CELEX: 62007CJ0166
Acțiune în anulare
Regulamentul (CE) nr. 1968/2006
Contribuții financiare ale Comunității la Fondul internațional pentru Irlanda
Alegerea temeiului juridic

Prin acțiunea formulată, Parlamentul European solicită Curții anularea Regulamentului (CE) nr. 1968/2006 al Consiliului din 21 decembrie 2006 privind contribuțiile financiare ale Comunității la Fondul internațional pentru Irlanda (2007-2010) (
JO L 409, p. 81
, Ediţie specială, 01/vol. 7, p. 173, denumit în continuare „regulamentul atacat”), pentru motivul că nu a fost adoptat pe baza unui temei juridic adecvat.
Cadrul juridic
Contextul juridic internațional
Acordul anglo-irlandez din 1985
Negocierile politice dintre guvernele irlandez și al Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord la mijlocul anilor ’80, care aveau ca obiect consolidarea păcii și reconcilierea celor două comunități din Irlanda de Nord, au condus la semnarea, la 15 noiembrie 1985, a unui acord între aceste două guverne (
Recueil des traités des Nations unies
, vol. 1413, nr. I-23668, denumit în continuare „Acordul anglo-irlandez”), al cărui articol 2 prevede instituirea unei conferințe interguvernamentale în vederea abordării unor chestiuni politice, a unor chestiuni de securitate, a unor chestiuni juridice, inclusiv administrarea justiției, precum și promovarea cooperării transfrontaliere.
În temeiul articolului 4 litera (a) punctul (ii) din Acordul anglo-irlandez, aceste guverne se angajează să coopereze, în cadrul conferinței interguvernamentale, pentru favorizarea păcii, a stabilității și a prosperității pe întreg teritoriul insulei Irlanda prin promovarea reconcilierii, a respectării drepturilor omului, a cooperării împotriva terorismului, precum și a dezvoltării unei cooperări economice, sociale și culturale.
Printre altele, acest acord prevede ca domeniu de acțiune cooperarea transfrontalieră cu privire la chestiuni de securitate, economice, sociale și culturale, domeniu în cadrul căruia cele două guverne vor coopera, potrivit articolului 10 litera (a) din acordul menționat, pentru promovarea dezvoltării economice și sociale a regiunilor care, în cele două părți ale Irlandei, au suferit cele mai aspre consecințe ale instabilității acestor ultimi ani. În acest scop, guvernele în cauză vor examina posibilitatea de a obține un sprijin internațional.
Acordul privind Fondul internațional pentru Irlanda
În temeiul articolului 10 litera (a) din Acordul anglo-irlandez, guvernele irlandez și al Regatului Unit au adoptat Acordul din 18 septembrie 1986 privind Fondul internațional pentru Irlanda (
Recueil des traités des Nations unies
, vol. 1515, nr. I-26244, denumit în continuare „Acordul FII”). Prin acest acord, au creat Fondul internațional pentru Irlanda (denumit în continuare „fondul”), ale cărui obiective sunt, în temeiul articolului 2, promovarea progresului economic și social și încurajarea contactelor, a dialogului și a reconcilierii între naționaliști și unioniști în întreaga Irlandă.
Articolul 4 din același acord enumeră categoriile de proiecte sau de acțiuni cărora fondul le acordă prioritate, și anume încurajarea investițiilor destinate sectorului privat, în special prin intermediul unor aranjamente care presupun capital de risc, al unor proiecte de cooperare transfrontalieră în materie economică, de educație și de cercetare, al unor proiecte de ameliorare a infrastructurilor, în special în domeniile social, al sănătății, al educației și al mediului, precum și al unor acțiuni de formare profesională în străinătate.
Potrivit articolului 5 din Acordul FII, fondul este o organizație internațională cu personalitate juridică, ai cărei membri sunt cele două guverne contractante. În temeiul articolului 6 din acordul menționat, acest fond este condus de un Consiliu de administrație, ai cărui membri și președinte sunt desemnați de cele două guverne. Aceștia își îndeplinesc misiunile în conformitate cu modalitățile și cu condițiile prevăzute de guvernele menționate. Statele donatoare pot, dacă doresc, să aibă calitatea de observatori în cadrul acestui consiliu.
Donatorii sunt Statele Unite ale Americii, Canada, Noua Zeelandă și Australia, precum și Comunitatea Europeană.
Dreptul comunitar
Regulamentul atacat
Regulamentul atacat stabilește cadrul juridic pentru plata, către fond, a contribuțiilor financiare ale Comunității pentru perioada 2007-2010. Acesta a fost adoptat în temeiul articolului 308 CE.
