CELEX: 62008CJ0077
Vývozní náhrady
Rozlišená náhrada
Okamžik podání žádosti
Vývozní prohlášení
Neexistence důkazu splnění formalit propuštění pro domácí spotřebu v zemi určení
Sankce

Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (
Úř. věst. L 351, s. 1
), ve znění nařízení Komise (ES) č. 2945/94 ze dne (
Úř. věst. L 310, s. 57
).
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi Dachsberger & Söhne GmbH, společností rakouského práva, a Zollamt Salzburg, Erstattungen (celní úřad Salzburg, náhrady) ve věci vývozu vepřového masa mimo Evropské společenství.
Právní rámec
Právní úprava Společenství
Úvodem je třeba uvést, že jelikož se spor v původním řízení týká vývozních náhrad z titulu vývozu vepřového masa vyváženého mimo Evropské společenství, který bylo předmětem prohlášení v průběhu měsíce ledna roku 1999, musí být žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zkoumána s přihlédnutím k nařízení č. 3665/87 ve znění nařízení Komise (ES) č. 495/97 ze dne 18. března 1997 (Úř. věst. L, s. 12, dále jen „nařízení č. 3665/87“; citace z uvedených nařízení použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem).
Článek 3 nařízení č. 3665/87 stanoví:
„1.   Dnem vývozu se rozumí den, ve kterém celní orgány přijmou vývozní prohlášení, ve kterém se uvádí, že bude požádáno o náhradu.
2.   Den přijetí vývozního prohlášení je rozhodující pro:
a)
sazbu náhrady, která se použije, nedošlo-li ke stanovení náhrady předem;
b)
jakékoli úpravy, kterými má případně projít sazba náhrady, došlo-li ke stanovení náhrady předem;
3.   Jakýkoli jiný úkon, který má stejný právní účinek jako přijetí vývozního prohlášení, je považován za toto přijetí.
4.   Den vývozu je rozhodující pro množství, povahu a vlastnosti vyváženého produktu.
5.   Doklad použitý při vývozu pro získání nároku na náhradu musí obsahovat všechny údaje nezbytné k výpočtu náhrady a zejména:
a)
popis produktů podle nomenklatury používané pro náhrady;
b)
čistou hmotnost produktů nebo případně množství vyjádřené v měrných jednotkách, které mají být vzaty v úvahu při výpočtu náhrady;
[…]
6.   V okamžiku tohoto přijetí nebo tohoto úkonu jsou produkty umístěny pod celní dohled, dokud neopustí celní území Společenství.“
Článek 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 upravuje vrácení neoprávněně vyplacené částky vývozních náhrad a sankce. První až třetí a sedmý pododstavec uvedeného odstavce 1 zní takto:
„1.   Pokud je zjištěno, že za účelem poskytnutí vývozní náhrady vývozce požádal o náhradu vyšší, než je použitelná náhrada, je splatnou náhradou pro daný vývoz náhrada pro skutečný vývoz, snížená o částku odpovídající:
a)
polovině rozdílu mezi požadovanou náhradou a náhradou použitelnou na skutečný vývoz;
b)
dvojnásobku rozdílu mezi požadovanou náhradou a použitelnou náhradou, pokud vývozce úmyslně dodal nepravdivé údaje.
Za požadovanou náhradu se považuje částka vypočtená na základě údajů poskytnutých v souladu s článkem 3 nebo čl. 25 odst. 2. Pokud se sazba náhrady mění podle místa určení, vypočte se rozlišená část náhrady na základě údajů o množství, hmotnosti a místu určení poskytnutých v souladu s článkem 47.
