CELEX: 61991TJ0089
Tjenestemænd
liste over tjenestemænd, der anses for mest egnede
optagelse på listen
forfremmelsesprocedure

Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren er tjenestemand i Kommissionen i loenklasse B4. Hun var ikke opfoert paa listen, der blev offentliggjort i Meddelelser fra administrationen nr. 664 af 20. februar 1991, som indeholdt navnene paa de tjenestemaend, der "anses for de mest egnede til forfremmelse" til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1991.
2 Den 17. maj 1991 indgav sagsoegeren en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"), hvorved hun gjorde indsigelse mod, at ansaettelsesmyndigheden ikke havde opfoert hende paa den naevnte liste. Hun gjorde i det vaesentlige gaeldende, at da hun foerst den 18. marts 1991 havde faaet meddelelse om sin bedoemmelsesrapport for perioden fra den 1. juli 1987 til den 30. juni 1989, kunne den ikke vaere taget forskriftsmaessigt i betragtning i forbindelse med forfremmelsesproceduren for regnskabsaaret 1991.
3 Da klagen ikke var blevet besvaret inden for fristen paa fire maaneder, der er fastsat i vedtaegten, indgav sagsoegeren den 18. december 1991 et soegsmaal for Retten, der blev registreret under nr. T-89/91, med paastand om annullation af afgoerelsen om ikke at opfoere hende paa listen over de tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse til loenklasse B3 i 1991.
4 I mellemtiden havde generaldirektoeren for personale og administration den 17. december 1991 tilstillet sagsoegeren en skrivelse, hvorved han meddelte hende, at administrationen havde taget klagen til foelge, og at forfremmelsesproceduren derfor ville blive genoptaget med henblik paa en vurdering af, om hun skulle opfoeres paa listen over tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1991.
5 Denne nye vurdering fandt sted paa et moede i Forfremmelsesudvalget den 18. december 1991. Resultatet heraf var, at udvalget besluttede ikke at opfoere sagsoegeren paa listen. Kommissionen underrettede sagsoegeren herom ved skrivelse af 23. december 1991.
6 Referatet af det paagaeldende moede har foelgende ordlyd:
"Udvalget har afholdt moede i Bruxelles den 22. og 23. januar 1991, den 8. februar og den 18. december 1991.
Der var foelgende deltagere i moederne:
formanden ...
medlemmer, der repraesenterer Kommissionen ...
medlemmer, der repraesenterer medarbejderne ...
sekretariatet ...
Formanden og medlemmerne har faaet udleveret foelgende dokumenter:
° en maskinskrevet liste over forfremmelige tjenestemaend
° statistiske oplysninger vedroerende forfremmelserne i 1990 (MfA nr. 653 af 21.1.1991)
° ny procedure vedroerende forfremmelser (MfA nr. 514 af 10.11.1986) og nye karriereprofiler dateret den 29.2.1990
° referat af udvalgets moede vedroerende regnskabsaaret 1990
° liste over tjenestemaend, der i 1990 var foreslaaet af generaldirektoraterne/tjenesterne, men som udvalget ikke havde opfoert paa listen
° liste over tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse i 1990, men som ikke blev forfremmet
° forslag til forfremmelser, opstillet efter generaldirektorat/tjeneste
° antallet af forfremmelige tjenestemaend og antallet af tjenestemaend, foreslaaet af generaldirektoraterne/tjenesterne
° disponible bevillinger til forfremmelse.
Moedet den 18. december 1991
Fortsaettelse af moedet i Forfremmelsesudvalget for loenklasse B med, paa dagsordenen, en droeftelse af en saerlig sag i forbindelse med forfremmelsesproceduren til loenklasse B3:
X.
Udvalget har besluttet, efter at det har foretaget en ny vurdering af denne sag, og efter at have hoert GD I' s repraesentant samt efter at have droeftet sagen, at optage foelgende saerlige bemaerkning i referatet:
' Da udvalget i forbindelse med forfremmelsesproceduren for 1991 til loenklasse B3 i lyset af nye elementer, der er kommet til udvalgets kendskab (den paagaeldendes bedoemmelsesrapport 1987-1989 og klage nr. R/103/91 af 17.5.1991), er blevet bedt om at foretage en ny vurdering af X' s sag, finder det paa grundlag af sagens akter ikke at kunne opfoere X paa listen over de tjenestemaend, der anses for at vaere mest egnede til en forfremmelse til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1991.