Potrivit considerentului (2) al acestui regulament, Comunitatea este conștientă că obiectivele fondului corespund celor pe care le urmărește ea însăși, contribuie financiar la fond din 1989. În temeiul considerentului (3) al regulamentului menționat, rapoartele de evaluare stabilite în conformitate cu articolul 5 din Regulamentul (CEE) nr. 177/2005 al Consiliului din 24 ianuarie 2005 privind contribuțiile financiare ale Comunității la [Fond] (2005-2006) (
JO L 30, p. 1
) au confirmat necesitatea de a continua sprijinirea activităților fondului, consolidând în același timp sinergia obiectivelor și coordonarea cu intervențiile fondurilor structurale, în special cu programul special în favoarea păcii și a reconcilierii în Irlanda de Nord și în comitatele limitrofe ale Irlandei (denumit în continuare „programul PEACE”).
Principalul obiectiv al regulamentului atacat este, astfel cum reiese din considerentul (6) al acestuia, acela de a încuraja pacea și reconcilierea printr-o gamă de activități mai largă decât cea cuprinsă de fondurile structurale și care se extinde dincolo de sfera de aplicare a politicii comunitare de coeziune economică și socială. Având în vedere strategia privind faza finală a activităților fondului, pe perioada 2006-2010, obiectivul ultim al fondului, precum și al regulamentului atacat este, în temeiul considerentului (15) al regulamentului menționat, de a încuraja reconcilierea între comunități. Considerentele (16) și (17) ale regulamentului menționat prevăd, în plus, că sprijinul Comunității va contribui la consolidarea solidarității între statele membre și între cetățenii acestora și că adoptarea acestuia este considerată necesară pentru realizarea obiectivelor Comunității în cadrul funcționării pieței comune.
Articolul 1 din regulamentul atacat stabilește, pentru perioada în cauză, valoarea de referință financiară pentru punerea în aplicare a fondului.
Potrivit articolului 2 din regulamentul atacat:
„Fondul utilizează contribuțiile în conformitate cu [Acordul FII].
În alocarea acestor contribuții, fondul acordă prioritate proiectelor de natură transfrontalieră sau intercomunitară, cu scopul de a completa activitățile finanțate de fondurile structurale, în special cele ale programului PEACE, în Irlanda de Nord și în comitatele limitrofe ale Irlandei.
Contribuțiile sunt utilizate astfel încât să aducă îmbunătățiri economice și sociale durabile în zonele în cauză. Acestea nu se substituie altor cheltuieli publice sau private.”
Articolul 3 din regulamentul menționat prevede:
„Comisia reprezintă Comunitatea în calitate de observator în cadrul ședințelor Consiliului de administrație al fondului […].
Fondul este reprezentat în calitate de observator în cadrul ședințelor comitetului de urmărire a programului PEACE, precum și, după caz, în cadrul comitetelor de urmărire a altor fonduri structurale.”
Eligibilitatea cheltuielilor din partea fondului și plata contribuțiilor financiare comunitare la fond sunt supuse mai multor condiții prevăzute la articolele 6-11 din regulamentul atacat. Astfel, articolul 6 prevede că prezentarea și aprobarea de către Comisie a strategiei de închidere a activităților fondului este o condiție prealabilă pentru menținerea plăților în favoarea fondului. În plus, potrivit articolului 7 din regulamentul menționat, contribuțiile la fond sunt gestionate de Comisie și plătite în tranșe, un prim avans fiind plătit după primirea de către Comisie a unui angajament, semnat de președintele Consiliului de administrație al fondului, care garantează că fondul va respecta condițiile aplicabile acordării contribuției în conformitate cu regulamentul atacat.
Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 și programul PEACE
Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (
JO L 210, p. 25
, Ediție specială, 14/vol. 2, p. 64) stabilește normele generale care reglementează fondurile structurale și Fondul de coeziune.
Programul PEACE este o inițiativă comunitară stabilită în cadrul fondurilor structurale. În temeiul punctului 22 din anexa II la Regulamentul nr. 1083/2006, acest program este aplicat ca program transfrontalier în sensul articolului 3 alineatul (2) litera (c) din regulamentul menționat în temeiul obiectivului de cooperare teritorială europeană. Acesta conține în special măsuri de promovare a coeziunii dintre comunități în scopul promovării stabilității sociale și economice în regiunile în cauză. Regiunea eligibilă corespunde Irlandei de Nord în integralitate și comitatelor limitrofe din Irlanda.
Concluziile părților
Parlamentul European solicită Curții:
—
anularea regulamentului atacat;
—
obligarea Consiliului Uniunii Europene la plata cheltuielilor de judecată.
Consiliul solicită Curții:
—
respingerea acțiunii ca nefondată;
—
obligarea Parlamentului European la plata cheltuielilor de judecată;
—
în subsidiar, menținerea, în temeiul articolului 231 al doilea paragraf CE, a efectelor regulamentului atacat până la adoptarea unui nou regulament și indicarea faptului că anularea nu afectează validitatea plăților efectuate și pe cea a obligațiilor asumate în temeiul regulamentului atacat.
