CELEX: 62008CJ0274
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
Direktiivi 2003/54/EY
15 artiklan 2 kohta
23 artiklan 2 kohta
Sähkön sisämarkkinat
Niiden menetelmien hyväksyminen etukäteen, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien ehtojen ja edellytysten, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa
Kansallinen sääntelyviranomainen

Kanteellaan Euroopan yhteisöjen komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/54/EY (
EUVL L 176, s. 37
, ja oikaisu
EUVL 2004, L 16, s. 74
; jäljempänä direktiivi) mukaisia velvoitteitaan,
—
koska se ei ole toteuttanut direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan mukaisesti toimenpiteitä, joita edellytetään jakelun ja tuotannon etujen toiminnallisen eriyttämisen varmistamiseksi vertikaalisesti integroituneessa yrityksessä, ja
—
koska se ei ole antanut direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti sääntelyviranomaisen tehtäväksi vahvistaa tai hyväksyä ainakin ne menetelmät, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien ehtojen ja edellytysten, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa, ennen niiden voimaantuloa.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
Direktiivin toisen perustelukappaleen mukaan tarvitaan konkreettisia säännöksiä tasapuolisten toimintaedellytysten varmistamiseksi tuotannossa ja määräävää markkina-asemaa ja markkinoiden valtaukseen tähtäävää toimintaa koskevien riskien vähentämiseksi varmistamalla syrjimättömät siirto- ja jakelutariffit siten, että verkkoon pääsy perustuu tariffeihin, jotka on julkaistu ennen niiden voimaantuloa.
Direktiivin kuudennessa perustelukappaleessa todetaan, että ”jotta kilpailu toimisi, verkkoon pääsyn on oltava syrjimätöntä, avointa ja kohtuullisesti hinnoiteltua”.
Direktiivin 13 perustelukappaleen mukaan ”olisi toteutettava lisätoimenpiteitä sen varmistamiseksi, että verkkoon pääsyä koskevat tariffit ovat avoimia ja syrjimättömiä, ja näitä tariffeja pitäisi soveltaa kaikkiin verkon käyttäjiin syrjimättömin perustein”.
Direktiivin 15 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Yhden tai useamman kansallisen sääntelyviranomaisen harjoittamalla tehokkaalla sääntelyllä on tärkeä osa syrjimättömän verkkoon pääsyn takaamisessa. Jäsenvaltiot määrittelevät sääntelyviranomaisten tehtävät, toimivallan ja hallinnolliset valtuudet. On tärkeää, että kaikilla sääntelyviranomaisilla kaikissa jäsenvaltioissa on sama vähimmäistoimivalta. Näillä viranomaisilla olisi oltava valtuudet määrittää tai hyväksyä tariffit tai ainakin siirto- ja jakelutariffien laskentamenetelmät. Nämä tariffit olisi julkaistava ennen niiden voimaantuloa, jotta vältetään epävarmuus ja kalliit ja aikaavievät riidat.”
Direktiivin 18 perustelukappaleen sanamuoto on seuraava:
”Kansallisten sääntelyviranomaisten olisi voitava asettaa tai hyväksyä tariffit tai niiden laskentamenetelmät siirtoverkonhaltijan tai jakeluverkonhaltijan (-haltijoiden) ehdotuksen pohjalta tai tämän verkonhaltijan (tai näiden verkonhaltijoiden) ja verkon käyttäjien yhteisesti sopiman ehdotuksen pohjalta. Näitä tehtäviä suorittaessaan kansallisten sääntelyviranomaisten olisi varmistettava, että siirto- ja jakelutariffit ovat syrjimättömiä ja vastaavat kustannuksia, ja otettava huomioon hajautetun sähköntuotannon ja kysynnänhallintatoimien ansiosta pitkällä aikavälillä vältetyt verkon rajakustannukset.”
Direktiivin 26 ja 31 perustelukappaleen mukaan direktiivin tavoitteisiin kuuluu ”yhtäläinen kilpailun taso kaikissa jäsenvaltioissa” ja ”sellaisten täysin toimintakykyisten sähkön sisämarkkinoiden luomi[nen], joilla vallitsee terve kilpailu”.