Sankce stanovená v odst. 1 písm. a) se neuplatní:
a)
v případě vyšší moci;
b)
ve výjimečných případech, kdy vývozce zjistí, že výše požadované náhrady je příliš vysoká, a kdy z vlastního podnětu o této skutečnosti okamžitě písemně uvědomí příslušné orgány, ledaže by příslušné orgány oznámily vývozci svůj úmysl prověřit jeho žádost nebo ledaže by se vývozce o tomto úmyslu dozvěděl jinak nebo ledaže by příslušný orgán již zjistil nesrovnalosti u požadované náhrady;
c)
v případě zřejmé chyby týkající se požadované náhrady, uznané příslušnými orgány;
d)
v případech, kdy je požadovaná náhrada v souladu s nařízením (ES) č. 1222/94, a zejména s čl. 3 odst. 2 uvedeného nařízení, a kdy je vypočtena na základě průměrných množství použitých na dané období;
e)
v případech úpravy hmotnosti, pokud je rozdíl v hmotnosti způsoben rozdílnou metodou vážení.
[…]
Pokud je požadovaná náhrada vyšší než náhrada použitelná pouze z důvodu použití čl. 2a odst. 2, čl. 20 odst. 3, čl. 33 odst. 2 nebo článku 48, sankce se neuloží.“
Článek 16, který se nachází v oddílu 2 kapitoly II nařízení č. 3665/87, nadepsaném „Rozlišená náhrada“, v odstavci 1 stanoví, že pokud se sazba náhrady rozlišuje podle místa určení, náhrady se vyplatí v závislosti na dodatečných podmínkách stanovených v článcích 17 a 18 tohoto nařízení, které se nacházejí ve stejném oddílu.
Podle čl. 17 odst. 1 nařízení č. 3665/87 musí být produkty v zásadě dovezeny v nezměněném stavu do třetí země nebo do jedné ze třetích zemí, pro které je náhrada stanovena, do 12 měsíců ode dne přijetí vývozního prohlášení. Podle čl. 17 odst. 3 uvedeného nařízení se produkt považuje za dovezený, pokud jsou splněny celní formality propuštění pro domácí spotřebu ve třetí zemi.
Článek 18 odst. 1 uvedeného nařízení uvádí výčet dokumentů, které jsou připuštěny jako důkaz splnění celních formalit pro propuštění zboží pro domácí spotřebu ve třetí zemí.
Článek 20 odst. 1 nařízení č. 3665/87 stanoví odchylku od článku 16 uvedeného nařízení, podle které se část náhrady vyplatí na žádost vývozce, jakmile se prokáže, že produkt opustil celní území Společenství.
V souladu s čl. 20 odst. 2 uvedeného nařízení se tato část náhrady vypočte pomocí nejnižší sazby pro náhradu, přičemž nestanovení sazby předem se považuje za nejnižší sazbu.
Článek 20 odst. 3 téhož nařízení stanoví:
„V případě, že nebylo dodrženo místo určení uvedené v kolonce 7 vydané licence obsahující stanovení náhrady předem:
a)
pokud se sazba náhrady, která odpovídá skutečnému místu určení, rovná nebo je vyšší než sazba náhrady pro místo určení uvedené v kolonce 7, platí sazba pro místo určení uvedené v kolonce 7;
b)
pokud je sazba náhrady, která odpovídá skutečnému místu určení, nižší než sazba pro místo určení uvedené v kolonce 7, náhrada, která má být vyplacena, je:
—
náhradou vyplývající z použití sazby odpovídající skutečnému místu určení,
—
snížena, s výjimkou případu vyšší moci, o 20 % rozdílu mezi náhradou pro místo určení uvedené v kolonce 7 a náhradou pro skutečné místo určení.
Pro účely prvního pododstavce mají být vzaty v úvahu sazby náhrady platné v den podání žádosti o licenci.
Pokud se první a druhý pododstavec tohoto odstavce a článek 11 použije na stejný vývoz, sníží se částka vyplývající z prvního pododstavce o sankci uvedenou v článku 11.“
Hlava IV nařízení č. 3665/87, nadepsaná „Postup pro výplatu náhrad“, obsahuje článek 47, který zní takto:
„1.   Náhradu vyplatí na zvláštní žádost vývozce pouze ten členský stát, na jehož území bylo přijato vývozní prohlášení.
Žádost o náhradu musí být podána:
a)
buď písemně, přičemž členské státy mohou stanovit zvláštní tiskopis;
b)
nebo použitím počítačových systémů podle pravidel vydaných příslušnými orgány a po dohodě s Komisí.