Udvalget har imidlertid med tilfredshed noteret sig, at GD I har forpligtet sig til at anfoere X paa listen over de tjenestemaend, der foreslaas til en forfremmelse til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1992.
Udvalget er dernaest enig om at behandle denne sag med saerlig opmaerksomhed i forbindelse med forfremmelsesaaret 1992.' "
7 Ved saerskilt dokument indgivet til Retten den 21. januar 1992 under opfyldelse af de betingelser, der fremgaar af procesreglementets artikel 114, stk. 1, fremsatte sagsoegte begaering om afvisning af sag T-89/91 under hensyn til, at sagsoegeren ikke havde retlig interesse i at anlaegge sag som foelge af, at hendes klage var blevet imoedekommet.
8 Den 16. marts 1992 indgav sagsoegeren bemaerkninger til begaeringen om afvisning.
9 Sagsoegeren indgav den samme dag et nyt soegsmaal, der er registeret under nr. T-21/92, med paastand om annullation af den afgoerelse, der er indeholdt i ovennaevnte skrivelse af 17. december 1991. Sagsoegte har ligeledes paastaaet denne sag afvist.
10 Ved skrivelse af 16. marts 1992, der er registreret i Kommissionens Generalsekretariat den 23. marts 1992, indgav sagsoegeren en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, hvori hun anfaegtede afgoerelsen om at forfremme de personer, der er opfoert paa listen over tjenestemaend, som blev forfremmet til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1991, og som blev offentliggjort i Meddelelser fra administrationen nr. 107 af 6. januar 1992.
11 Sagsoegeren anfoerte, at disse forfremmelser ikke var foregaaet forskriftsmaessigt, idet hendes navn ikke figurerede paa listen over de tjenestemaend, der var anset for mest egnede til forfremmelse til loenklasse B3, da hendes seneste bedoemmelsesrapport for perioden 1987-1989 foerst var blevet meddelt hende efter offentliggoerelsen af listen. Denne forsinkelse har ifoelge sagsoegeren forhindret en objektiv sammenligning af hendes fortjenester med de tjenestemaends fortjenester, som er blevet forfremmet til loenklasse B3.
12 Da sagsoegerens klage var blevet stiltiende afvist den 23. juli 1992, indgav hun den 22. oktober 1992 et tredje soegsmaal, der er registreret under nr. T-89/92 med paastand om annullation af denne afvisning.
Retsforhandlingernes forloeb
13 Ved kendelse af 16. juli 1993 har Retten (Tredje Afdeling) forenet sagerne T-89/91, T-21/92 og T-89/92 med henblik paa den mundtlige forhandling, og Retten har i retsmoedet, der blev afholdt den 15. september 1993, efter at have hoert parterne besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa domsafsigelsen. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten skriftligt stillet sagens parter spoergsmaal vedroerende sagsbehandlingen i Forfremmelsesudvalget. Parterne har besvaret spoergsmaalene inden for de fastsatte frister. Ved kendelse af 10. august 1993 har Retten besluttet at afhoere formanden for Forfremmelsesudvalget, Petit-Laurent, som vidne. Denne afhoering fandt sted i retsmoedet.
Parternes paastande
Sag T-89/91
14 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens stiltiende afvisning af sagsoegerens klage af 17. maj 1991 over afgoerelsen om ikke at opfoere hende paa listen over de tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse til loenklasse B3 i 1991, annulleres.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
15 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen afvises.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.
16 Mod den af Kommissionen fremsatte afvisningspaastand har sagsoegeren nedlagt foelgende paastand:
° Sagen antages til realitetsbehandling.
Sag T-21/92
17 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Den afgoerelse, som er indeholdt i skrivelsen til sagsoegeren af 17. december 1991 fra generaldirektoeren for personale og administration, annulleres.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
18 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Sagens afvises.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.
19 Over for den af Kommissionen fremsatte afvisningspaastand har sagsoegeren nedlagt foelgende paastand:
° Frifindelse.
Sag T-89/92
Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Ansaettelsesmyndighedens stiltiende afvisning af 23. juli 1992 af sagsoegerens klage af 23. marts 1992, hvorved hun anfaegtede forfremmelserne til loenklasse B3 for regnskabsaaret 1991, annulleres.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
20 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.
Sag T-89/91 og T-21/92
21 I retsmoedet har sagsoegeren som svar paa et af Retten stillet spoergsmaal erklaeret, at hun ansaa de paastande, hun havde nedlagt i sagerne T-89/91 og T-21/92 for at vaere "absorberet" af de paastande, hun havde nedlagt i sag T-89/92.