Direktiivin 2 artiklan 21 kohdassa annetun määritelmän mukaan kyseisessä direktiivissä tarkoitetaan ”’vertikaalisesti integroituneella yrityksellä’ yritystä tai sellaisten yritysten ryhmää, joiden keskinäiset suhteet on määritelty yrityskeskittymien valvonnasta 21 päivänä joulukuuta 1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4064/89 [
EYVL L 395, s. 1
, oikaisu EYVL L 257, s. 13, sellaisena kuin kyseinen asetus on muutettuna neuvoston antamalla asetuksella (EY) N:o 1310/97,
EYVL L 180, s. 1
] 3 artiklan 3 kohdassa, kun kyseinen yritys tai ryhmä harjoittaa ainakin joko sähkön siirtoa tai jakelua ja ainakin joko sähkön tuotantoa tai toimittamista”.
Direktiivin V luvussa, jonka otsikkona on ”Jakeluverkon käyttö”, olevan jakeluverkonhaltijoiden eriyttämistä koskevan 15 artiklan sanamuoto on seuraava:
”1.   Jos jakeluverkonhaltija kuuluu vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, sen on oltava riippumaton muusta jakeluverkkoon liittymättömästä toiminnasta ainakin oikeudellisen muotonsa, organisaationsa ja päätöksentekonsa osalta. Nämä säännöt eivät velvoita erottamaan jakeluverkon voimavarojen omistajuutta vertikaalisesti integroituneesta yrityksestä.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten lisäksi jakeluverkonhaltijan, joka kuuluu vertikaalisesti integroituneeseen yritykseen, on oltava organisaationsa ja päätöksentekonsa osalta riippumaton muusta jakeluverkkoon liittymättömästä toiminnasta. Tämän saavuttamiseksi on sovellettava seuraavia vähimmäisvaatimuksia:
a)
Jakeluverkonhaltijan hallinnosta vastaavat henkilöt eivät saa osallistua sellaisen integroituneen sähköalan yrityksen yritysrakenteisiin, joka vastaa, joko suoraan tai välillisesti, sähkön tuotantoon, siirtoon tai toimituksiin liittyvästä päivittäisestä toiminnasta.
b)
Asianmukaiset toimenpiteet on toteutettava sen varmistamiseksi, että jakeluverkonhaltijan hallinnosta vastaavien henkilöiden ammatilliset edut otetaan huomioon tavalla, joka takaa sen, että he voivat toimia riippumattomasti.
c)
Jakeluverkonhaltijalla on oltava verkon käyttöön, ylläpitoon tai kehittämiseen tarvittavien voimavarojen osalta tosiasiallinen päätösoikeus, joka on riippumaton integroituneesta sähköalan yrityksestä. Tämä ei saisi estää asianmukaisten koordinointimekanismien käyttöä sen varmistamiseksi, että emoyrityksen taloudelliset ja hallinnolliset valvontaoikeudet suojataan tytäryrityksestä saatavan pääoman tuoton osalta, jota säännellään epäsuorasti 23 artiklan 2 kohdan mukaisesti. Erityisesti tämä antaa emoyritykselle oikeuden hyväksyä jakeluverkonhaltijan vuosittaisen rahoitussuunnitelman tai vastaavan välineen ja asettaa yleiset rajat tytäryrityksen velkaantumisasteelle. Emoyrityksellä ei ole oikeutta antaa ohjeita, jotka koskevat päivittäisiä toimintoja tai jakelulinjojen rakentamiseen tai niiden laadun parantamiseen liittyviä yksittäisiä päätöksiä, jotka eivät ylitä hyväksytyn rahoitussuunnitelman tai vastaavan välineen ehtoja.
d)
Jakeluverkonhaltijan on laadittava sääntöjen noudattamista koskeva ohjelma, jossa esitetään toimenpiteet sen varmistamiseksi, ettei syrjintää esiinny, sekä varmistettava ohjelman noudattamisen asianmukainen seuranta. Ohjelmassa on esitettävä työntekijöiden erityiset velvoitteet tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Ohjelman noudattamisen seurannasta vastaavan henkilön tai elimen on esitettävä toteutetuista toimenpiteistä 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulle sääntelyviranomaiselle vuosittain kertomus, joka on julkaistava.