[…]
2.   S výjimkou případu vyšší moci musí být podklady pro výplatu náhrady nebo uvolnění jistoty podány do 12 měsíců ode dne, ve kterém bylo přijato vývozní prohlášení.
[…]“
Vnitrostátní právní úprava
Ode dne 1. dubna 1998 rakouská právní úprava stanoví, že informace týkající se žádosti o platbu upravené v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 mohou být uvedeny přímo ve vývozním prohlášení.
Skutkový základ sporu v původním řízení a předběžné otázky
Žalobkyně v původním řízení deklarovala dne 18. ledna 1999 vývoz masa druhu vepře domácího ve formě celých kusů či půlek zvířat ze Společenství pod číslem položky sazebníku 020321109000, jako zemi určení uvedla Rusko a zároveň ve vývozním prohlášení požádala o vyplacení vývozních náhrad.
Vývozní licence obsahující stanovení zálohy náhrady předložená při proclení uvedeného masa uvádí jako datum platnosti náhrady stanovené předem 14. leden 1999. V souladu s nařízením Komise č. 2634/98 ze dne o stanovení vývozních náhrad v odvětví vepřového masa (
Úř. věst. L 333, s. 24
), byly na toto datum použitelné, pokud jde o dotčenou položku sazebníku v původním řízení, sazby vývozních náhrad podle místa určení ve výši 20 ecu za čistou hmotnost 100 kg pro Bulharskou republiku, Českou republiku, Estonskou republiku, Lotyšskou republiku, Litevskou republiku, Maďarskou republiku, Polskou republiku, Rumunskou republiku, Slovinskou republiku, jakož i Slovenskou republiku, 70 ecu za čistou hmotnost 100 kg pro Ruskou federaci a 40 ecu za čistou hmotnost 100 kg pro ostatní státy určení.
Dne 18. února 1999 byly Zollamt Salzburg, Erstattungen, rakouskému platebnímu orgánu, předloženy ruský doklad o proclení a kopie nákladního listu. Platební orgán rozhodnutím ze dne přiznal požadovanou vývozní náhradu.
Nicméně poté, co Zollamt Salzburg, Erstattungen, konstatoval, že doklad o proclení předložený za účelem prokázání splnění celních formalit pro propuštění pro domácí spotřebu v Rusku nebyl pravý, vyzval rozhodnutím ze dne 14. února 2002 k vrácení rozlišené části poskytnuté vývozní náhrady a krom toho žalobkyni v původním řízení uložil sankci na základě čl. 11 odst. 1 prvního pododstavce písm. a) nařízení č. 3665/87. V rozsahu, v němž bylo prokázáno, že dotyčný produkt opustil celní území Společenství, totiž byla poskytnuta právem pouze náhrada v základní výši.
Vzhledem k tomu, že její odvolání proti tomuto rozhodnutí v rámci autoremedury bylo zamítnuto, podala žalobkyně v původním řízení dne 27. února 2006 žalobu, o níž má Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz rozhodnout.
Žalobkyně v původním řízení před předkládajícím soudem zpochybnila proporcionalitu sankce, která jí byla uložena. V tomto ohledu uvedený soud uvádí, že Soudní dvůr ve svém rozsudku ze dne 11. července 2002, Käserei Champignon Hofmeister (
C-210/00, Recueil, s. I-6453
), potvrdil slučitelnost systému sankcí stanoveného v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci písm. a) nařízení č. 3665/87 se zásadou proporcionality. Předkládající soud je nicméně toho názoru, že přetrvávají určité pochybnosti ohledně otázky legality uložené sankce, a pokládá otázku týkající se data, o které je třeba se opřít v případě rozlišené náhrady, pro stanovení požadované náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87.
