CELEX: 62006CJ0044
Carinska unija
Skupnostni tranzit
Dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali kraja kršitve
Rok treh mesecev
Dodelitev roka po sprejetju odločbe o izterjavi uvoznih dajatev

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 11a(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 1062/87 z dne 27. marca
1987 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih za njegovo poenostavitev (UL L 107, str. 1), kot je bila spremenjena
z Uredbo Komisije (EGS) št. 1429/90 z dne 29. maja 1990 (UL L 137, str. 21, v nadaljevanju: Uredba št. 1062/87).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo Gerlach & Co. mbH (v nadaljevanju: Gerlach) in Hauptzollamt Frankfurt (Oder)
(carinski urad Frankfurt na Odri, v nadaljevanju: Hauptzollamt) zaradi izterjave uvoznih dajatev.

Skupnostna ureditev
V času nastanka dejstev v postopku v glavni stvari je skupnostni tranzitni postopek na eni strani urejala Uredba Sveta (EGS)
št. 222/77 z dne 13. decembra 1976 o tranzitu Skupnosti (UL 1977, L 38, str. 1), kot je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS)
št. 474/90 z dne 22. februarja 1990 (UL L 51, str. 1, v nadaljevanju: Uredba št. 222/77), in na drugi strani Uredba št. 1062/87.
Člen 36(1) Uredbe št. 222/77 določa:
„Kadar se ugotovi, da je med prevozom ali v zvezi s tranzitno operacijo Skupnosti nastala kršitev v določeni državi članici,
ta država članica v skladu s svojimi zakoni in drugimi predpisi, brez poseganja v kazenski pregon, izterja carino in druge
morebitne dajatve.“
Če kraja kršitve ali nepravilnosti ni mogoče določiti, člen 36(2) in (3) določa vrsto domnev, ki omogočajo preprečitev spora
o pristojnosti.
Natančneje, člen 36(3) Uredbe št. 222/77 določa:
„Kadar pošiljka ni bila predložena namembnemu uradu in kadar ni mogoče določiti kraja kršitve ali nepravilnosti, se šteje,
da je kršitev ali nepravilnost nastala:
–        v državi članici, ki ji pripada urad odhoda,
ali
–        v državi članici, ki ji pripada urad tranzita na vstopu v Skupnost, ki je prejel potrdilo o prehodu,
razen če je bilo dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala,
predloženo v določenem roku v skladu z zahtevami pristojnih organov.
Kadar tako dokazilo ni predloženo in se s tem šteje, da je navedena kršitev ali nepravilnost nastala v državi članici odhoda
ali v vstopni državi članici iz druge alinee prvega odstavka, ta država članica za tako blago obračuna carino in druge dajatve
v skladu z zakoni in drugimi predpisi
[…]“
Člen 11a Uredbe št. 1062/87 določa:
„1.      Če pošiljka ni bila predložena namembnemu uradu in kraja kršitve ali nepravilnosti ni mogoče določiti, urad odhoda o tem čim
prej obvesti glavnega zavezanca, najpozneje pa pred iztekom enajstega meseca po vpisu deklaracije za skupnostni tranzit.
2.      V obvestilu iz odstavka 1 se navede predvsem rok, v katerem je treba uradu odhoda predložiti dokazilo o pravilnosti tranzitne
operacije ali o kraju, v katerem je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, tako da ustreza zahtevam carinskih organov.
Ta rok je tri mesece od dneva obvestila iz odstavka 1. Če navedeno dokazilo ni predloženo v roku, pristojna država članica
pobere pripadajoče carine in druge zadevne dajatve. Če ta država članica ni tista, v kateri je urad odhoda, jo ta o tem takoj
obvesti.“

Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je Hauptzollamt 6. in 13. julija 1990 na zahtevo družbe Gerlach uporabil skupnostni tranzitni
postopek za dve pošiljki živih telet iz Poljske v namembni carinski urad v Barceloni (Španija).
Ko je Hauptzollamt prejel potrdili o prejemu, ki so ju ožigosali carinski organi iz La Jonquere (Španija) in Barcelone, ki
dokazujejo, da sta bili ti pošiljki predloženi namembnemu uradu, je potrdil uporabo skupnostnega tranzitnega postopka.
Vendar so preiskave, ki so jih naknadno izvedle Komisija Evropskih skupnosti in preiskovalne službe carine v Potsdamu in Hannovru,
pokazale, da so bili španski žigi, odtisnjeni na navedenih potrdilih, ponarejeni in da so bile med prevozom goveda storjene
kršitve. Točnega kraja, kjer so bile storjene te kršitve, ni bilo mogoče določiti.
