CELEX: 62002TJ0029
Választottbírósági kikötés
Szerződésszegés
Viszontkereset

A vitás szerződés
1       1997. augusztus 21‑én a Bizottság által képviselt Európai Közösség a Global Electronic Finance Management SA társasággal,
a jelen ügy felperesével (a továbbiakban: GEF), amelyet Goldfinger úr, a társaság vezérigazgatója és igazgatósági tagja képviselt,
aláírta az „Esprit Network of Excellence Working Group – 26069 – Financial Issues Working Group Support (FIWG)” című szerződést
(a továbbiakban: a szerződés).
2       A szerződés az információs technológiák terén a különleges kutatási és technológiafejlesztési, valamint demonstrációs program
(1994–1998) elfogadásáról szóló, 1994. november 23‑i 94/802/EK tanácsi határozat (HL 1994., L 334., 24. o.) keretébe illeszkedik.
3       A 94/802 határozat III. melléklete úgy rendelkezik, hogy a program közvetett cselekvések révén kerül megvalósításra, amelyeken
belül a Közösség pénzügyi támogatást nyújt harmadik személyek vagy a harmadik személyekkel együttműködő Közös Kutatóközpont
(KKK) intézményei által végzett kutatási és technológiafejlesztési tevékenységekhez (KTF), beleértve a demonstrációs tevékenységeket
is.
4       A vállalkozások, kutatóközpontok és egyetemek számára az Európai Közösség kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs
tevékenységében való részvétel szabályairól szóló, 1994. november 21‑i 94/763/EK tanácsi határozat (HL 1994., L 306., 8. o.)
6. cikke úgy rendelkezik, hogy a kiválasztott KTF tevékenységekre vonatkozó javaslatokat a Közösség és az érintett tevékenységben
résztvevők közötti szerződésekben kell rögzíteni, amelyek meghatározzák különösen az adott tevékenységre vonatkozó igazgatási,
pénzügyi és műszaki ellenőrzési rendelkezéseket.
5       A szerződés értelmében a GEF mint elektronikus pénzügyekre szakosodott tanácsadó társaság köteles volt támogatást nyújtani
a Financial Issues Working Group (pénzügyi munkacsoport, a továbbiakban: FIWG) részére, és kezelni e munkacsoport különböző
feladatait és tevékenységeit. A projekt, amire a GEF‑et kijelölték a szerződés 1. cikkének (1) bekezdése értelmében annak
I. mellékletében került meghatározásra, ami a „Technical Annex” (a továbbiakban: műszaki melléklet) címet viseli. A műszaki
melléklet értelmében a FIWG különböző ágazatok képviselőiből áll, és célja, hogy előmozdítsa az innovatív fizetési rendszerek
és tranzakciós mechanizmusok kifejlesztését és fejlődését annak érdekében, hogy ezek sikeresen biztosítsák az elektronikus
kereskedelem és az elektronikus pénzügyi tranzakciók Európai Unión belüli növekedését.
6       A szerződés 2. cikkének (1) bekezdése 24 hónapban határozta meg a projekt időtartamát, ami 1997. július 4‑étől, a szerződés
kezdetének napjától számítandó. A szerződés pénzügyi rendelkezései a szerződés 3–5. cikkében és a „General Conditions” (a
továbbiakban: általános feltételek) című II. melléklete 12–17. cikkében találhatók.
7       A műszaki melléklet keresethez csatolt változatának 7. pontja (14. és 15. o.) öt táblázatot tartalmaz, amelyek közül négy
a következő címeket viseli „Table 1. Human Resources Requirements per Task (in man/days)”, „Table 2. Cost estimates per Task
(in ECU)”, „Table 3. Unit Costs Assumptions (in ECU)”, „Table 4. Total cost estimates per Task (in ECU)”, míg az ötödik a
költségek forráscsoportonkénti megosztására vonatkozik. Ezek a táblázatok a projekt megvalósításához szükséges különböző költségbecsléseket
és forráselvárásokat tartalmazzák.
8       Abban a változatban, amit a GEF az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszához csatolt 3. mellékletként, a műszaki melléklet
3.7. pontja négy táblázatot tartalmaz, amelyek a következő címeket viselik: „Table 1. Human Resources Requirements per Task
(in man/days)”, „Table 2. Cost estimates per Task (in ECU)”, „Table 4. Total cost estimates per Task (in ECU)” és „Table 5.