Za těchto podmínek se Unabhängiger Finanzsenat, Außenstelle Graz rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je třeba čl. 11 odst. 1 druhý pododstavec druhou větu nařízení Komise [č. 3665/87], podle kterého se ‚rozlišená část náhrady [vypočte] na základě údajů o množství, hmotnosti a místu určení poskytnutých v souladu s článkem 47‘, vykládat v tom smyslu, že se výrazem ‚údaje o množství, hmotnosti a místu určení poskytnuté v souladu s článkem 47‘ rozumí informace obsažené ve zvláštní žádosti podle čl. 47 odst. 1, takže žádost o rozlišenou část náhrady je podána teprve v okamžiku předložení žádosti stanovené v čl. 47 odst. 1?
2)
Je, v případě kladné odpovědi na první otázku, třeba vykládat výše uvedené ustanovení v tom smyslu, že se v případě, kdy žádost o vyplacení náhrady musí být podána v souladu s čl. 47 odst. 1 nařízení [č. 3665/87] již ve fázi ‚dokladu použitého při vývozu pro získání nároku na náhradu‘ (v projednávané věci jde o vývozní prohlášení), výpočet požadované náhrady, pokud jde o rozlišenou část náhrady, provede na základě údajů obsažených ve vývozním prohlášení, takže i žádost o rozlišenou část náhrady je podána prostřednictvím vývozního prohlášení?
3)
Je, v případě záporné odpovědi na první otázku, třeba vykládat citované ustanovení v tom smyslu, že se výpočet požadované částky náhrady, pokud jde o rozlišenou část náhrady, musí provést na základě podkladů předložených v souladu s článkem 47 nařízení Komise [č. 3665/87] a že žádost o rozlišenou část náhrady je podána teprve v okamžiku, kdy budou předloženy ‚podklady pro výplatu náhrady‘ ve smyslu čl. 47 odst. 2 [č. 3665/87]?
4)
Musí být, v případě kladné odpovědi na třetí otázku, výše uvedené ustanovení vykládáno v tom smyslu, že pro žádost o rozlišenou část náhrady postačuje předložení podkladů uvedených v čl. 47 odst. 2 nařízení [č. 3665/87], i když tyto podklady mají nedostatky, což má rovněž za právní následek, že se sankce stanovená v článku 11 nařízení [č. 3665/87] použije též na rozlišenou část náhrady?“
K předběžným otázkám
K první a třetí předběžné otázce
Podstatou první a třetí otázky předkládajícího soudu, které je třeba zkoumat společně, je, zda formulace v čl. 11 odst. 1 druhém pododstavci druhé větě nařízení č. 3665/87, podle které se „rozlišená část náhrady [vypočte] na základě údajů o množství, hmotnosti a místu určení poskytnutých v souladu s článkem 47“, musí být vykládána v tom smyslu, že v případě rozlišené náhrady je žádost o rozlišenou část náhrady podána v okamžiku předložení žádosti stanovené v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87, nebo v okamžiku, kdy budou předloženy podklady pro výplatu náhrady stanovené v čl. 47 odst. 2 uvedeného nařízení.
Úvodem je třeba připomenout způsoby výplaty vývozní náhrady, které vyplývají z nařízení č. 3665/87.
Zaprvé, vývozce musí předložit dokument uvedený v čl. 3 odst. 5 nařízení č. 3665/87, kterým prokazuje svoji vůli uskutečnit vývoz zemědělských produktů, u kterých žádá o poskytnutí vývozní náhrady
V tomto ohledu Soudní dvůr konstatoval, že informace uvedené v článku 3 nařízení č. 3665/87 neslouží pouze k matematickému výpočtu přesné výše náhrady, ale mají především prokázat existenci či neexistenci nároku na tuto náhradu a zahájit postup ověřování žádosti o náhradu, který může vést k uplatnění sankce podle čl. 11 odst. 1 uvedeného nařízení (viz v tomto smyslu rozsudky ze dne 14. dubna 2005, Käserei Champignon Hofmeister,
C-385/03, Sb. rozh. s. I-2997
, body 22, 29 a 36; ze dne , Fleisch-Winter,
C-309/04, Sb. rozh. s. I-10349
, bod 41, jakož i obdobně rozsudek ze dne , Elfering Export,
C-27/05, Sb. rozh s. I-3681
, body 25 a 27).