Hauptzollamt je zato 30. januarja in 4. februarja 1992 na družbo Gerlach kot glavnega zavezanca v tranzitnem postopku naslovil
odločbi o odmeri davka, na podlagi katerih so se naknadno izterjale uvozne dajatve za zadevni pošiljki.
Družba Gerlach je vložila pritožbo zoper odločbi o odmeri davka in hkrati predlagala odlog izvršbe.
Hauptzollamt je družbo Gerlach z dopisom z dne 2. aprila 1992 obvestil, da blago, ki je bilo poslano v namembni urad, ni bilo
predloženo in da lahko do 7. julija 1992 predloži dokazila o pravilni izvedbi tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev
ali nepravilnost dejansko nastala. Izvršitev odločbe o odmeri davka je bila odložena do poteka tega roka.
Ker je navedeni rok potekel, ne da bi družba Gerlach predložila zahtevana dokazila, je Hauptzollamt z odločbo z dne 28. julija
1998 pritožbo zavrnil kot neutemeljeno.
Družba Gerlach je zato na Finanzgericht des Landes Brandenburg vložila tožbo za razglasitev ničnosti odločbe o odmeri davka
in odločbe, ki je bila izdana v zvezi s pritožbo.
Družba Gerlach je Hauptzollamtu v tožbi očitala, da ji je trimesečni rok, ki ga določa člen 11a(2) Uredbe št. 1062/87, odobril
šele po tem, ko je odločil, da bo izterjal uvozne dajatve. V zvezi s tem je navedla sodbo Sodišča z dne 21. oktobra 1999 v
zadevi Lensing & Brockhausen (C‑233/98, Recueil, str. I-7349), iz katere izhaja, da država članica odhoda v primeru neizvršitve
tranzitnega postopka lahko izterja dajatve od glavnega zavezanca le, če ga je prej obvestila, da lahko v roku treh mesecev
predloži dokazila o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala.
Hauptzollamt je tej trditvi družbe Gerlach ugovarjal in zatrjeval, da ji je bil sporni trimesečni rok v vsakem primeru dan
v okviru pritožbenega postopka. Morebitna kršitev postopka, povezana z določitvijo roka, naj bi bila zato odpravljena.
V takih okoliščinah je Finanzgericht des Landes Brandenburg prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo
to vprašanje:
„Ali je nacionalna carinska uprava upravičena zaračunati dajatve pred dodelitvijo roka za določitev kraja kršitve ali nepravilnosti
iz člena 11a(2) [Uredbe št. 1062/87] in ta rok pravnomočno prvič določiti v pritožbenem postopku?“
Predložitveno sodišče predlaga pritrdilni odgovor na zastavljeno vprašanje. Meni, da država članica, ki ji pripada urad odhoda,
lahko zaračuna dajatve pred dodelitvijo trimesečnega roka iz člena 11a(2) Uredbe (EGS) 1062/87, če je glavnemu zavezancu ta
rok dan v okviru pritožbenega postopka.
Finanzgericht meni, da bi carinska uprava glavnemu zavezancu praviloma morala najprej dodeliti sporni rok in šele, ko bi ta
rok potekel, izterjati dajatve. Vendar naj ne bi bilo prepovedano zamenjati vrstnega reda teh postopkov. Predložitveno sodišče
namreč meni, da je pomembno, da se glavnemu zavezancu dejansko dodeli trimesečni rok in da ima ta dejansko možnost predložiti
zahtevana dokazila pred zaključkom postopka izterjave. Odločba o odmeri davka, zoper katero je bila vložena pritožba, pa naj
ne bi bila dokončna. Če je nacionalni urad dodelil sporni rok v okviru pritožbenega postopka, bi glavni zavezanec torej lahko
predložil potrebna dokazila in s tem dosegel razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe. Tudi v tem primeru bi bile pravice
glavnega zavezanca spoštovane.
Čeprav je Finanzgericht priznalo, da je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Lensing & Brockhausen in v sodbi z dne 20. januarja
2005 v zadevi Honeywell Aerospace (C-300/03, Recueil, str. I-689) odločilo, da država članica odhoda lahko izterja dajatve
le, če je glavnega zavezanca obvestila, da ima na razpolago zadevni trimesečni rok, pa vendarle meni, da rešitev, navedena
v teh sodbah, v obravnavani zadevi ne velja.