Cost estimates per resource category (in ECU)”. A két műszaki melléklet abban különbözik egymástól, hogy a második új oldalakat
tartalmaz (1., 3–16. és 25. o.), a címek különbözően kerültek megszámozásra, a 3.7. pontba beillesztésre került az 5. táblázat,
míg a 3. táblázat eltűnt, továbbá a 2. és a 4. táblázatban szereplő számok eltérőek.
9       A szerződés 3. cikkének (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a Bizottság – 440 000 ECU összeg erejéig – 100%‑ban hozzájárul
a projekt megtérítendő költségeihez. Ez az összeg a szerződés 3. cikke (1) bekezdése alapján megegyezik a projekt teljes becsült
költségével.
10     A szerződés 4. cikke szerint:
„A Bizottság a projekthez történő hozzájárulását ECU‑ban fizeti az alábbiak szerint:
–       a szerződő felek általi utolsó aláírástól számított két hónapon belül 165 000 ECU (százhatvanötezer ECU) előleget;
–       részletfizetéseket, amelyeket két hónappal az egyes időszaki megvalósítási jelentések és a kapcsolódó költségkimutatás elfogadását
követően kell kifizetni. Az előleg és a részletek összesen nem haladhatják meg a Bizottság által a projekthez adható maximális
hozzájárulásból a 396 000 ECU‑t;
–       a teljes hozzájárulás fennmaradó összege [a visszatartott 44 000 ECU (negyvennégyezer ECU)] két hónappal az utolsó jelentés,
dokumentum vagy a [műszaki] mellékletben meghatározott, a projekt keretében teljesítendő egyéb feladat és az 5. cikk (2) bekezdése
szerinti, az utolsó időszakra vonatkozó költségkimutatás elfogadását követően esedékes.”
11     A szerződés 5. cikke előírja, hogy a szerződő feleknek három aláírt költségkimutatást kell bemutatniuk a projekt kezdetétől
számított minden hatodik hónapban, és az utolsó időszakra vonatkozó költségkimutatást legkésőbb három hónappal az utolsó jelentés,
dokumentum vagy a projekt keretében teljesítendő egyéb feladat elfogadását követően kell bemutatni, azután már semmilyen költségtérítés
nem teljesíthető.
12     A szerződés 6. cikkének második bekezdése úgy rendelkezik, hogy az időszaki megvalósítási jelentéseket kell bemutatni a projekt
kezdetétől számított minden hatodik hónapban.
13     Az általános feltételek 9. cikke előírja többek között az időszaki megvalósítási jelentések és a zárójelentés szerződő felek
általi bemutatásának módját.
14     Az általános feltételek 12. cikkének (1) bekezdése alapján „[a] megtérítendő költségek azok a [jelen általános feltételek]
13. cikkében meghatározott tényleges költségek, amelyek a projekt megvalósításához szükségesek, igazolhatóak és a szerződés
2. cikkének (1) bekezdésében meghatározott időszakban merültek fel […]”.
15     Az általános feltételek 12. cikkének (2) bekezdése értelmében „a munka kategóriánkénti becsült költségei indikatív jelleggel
kerültek megállapításra. A tagok valamely kategória becsült költségvetését átcsoportosíthatják más kategóriához, feltéve,
hogy a projekt célját ez alapvetően nem módosítja”.
16     Az általános feltételek 13. cikke egyedi rendelkezéseket tartalmaz a „személyzeti” költségtételekre (13. cikk (1) bekezdés),
a „hálózati költségekre” (13. cikk (2) bekezdés), az „egyéb költségekre” (13. cikk (3) bekezdés), a „jelentős egyedi költségekre”
(13. cikk (4) bekezdés), és az „általános kiadásokra” (13. cikk (5) bekezdés).
17     Az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerint:
„Az összes felszámolt személyzeti munkaórát rögzíteni és igazolni kell. E követelményt legalább a munkaidőnek a projektvezető
vagy a szerződő vállalkozás megfelelően felhatalmazott felsővezetője által legritkábban havonta egyszer igazolt rögzítésével
kell teljesíteni.”