Prin Ordonanța președintelui Curții din 20 septembrie 2007, s-a admis intervenția Irlandei, a Regatului Unit și a Comisiei în prezenta cauză în susținerea concluziilor Consiliului.
Cu privire la acțiune
Argumentele părților
Parlamentul European invocă un unic motiv în susținerea acțiunii formulate, întemeiat pe încălcarea Tratatului CE ca urmare a alegerii greșite a articolului 308 CE ca temei juridic.
Potrivit acestuia, în temeiul articolului 159 al treilea paragraf CE, legiuitorul comunitar dispune de prerogativele necesare pentru adoptarea regulamentului atacat. Această dispoziție ar atribui în mod efectiv instituțiilor competența de a adopta acțiunile specifice care se dovedesc necesare în afara fondurilor structurale pentru realizarea obiectivelor de consolidare a coeziunii economice și sociale a Comunității prevăzute la articolul 158 CE.
Termenii „consolidarea coeziunii economice și sociale” conținuți în această din urmă dispoziție ar cuprinde toate acțiunile care au ca obiect favorizarea dezvoltării armonioase a întregii Comunității, consolidarea coeziunii sociale și teritoriale, precum și solidaritatea între statele membre și populațiile Comunității.
Elementele care rezultă din regulamentul atacat, din Regulamentul nr. 1083/2006, precum și din Raportul din 12 octombrie 2006 cu privire la [fond] în conformitate cu articolul 5 din Regulamentul nr. 177/2005 [COM (2006) 563 final] ar permite să se concluzioneze că scopurile fondului ar corespunde celor pe care le urmărește Comunitatea însăși, în cadrul fondurilor structurale, prin propriile sale intervenții în regiunile în cauză din cele două părți ale Irlandei și că acestea ar conduce la consolidarea coeziunii sociale și a solidarității între populațiile din Irlanda de Nord și din regiunile frontaliere ale Irlandei.
Astfel, strategiile urmărite în prezent atât prin programul PEACE, cât și de fond ar pune accentul pe reconcilierea și pe îmbunătățirea relațiilor între comunități. Acțiunile care trebuie finanțate pentru realizarea acestor două priorități strategice ar fi perfect omogene în cele două cazuri.
Or, acțiunile care au ca obiect susținerea reconcilierii intracomunitare în Irlanda ar constitui în mod inevitabil o parte integrantă a politicii de coeziune tocmai pentru că, fără reconciliere și fără înțelegere reciprocă între comunități, nu poate să existe coeziune economică și socială în regiunile în cauză.
Ar rezulta că, în plus, considerentul (6) al regulamentului atacat nu reprezintă decât o simplă declarație de intenție a Consiliului, care urmărește motivarea recurgerii la articolul 308 CE. Articolul 159 al treilea paragraf CE ar prevedea prerogative privind acțiunile specifice, fără a specifica sectoarele în care astfel de acțiuni ar putea fi instituite sau formele sub care acestea ar putea să se prezinte, permițând Curții să acorde contribuții financiare fondului.
De asemenea, Parlamentul European observă că, pentru a stabili dacă articolul 308 CE putea sau nu putea să servească drept temei juridic pentru regulamentul atacat, trebuie să se ia în considerare scopurile pe care acest regulament înțelegea să le urmărească prin acordarea de contribuții financiare către fond, și nu să se cerceteze care sunt scopurile fondului însuși. Astfel, este lipsit de interes faptul că fondul reprezintă o organizație interguvernamentală cu personalitate juridică, la care contribuie de asemenea și state terțe.
Consiliul, susținut de interveniente, arată că titlul XVII din Tratatul CE, care cuprinde articolele 158 CE-162 CE, nu prevede prerogativele de acțiune impuse de activitatea fondului și, așadar, nu poate servi drept temei juridic adecvat pentru a justifica acordarea contribuțiilor financiare aferente.
Această instituție invocă faptul că structura și economia generală a articolelor 158 CE și 159 CE sunt de natură să impună ca noțiunea „acțiuni specifice”, în sensul celui de al treilea paragraf al articolului 159 CE menționat, să fie înțeleasă ca făcând parte din obiectivele prevăzute la articolul 158 CE. În consecință, adoptarea unei acțiuni specifice în afara fondurilor structurale ar constitui un mijloc care poate fi utilizat precum participarea Comunității prin intermediul acestor fonduri, pentru a consolida coeziunea economică și socială a Comunității, în scopul promovării unei dezvoltări armonioase și globale a acesteia.