22 Det er herefter ufornoedent at traeffe afgoerelse i sagerne T-89/91 og T-21/92, da de nu er uden genstand.
Sag T-89/92
Parternes anbringender og argumenter
23 Til stoette for annullationssoegsmaalet har sagsoegeren gjort et anbringende gaeldende, der falder i to dele, da det dels vedroerer en tilsidesaettelse af artikel 45 i vedtaegten, saavel som "gennemfoerelsesbestemmelserne i Kommissionens afgoerelse af 21. december 1970, som aendret ved afgoerelse af 14. juli 1991", for saa vidt som sagsoegte har afvist at foretage en sammenligning af de tjenestemaends fortjenester, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, dels anlaeggelse af et aabenbart fejlskoen.
24 Sagsoegeren goer gaeldende, at det forhold, at hendes bedoemmelsesrapport foerst blev meddelt hende efter udarbejdelsen af listen over de tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse i 1991, medfoerer, at den paagaeldende liste er ulovlig. Hun henviser i denne sammenhaeng til Domstolens dom af 5. juni 1980 (sag 24/79, Oberthuer mod Kommissionen, Sml. s. 1743) og til Rettens dom af 5. december 1990 (sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 735). Sagsoegeren anfoerer dernaest, at afgoerelsen om ikke at opfoere hende paa listen over tjenestemaend med de fleste fortjenester er udtryk for et aabenbart fejlskoen ved vurderingen af hendes fortjenester, bl.a. under hensyn til hendes udmaerkede bedoemmelsesrapport.
25 Efter sagsoegerens opfattelse har det forhold, at Kommissionen har besluttet af genaabne forfremmelsesproceduren og foretage en ny vurdering alene af spoergsmaalet om hendes opfoerelse paa listen over de mest egnede tjenestemaend, ikke medfoert, at den ugyldighed, som forfremmelsesproceduren for 1991 er behaeftet med, er ophaevet. Ifoelge sagsoegeren kan denne ugyldighed kun korrigeres ved en genoptagelse af vurderingen af samtlige de beroerte tjenestemaend, saaledes at der i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 45, stk. 1, kan ske en udvaelgelse "blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen, efter sammenligning af deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem", hvor sagsoegeren i forbindelse med sammenligningen har samme chance som de oevrige involverede.
26 Det er ifoelge sagsoegeren tvivlsomt, om der under de paagaeldende omstaendigheder har kunnet foregaa en sammenlignende vurdering af hendes fortjenester med alle de oevrige beroertes fortjenester, selv "efterfoelgende". Hun forklarer i denne sammenhaeng, at hendes advokat under et moede i udvalget med repraesentanter for tjenestegrenene har noteret sig, at Forfremmelsesudvalget ikke alene baserede sit valg paa objektive kriterier, men ogsaa paa hensigtsmaessighedsovervejelser. Det er saaledes blevet oplyst, dels at saafremt en afdeling har faaet en fordel i loebet af aaret, vil der blive tildelt faerre forfremmelser det foelgende aar, og dels at gennemsnitsalderen for de tjenestemaend, der arbejder i en bestemt afdeling, er en faktor, der ligeledes indgaar i Forfremmelsesudvalgets valg. Sagsoegeren fremhaever dernaest, at det fremgik af moedet i det paagaeldende udvalg, at de fleste afgoerelser om forfremmelse til loenklasse B3 for 1991 allerede var truffet i marts eller april 1991.
27 Heraf uddrager sagsoegeren den konklusion, at sagsoegte for det foerste ikke har tilladt hende at deltage i forfremmelsesproceduren for 1991 paa samme betingelser som andre tjenestemaend, der var opfoert paa listen over tjenestemaend med de fleste fortjenester, og for det andet ikke har sammenlignet deres respektive fortjenester med sagsoegerens fortjenester.
28 Efter sagsoegerens opfattelse indebaerer den manglende sammenlignende vurdering af hendes fortjenester og hendes bedoemmelsesrapport i strid med vedtaegtens artikel 45, at ikke alene de individuelle afgoerelser vedroerende hende, men ogsaa afgoerelserne om forfremmelse til loenklasse B3 for 1991 af andre tjenestemaend, er en nullitet. Sagsoegeren haevder, at disse afgoerelser er til skade for hende, idet forfremmelsen af de paagaeldende tjenestemaend definitivt forhindrer en sammenlignende vurdering af deres fortjenester med samtlige tjenestemaends fortjenester, der kunne komme i betragtning ved forfremmelsen til loenklasse B3 for 1991 under omstaendigheder, der sikrer, at alle de beroerte tjenestemaend har fuldstaendig lige muligheder.