Jäsenvaltiot voivat päättää, ettei 1 ja 2 kohtaa sovelleta sellaisiin integroituneisiin sähköalan yrityksiin, joilla on alle 100000 verkkoon liitettyä asiakasta tai jotka toimittavat sähköä pieniin erillisiin verkkoihin.”
Direktiivin VII luvussa, jonka otsikkona on ”Verkkoon pääsyn järjestäminen”, olevan, kolmannen osapuolen pääsyä verkkoon koskevan 20 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kolmansien osapuolten päästämiseksi siirto- ja jakeluverkkoihin luodaan järjestelmä, jossa käytetään julkaistuja tariffeja, jota voidaan soveltaa kaikkiin vaatimukset täyttäviin asiakkaisiin ja jota sovelletaan puolueettomasti ja harjoittamatta syrjintää verkon käyttäjien välillä. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että 23 artiklan mukaisesti hyväksytään nämä tariffit tai niiden laskentamenetelmät ennen niiden voimaantuloa ja että tariffit ja, jos ainoastaan menetelmät hyväksytään, menetelmät julkaistaan ennen niiden voimaantuloa.”
Tässä samassa luvussa olevan sääntelyviranomaisia koskevan 23 artiklan 2–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Sääntelyviranomaisten on vahvistettava tai hyväksyttävä ennen niiden voimaantuloa ainakin ne menetelmät, joita käytetään seuraavien seikkojen laskennassa tai niitä koskevien ehtojen ja edellytysten vahvistamisessa:
a)
liittäminen ja pääsy kansallisiin verkkoihin, siirto- ja jakelutariffit mukaan luettuina. Näiden tariffien tai menetelmien on mahdollistettava tarvittavien investointien toteuttaminen verkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus;
b)
tasapainottamispalvelujen tarjonta.
3.   Sen estämättä, mitä 2 kohdassa säädetään, jäsenvaltiot voivat säätää, että sääntelyviranomaisten on toimitettava tariffit tai ainakin 2 kohdassa tarkoitetut menetelmät ja 4 kohdassa tarkoitetut muutokset asianomaiselle jäsenvaltion elimelle virallista päätöstä varten. Asianomaisella elimellä on siinä tapauksessa oltava valtuudet joko hyväksyä tai hylätä sääntelyviranomaisen esittämä päätösehdotus. Toimitetut tariffit tai menetelmät tai niiden muutokset on julkaistava yhdessä päätöksen kanssa virallisen päätöksenteon yhteydessä. Myös päätösehdotuksen virallinen hylkääminen on julkaistava perusteluineen.
4.   Sääntelyviranomaisilla on oikeus vaatia, että siirto- tai jakeluverkonhaltijat tarvittaessa muuttavat 1, 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja ehtoja ja edellytyksiä, tariffeja, sääntöjä ja menetelmiä sen varmistamiseksi, että ne ovat oikeasuhteisia ja niitä sovelletaan syrjimättömällä tavalla.
5.   Jos jokin osapuoli haluaa tehdä valituksen siirto- tai jakeluverkonhaltijasta 1, 2 ja 4 kohdassa tarkoitettujen seikkojen osalta, se voi osoittaa valituksensa sääntelyviranomaiselle, joka tekee riitojen ratkaisijana toimivana viranomaisena asiasta päätöksen kahden kuukauden kuluessa valituksen vastaanottamisesta. Tätä määräaikaa voidaan pidentää kahdella kuukaudella, jotta sääntelyviranomainen voi hankkia lisätietoja. Määräaikaa voidaan pidentää edelleen valituksen tekijän suostumuksella. Päätös on sitova, paitsi jos ja siihen asti kun se kumotaan muutoksenhaussa.
Jos valitus tehdään tariffeista, jotka koskevat uusien suurten voimaloiden liittämistä, sääntelyviranomainen voi pidentää edellä mainittua kahden kuukauden määräaikaa.”
Direktiivin 30 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli saatettava kyseisen direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan viimeistään 1.7.2004 ja ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä. Tämän saman artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat lykätä 15 artiklan 1 kohdan täytäntöönpanoa 1 päivään heinäkuuta 2007, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 15 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen vaatimusten noudattamista.