În schimb, regulamentul atacat ar avea drept obiectiv să contribuie financiar la un organism internațional a cărui principală sarcină o reprezintă reconcilierea intracomunitară irlandeză, recunoscând totodată și având ca obiect elementele istorice, politice, culturale și religioase ale conflictului pe teritoriul insulei Irlanda. Aceste obiective nu ar putea cu siguranță să fie incluse în domeniul de aplicare al articolului 158 CE, care are ca obiect, în special, să reducă diferența între nivelul de dezvoltare al diferitelor regiuni. Ireconcilierea dintre naționaliștii și unioniștii din teritoriile avute în vedere de fond ar fi mai degrabă considerată un obstacol în calea posibilității de a desfășura efectiv în aceste teritorii o politică de coeziune economică și socială.
Consiliul observă, în plus, că temeiul juridic al programului PEACE nu îi acordă competențele pentru a îngloba toate acțiunile cuprinse în prezent de fond, chiar dacă aceste două instrumente sunt complementare și trebuie să coopereze și să se coordoneze. Aceste două instrumente ar avea în vedere în paralel aspectele instabilității politice, pe de o parte, și ale dezvoltării economice și sociale, pe de altă parte, având totodată o abordare diferită, întrucât fondul urmărește reconcilierea pentru facilitarea coeziunii, iar programul PEACE urmărește coeziunea pentru facilitarea reconcilierii. Astfel, componenta principală a fondului s-ar situa în afara titlului XVII din Tratatul CE.
Consiliul și Irlanda apreciază că acest titlu privește mijloace de acțiune proprii Comunității, gestionate potrivit modalităților stabilite în cadrul de reglementare comunitar, inclusiv regulamentul financiar al acesteia. În plus, în opinia Consiliului, nici titlul XVII din Tratatul CE, nici cadrul de reglementare comunitar nu s-ar putea aplica unui organism internațional la care, de altfel, Comunitatea nu este membru. Chiar dacă s-ar presupune că, la un moment dat, fondul acordă prioritate coeziunii economice mai curând decât reconcilierii, ar fi totuși imposibilă întemeierea contribuțiilor Comunității pe titlul XVII din tratatul menționat.
Consiliul adaugă că nu a considerat pertinent să fondeze regulamentul atacat pe un al doilea temei juridic care se presupune că ar cuprinde obiectivul de coeziune economică și socială, dat fiind că obiectivul reconcilierii intracomunitare irlandeze ar constitui scopul preponderent al fondului și că acesta ar fi o entitate externă Comunității. Obiectivul de coeziune economică și socială nu ar fi decât o consecință a continuării reconcilierii, obținută prin acțiunea unui organism internațional extern Comunității.
Comisia apreciază că obiectul regulamentului atacat, și anume realizarea, pentru anii 2007-2010, a unei contribuții financiare a Comunității către fond, care trebuie să fie utilizată în conformitate cu Acordul FII, ar impune o trimitere la Acordul anglo-irlandez care ar avea, potrivit preambulului și articolului 2 litera (a) și articolului 4 litera (a) punctul (ii) din tratatul menționat, drept unic obiect pacea și reconcilierea în interesul celor două state contractante și, în special, în interesul populației din Irlanda de Nord. Punctul de plecare ar fi instabilitatea politică, și nu dificultățile economice și sociale. Obiectivele stabilite la articolul 2 din Acordul FII ar servi să contribuie la cooperarea transfrontalieră prevăzută la articolul 10 litera (a) din Acordul anglo-irlandez, această cooperare constituind ea însăși un mijloc de a realiza scopul acestui tratat, și anume pacea și reconcilierea în interesul celor două state contractante. În consecință, dezvoltarea economică și socială, astfel cum a fost prevăzută de Acordul anglo-irlandez, nu ar fi constituit niciodată un scop în sine.
Comisia observă în plus că, deși cu siguranță există o suprapunere între activitățile fondului și cele ale fondurilor structurale, cel dintâi dispune de o gamă de activități care se extinde dincolo de sfera de aplicare a politicii comunitare de coeziune economică și socială. Articolul 4 din Acordul FII, care determină categoriile de proiecte sau de acțiuni care trebuie finanțate în mod prioritar de fond în conformitate cu obiectivele acestui acord, nu ar fi exhaustiv în ceea ce privește enunțarea categoriilor de intervenții și ar putea îngloba acțiuni care se încadrează în politica comunitară de coeziune fără a fi deloc limitată la acestea.
Comisia arată, în sfârșit, că articolele din titlul XVII din Tratatul CE constituie temeiuri juridice pentru adoptarea de instrumente comunitare în scopul punerii în aplicare a politicii comunitare de coeziune. Or, fondul nefiind un astfel de instrument, iar activitățile sale depășind această politică, regulamentul atacat nu ar fi putut fi adoptat în temeiul dispozițiilor titlului XVII din tratatul menționat.