29 Kommissionen goer i forhold til denne argumentation foerst og fremmest gaeldende, at ovennaevnte afgoerelse af 17. december 1991 faktisk har afhjulpet den mangel, som forfremmelsesproceduren var behaeftet med i forhold til sagsoegeren. Ifoelge Kommissionen er forfremmelsesproceduren blevet "genaabnet" med rette, saaledes at Forfremmelsesudvalget, denne gang forsynet med sagsoegerens seneste bedoemmelsesrapport, kunne tage stilling til, om hun skulle opfoeres paa listen over tjenestemaend, som havde gjort sig mest fortjent til en forfremmelse. Forfremmelsesudvalget har saaledes paa lovformelig maade kunnet vurdere sagsoegerens fortjenester. Hvad angaar mulighederne for at foretage en sammenlignende vurdering af de tjenestemaends fortjenester, der allerede var opfoert paa ovennaevnte liste, og af sagsoegerens fortjenester, anfoerer Kommissionen, at denne sammenligning har kunnet finde sted, idet den er blevet foretaget "efterfoelgende". Efter Kommissionens opfattelse bestaar Forfremmelsesudvalgets opgave nemlig i at vurdere sagsoegerens fortjenester i forhold til de tjenestemaends fortjenester, der allerede var opfoert paa listen.
30 Kommissionen fremhaever ligeledes som svar paa et spoergsmaal fra Retten, at saafremt Forfremmelsesudvalget havde besluttet at opfoere sagsoegeren paa listen, og ansaettelsesmyndigheden havde besluttet at forfremme hende, ville det forhold, at denne afgoerelse var truffet paa et senere tidspunkt i forhold til de oevrige forfremmelsesafgoerelser, ikke medfoere en budgetmaessig forhindring hvad angaar ledige stillinger til forfremmelse til loenklasse B3 i regnskabsaaret 1991. Det forhold, at de andre forfremmelsesafgoerelser allerede var truffet paa dette tidspunkt, har derfor paa ingen maade frataget sagsoegeren muligheden for faktisk at blive forfremmet.
31 I denne sammenhaeng fremhaever Kommissionen forskellen mellem en udnaevnelsesprocedure og en forfremmelsesprocedure, idet baade den faktiske og retlige sammenhaeng er forskellig i de to situationer. Hvad angaar en udnaevnelsesprocedure med henblik paa en ledig stilling, er det klart, at besaettelsen af denne stilling udelukker, at en anden ansat, som er ansoeger dertil, udnaevnes i samme stilling, idet den foerste i givet fald lider en uoprettelig skade derved. I en ugyldighedssituation er annullation derfor den eneste loesning for at kunne beskytte den skadelidte persons rettigheder. Naar der derimod er tale om en forfremmelsesprocedure, og der er konstateret en mangel ved afslutningen heraf, og naar det, som i dette tilfaelde er muligt at foretage en yderligere forfremmelse, har ansaettelsesmyndigheden mulighed for at afhjaelpe den eventuelle skade, en person har lidt, der med urette har vaeret udelukket fra proceduren.
32 Dernaest mener sagsoegte, at saavel Domstolens som Rettens praksis, navnlig ovennaevnte dom i sagen Oberthuer mod Kommissionen og Rettens dom af 10. juli 1992 (sag T-68/91, Barbi mod Kommissionen, Sml. II, s. 2127, praemis 36), er til hinder for, at sagsoegerens paastand om annullation af alle forfremmelser af tjenestemaend til loenklasse B3 i 1991 tages til foelge. Ifoelge Kommissionen knaesaetter dommen i sagen Oberthuer mod Kommissionen netop et princip, der er i strid med sagsoegerens krav, nemlig et princip, hvorefter en samlet annullation af en forfremmelsesprocedure udgoer en uforholdsmaessig foranstaltning i forhold til den skade, der er paafoert den paagaeldende ved sagsbehandlingsfejlen.
33 Endelig bestrider Kommissionen sagsoegerens udtalelse om de bemaerkninger, der er faldet under moedet i udvalget med repraesentanter for tjenestegrenene den 1. juli 1992, hvor sagsoegerens klage blev behandlet. Administrationens repraesentanter har nemlig paa det naevnte moede begraenset sig til at give en generel redegoerelse for de principper, der gaelder for enhver forfremmelse, og som er centreret omkring kriterier, der baade er objektive, som f.eks. alder og anciennitet i loenklasse, og subjektive, som navnlig vedroerer en sammenlignende vurdering af de forfremmelsesvaerdige tjenestemaends fortjenester.