Zadruhé, vývozce musí, v souladu s čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87, podat žádost o vyplacení, kterou celní orgány výslovně informuje o skutečnosti, že požaduje vyplacení náhrady.
V tomto ohledu již Soudní dvůr rozhodl, že tato žádost o vyplacení je dokumentem technické a procesní povahy, který musí vývozce předložit pro vyplacení náhrady. Tato žádost nepředstavuje, ačkoliv je předchozí podmínkou pro vyplacení náhrady, právní základ nároku na takové vyplacení (viz v tomto smyslu výše uvedené rozsudky ze dne 14. dubna 2005, Käserei Champignon Hofmeister, body 26 a 27, jakož i Fleisch-Winter, bod 40).
Ve světle těchto úvah Soudní dvůr rozhodl, že v rámci nerozlišené náhrady se výše požadované náhrady ve smyslu čl. 11 odst. 1 prvního a druhého pododstavce nařízení č. 3665/87 vypočte pouze na základě dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení, tedy na základě vývozního prohlášení nebo jiného dokumentu použitého při vývozu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Käserei Champignon Hofmeister, uvedený výše, body 22 a 23). Nesprávné informace uvedené v takovém dokumentu, jež mohou vést k náhradě vyšší, než je použitelná náhrada, způsobují uplatnění sankce stanovené v čl. 11 odst. 1 prvním a druhém pododstavci nařízení č. 3665/87 (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne , Käserei Champignon Hofmeister, uvedený výše, bod 36 a výrok).
Pokud jde o rozlišenou náhradu, čl. 20 odst. 1 a 2 nařízení č. 3665/87 stanoví vyplacení základní náhrady vypočtené podle nejnižší sazby náhrady použitelné ke dni vývozu poté, co vývozce předloží důkaz, že produkt opustil celní území Společenství. Vyplacení rozlišené části náhrady je podřízeno dodatečným podmínkám definovaným v článcích 17 a 18 uvedeného nařízení. Vývozce totiž musí ve lhůtě dvanácti měsíců po přijetí prohlášení prokázat, že produkt byl dovezen do třetí země nebo do jedné ze třetích zemí pro které je náhrada stanovena tím, že předloží důkazy splnění celních formalit pro propuštění pro domácí spotřebu v takové zemi.
Je tudíž třeba zkoumat, zda v případě rozlišené náhrady odkaz uvedený v čl. 11 odst. 1 druhém pododstavci druhé větě nařízení č. 3665/87 na informace poskytnuté na základě článku 47 uvedeného nařízení značí, že o rozlišenou část náhrady je požádáno nikoliv v okamžiku předložení dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 nařízení č. 3665/87, ale v okamžiku předložení žádosti o vyplacení nebo přeložením podkladů pro vyplacení náhrady, které jsou stanoveny v článku 47 nařízení č. 3665/87.
Je třeba uvést, že funkční rozdíl mezi články 3 a 47 nařízení č. 3665/87, jak byl připomenut v bodech 23 až 27 tohoto rozsudku, nezávisí na rozlišené, či nerozlišené povaze náhrady.
Z článku 3 odst. 5 nařízení č. 3665/87 totiž vyplývá, že tam uvedený dokument musí bez ohledu na svůj název obsahovat všechny údaje nezbytné k výpočtu náhrady, včetně „zejména“ údajů souvisejících zaprvé s označením dotyčných produktů podle sazebníku použitého pro náhrady, zadruhé s čistou hmotností nebo množstvím takových produktů, a zatřetí – je-li to nezbytné pro výpočet náhrady – se složením uvedených výrobků. Soudní dvůr již uvedl, že údaje uvedené ve zmíněném odstavci 5 představují demonstrativní výčet (výše uvedené rozsudky Fleisch-Winter, bod 29, a Elfering Export, bod 25). Výraz „zejména“ znamená, že zákonodárce Společenství výslovně uvádí pouze některé z těchto údajů. Obsah výrazu „všechny údaje“ tak musí obsahovat veškeré informace, které se vztahují k podmínkám poskytnutí vývozní náhrady [viz, pokud jde o čl. 5 odst. 4 písm. a) nařízení Komise (ES) č. 800/1999 ze dne 15. dubna 1999, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty (
Úř. věst. L 102, s. 11
; Zvl. vyd. 03/25, s. 129), které nahradilo nařízení č. 3665/87, rozsudek Elfering Export, uvedený výše, bod 26].