Kansallinen lainsäädäntö
Osakeyhtiölain (2005:551) (Aktiebolagslag (2005:551), jäljempänä osakeyhtiölaki) 3 luvun 3 §:n mukaan osakeyhtiön tarkoituksena on tuottaa voittoa osakkeenomistajilleen, jollei yhtiöjärjestyksessä määrätä toisin. Yhtiökokouksen tehtävistä säädetään kyseisen lain 7 luvussa. Lain 8 luku sisältää hallitusta ja hallituksen puheenjohtajaa koskevat säännökset, ja siinä säädetään muun muassa hallituksen tärkeimmistä tehtävistä, hallituksen puheenjohtajan tehtävistä ja yleisistä rajoituksista yhtiön edustajan toimivaltaan. Tämän saman lain 17 luvun 3 §:ssä, jonka otsikkona on ”Yhtiön sidotun oman pääoman suoja ja varovaisuussääntö”, on säännöksiä, joilla rajoitetaan tytäryhtiön voiton jakoa emoyhtiölleen.
Sähkölain (1997:857) (Ellag (1997:857), jäljempänä sähkölaki) 4 luvussa säädetään verkkotariffeista, kun taas kyseisen lain 12 luku koskee muun muassa valvontaa. Näissä luvuissa säädetään seuraavaa:
”4. luku – Verkkotariffit
Yleistä verkkotariffeista
1 § Verkkotariffit on muodostettava siten, että verkkokonsessionhaltijan verkkotoiminnasta keräämät tulot ovat kohtuullisessa suhteessa yhtäältä verkkotoiminnan harjoittamisen objektiivisiin edellytyksiin ja toisaalta verkkokonsessionhaltijan tapaan harjoittaa verkkotoimintaa.
Verkkotariffien on oltava tasapuolisia ja syrjimättömiä.
Muodostettaessa sähkönsiirron verkkotariffeja on erityisesti kiinnitettävä huomiota liittymispisteiden määrään, liittymispisteiden maantieteelliseen sijaintiin, siirretyn energian määrään, varattuun tehoon ja ylemmän verkon kustannuksiin sekä sähkönsiirron laatuun.
Muodostettaessa johtoon tai johtoverkkoon liittymisen verkkotariffia on erityisesti kiinnitettävä huomiota liittymispisteen maantieteelliseen sijaintiin ja liittymispisteissä sovittuun tehoon.
Hallitus tai hallituksen valtuutuksesta verkkoviranomaiset voivat antaa tarkempia säännöksiä verkkotariffien muodostamisesta.
– –
12 luku – Valvonta ym.
– –
2 § Valvontaviranomaisella on oikeus pyynnöstä saada tietoja ja tutustua asiakirjoihin, joita tarvitaan valvontaa varten. Pyyntöön voidaan liittää uhkasakko.
Edellä 1 momentin nojalla tehty päätös on välittömästi sovellettavissa.
Hallitus tai hallituksen valtuutuksesta verkkoviranomainen voi antaa säännöksiä niiden tietojen keräämisestä, joita tarvitaan verkkotariffien kohtuullisuuden arvioimiseen.
3 § – Valvontaviranomainen voi antaa määräyksiä, joita tarvitaan valvontaa koskevien säännösten ja ehtojen noudattamisen varmistamiseksi. Määräykseen voidaan liittää uhkasakko.
Kansallisen sähköjärjestelmän sähköturvallisuutta tai käyttöturvallisuutta koskeva määräys on välittömästi sovellettavissa.”
Ruotsin energiaviraston hallinnollisissa ohjeissa (2003:3) (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2003:3)), sellaisina kuin ne ovat muutettuina kyseisen viraston hallinnollisilla ohjeilla (2005:2) (Statens energimyndighets författningssamling (STEMFS) (2005:2); jäljempänä hallinnolliset ohjeet), on yksityiskohtaisia säännöksiä, jotka koskevat tietojen antamista verkkotariffien kohtuullisuuden arvioimiseksi, tariffien teknisiä eritelmiä ja sääntöjä, jotka koskevat tietojen ilmoittamista sääntelyviranomaiselle.