Rettens bedoemmelse
34 Foerst bemaerkes, at det foelger af Domstolens og Rettens faste praksis, at ansaettelsesmyndigheden ved vurderingen af, hvilke fortjenester der skal tages i betragtning, naar der traeffes en afgoerelse om forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 45, har et vidt skoen, og at Faellesskabets retsinstansers kontrol paa dette omraade boer vaere begraenset til spoergsmaalet, om administrationen paa baggrund af den fulgte fremgangsmaade og det forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, kan antages at have holdt sig inden for graenser, som ikke kan anfaegtes, og ikke har anvendt sine befoejelser aabenbart fejlagtigt. Retten kan saaledes ikke saette sin vurdering af kandidaternes kvalifikationer og fortjenester i stedet for ansaettelsesmyndighedens (Domstolens dom af 23.10.1986, sag 26/85, Vaysse mod Kommissionen, Sml. s. 3131, af 4.2.1987, sag 324/85, Bouteiller mod Kommissionen, Sml. s. 529, Rettens dom af 30.1.1992, sag T-25/90, Schoenherr mod OESU, Sml. II, s. 63, og af 25.2.1992, sag T-11/91, Schloh mod Raadet, Sml. II, s. 203).
35 Retten skal indledningsvis bemaerke, at det fremgaar af Kommissionens udtalelser, som sagsoegeren ikke har bestridt, at Kommissionen paa det tidspunkt, hvor de paagaeldende begivenheder fandt sted, havde ledige stillinger til forfremmelse til loenklasse B3 i 1991, saaledes at der ikke var nogen budgetmaessig forhindring for en eventuel efterfoelgende forfremmelse, saafremt Forfremmelsesudvalget havde besluttet at opfoere sagsoegeren paa listen over tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse. Det foelger heraf, at de af sagsoegeren fremsatte annullationspaastande under alle omstaendigheder ikke kan tages til foelge, idet de omfatter den samlede procedure og har til formaal at annullere samtlige de afgoerelser om forfremmelse, der allerede var truffet, og som i realiteten ikke var nogen hindring for en eventuel forfremmelse af sagsoegeren.
36 Hvad angaar sagsoegerens argument om, at Forfremmelsesudvalget i princippet ikke har vaeret i stand til "efterfoelgende" at foretage en sammenlignende vurdering af samtlige involverede kandidaters fortjenester med henblik paa at opfylde betingelserne i artikel 45 i vedtaegten, skal Retten dernaest konstatere, at der ikke er grundlag for at fastslaa, at udvalget principielt ikke var i stand til at foretage en saadan "efterfoelgende" vurdering. Saafremt sagsoegerens akter for det foerste var bragt i orden i mellemtiden ° hvilket er tilfaeldet i denne sag ° og saafremt udvalget paa dets moede den 18. december 1991 for det andet var i besiddelse af de samme oplysninger om de oevrige kandidater, som de havde vaeret under de tidligere moeder, var udvalget ikke forhindret i at foretage en forskriftsmaessig og samvittighedsfuld sammenligning af sagsoegerens fortjenester med de oevrige kandidaters fortjenester, hvis akter allerede var blevet gennemgaaet.
37 Retten skal derfor nu undersoege, om denne sidste betingelse er opfyldt i denne sag.
38 Da sagsoegeren nemlig har gjort gaeldende, at udvalget ikke paa forskriftsmaessig vis paa moedet den 18. december 1991 har foretaget den i vedtaegtens artikel 45 kraevede vurdering, paahviler det Retten at efterproeve, om denne udtalelse er korrekt. Med henblik herpaa har Retten i overensstemmelse med procesreglementets artikel 68 bestemt, at formanden for Forfremmelsesudvalget paa det tidspunkt, da de faktiske omstaendigheder fandt sted, Petit-Laurent, skulle afhoeres som vidne.
39 Det fremgaar af dette vidneudsagn, at moedet den 18. december 1991 blev afholdt efter det almindelige skema for moeder i Forfremmelsesudvalget. Udvalget har bl.a. indkaldt en repraesentant for sagsoegerens overordnede, generaldirektoeren for Generaldirektoratet Eksterne Forbindelser.
