CELEX: 61958CJ0032
Société Nouvelle des Usines de Pontlieue
Aciéries du Temple (S.N.U.P.A.T.) mod Den Høje Myndighed for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab

Annullations- og passivitetssøgsmål, samt ulovlighedsindsigelser mod visse skrivelser til sagsøgeren fra udligningskassen for importeret skrot og fælleskontoret for skrotforbrugere, mod den stiltiende afvisningsbeslutning, som hævdes at følge af administrationens passivitet, for så vidt angår de af sagsøgeren fremsatte dispensationsbegæringer, og mod Den Høje Myndigheds skrivelser af 18. december 1957 og 17. april 1958 (JO af 1. 2. 1958, s. 45 ff, og af 13. 5. 1958, s. 30 ff; findes ikke på dansk).
Domskonklusion:
1.
I sag 32/58:
1)
Da søgsmålet mod den stiltiende afvisningsbeslutning, som følger sagsøgerens passivitet i mere end 2 måneder over for den ved sagsøgerens skrivelser af 31. marts 1958 til fælleskontoret for skrotforbrugere og til udligningskassen for importeret skrot fremsatte dispensationsbegæring, findes at savne fornødent grundlag, forkastes det.
2)
Søgsmålet mod skrivelse af 12. maj 1958 fra udligningskassen for importeret skrot forkastes, da det findes at savne fornødent grundlag.
2.
I sag 33/58:
Sagen afvises fra realitetsbehandling.
Generaladvokatens forslag til afgørelse:
1.
Vedrørende sag 32/58:

Alle andre påstande end de, der er nedlagt imod Den Høje Myndigheds beslutning af 17. april 1958, afvises fra realitetsbehandling:

disse sidste påstande forkastes, da de savner fornødent grundlag.
2.
Vedrørende sag 33/58:
Sagen forkastes, da den savner fornødent grundlag.
Sammendrag
1.
Domstolsprocedure — annullationssøgsmål — klagefrist — usikkerhed om meddelelsesdatoen
(EKSF-traktaten, artikel 33, stk. 3; procesreglementet for EKSF-Domstolen, artikel 15, stk. 1 og 2)
2.
Annullationssøgsmål — begrebet beslutning — finansiel ordning — opfordring til en virksomhed om at betale et vist udligningsbeløb fra et organ, hvortil Den Høje Myndighed har delegeret denne kompetence
(EKSF-traktaten, artiklerne 33 og 53; Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/54, artikel 12, nr. 2 og 3)
3.
Annullationssøgsmål — begrebet beslutning — bestemmende synspunkter for den retlige vurdering af en foranstaltning fra Den Høje Myndighed — rækkevidden af udtalelser fra ansatte ved Den Høje Myndighed — sondring mellem beslutning og interne tjenesteforskrifter
(EKSF-traktaten, artikel 33)
4.
Annullationssøgsmål — indsigelse om ulovlighed — efterprøvelse af principperne i en intern tjenesteforskrift (
).
(EKSF-traktaten, artikel 33)
5.
Passivitetssøgsmål — begyndelse af den frist, som løber fra indbringelsen — dato for den stiltiende beslutning om afslag
(EKSF-traktaten, artikel 35)
6.
Finansielle ordninger — udligningsafgift på tilkøbt skrot — definition af begreberne »egne ressourcer« og »tilkøbt skrot« — skrotforsyning inden for en virksomhedssammenslutning (koncentration) — lovligheden af at disse skrotleveringer pålignes i form af afgift — lovligheden af at egne ressourcer fritages
(EKSF-traktaten, artikel 2, stk. 2, 3, b, 4, b, 53, 59, 60, stk. 1, 67, 80 såvel som bilag II, b, stk. 2; Den Høje Myndigheds beslutning nr. II/57, artikel 2 og 4, Den Høje Myndigheds skrivelse af 18. december 1957 til fælleskontoret for skrotforbrugere, JO af 1. 2. 1958, s. 45 ff)
7.
Forskelsbehandling — definition — foranstaltninger og indgreb, der kan fordreje konkurrencen
(EKSF-traktaten, artikel 2, stk. 1, 3 b, 4 b, 60 og 67)
8.
Produktivitet — definition — Den Høje Myndigheds indgreb — karteller og koncentrationer — konkurrence
(EKSF-traktaten, artikel 67)
1.
Hvis Den Høje Myndighed undlader at meddele en beslutning ved anbefalet brev, for hvis modtagelse der skal kvitteres, og hvis den oven i købet ikke kan oplyse med delelsesskrivelsens afsendelsesdato, og
hvis datoen for meddelelsen derfor ikke kan fastslås med sikkerhed under et senere annullationssøgsmål, kommer den deraf følgende tvivl sagsøgeren til gode, og hans sag betragtes som indbragt rettidigt, hvis det ikke i lyset af de faktiske omstændigheder forekommer fuldstændigt udelukket, at skrivelsen er fremkommet så sent, at klagefristen er overholdt (
).
2.
Hvis et hjælpeorgan, som Den Høje Myndighed har overdraget iværksættelsen af en finansiel ordning, den har indført, bruger denne kompetence til at opfordre en virksomhed til at udbetale et bestemt beløb i form af en afgift, bør denne beslutning betragtes som en beslutning fra Den Høje Myndighed, hvis det følger af retsstillingen og af den praksis, som er fulgt af Den Høje Myndighed, at den slags beslutninger skaber en forpligtelse til at betale det angivne beløb, og såfremt det er det sidste ord fra administrationen, i det omfang Den Høje Myndighed ikke med henblik herpå har fastsat nogen nøje reguleret fremgangsmåde for at fremsætte indsigelser men derimod normalt begrænser sig til i givet fald uden fornyet undersøgelse at ændre bestemmelserne til beslutninger, som kan tvangsfuldbyrdes.
3.
a)
Den retlige vurdering af en foranstaltning fra Den Høje Myndighed er først og fremmest afhængig af denne foranstaltnings formål og indhold.
b)
Når den Høje Myndighed tilstiller et hjælpeorgan, som den har overdraget gennemførelsen af bestemte opgaver, en skrivelse, hvori den opstiller generelle principper og navnlig opfordrer dette organ til at fortsætte med en bestemt, indtil da fulgt praksis, kan denne skrivelse udgøre en rent intern tjenesteforskrift, selv hvis den er blevet offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende og opfordringen vedrører foranstaltninger, som dette organ skal træffe over for virksomheder i Fællesskabet. Dette gælder i hvert tilfælde, når det fremgår af skrivelsen, at Den Høje Myndighed ikke havde til hensigt at vedtage en beslutnirig, men derimod blot ville bekræfte-principper, som den med rette eller urette antog logisk fulgte af dens tidligere beslutninger.
Denne opfattelse ændres ikke af, at en ansat ved Den Høje Myndighed over for tredjemand har betegnet skrivelsen som »beslutning«.
4.
Når Den Høje Myndighed anvender de principper, den har opstillet i en intern tjenesteforskrift, og som har til formål at fortolke en generel beslutning, kan denne fortolknings retsmæssighed efterprøves under et annullationssøgsmål indgivet imod en individuel beslutning.
5.
Den 2 måneders frist, ved hvis udløb det ifølge EKSF-traktatens artikel 35, stk. 3 må anerkendes, at der foreligger en stiltiende beslutning om afslag fra Den Høje Myndighed, begynder at løbe dagen efter den dag, hvor den skrivelse, som anmoder Den Høje Myndighed om at tage spørgsmålet op til behandling, er kommet frem til denne. Hvis skrivelsen er kommet frem den 1. april, begynder fristen følgelig at løbe den 2. april. Hvis Den Høje Myndighed i dette tilfælde ikke træffer en beslutning senest den 1. juni, må den anses for at have afvist anmodningen på denne dag.
6.
a)
Hvis Den Høje Myndighed indfører en finansiel ordning for at sikre en ordnet forsyning af skrot på det fælles marked, og hvis den herved bestemmer, at virksomhederne skal pålægges en afgift på tilkøbt skrot, mens egne ressourcer fritages herfor, bør de skrotleveringer, som en virksomhed modtager fra en virksomhed, som drives under et andet firmanavn, ikke betragtes som egne ressourcer, endog selv om de to virksomheder administrativt, organisatorisk eller økonomisk er snævert forbundet (»ferrailles de groupe«, koncernskrot).
b)
Fritagelsen for afgift på koncernskrot ville indebære en forskelsbehandling, da den ville føre til, at den stålproduktion, som fuldstændigt eller delvist er baseret på skrot, kom til at afhænge af de industrielle kartellers ofte skiftende retlige eller finansielle opbygning eller organisation.
c)
Derimod er fritagelsen for egne ressourcer lovlig, navnlig fordi den favoriserer en produktionsforøgelse, som udelukkende er resultatet af forskellige virksomheders særlige anstrengelser, og som derfor er i overensstemmelse med konkurrenceprincippet, og desuden fordi det fremgår af en så meget desto mindre slutning (a majore ad minus) udledt af: bilag II, b, andet stykke til EKSF-traktaten, at »affaldsskrot, der anvendes direkte af virksomhederne«, skal begunstiges yderligere, når det drejer sig om indirekte indgreb fra Den Høje Myndighed.
7.
Foranstaltninger eller indgreb, herunder Den Høje Myndigheds, må i princippet betragtes som diskriminierende og følgelig forbudt efter traktaten, såfremt de er egnede til i betragtelig grad at øge forskellene i produktionsomkostningerne, undtagen hvis det drejer sig om ændringer i produktiviteten, og når de som følge heraf fremkalder følelige forstyrrelser i de berørte virksomheders konkurrencemæssige ligevægt, med andre ord når de tjener eller fører til kunstigt at fordreje konkurrencen betydeligt.
8.
Traktatens almindelige opbygning og dens grundlæggende principper lader formode, at udtrykket »produktivitet« i traktatens artikel 67 kun vedrører resultatet af en enkelt virksomheds anstrengelser. Det skal navnlig forstås som en modsætning til en forbedring af en virksomheds konkurrencemæssige situation, som skyldes enten indgreb fra det offentlige eller skabelsen af et kartel eller en koncentration; selv når disse fremgangsmåder er tilladte eller kan opnå tilladelse, må de nemlig alle betragtes som kunstige indvirkninger på konkurrencen.
(
) – Jf. sammendrag til dom 20/58 af 6. juli 1959, under b).
(
) – Jf. dog sammendrag i dom 42/58 af 6. juli 1959, nr. 1.