Článek 3 odst. 5 nařízení č. 3665/87 se tak týká všech údajů, které slouží k prokázání existence nároku na náhradu, včetně rozlišené části náhrady. V případě rozlišené náhrady tyto údaje zahrnují uvedení třetí země nebo třetích zemí, pro které je náhrada stanovena.
Článek 47 uvedeného nařízení stanoví pouze administrativní náležitosti, které musí vývozce splnit, aby dosáhl výplaty náhrady.
Odkaz uvedený v čl. 11 odst. 1 druhém pododstavci nařízení č. 3665/87 na informace poskytnuté na základě článku 47 uvedeného nařízení nemá za cíl ani účinek změnit omezenou a čistě procesní funkci, která na základě uvedeného nařízení přísluší žádosti o vyplacení stanovené v čl. 47 odst. 1 uvedeného nařízení, a podkladům pro vyplacení náhrady, stanoveným v čl. 47 odst. 2 téhož nařízení.
V případě rozlišené náhrady uvedený odkaz pouze umožňuje vzít v úvahu případné změny v množství, hmotnosti nebo místě určení produktů, ke kterým došlo v průběhu vývozu po přijetí vývozního prohlášení. Tyto odchylky totiž musí být vzaty v úvahu pro určení, zda je třeba vývozci uložit sankci, a případně pro vypočtení takové sankce.
Článek 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 stanoví uložení sankce hospodářskému subjektu, který ať již úmyslně, či nikoliv žádá o vyšší vývozní náhradu, nežli je náhrada použitelná na skutečně uskutečněný vývoz.
Pokud se sazba náhrady liší podle místa určení, příslušné orgány musí ověřit, že dotyčné produkty byly vyvezeny do třetí země nebo třetích zemí, pro které je stanovena náhrada. V tomto ohledu se mohou opírat o podklady pro výplatu náhrady a konkrétně o důkazy splnění celních formalit pro propuštění pro domácí spotřebu. Tyto podklady tak příslušným orgánům umožní stanovit částku náhrady použitelnou na skutečně uskutečněný vývoz.
I když vývozní prohlášení a žádost o vyplacení mohou být z praktických důvodů spojeny, jako je tomu ve věci v původním řízení, je třeba zkoumat, zda je o rozlišenou náhradu, včetně rozlišené části, „požádáno“ ve smyslu čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 v okamžiku předložení dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 tohoto nařízení.
Takový výklad čl. 11 odst. 1 druhého pododstavce nařízení č. 3665/87 je mimoto v souladu se systémem ověřování žádostí o náhrady a sankcí zavedeným tímto nařízením.
Opačný výklad by měl za účinek, že by předložením žádosti o vyplacení nebo podkladů pro vyplacení náhrady bylo možné platně podat žádost o náhradu pro produkty, které již byly vyvezeny a případně již zkontrolovány.
Taková možnost by zbavila veškerého užitečného účinku nejen článek 3 nařízení č. 3665/87, ale rovněž proces ověřování žádostí o náhradu. Fyzická kontrola produktů, pro něž bylo požádáno o náhradu, totiž představuje důležitý nástroj boje proti nesrovnalostem a podvodům v oblasti vývozních náhrad. Proto je k ujištění se o tom, že účel ověření je plně zaručen, nutné, aby se kontroly konaly poté, co vývozce podá závaznou žádost o náhradu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 14. dubna 2005, Käserei Champignon Hofmeister, uvedený výše, body 27 a 28).
Krom toho, pokud by bylo možné požádat o náhradu, včetně rozlišené části, ve lhůtě dvanácti měsíců po přijetí vývozního prohlášení, vývozce by mohl, a to i po vývozu, upravit svou žádost o náhradu podle potřeby nebo podle výsledku případné kontroly, a uniknout tak veškerým sankcím. Odrazující účinek sankcí stanovených v čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 by tak byl ve značném rozsahu zmařen.
