonemang som har utvecklats till stöd för svaret på den första delen av den första frågan är artikel 3a, i dess lydelse enligt förordning nr 1639/91, avsedd att göra det möjligt för producenter, som har "ärvt" ett mjölkproducerande jordbruk efter det att överlåtarens åtagande att avstå från saluföring hade upphört att gälla, att tilldelas en särskild referenskvantitet enligt samma villkor som överlåtaren själv.
80 Även om det antas att John Ecroyd har erhållit jordbruket Lyvers Ocle genom arv eller genom en överlåtelse som motsvarar arv, kunde han således inte med rätta förvänta sig att erhålla en kvot, annat än på samma villkor som överlåtarens.
81 I det aktuella fallet var överlåtaren - antingen det var Ecroyd Limited eller ägarna till Lyvers Ocle - i vilket fall som helst utesluten från tilldelningen av en SLOM-kvot, vilket också har visats i punkt 73 i denna dom.
82 Med hänsyn till ovanstående skall den andra frågan besvaras på så sätt att prövningen av artikel 3a, särskilt punkt 1 sista stycket andra strecksatsen, i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits i punkt a-k i den första tolkningsfrågan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet, inte har utvisat någon omständighet av sådant slag att den har kunnat påverka bestämmelsens giltighet med avseende på principen om skydd för berättigade förväntningar.
Den tredje, den fjärde, den femte och den sjätte frågan
83 Med hänsyn till de svar som har lämnats på föregående frågor, saknas anledning att svara på den tredje, den fjärde, den femte och den sjätte frågan.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
84 De kostnader som har förorsakats den nederländska och den brittiska regeringen samt Europeiska unionens råd och Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(femte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 27 oktober 1993 förts vidare av High Court of Justice, Queen's Bench Division - följande dom:
Angående Ecroyd Limited
85 Den behöriga nationella myndigheten var inte skyldig att enligt rådets förordning (EEG) nr 857/84 av den 31 mars 1984 om allmänna tillämpningsföreskrifter för den avgift som avses i artikel 5 c i förordning (EEG) nr 804/68 inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter, i dess lydelse enligt rådets förordning (EEG) nr 764/89 av den 20 mars 1989, och särskilt artikel 3a.1 i denna, tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits i punkt a-e i första tolkningsfrågan, en provisorisk särskild referenskvantitet, och myndigheten hade inte heller befogenhet att göra detta.
86 Den behöriga nationella myndigheten var inte skyldig att till följd av domen av den 3 december 1992, Wehrs (C-264/90), tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet, och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
87 Artikel 3a.1 i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89, är ogiltig i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet.
88 Innan andra gemenskapsbestämmelser som är avsedda att avhjälpa den konstaterade ogiltigheten har antagits, är den behöriga nationella myndigheten inte skyldig att tilldela producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet, och den har inte heller befogenhet att göra detta.
Angående John Ecroyd
1) Den behöriga nationella myndigheten var inte enligt förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, och särskilt artikel 3a.1 sista stycket andra strecksatsen i denna, skyldig att tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits i punkt a-k i första tolkningsfrågan, en särskild referenskvantitet, och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
2) Den behöriga nationella myndigheten var inte till följd av den ovan nämnda domen i målet Wehrs skyldig att tilldela producenter, vars förutsättningar var sådana som har beskrivits ovan, en särskild referenskvantitet, och den hade inte heller befogenhet att göra detta.
3) Prövningen av artikel 3a, särskilt punkt 1 sista stycket andra strecksatsen, i förordning nr 857/84, i dess lydelse enligt förordning nr 764/89 och nr 1639/91, i den mån som den utesluter producenter, vars förutsättningar är sådana som har beskrivits ovan, från tilldelningen av en särskild referenskvantitet, har inte utvisat någon omständighet av sådant slag att den har kunnat påverka bestämmelsens giltighet med avseende på principen om skydd för berättigade förväntningar.