18     Az általános feltételek 13. cikkének (3) bekezdése többek között az alábbiak szerint rendelkezik:
„Amennyiben összefüggésbe hozhatók a projekt teljesítésével, úgy a következő, a szerződő fél által viselt egyéb költségek
számíthatók fel:
–       külső technikai szolgáltatásokra és felszerelésekre vonatkozó költségek (feltéve, hogy a Bizottság előzetesen hozzájárulását
adta);
–       […]
–       kiadványok, beleértve a hírleveleket is, amelyek a projekt keretében elvégzett munkákról szóló információk terjesztésére szolgálnak.”
19     Az általános feltételek 13. cikkének (4) bekezdése szerint „a szerződő fél által viselt jelentős egyedi költségek akkor számíthatók
fel, ha a Bizottság ehhez előzetesen írásbeli hozzájárulását adta (ez a hozzájárulás megadottnak tekintendő, ha a szerződés
[műszaki] mellékletében erre vonatkozóan költségtételt irányoztak elő, vagy ha a Bizottság az írásbeli kérelem kézhezvételétől
számított két hónapon belül semmilyen kifogással nem él).
20     Az általános feltételek 13. cikkének (5) bekezdése előírja:
„[…] a 13. cikk (1) bekezdésében meghatározott megtérítendő személyzeti költségek maximum 20%‑ának megfelelő hozzájárulás
számítható fel a projekt keretében elvégzett munkával összefüggésben felmerült általános kiadásként, beleértve a nem szakmai,
adminisztratív és titkári személyzetre, telefonra, fűtésre, világításra, villanyra, postai szolgáltatásokra, elektronikus
levelezésre, irodaszerekre, stb. vonatkozó költségeket. A […] 13. cikk (1)–(4) bekezdése alkalmazásával közvetlenül elszámolható
általános kiadások, valamint a harmadik személyektől kapott költségtérítések nem számíthatók fel általános kiadásként.”
21     Az általános feltételek 15. cikkének (1) bekezdése kifejti:
„A szerződő fél köteles rendszeresen, a letelepedése szerinti állam hagyományos számviteli szabályainak megfelelő könyvelést
és ahhoz kapcsolódó dokumentációt vezetni annak érdekében, hogy alátámassza és igazolja a jelentett költségeket és óraszámokat.
Ezeknek az okiratoknak rendelkezésre kell állniuk a vizsgálat során.”
22     Az általános feltételek 16. cikke (2) és (3) bekezdésének megfogalmazása szerint:
„16.2  A jelen melléklet [Vizsgálat] 17. cikkére is figyelemmel minden kifizetést előlegnek kell tekinteni a projekt keretében teljesítendő
egyéb feladatok elfogadásáig, vagy ezek hiányában a zárójelentés elfogadásáig.
16.3 Ha a projektért járó teljes pénzügyi hozzájárulás, beleértve a vizsgálatok eredményét is, kevesebb, mint a projektért
ténylegesen kifizetett összeg, akkor a szerződő felek kötelesek haladéktalanul ECU‑ban visszafizetni a különbözetet a Bizottságnak.”
23     Az általános feltételek 17. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] Bizottság vagy az általa felhatalmazott személyek
vizsgálatot kezdeményezhetnek a Bizottság által teljesített utolsó kifizetés napjától vagy a szerződés lejártától számított
két év elteltéig [...]”.
24     Végül, a 10. cikk értelmében a szerződésre a belga jog irányadó, és az általános feltételek 7. cikke alapján a szerződésből
származó jogviták eldöntésére az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága, valamint fellebbezés esetén az Európai Közösségek Bírósága
kizárólagosan illetékes.

A jogvita alapját képező tényállás
25     1997. szeptember 12‑én a Bizottság a szerződés 4. cikkének megfelelően 165 000 ECU előleget fizetett ki a GEF‑nek.
26     Ezt követően a GEF négy időszaki megvalósítási jelentést és négy költségkimutatást mutatott be a Bizottságnak, amelyek a projekt
kezdete, 1997. július 4. és annak befejezése, 1999. július 3. közötti négy időszakra vonatkoztak.
27     A szerződés negyedik, 1999. január 4‑étől 1999. július 3‑áig tartó időszakára (a továbbiakban: a negyedik időszak) vonatkozó
negyedik költségkimutatás bemutatása előtt a Bizottság 1999. június 18‑án és 21‑én pénzügyi vizsgálatot tartott az azt megelőző,
1997. július 4. és 1999. január 3. közötti három időszak vonatkozásában.