Irlanda apreciază că trebuie luat în considerare caracterul specific și unic al fondului, al cărui obiectiv este favorizarea păcii și reconcilierea între comunități. În schimb, interesul fondului pentru dezvoltarea economică și socială are un caracter instrumental. Această dezvoltare nu ar fi un scop în sine, ci un factor de reconciliere și de progres politic. Cele patru domenii fundamentale ale strategiei fondului pentru perioada 2006-2010 ar ilustra funcția primordială a acestuia în calitate de mecanism care urmărește să ajungă la o reconciliere între naționaliști și unioniști.
Potrivit guvernului Regatului Unit, articolele 158 CE și 159 CE sunt concepute pentru a remedia dezechilibrele economice și sociale dintre regiunile Comunității, și nu pentru a favoriza pacea și reconcilierea între diferitele comunități situate într-o regiune. Noua strategie a fondului ar pune în mod clar accentul pe reconciliere. Chiar dacă fondul și programul PEACE ar fi în anumite privințe complementare, acestea sunt totuși diferite, programul PEACE fiind conceput în mod special de Comunitate pentru a favoriza coeziunea economică și socială în cadrul Comunității, în timp ce fondul ar răspunde unor preocupări de natură diferită definite în afara cadrului comunitar.
Aprecierea Curții
Potrivit unei jurisprudențe constante, recurgerea la articolul 308 CE ca temei juridic nu este justificată decât dacă nicio altă dispoziție din Tratatul CE nu conferă instituțiilor comunitare competența necesară pentru a adopta actul în cauză (Hotărârea din 12 noiembrie 1996, Regatul Unit/Consiliul, C-84/94, Rec., p. I-5755, punctul 48, Hotărârea din , Parlamentul European/Consiliul, C-22/96, Rec., p. I-3231, punctul 22, precum și Hotărârea din , Parlamentul European/Consiliul, C-436/03, Rec., p. I-3733, punctul 36 și jurisprudența citată).
Acest temei juridic urmărește să suplinească lipsa prerogativelor de acțiune conferite expres sau implicit instituțiilor comunitare prin dispozițiile specifice ale tratatului, în măsura în care aceste prerogative sunt totuși necesare Comunității pentru a putea să își exercite funcțiile în vederea atingerii unuia dintre obiectivele stabilite prin acest tratat (Avizul 2/94 din 28 martie 1996, Rec., p. I-1759, punctul 29, precum și Hotărârea din , Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia,
C-402/05 P și C-415/05 P, Rep., p. I-6351
, punctul 211).
În cadrul sistemului de competențe ale Comunității, alegerea temeiului juridic al unui act trebuie să se bazeze pe elemente obiective care pot fi supuse controlului jurisdicțional, printre care figurează în special scopul și conținutul actului respectiv (Hotărârea din 29 aprilie 2004, Comisia/Consiliul, C-338/01, Rec., p. I-4829, punctul 54 și jurisprudența citată, precum și Avizul 2/00 din , Rec., p. I-9713, punctul 22 și jurisprudența citată).
În consecință, trebuie analizat, în temeiul criteriilor menționate mai sus, dacă, astfel cum invocă Parlamentul European, articolul 159 al treilea paragraf CE constituie un temei juridic adecvat pentru adoptarea regulamentului atacat și dacă, prin urmare, acesta ar fi trebuit să fie adoptat pe baza acestui temei juridic.
Cu privire la titlul XVII din Tratatul CE
În această privință, trebuie să se examineze sistemul instituit de titlul XVII din Tratatul CE, compus din articolele 158 CE-162 CE și care atribuie Comunității competența de a desfășura o politică comunitară de coeziune economică și socială în scopul promovării unei dezvoltări armonioase a întregii Comunității.
În temeiul articolului 159 primul paragraf CE, obiectivele acestei politici comunitare, precizate la articolul 158 CE, trebuie luate în considerare atât de către statele membre, cât și de Comunitate, cu ocazia formulării și a punerii în aplicare a politicilor comunitare. De asemenea, Comunitatea susține realizarea acestor obiective, în special prin acțiunea pe care o întreprinde prin intermediul fondurilor structurale. În același context, aceasta poate, în anumite condiții, să acționeze în temeiul articolului 159 al treilea paragraf CE prin acțiuni specifice, în afara fondurilor.
Desigur, este adevărat că această din urmă dispoziție nu prevede forma pe care o pot lua astfel de acțiuni specifice. Cu toate acestea, astfel cum au invocat, în esență, Irlanda, Consiliul și Comisia, Comunitatea pune în aplicare, prin ansamblul acțiunilor sale, o politică comunitară autonomă, astfel încât titlul XVII din Tratatul CE oferă temeiuri juridice adecvate care permit adoptarea de mijloace de acțiune care sunt proprii Comunității, gestionate potrivit cadrului de reglementare comunitar și al căror conținut nu depășește domeniul de aplicare al politicii comunitare de coeziune economică și socială.