Po eni strani namreč ugotavlja, da glavnim zavezancem v zadevah, v katerih so bile sprejete te sodbe, ni bil odobren noben
rok, medtem ko je bil v obravnavani zadevi rok določen po sprejetju odločbe o odmeri davka, vendar preden je slednja postala
dokončna. Po drugi strani naj Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Honeywell Aerospace ne bi razlagalo člena 11a(2) Uredbe št.
1062/87, ki je predmet obravnavane zadeve, ampak določbo, ki je bila sprejeta pozneje, in sicer člen 379(2) Uredbe Komisije
(EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti
(UL L 253, str. 1).

Vprašanje za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče s svojim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 11a(2) Uredbe št. 1062/87 razlagati tako, da
lahko država članica, ki ji pripada urad odhoda, glavnemu zavezancu odobri trimesečni rok za predložitev dokazila o pravilnosti
tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, po sprejetju odločbe v zvezi z izterjavo
uvoznih dajatev med pritožbenim postopkom, ki se je začel zoper to odločbo.

Trditve strank
Družba Gerlach in Komisija menita, da lahko država članica odhoda določi in izterja uvozne dajatve le, če je trimesečni rok
v postopku v glavni stvari potekel, ne da bi bilo predloženo dokazilo o pravilnosti operacije ali če bi bila dokazila, ki
jih je predložil glavni zavezanec, pomanjkljiva.
To razlago naj bi podprli zgoraj navedeni sodbi Lensing & Brockhausen in Honeywell Aerospace, v katerih naj bi Sodišče vprašanje,
ki ga je v postopku v glavni stvari postavilo Finanzgericht, že obravnavalo. Besedilo teh sodb naj bi bilo jasno in njun izrek
naj bi se lahko v celoti uporabil v postopku v glavni stvari.
Poleg tega družba Gerlach in Komisija menita, da naj bi navedena razlaga izhajala iz samega besedila člena 11a(2) Uredbe št.
1062/78, ki določa, prvič, da je treba v postopku v glavni stvari določiti zadevni trimesečni rok, in drugič, da je treba,
če navedena dokazila niso predložena v tem roku, izterjati carine in drugih dajatve.
Komisija dodaja, da sprejeto razlago potrjuje tudi namen te določbe, in sicer zagotoviti hitro izterjavo dajatev s tem, da
se glavnega zavezanca spodbudi, da dejavno sodeluje pri pojasnitvi okoliščin. Dejstvo, da bi država članica odhoda zadevni
rok v postopku v glavni stvari dodelila po izterjavi dajatev, bi bilo v nasprotju s tem ciljem.
Če bi glavni zavezanec lahko po sprejetju odločbe o izterjavi uvoznih dajatev v določenem roku dokazal, da so nepravilnosti
nastale v drugi državi članici, v kateri bi se torej morala izvesti izterjava, bi morala država članica odhoda že sprejeto
odločbo umakniti in spis posredovati pristojni državi članici. Slabost te razlage naj bi bila upočasnitev postopka, kar naj
bi bilo v nasprotju s polnim učinkom določitve tega roka.
Komisija nazadnje poudarja, da je predlagana rešitev v skladu s splošnimi načeli prava Skupnosti. Jasno naj bi namreč bilo,
da če upravni postopek določa pravico zadevne osebe biti slišana, se lahko pravni akt, s katerim se ta postopek zaključi,
sprejme le po zaslišanju zadevne osebe.

Odgovor Sodišča
Na podlagi člena 36(3) Uredbe št. 222/77 se v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, kadar pošiljka ni bila predložena
namembnemu uradu in kadar ni mogoče določiti kraja kršitve ali nepravilnosti, šteje, da je kršitev ali nepravilnost nastala
v državi članici, ki ji pripada urad odhoda, razen če je bilo dokazilo o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer
je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, predloženo v določenem roku.
Člen 11a(1) Uredbe št. 1062/87 nato podrobneje določa, da če pošiljka ni bila predložena namembnemu uradu in kraja kršitve
ali nepravilnosti ni mogoče določiti, urad odhoda o tem čim prej obvesti glavnega zavezanca, najpozneje pa pred iztekom enajstega
meseca po vpisu deklaracije za skupnostni tranzit.