Tiettyjen sähkölaitteistojen erillisestä hallinnosta annetun lain (2004:875) (Lag (2004:875) om särskild förvaltning av vissa elektriska anläggningar) 1 luvun 2 §:n mukaan länsrätt (lääninoikeus) voi verkkoviranomaisen pyynnöstä määrätä sähkölaitteistojen erityisestä hallinnosta, jos verkkotoimintaa harjoittava yritys, joka käyttää sähkölaitteistoa, ei täytä olennaista osaa sovellettavan lainsäädännön mukaisista velvoitteistaan.
Oikeudenkäyntiä edeltävä menettely
Koska komissio katsoi, ettei Ruotsin kuningaskunta ollut pannut direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohtaa eikä 23 artiklan 2 kohdan a ja b alakohtaa täytäntöön asianmukaisesti, komissio aloitti EY 226 artiklassa tarkoitetun jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn.
Annettuaan tälle jäsenvaltiolle tilaisuuden esittää huomautuksensa komissio, joka katsoi, etteivät esitetyt huomautukset olleet tyydyttäviä kaikkien esitettyjen seikkojen osalta, antoi 15.12.2006 perustellun lausunnon, jossa se kehotti Ruotsin kuningaskuntaa toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa lausunnon vastaanottamisesta.
Ruotsin kuningaskunta vastasi tähän perusteltuun lausuntoon 14.1.2007 ja selosti relevantin kansallisen lainsäädännön sisältöä.
Koska komissio katsoi, että Ruotsin kuningaskunta ei vieläkään ollut toteuttanut direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan eikä 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan täysimääräisen täytäntöönpanon edellyttämä toimenpiteitä, se nosti tämän kanteen.
Kanne
Ensimmäinen kanneperuste, joka koskee direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännösten noudattamatta jättämistä
Tällä kanneperusteella komissio arvostelee Ruotsin kuningaskuntaa siitä, että se ei ole toteuttanut direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuja toimenpiteitä, joita edellytetään jakelun ja tuotannon etujen toiminnallisen eriyttämisen varmistamiseksi vertikaalisesti integroituneessa yrityksessä.
Vastineessaan Ruotsin kuningaskunta ei kiistä komission päätelmiä direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan täytäntöönpanosta. Vaikka Ruotsin kuningaskunta katsoo, että Ruotsin yhtiöoikeuden säännökset suuressa määrin merkitsevät sitä, että direktiivin näiden säännösten täytäntöönpanon edellyttämä toiminnallinen eriyttäminen toteutuu, se myöntää, että vielä ei ole toteutettu tiettyjä erityistoimenpiteitä, jotka ovat tarpeen direktiivin näiden säännösten täytäntöönpanemiseksi. Ruotsin kuningaskunta lisää tältä osin, että hallitus on antanut Energimarknadsinspektionin (sähkömarkkinoiden kansallinen valvontaviranomainen) tehtäväksi selvittää, mitä muutoksia voi olla tarpeen tehdä Ruotsin lainsäädäntöön, jotta direktiivin 15 artikla pannaan täysimääräisesti täytäntöön, ja antaa tätä koskeva selvitys viimeistään 1.10.2008.
Nyt esillä olevassa asiassa on selvää, että kaikkia toimenpiteitä, jotka ovat tarpeen direktiivin kyseessä olevien säännösten täytäntöönpanon varmistamiseksi Ruotsin oikeusjärjestyksessä, ei vielä ollut toteutettu silloin, kun perustellussa lausunnossa asetettu määräaika päättyi.
Arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on nimittäin otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli tämän määräajan päättyessä (ks. asia C-103/00, komissio v. Kreikka, tuomio 30.1.2002, Kok., s. I-1147, 23 kohta ja asia C-395/07, komissio v. Saksa, tuomio , 8 kohta).
Näin ollen on katsottava, että komission esittämä ensimmäinen kanneperuste on perusteltu.
Toinen kanneperuste, joka koskee direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan säännösten noudattamatta jättämistä
Tällä kanneperusteellaan komissio esittää, että direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohtaa ei ole pantu asianmukaisesti täytäntöön Ruotsin oikeusjärjestyksessä, koska sääntelyviranomaisen tehtäväksi ei ole annettu vahvistaa tai hyväksyä etukäteen vähintään niitä menetelmiä, joilla tässä samassa säännöksessä tarkoitetut verkkotariffit lasketaan.