Cu privire la scopul și conținutul regulamentului atacat
Având în vedere cele ce precedă, este important să se examineze scopul și conținutul regulamentului atacat pentru a determina dacă, la adoptarea regulamentului, acestea ar fi trebuit să determine legiuitorul să recurgă la articolul 159 al treilea paragraf CE ca temei juridic.
În ceea ce privește scopul regulamentului atacat, din considerentele (6), (15) și (16) rezultă că acesta urmărește în principal încurajarea păcii și a reconcilierii între cele două comunități din Irlanda de Nord și că sprijinul Comunității va contribui la consolidarea solidarității între statele membre și între cetățenii acestora.
În acest context, trebuie de asemenea să se ia în considerare articolul 2 din regulamentul atacat, care privește nu numai condițiile, ci și scopurile utilizării de către fond a contribuțiilor financiare comunitare.
Această din urmă dispoziție prevede, pe de o parte, că fondul acordă prioritate proiectelor de natură transfrontalieră sau intercomunitară, cu scopul de a completa activitățile finanțate de programul PEACE, și că toate contribuțiile sunt utilizate astfel încât să aducă îmbunătățiri economice și sociale durabile în zonele în cauză.
Această prevedere trimite, pe de altă parte, la Acordul FII. Astfel, principalele obiective ale Acordului FII, descrise la articolul 2 din același acord, trebuie să fie considerate ca făcând parte din regulamentul atacat. În temeiul articolului 2 din acordul menționat, obiectivele sale constau în promovarea progresului economic și social, precum și în încurajarea contactului, a dialogului și a reconcilierii dintre naționaliști și unioniști în Irlanda.
Această constatare este confirmată și de contextul juridic în care se înscrie regulamentul atacat, în special de Acordul anglo-irlandez care se află la baza Acordului FII. Or, dacă scopul principal al Acordului anglo-irlandez este promovarea păcii și a reconcilierii celor două comunități din Irlanda de Nord, scopul domeniului de activitate în care se încadrează Acordul FII este, astfel cum reiese din articolul 10 litera (a) din acest tratat, promovarea dezvoltării economice și sociale a regiunilor.
Astfel, din regulamentul atacat și din trimiterea la Acordul FII rezultă că primul dintre acestea urmărește atât pacea și reconcilierea între cele două comunități din Irlanda de Nord, cât și progresul economic și social al zonelor vizate de conflictul armat.
Din aceasta reiese că obiectivele regulamentului atacat corespund obiectivelor pe care le urmărește politica comunitară de coeziune economică și socială, ceea ce se confirmă și prin considerentul (2) al regulamentului menționat.
În ceea ce privește conținutul regulamentului atacat, acesta determină, la articolul 1, pentru perioada 2007-2010, valoarea de referinţă financiară a contribuţiei Comunității la fond. Prin articolele 2-11, regulamentul face trimitere la Acordul FII în ceea ce privește utilizarea de către fond a contribuției, prevăzând totodată prioritățile acestei utilizări și modalitățile de cooperare între Comunitate și fond, precum și condițiile și modul de plată a respectivei contribuții.
Astfel, articolul 2 al doilea paragraf din regulamentul atacat prevede că, în alocarea contribuțiilor Comunității, fondul acordă prioritate proiectelor de natură transfrontalieră sau intercomunitară, cu scopul de a completa activitățile finanțate de fondurile structurale și în special pe cele ale programului PEACE, în Irlanda de Nord și în comitatele limitrofe ale Irlandei. În temeiul celui de al treilea paragraf al articolului menționat, contribuțiile sunt utilizate astfel încât să aducă îmbunătățiri economice și sociale durabile în zonele în cauză.
În această privință, din articolele 6 și 10 din regulamentul atacat reiese că menținerea plăților efectuate de Comunitate în favoarea fondului și efectuarea anuală a acestora depinde de aprobarea de către Comisie a strategiei de închidere prezentate de acesta. În plus, din articolul 7 din regulamentul atacat reiese că plata unei părți considerabile a contribuției anuale depinde de primirea unui angajament al FII care garantează respectarea de către fond a condițiilor precizate în regulamentul menționat, precum și de aprobarea de către Comisie a raportului anual de activitate al fondului.
Din ceea ce precedă rezultă că, făcând abstracție de cadrul de reglementare în care se înscrie, contribuția financiară comunitară la fond face parte dintre acțiunile specifice care, atunci când se dovedesc necesare în afara fondurilor structurale pentru atingerea obiectivelor prevăzute la articolul 158 CE, pot fi adoptate în conformitate cu articolul 159 al treilea paragraf CE.
Cu toate acestea, nici modalitățile de cooperare între Comunitate și fond, nici condițiile și modul de plată a contribuției financiare a Comunității nu permit acesteia din urmă să prevină posibilitatea ca utilizarea de către fond a acestei contribuții să cuprindă acțiuni care, deși respectă obiectivele Acordului FII, depășesc domeniul de aplicare al politicii comunitare de coeziune economică și socială sau, cel puțin, nu sunt gestionate potrivit criteriilor aplicate de Comunitate în cadrul acestei politici.