40 Det fremgaar ligeledes, at udvalgets medlemmer havde umiddelbar adgang til de personlige akter for hver af de 413 forfremmelige tjenestemaend, herunder for de 85 ansatte, der allerede var blevet forfremmet. Udvalget var endvidere i besiddelse af den samme basisdokumentation, som det havde adgang til paa moederne i januar og februar 1991.
41 Hvad angaar den dokumentation, som udvalget havde adgang til paa moedet den 18. december 1991, har Petit-Laurent udtalt foelgende:
"Der forelaa i oevrigt en mere udfoerlig dokumentation. Akterne var i mellemtiden udvidet med bedoemmelsesrapporterne, nemlig X' s rapport for 1985-1987 og den nye bedoemmelsesrapport for 1987-1989. Der forelaa paa udvalgets anmodning fem bedoemmelsesrapporter for de fem tjenestemaend, som Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser havde foreslaaet, og der forelaa paa min anmodning ° udarbejdet af udvalgets sekretariat ° en systematisk gennemgang af de objektive, kvantitative oplysninger i bedoemmelsesrapporterne for de 85, der var blevet forfremmet i regnskabsaaret.
Det vil sige en relativt bearbejdet dokumentation, der som grundlag under alle omstaendigheder omfatter de samme elementer som de, der forelaa under udvalgets tidligere droeftelser vedroerende regnskabsaaret 1991."
42 Paa Rettens spoergsmaal om, hvorvidt udvalget paa moedet den 18. december faktisk foretog en sammenlignende vurdering af akterne, svarede vidnet:
"Af praktiske aarsager har udvalget ikke naerlaest samtlige 413 forfremmelsesvaerdige tjenestemaends akter. Det koncentrerede sig ... om akterne vedroerende de 85 tjenestemaend, der var blevet forfremmet, samt om akterne vedroerende de fem, som GD I havde foreslaaet, og som blev bedoemt som de vaesentligste. Der udestaar at redegoere for forholdet ° i form af en sammenligning af fortjenester ° mellem X og de oevrige forfremmelsesvaerdige tjenestemaend.
Udvalget havde anledning til at drage de foerste konsekvenser af denne vurdering, som efter udvalgets opfattelse var de samme som dem, der kunne uddrages af en sammenligning med samtlige forfremmelsesvaerdige tjenestemaend, hvorfor de, der var blevet forfremmet, dvs. i princippet de bedste, foerst og fremmest var taget i betragtning under denne sammenligningsoevelse.
...
I oevrigt havde jeg naturligvis kendskab til oplysningerne vedroerende X' s bedoemmelsesrapport, som bestaar af ni 'udmaerket' og fem 'meget godt' . Jeg var derfor fuldt ud i stand til sammen med mine kollegaer i Forfremmelsesudvalget at bedoemme X' s praestationer i forhold til de oevrige foreslaaede og forfremmede tjenestemaends praestationer ..."
43 Hvad angaar samtalen med repraesentanten for Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser har vidnet udtalt:
"Udvalget har bestraebt sig paa at vurdere de sammenlignelige fortjenester, dvs. en sammenligning af X med hendes oevrige kollegaer, paa grundlag af to informationskilder. Foerste informationskilde, som jeg netop har omtalt, er den komparative analyse af X' s bedoemmelsesrapport sammen med de oevrige kollegaers bedoemmelsesrapporter. Men der er ligeledes en anden informationskilde, som har skullet tages i betragtning under hensyn til, hvad jeg ° og jeg vaelger mine ord med omhu ° vil betegne som den ekstreme saeregenhed ved X' s administrative situation. Hovedparten af udvalgets droeftelser samt samtalen med generaldirektoerens assistent blev anvendt paa dette aspekt af sagen."
44 I denne sammenhaeng har vidnet dernaest fremhaevet, at Forfremmelsesudvalget systematisk soeger at hoere repraesentanter for de generaldirektorater, der har fremsat forslag til forfremmelser.
45 Paa spoergsmaalet om, hvilke kriterier udvalget har anvendt som grundlag for dets afgoerelse om ikke at opfoere sagsoegeren paa listen over de tjenestemaend, der var mest egnede til forfremmelse, har vidnet anfoert:
"Udvalget har bestraebt sig paa at sammenligne X' s og de oevrige i regnskabsaaret 1991 forfremmelige kollegaers respektive fortjenester paa grundlag af to hovedaspekter.