Ruotsin kuningaskunta sen sijaan katsoo, että sen säännöstö on direktiivin mukainen, koska sen lainsäädäntö sisältää direktiivissä edellytetyt menetelmät sekä sen, että valvontaviranomainen voi jälkikäteen oikaista saavutettuja tuloksia.
Tämän väitteen johdosta on selvitettävä, täyttääkö tämä lainsäädäntö direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan edellytykset.
Direktiivin tämä säännös sisältää myös aineellisen säännön eli sen, että näiden tariffien tai menetelmien on mahdollistettava tarvittavien investointien toteuttaminen verkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus. Tällaisia investointeja voidaan odottaa talouden toimijoilta vain, jos nämä tariffit tai menetelmät ovat riittävän tarkkoja ja mahdollistavat tyydyttävän ennustettavuuden.
Heti alkuun on todettava Ruotsin kuningaskunnan myöntävän, ettei sisäisessä oikeudessa ole säännöksiä, jotka koskisivat sitä, että kansallisen valvontaviranomainen hyväksyy etukäteen ainakin ne menetelmät, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien edellytysten ja ehtojen, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa.
Tämä jäsenvaltio katsoo kuitenkin, että Ruotsin järjestelmällä voidaan saavuttaa direktiivin tavoite eli sellaisten täysin toimintakykyisten sähkön sisämarkkinoiden luominen, joilla taataan terveen kilpailun edellytykset, sen varmistamiseksi, että verkkoon pääsy olisi direktiivin kuudennessa perustelukappaleessa tarkoitetulla tavalla syrjimätöntä, avointa ja kohtuullisesti hinnoiteltua.
Tätä argumenttia ei voida hyväksyä.
On nimittäin korostettava, että vaikka jäsenvaltion ehdottama jonkin direktiivin säännöksen täytäntöönpano tai tulkinta mahdollistaa joidenkin kyseisen direktiivin päämäärien noudattamisen tai jopa niiden paremman noudattamisen, tämä jäsenvaltio ei voi poiketa kyseisessä direktiivissä nimenomaisesti säädetyistä säännöksistä (ks. analogisesti asia C-243/03, komissio v. Ranska, tuomio 6.10.2005, Kok., s. I-8411, 35 kohta).
Niinpä komissio perustellusti esittää, että direktiivin vaatimusten noudattamiseksi Ruotsin kuningaskunta ei voi tyytyä soveltamaan järjestelmää, jossa sen menetelmän valvonta, jota käytetään muun muassa sähkön siirto- ja jakelutariffien vahvistamiseksi, suoritetaan jälkikäteen, vaikka tämä valvonta olisi yhtä tehokasta kuin ennakkovalvonta, sillä direktiivissä nimenomaisesti velvoitetaan turvautumaan etukäteistä hyväksymistä koskevaan järjestelmään eikä siinä anneta jäsenvaltioille mahdollisuutta soveltaa jotain muuta järjestelmää.
Ruotsin kuningaskunta väittää myös, että direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetettujen vaatimusten noudattamiseksi riittää kansallinen säännöstö, jonka mukaan ainoastaan suuntaviivat, joiden perusteella verkkotariffit myöhemmin määritetään, on hyväksyttävä etukäteen. Nyt esillä olevassa tapauksessa kansallinen säännöstö sisältää menetelmät direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen verkkotariffien vahvistamiseksi. Tämä jäsenvaltio viittaa tätä varten sähkölain 4 lukuun, hallinnollisiin ohjeisiin samoin kuin Ruotsin energiaviraston 21.6.2004 tekemään päätökseen.
Direktiivin 15 perustelukappaleen mukaan kansalliset sääntelyviranomaiset vahvistavat tai hyväksyvät nämä tariffit tai ainakin niiden laskentamenetelmät. Direktiivin 18 perustelukappaleen mukaan kansallisten sääntelyviranomaisten on varmistettava, että näin vahvistetut tai hyväksytyt tariffit ovat syrjimättömiä ja vastaavat kustannuksia, joita sähkön siirrosta tai jakelusta tosiasiallisesti syntyy.