Astfel, în temeiul articolului 5 din Acordul FII, fondul este un organism cu personalitate juridică în dreptul internațional public. Deși Comunitatea are calitatea de observator în cadrul ședințelor Consiliului de administrație al Fondului și în pofida faptului că regulamentul atacat prevede că trebuie să existe o coordonare la toate nivelurile între fond și fondurile structurale și, în special, programul PEACE, nu este mai puțin adevărat că Comunitatea nu este membru nici al acestui organism, nici al Consiliului de administrație al acestuia, care acționează, în temeiul articolului 6 din Acordul FII, în conformitate cu modalitățile și cu condițiile stabilite de cele două guverne contractante.
În plus, potrivit articolului 2 primul paragraf din regulamentul atacat, contribuțiile financiare comunitare sunt utilizate în conformitate cu Acordul FII, care, astfel cum a subliniat în mod întemeiat Comisia, nu determină în mod exhaustiv acțiunile care trebuie finanțate, ci se limitează să stabilească, la articolul 4, categoriile de acțiuni care trebuie finanțate cu prioritate. Prin această trimitere la Acordul FII, regulamentul atacat permite utilizarea respectivelor contribuții financiare pentru acțiuni ale căror scopuri specifice și conținuturi concrete, cel puțin la data adoptării regulamentului atacat, nu sunt cunoscute, dat fiind că nu este de competența Comunității să procedeze nici la programarea, nici la executarea acestor acțiuni.
În plus, deși articolele 6, 7 și 10 din regulamentul atacat stabilesc condiții formale în ceea ce privește plata contribuțiilor financiare comunitare în favoarea fondului, acestea nu prevăd totuși condiții materiale în ceea ce privește activitățile care trebuie finanțate prin respectivele contribuții care ar fi diferite de cele prevăzute la articolul 2 din regulamentul atacat. Astfel, dispozițiile în cauză din regulamentul atacat nu pot, spre deosebire de ceea ce pretinde Parlamentul European, să garanteze că ansamblul intervențiilor fondului finanțate de Comunitate răspunde în mod efectiv finalităților proprii ale politicii comunitare de coeziune economică și socială.
În aceste condiții, legiuitorul comunitar putea, la considerentul (6) al regulamentului atacat, să considere în mod valabil că gama de activități finanțată de regulamentul atacat se extindea dincolo de sfera de aplicare a politicii comunitare de coeziune economică și socială.
Or, astfel cum s-a subliniat la punctul 46 din prezenta hotărâre, articolul 159 CE cuprinde numai acțiuni autonome ale Comunității, gestionate potrivit cadrului de reglementare comunitar și al căror conținut nu depășește domeniul de aplicare al politicii comunitare de coeziune economică și socială.
Prin urmare, articolul 159 al treilea paragraf CE, în sine, nu acordă Comunității competența necesară pentru a urmări obiectivele politicii comunitare de coeziune economică și socială prin intermediul unei contribuții financiare în condiții precum cele prevăzute în regulamentul atacat.
Cu privire la temeiul juridic adecvat
În aceste condiții, trebuie să se examineze dacă legiuitorul trebuia să recurgă atât la articolul 308 CE, cât și la articolul 159 al treilea paragraf CE pentru adoptarea regulamentului atacat.
În această privință, trebuie să se amintească, astfel cum s-a expus la punctul 41 din prezenta hotărâre, că articolul 308 CE urmărește să suplinească lipsa prerogativelor de acțiune conferite expres sau implicit instituțiilor comunitare prin dispozițiile specifice ale Tratatului CE, în măsura în care aceste prerogative sunt totuși necesare Comunității pentru a putea să își exercite funcțiile în vederea atingerii unuia dintre obiectivele stabilite prin acest tratat. În plus, din articolul 308 CE reiese că recurgerea la această dispoziție necesită ca acțiunea avută în vedere să aibă legătură cu „funcționarea pieței comune” (a se vedea Hotărârea Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, citată anterior, punctul 200).
Regulamentul atacat are drept scop susținerea acțiunilor unui organism internațional instituit de două state membre, al cărui obiectiv este consolidarea coeziunii economice și sociale. Or, astfel cum reiese din articolul 2 CE și din articolul 3 alineatul (1) litera (k) CE, consolidarea coeziunii economice și sociale constituie, în afara titlului XVII din Tratatul CE, prin care se atribuie Comunității competența de a desfășura o politică comunitară de coeziune economică și socială, un obiectiv pentru Comunitate. Astfel cum reiese de asemenea din considerentul (17) al regulamentului atacat, scopul regulamentului atacat se situează în cadrul pieței comune, dat fiind că urmărește să aducă îmbunătățiri economice în zone defavorizate din cadrul a două state membre și, prin urmare, funcționării pieței comune.