A –
Az 1997. július 4. és 1998. január 3. közötti időszakra vonatkozó első költségkimutatás
28     1998. március 3‑án a GEF megküldte a Bizottságnak az első költségkimutatást az 1997. július 4‑étől 1998. január 3‑áig tartó
szerződéses időszakra (a továbbiakban: az első időszak) összesen 111 193 ECU vonatkozásában, amiből 25 249 ECU általános kiadásaira
vonatkozott.
29     Az 1998. március 19‑i „Payment request submission for period 4‑Jul‑97 to 3‑Jan‑98” című levelével (a továbbiakban: az első
időszak költségeit elfogadó levél) a Bizottság a GEF által igényelt költségek részleges kifizetését hagyta jóvá, 101 432 ECU
összegig, míg az általános kiadásoknak a megtérítendő személyzeti költségek 20%‑át meghaladó részére vonatkozó igényt – az
általános feltételek 13. cikke (5) bekezdésének megfelelően – elutasította. Következésképpen a Bizottság e költségtétel címén
az igényelt 25 249 ECU helyett 15 488 ECU‑t fizetett ki a GEF‑nek.
30     Levelében a Bizottság kifejtette, hogy „a felszámított költségeket (illetve azok általunk alkalmazott módosításait) ellenőriztük,
és az időszaki megvalósítási jelentéssel, valamint a szerződéssel összeegyezethetőnek találtuk (lásd a II. melléklet D. részét),
fenntartva az ellenőrzésnek, az újabb számítás vagy vizsgálat utáni kiigazításnak és a bértételek elfogadásának lehetőségét.”
B –
Az 1998. január 4. és 1998. július 3. közötti időszakra vonatkozó második költségkimutatás
31     1998. október 6‑án a GEF bemutatta második költségkimutatását az 1998. január 4. és 1998. július 3. közötti szerződéses időszakra
(a továbbiakban: a második időszak). A GEF által ezen időszakra felszámított költségek összege 107 017 ECU‑t tett ki, amelyből
3 818 ECU az „egyéb költségek” tételre vonatkozott.
32     1998. december 14‑i „Payment request submission for period 4‑Jan‑98 to 3‑Jul‑98” című levelével (a továbbiakban: a második
időszak költségeit elfogadó levél) a Bizottság a GEF által igényelt költségek részleges kifizetését hagyta jóvá 103 228 ECU
összegig, míg az „egyéb költségek” tételre vonatkozó 3 818 ECU kifizetését elutasította azzal az indokkal, hogy e költségeket
az „általános kiadások” már tartalmazzák. Ez a levél tartalmazta ugyanazt a szövegrészletet, amely a fenti 30. pontban említésre
került.
C –
Az 1998. július 4. és 1999. január 3. közötti időszakra vonatkozó harmadik költségkimutatás
33     1999. június 3‑án a GEF bemutatta a Bizottságnak harmadik költségkimutatását az 1998. július 4. és 1999. január 3. közötti
szerződéses időszakra (a továbbiakban: a harmadik időszak) 104 098 euró összegben – a költségek összege euróra került átváltásra
az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június 17‑i 1103/97/EK tanácsi rendelet (HL 1997. L 162.,
1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 81. o.) értelmében, amely arról rendelkezik, hogy az ECU‑t 1999. január
1‑jétől az euró váltja fel 1 euró = 1 ECU arányban.
34     Az 1999. július 27‑i „Payment request submission for period 4‑Jul‑98 to 3‑Jan‑99” című levelével (a továbbiakban: a harmadik
időszak költségeit elfogadó levél) a Bizottság a GEF által felszámolt költségeket 96 214 euró összegig fogadta el, míg az
„egyéb költségek” tételt kitevő, összesen 7 884 euró kifizetését elutasította azzal az indokkal, hogy ezeket a költségeket
az „általános kiadások” már tartalmazzák.