Näiden perustelukappaleiden, joissa määritetään yhteisön lainsäätäjän tavoitteet, valossa ei ole syytä tehdä direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdasta tulkintaa, joka poikkeaisi tämän säännöksen sanamuodosta. Jo tämän säännöksen sanamuodosta nimittäin ilmenee yhtäältä, että kansalliset sääntelyviranomaiset vahvistavat tai hyväksyvät ainakin ne menetelmät, joita käytetään kansallisiin verkkoihin liittämistä ja niihin pääsyä koskevien ehtojen ja edellytysten laskemisessa tai vahvistamisessa, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, ennen niiden voimaantuloa, ja toisaalta, että näiden tariffien tai menetelmien on mahdollistettava tarvittavien investointien toteuttaminen verkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus.
Direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdassa vaaditaan näin ollen edellä mainituilta tariffeilta riittävän suurta ennustettavuutta, jonka avulla voidaan varmistaa tarvittavien investointien toteuttaminen sähkön siirto- ja jakeluverkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus.
Vaikka, toisin kuin komissio väittää, kyseisessä säännöksessä ei vaadita jäsenvaltioita vahvistamaan kaavaa, johon otetaan mukaan joukko parametrejä, jotka mahdollistavat tariffien konkreettisen ja suoran laskemisen, on todettava, että säännöstö, johon Ruotsin kuningaskunta viittaa, sisältää vain yleisiä periaatteita ja perusteita, joita verkkotariffien on noudatettava, eikä se näin ollen sisällä menetelmää, jonka avulla toimijat voisivat etukäteen saada tietää edes suunnilleen, kuinka korkeita sovellettavat tariffit tulevat olemaan.
Direktiivin tavoite voidaan saavuttaa vain vahvistamalla konkreettiset tariffit tai sellaiset tariffien laskemismenetelmät, jotka ovat niin tarkkoja, että talouden toimijat voivat niiden perusteella arvioida sähkön siirto- ja jakeluverkkoihin pääsemistä koskevat kustannuksensa.
Tästä seuraa, että Ruotsin säännöstö ei täytä direktiivistä seuraavaa vaatimusta tariffien ennustettavuudesta, joka on tarpeen, jotta voidaan toteuttaa tarvittavat investoinnit sähkön siirto- ja jakeluverkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus. Joka tapauksessa on niin, että kansallisessa oikeudessa ei ole direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettua ennakkovalvontajärjestelmää. Ruotsin lainsäädäntö ei sisällä järjestelmää, jossa sääntelyviranomaisille esitettäisiin tariffiehdotukset ennen kuin ne tulevat voimaan.
Näin ollen komission esittämä toinen kanneperuste on katsottava perustelluksi.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut direktiivin mukaisia velvoitteitaan,
—
koska se ei ole toteuttanut direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännösten mukaisesti toimenpiteitä, joita edellytetään jakelun ja tuotannon etujen toiminnallisen eriyttämisen varmistamiseksi vertikaalisesti integroituneessa yrityksessä, ja
—
koska se ei ole antanut direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan säännösten mukaisesti sääntelyviranomaisen tehtäväksi vahvistaa tai hyväksyä ainakin ne menetelmät, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien edellytysten ja ehtojen, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa, ennen niiden voimaantuloa.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Ruotsin kuningaskunnan velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut ja koska Ruotsin kuningaskunta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:

1)
Ruotsin kuningaskunta ei ole noudattanut sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26.6.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/54/EY mukaisia velvoitteitaan,
—
koska se ei ole toteuttanut kyseisen direktiivin 15 artiklan 2 kohdan b ja c alakohdan säännösten mukaisesti toimenpiteitä, joita edellytetään jakelun ja tuotannon etujen toiminnallisen eriyttämisen varmistamiseksi vertikaalisesti integroituneessa yrityksessä, ja
—
koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan säännösten mukaisesti sääntelyviranomaisen tehtäväksi vahvistaa tai hyväksyä ainakin ne menetelmät, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien edellytysten ja ehtojen, siirto- ja jakelutariffit mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa, ennen niiden voimaantuloa.

2)
Ruotsin kuningaskunta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.