V skladu s členom 11a(2) mora biti v tem obvestilu naveden zlasti rok, v katerem je treba uradu odhoda predložiti dokazilo
o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, v katerem je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, tako da ustreza zahtevam
carinskih organov. Ta rok je tri mesece od dneva obvestila iz člena 11a(1). Če navedeno dokazilo ni predloženo v roku, pristojna
država članica ukrepa tako, da izterja pripadajoče carine in druge zadevne dajatve.
Sodišče pa je že odločilo, da iz samega besedila člena 11a(2) Uredbe št. 1062/87 in vsebinsko enakih določb, ki so bile sprejete
pozneje, in sicer člena 49(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 1214/92 z dne 21. aprila 1992 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka
in o ukrepih za njegovo poenostavitev (UL L 132, str. 1) in člena 379(2) Uredbe št. 2454/93, izhaja, da mora urad odhoda obvezno
obvestiti glavnega zavezanca o roku, v katerem je mogoče predložiti zahtevana dokazila, in da mora to storiti pred izterjavo
carinskega dolga (glej v tem smislu sodbo z dne 14. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C-460/01, ZOdl., str.
I-2613, točki 62 in 80).
Sodišče je poleg tega poudarilo, da je namen tega roka varstvo interesov glavnega zavezanca s tem, da se mu odobri trimesečni
rok za morebitno predložitev dokazil o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko
nastala (glej sodbo z dne 14. novembra 2002 v zadevi SPKR, C-112/01, Recueil, str. I-10655, točka 38, in zgoraj navedeno sodbo
Honeywell Aerospace, točka 24).
Iz tega izhaja, da lahko država članica, ki ji pripada urad odhoda, izterja uvozne dajatve le, če je pred tem glavnega zavezanca
obvestila, da ima na razpolago trimesečni rok za predložitev zahtevanih dokazil, in če ta niso bila predložena v navedenem
roku (glej v tem smislu zgoraj navedeni sodbi Lensing & Brockhausen, točka 29, in Honeywell Aerospace, točka 23).
V teh okoliščinah navedenega roka ni mogoče prvič odobriti po sprejetju odločbe pristojnih organov o izterjavi uvoznih dajatev
in med pritožbenim postopkom, ki se je začel zoper to odločbo. To še toliko bolj velja v zadevah, kot je v postopku v glavni
stvari, kjer je ta odločba takoj izvršljiva.
Tako zapoznelo obvestilo o tem roku je namreč v nasprotju z določbami člena 11a(2) Uredbe št. 1062/87 in krši pravico glavnega
zavezanca, ki izhaja iz te določbe, da učinkovito predstavi svoje stališče o pravilnosti tranzitne operacije, preden je sprejeta
odločba o izterjavi, katere naslovnik je in ki znatno vpliva na njegove interese.
Spoštovanje te pravice je temeljno načelo pravnega reda Skupnosti, ki mora biti zagotovljeno v vseh postopkih, vključno s
postopkom skupnostnega tranzita, ki se uvede proti osebi in ki bi lahko privedel do akta, ki posega v položaj (glej v tem
smislu sodbe z dne 24. oktobra 1996 v zadevi Komisija proti Lisrestal in drugi, C‑32/95 P, Recueil, str. I-5373, točki 21
in 30, z dne 21. septembra 2000 v zadevi Mediocurso proti Komisiji, C-462/98 P, Recueil, str. I-7183, točka 36, in z dne 9. junija
2005 v zadevi Španija proti Komisiji, C-287/02, ZOdl., str. I-5093, točka 37).
Na zastavljeno vprašanje je treba torej odgovoriti tako, da je treba člen 11a(2) Uredbe št. 1062/87 razlagati tako, da država
članica, ki ji pripada urad odhoda, glavnemu zavezancu ne more odobriti trimesečnega roka za predložitev dokazila o pravilnosti
tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, po sprejetju odločbe o izterjavi uvoznih
dajatev med pritožbenim postopkom, ki se je začel zoper to odločbo.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
Člen 11a(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 1062/87 z dne 27. marca 1987 o določbah za izvedbo tranzitnega postopka in o ukrepih
za njegovo poenostavitev, kot je bila spremenjena z Uredbo Komisije (EGS) št. 1429/90 z dne 29. maja 1990, je treba razlagati
tako, da država članica, ki ji pripada urad odhoda, glavnemu zavezancu ne more odobriti trimesečnega roka za predložitev dokazila
o pravilnosti tranzitne operacije ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, po sprejetju odločbe o izterjavi
uvoznih dajatev med pritožbenim postopkom, ki se je začel zoper to odločbo.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.