Je pravda, že v souladu s čl. 11 odst. 1 sedmým pododstavcem nařízení č. 3665/87 se sankce, které tento odstavec stanoví, nepoužijí, pokud je požadovaná náhrada vyšší nežli náhrada použitelná podle čl. 20 odst. 3 uvedeného nařízení. Posledně uvedené ustanovení ve svém prvním pododstavci písm. b) stanoví, že pokud nebylo dodrženo místo určení uvedené ve vývozní licenci obsahující stanovení náhrady předem a sazba náhrady odpovídající skutečnému místu určení je nižší nežli sazba náhrady pro místo určení uvedené v licenci, platí sazba pro skutečné místo určení, snížená, s výjimkou případu vyšší moci, o 20 % rozdílu mezi náhradou vyplývající z místa určení uvedeného v předmětné licenci a náhradou použitelnou pro skutečné místo určení.
Nicméně, jak uvedla Komise, nařízení č. 3665/87 nemá zvláštní ustanovení, pokud jde o takovou situaci, jakou je dotčená situace v původním řízení, kdy vývozce prokázal, že produkty byly vyvezeny mimo celní území Společenství, ale neprokázal, že byly propuštěny pro domácí spotřebu ve třetí zemi nebo ve třetích zemích, pro které je stanovena náhrada. V takové situaci, při neexistenci důkazů týkajících se „skutečného místa určení“ dotčených produktů, se čl. 20 odst. 3 nepoužije. Jelikož v takovém případě musí být vývozce považován za vývozce, který požádal o náhradu vyšší, nežli je použitelná náhrada, uloží se sankce stanovená v čl. 11 odst. 1 prvním pododstavci nařízení č. 3665/87, s výhradou splnění některé z podmínek osvobození uvedených taxativně ve třetím a šestém pododstavci téhož odstavce 1.
S ohledem na výše uvedené je důvodné odpovědět na první a třetí otázku tak, že čl. 11 odst. 1 nařízení č. 3665/87 musí být vykládán v tom smyslu, že v případě rozlišené náhrady je o rozlišenou část požádáno nikoliv v okamžiku podání žádosti uvedené v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nebo podkladů pro vyplacení náhrady uvedených v čl. 47 odst. 2 tohoto nařízení, ale již v okamžiku předložení dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení. Skutečnost, že v předmětném dokumentu jsou uvedeny informace, které mohou vést k vyšší náhradě, nežli je použitelná náhrada, a které se ukážou jako nesprávné, s sebou nese – s výhradou případů uvedených v třetím a sedmém pododstavci čl. 11 odst. 1 téhož nařízení – uložení sankce stanovené v prvním a druhém pododstavci tohoto čl. 11 odst. 1.
Vzhledem k odpovědím poskytnutým na první a třetí otázku není namístě odpovídat na druhou a čtvrtou otázku, které byly položeny předkládajícím soudem.
K nákladům řízení
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:

Článek 11 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3665/87 ze dne 27. listopadu 1987, kterým se stanoví společná prováděcí pravidla k režimu vývozních náhrad pro zemědělské produkty, ve znění nařízení Komise (ES) č. 495/97 ze dne , musí být vykládán v tom smyslu, že v případě rozlišené náhrady je o rozlišenou část požádáno nikoliv v okamžiku podání žádosti uvedené v čl. 47 odst. 1 nařízení č. 3665/87 nebo podkladů pro vyplacení náhrady uvedených v čl. 47 odst. 2 tohoto nařízení, ale již v okamžiku předložení dokumentu uvedeného v čl. 3 odst. 5 uvedeného nařízení. Skutečnost, že v předmětném dokumentu jsou uvedeny informace, které mohou vést k vyšší náhradě, nežli je použitelná náhrada, a které se ukážou jako nesprávné, s sebou nese – s výhradou případů uvedených v třetím a sedmém pododstavci čl. 11 odst. 1 téhož nařízení – uložení sankce stanovené v prvním a druhém pododstavci tohoto čl. 11 odst. 1.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.