Den foerste har vaeret sammenligningen paa grundlag af bedoemmelsesrapporterne af de objektive oplysninger, der lettest kan sammenlignes i bedoemmelsesrapporterne, og idet udvalget har koncentreret sig ... om situationen for de 85 tjenestemaend, der allerede var udvalgt og forfremmet, og situationen for de fem foreslaaede tjenestemaend. Dette foerste element er blevet taget i betragtning og har foert udvalget til at mene, at X' s relative situation samlet var gunstig, endog meget gunstig, sammenlignet med de 85 forfremmede tjenestemaend og de fem foreslaaede tjenestemaend.
Udvalget har konstateret, at kun 8 ud af de 85 forfremmede havde en bedoemmelse, der svarede til eller laa over X' s bedoemmelse, at af de fem, der var foreslaaet af GD I, havde kun to af dem en hoejere bedoemmelse, og af de to forfremmede havde blot én en hoejere bedoemmelse. En hensyntagen til de rent kvantitative elementer i bedoemmelsesrapporten ville saaledes have medfoert, at udvalget naermest var indstillet paa at opfoere hende paa listen over tjenestemaend med de fleste fortjenester.
Det er klart, at intet udvalg, heller ikke udvalget i denne sag som i andre sager, udelukkende traeffer afgoerelse paa grundlag af matematiske oplysninger ... Det maa foerst og fremmest fastslaas, at en gruppe paa 411 forfremmelsesvaerdige tjenestemaend ikke er blevet bedoemt af én enkelt person. Der paahviler derfor udvalget et ansvar for en horisontal bedoemmelse, der gaar videre end resultaterne af en rent mekanisk eller matematisk indfaldsvinkel.
Udvalget har derfor vaeret tvunget til at inddrage en raekke andre oplysninger. Disse oplysninger vedroerte det, jeg for et oejeblik siden med omhyggeligt valgte ord kaldte ekstrem saeregenhed. Jeg fremhaever ordene 'den ekstreme saeregenhed ved X' s administrative situation' , en situation, der er karakteriseret af en psykologisk, menneskelig og endelig laegelig sammenhaeng, der er ganske saeregen, og som karakteriserer hendes atypiske forhold til institutionen.
Dette aspekt har domineret droeftelsen af sagen X. Efter lange droeftelser ° og jeg skal erindre om, at udvalget er et paritaert organ ° har udvalget enstemmigt truffet en afgoerelse efter en sammenholdelse af disse to aspekter: et positivt resultat af den kvantitative analyse af bedoemmelsesrapporterne, et spoergsmaalstegn vedroerende den psykologiske, laegelige, menneskelige og sociale sammenhaeng.
Udvalgets konklusion var dobbelt. Den foerste har vaeret at relativisere den positive virkning af bedoemmelsesrapporten, som under andre omstaendigheder ville have foert udvalget til at foreslaa, at X blev optaget paa listen over tjenestemaend med de fleste fortjenester. Den er blevet relativiseret ved en udsaettelse i tid, idet udvalget har foreslaaet ikke at opfoere X paa listen for 1991 over de tjenestemaend med de fleste fortjenester, men det har alligevel betinget sig og noteret generaldirektoratets loefte om at foreslaa X det foelgende aar. Der er fulgt op paa dette loefte i to regnskabsaar. Der er nemlig sket det, at X er blevet forfremmet i indevaerende aar i forbindelse med regnskabsaaret 1993.
...
Med andre ord har udvalget vaeret tvunget til at bringe sin pligt til at udvise billighed over for X og de oevrige forfremmelsesvaerdige tjenestemaend i samklang med dets omsorgspligt over for et menneske i en ret saa dramatisk situation. Det har ogsaa bragt vedtaegtens formelle krav i samklang med en virkelighed, som den ikke har kunnet undlade at tage i betragtning."
Vidnet har dernaest tilfoejet, at efter hans opfattelse "er X' s nuvaerende administrative situation i 1993, hvor hun for det foerste er blevet forfremmet og for det andet den 17. marts er tildelt sygeorlov uden ansoegning ... et udtryk for den vanskelige ligevaegt, som udvalget for B-forfremmelserne har soegt at opnaa og gennemfoere i forbindelse med dets droeftelser i december 1991".