Din considerațiile anterioare rezultă că, întrucât regulamentul atacat urmărește scopuri prevăzute la articolul 2 CE și la articolul 3 alineatul (1) litera (k) CE și în titlul XVII din Tratatul CE, fără ca acest titlu, privit exclusiv, să confere Comunității competența de a le atinge, legiuitorul comunitar ar fi trebuit să recurgă în comun la articolul 159 al treilea paragraf CE și la articolul 308 CE (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 mai 1989, Comisia/Consiliul, 242/87, Rec., p. 1425, punctele 6 și 37, precum și Hotărârea Kadi și Al Barakaat International Foundation/Consiliul și Comisia, citată anterior, punctele 211-214), cu respectarea în același timp a procedurilor legislative prevăzute la acestea, și anume atât a procedurii prevăzute la articolul 251 CE, așa-numită de „codecizie”, cât și a votului în unanimitate în cadrul Consiliului.
Cu privire la cererea de menținere a efectelor regulamentului atacat
Consiliul, susținut în această privință de toate intervenientele, solicită Curții, în ipoteza în care ar anula regulamentul atacat, să mențină, în temeiul articolului 231 al doilea paragraf CE, efectele acestuia până la adoptarea unui nou regulament și să decidă că anularea nu afectează validitatea plăților efectuate, nici pe cea a obligațiilor asumate în temeiul regulamentului atacat.
Potrivit Consiliului, menținerea efectelor acestui regulament este necesară pentru motive importante de securitate juridică legate în același timp de proiectele în curs și de așteptările legitime ale administrației fondului.
Potrivit articolului 231 al doilea paragraf CE, Curtea poate, în cazul în care consideră că este necesar, să indice care sunt efectele regulamentului atacat care trebuie considerate ca fiind irevocabile.
În conformitate cu articolul 12 din regulamentul atacat, acesta a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2007 și expiră la . Astfel, anularea regulamentului atacat intervine la un moment în care cel puțin două dintre cele patru contribuții anuale și, astfel, esențialul plăților corespunzătoare acestora au fost efectuate și în care administrația fondului se poate aștepta în mod legitim să îi fie plătit și restul.
Prin urmare, anularea regulamentului atacat fără a se menține efectele sale ar putea avea consecințe negative, în special în ceea ce privește contribuțiile financiare efectuate pentru acțiuni sau proiecte programate și în curs de realizare, și ar fi de natură să dea naștere unor incertitudini prejudiciabile pentru operațiunile de finanțare ale Fondului, în curs sau viitoare.
În aceste condiții, există motive importante de securitate juridică care justifică exercitarea de către Curte a prerogativei pe care i-o conferă articolul 231 al doilea paragraf CE și indicarea de către aceasta a efectelor regulamentului anulat care trebuie considerate ca fiind irevocabile. Așadar, trebuie să se decidă că anularea regulamentului atacat nu afectează validitatea plăților efectuate, nici pe cea a obligațiilor asumate în temeiul regulamentului menționat înainte de pronunțarea prezentei hotărâri și să se mențină efectele regulamentului atacat până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil, a unui nou regulament bazat pe un temei juridic adecvat.
Cu privire la cheltuielile de judecată
În temeiul articolului 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. În conformitate cu articolul 69 alineatul (3) primul paragraf din același regulament, Curtea poate să repartizeze cheltuielile de judecată sau poate decide ca fiecare parte să suporte propriile cheltuieli de judecată, în cazul în care părțile cad în pretenții cu privire la unul sau la mai multe capete de cerere sau pentru motive excepționale.
Întrucât, în speță, Consiliul și Parlamentul European au căzut fiecare în pretenții în parte, se impune să se decidă că suportă propriile cheltuieli de judecată.
Conform articolului 69 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, statele membre și instituțiile care intervin în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera a patra) declară și hotărăște:

1)
Anulează Regulamentul (CE) nr. 1968/2006 al Consiliului din 21 decembrie 2006 privind contribuțiile financiare ale Comunității la Fondul internațional pentru Irlanda (2007-2010).

2)
Efectele Regulamentului nr. 1968/2006 sunt menținute până la intrarea în vigoare, într-un termen rezonabil, a unui nou regulament adoptat cu un temei juridic adecvat.

3)
Anularea Regulamentului (CE) nr. 1968/2006 nu afectează validitatea plăților efectuate și nici a obligațiilor asumate în temeiul regulamentului menționat.

4)
Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene suportă fiecare propriile cheltuieli de judecată.

5)
Irlanda, Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, precum și Comisia Comunităților Europene suportă propriile cheltuieli de judecată.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: franceza.