46 Paa et spoergsmaal om, hvilke objektive oplysninger Forfremmelsesudvalget var i besiddelse af for saa vidt angaar sagsoegerens personlige situation, har Petit-Laurent svaret, at "... X' s situation var kendt af administrationen, hendes hierarkiske overordnede, laegetjenesten og ombudsmanden ... Det skal tilfoejes, at X paa eget initiativ, og flere gange, klart har oensket at forelaegge sin saerlige situation for samtlige kollegaer og overordnede, herunder praesident Delors. Hun har gjort dette ved hjaelp af aabne breve ° ret saa ordrige ° hvis indhold efter min opfattelse ... er tilstraekkeligt til at fastslaa, at hendes situation er saeregen".
47 Paa grundlag af dette vidneudsagn, der ikke modsiges af andre elementer i sagen, finder Retten, at det maa anses for tilstraekkeligt godtgjort i retlig henseende, at den sammenligning, som Forfremmelsesudvalget foretog paa sit moede den 18. december 1991, er foretaget med al den omhu, som kraeves for at efterkomme bestemmelserne i vedtaegtens artikel 45 og princippet om godt forvaltningsskik.
48 Hvad angaar de kriterier, der skal tages i betragtning med en gennemgang af kandidaterne til forfremmelse, skal Retten bemaerke, at det "blandt de tjenestemaend, der kan komme i betragtning ved forfremmelsen ... [er] deres fortjenester og de afgivne udtalelser om dem", der skal sammenlignes for at opfylde betingelserne i bestemmelsen.
49 Det foelger heraf, at Forfremmelsesudvalget ved det valg, det skal traeffe med henblik paa at forberede den afgoerelse, som ansaettelsesmyndigheden traeffer i henhold til den naevnte artikel, ikke er forpligtet til kun at tage udgangspunkt i de beroertes bedoemmelsesrapporter, men ligeledes kan stoette vurderingen paa andre aspekter af kandidaternes fortjenester.
50 Hvad angaar denne sag foelger det af det ovenfor gengivne vidneudsagn, at Forfremmelsesudvalget ved udoevelsen af dets skoen har taget hensyn ikke alene til kandidaternes bedoemmelsesrapporter, men ogsaa til andre oplysninger vedroerende sagsoegerens administrative og personlige situation, oplysninger, som relativiserer den vurdering, der alene stoettedes paa bedoemmelsesrapporterne.
51 I lyset af samtlige disse elementer og navnlig Petit-Laurent' s vidneudsagn konstaterer Retten, at sagen ikke giver grundlag for at antage, at der foreligger en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 45, eller at Forfremmelsesudvalget, hvis resultater danner grundlag for ansaettelsesmyndighedens afgoerelse, har anlagt et aabenbart fejlskoen.
52 Det foelger af ovenstaaende, at sagsoegte i sag T-89/92 skal frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
Omkostningerne i sag T-89/91 og T-21/92
53 Ifoelge artikel 87, stk. 6, i procesreglementet er Retten frit stillet i sin afgoerelse om sagens omkostninger, naar det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagens genstand. Hvad angaar sag T-89/91 fremgaar det af akterne, at sagen er blevet anlagt paa grund af Kommissionens forsinkelse, idet denne ikke rettidigt havde fremsendt sagsoegerens bedoemmelsesrapport for perioden 1987-1989 til Forfremmelsesudvalget, og dens forsinkelse med besvarelsen af sagsoegerens klage. Retten finder, at Kommissionen under disse omstaendigheder boer betale alle omkostninger i forbindelse med denne sag.
54 Hvad angaar sag T-21/92 bemaerkes, at sagsoegeren med dette soegsmaal har anfaegtet selve den retsakt, hvorved administrationen har meddelt hende sin beslutning om at genaabne forfremmelsesproceduren med henblik paa at afhjaelpe den mangel, proceduren var behaeftet med. Med denne afgoerelse har Kommissionen saaledes givet sagsoegeren medhold i hendes klage, hvorfor afgoerelsen paa ingen maade kunne vaere til skade for hende. Retten finder, at sagsoegeren derfor boer betale sine egne omkostninger. Det foelger heraf, at hver part i forbindelse med denne sag boer betale sine egne omkostninger ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 3, sammenholdt med artikel 88.
Omkostningerne i sag T-89/92
55 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog deres egne omkostninger i tvister indbragt af Faellesskabets ansatte. Det boer saaledes bestemmes, at hver part baerer sig egne omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Tredje Afdeling)
1) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse i sag T-89/91 og T-21/92.
2) Kommissionen frifindes i sag T-89/92.
3) Kommissionen betaler alle omkostninger i forbindelse med sag T-89/91.
4) Hver part baerer sine omkostninger i forbindelse med sag T-21/92 og T-89/92.