35     Ugyanezen levelével a Bizottság – annak érdekében, hogy megfeleljen a szerződés 4. cikkében előírt 396 000 euró plafonösszegnek
(a GEF ugyanis 165 000 euró előleget + 101 432 eurót kapott az első időszakra + 103 228 eurót pedig a második időszakra =
369 660 euró) – az elfogadott költségeknél kisebb összeg, azaz 96 214 euró helyett 26 340 euró (396 000 euró – 369 660 euró = 26 340 euró)
összegű részlet kifizetéséről határozott. Egyébként ez a levél is tartalmazta ugyanazt a szövegrészletet, amely a fenti 30. pontban
említésre került.
D –
A vizsgálat
36     1998. június 18‑án és 21‑én a Bizottság vizsgálatot tartott az első három szerződéses időszakra vonatkozóan.
37     1999. július 9‑i levelével a Bizottság kiegészítő információkat kért a GEF‑től a projektvezető, Goldfinger úr díjazásával
kapcsolatban. 1999. július 30‑i levelével a GEF megküldte a Bizottságnak a Goldfinger úr díjazására, valamint bizonyos adózási
és társadalombiztosítási szempontokra vonatkozó okiratokat és magyarázatokat.
38     1999. október 12‑i levelével a Bizottság megküldte a GEF‑nek a projekt műszaki értékelésének 1999. szeptember 21‑én kelt zárójelentését.
39     1999. december 21‑i levelével a Bizottság megküldte a GEF‑nek a vizsgálat jelentéstervezetét. Ebben a jelentéstervezetben
a Bizottság arra a megállapításra jutott, hogy a GEF összesen 228 713 eurós többletösszeget igényelt, ami az elfogadott költségek
teljes összege – azaz 93 334 euró – 245 %‑ának felel meg.
40     2000. január 31‑i faxával a GEF arról tájékoztatta a Bizottságot, hogy nem ért egyet a vizsgálati jelentéstervezet tartalmával,
továbbá előadta kifogásait, és csatolta az adótanácsadója és könyvszakértője, Pirenne úr által készített elemzést (a továbbiakban:
Pirenne úr 2000. január 31‑i levele).
41     2000. március 20‑i levelével a Bizottság elutasította a GEF kifogásait, és egyedi műszaki értékelést javasolt (a továbbiakban:
a második műszaki értékelés) annak érdekében, hogy megállapítsák a műszaki mellékletnek megfelelően végrehajtott egyes feladatokra
ésszerűen felszámítható pontos óraszámokat. A második műszaki értékelésre 2000. május 24‑én került sor. A GEF 2000. október
18‑i kérésére válaszul 2000. október 27‑én megküldték részére az értékelésről készült jelentés másolatát.
42     2000. július 18‑i levelével a Bizottság megküldte a GEF‑nek a 2000. június 28‑án kelt vizsgálati zárójelentést. Ebben a jelentésben
a Bizottság arra a következtetésre jutott, hogy az ellenőrzött időszakban, azaz 1997. július 4. és 1999. január 4. között
a GEF összesen 253 823 eurós többletösszeget igényelt, ami az elfogadott költségek teljes összegének – azaz 68 224 euró –
372 %‑ának felel meg.
43     A 2000. június 28‑án kelt vizsgálati zárójelentésben a vizsgálók következtetéseiket különösen az alábbi megállapításokra alapozták:
„A [GEF] nem rögzíti alkalmazottai munkaidejét. Ez a gyakorlat ellentétes a szerződés [általános feltételeinek] 13.1.2. cikkével.
Goldfinger úr elismerte, hogy a GEF valójában nem vezetett semmilyen jelenléti ívet. A vizsgálat során Goldfinger úr egy asztali
naptár és a munkaszerződések alapján becsülte meg a munkaórákat. Megállapítottuk azonban, hogy ez az asztali naptár nem tartalmazta
a munkaórák jegyzékét. Következésképpen nem tudtuk elfogadni az EK-projektben felszámított óraszámokat. Továbbá a Goldfinger
úr által készített jelenléti ív nem megfelelő az alábbi okok miatt: a projekt 1997. 07. 04‑én kezdődött, és nem 1997. 07. 01‑én,
valamint az informatikai szakértőnek felszámított 202 óra 1997 júliusában és 1997 októberében helytelen, mivel ez a személy
csak 1997. november 3‑án állt munkába a GEF‑nél.
A mérleg szerinti árbevétel és a személyzeti költségek arányának elemzése, összehasonlítva azzal, amit a költségkimutatásokban
felszámítottak, a következőt mutatja (az összegek BEF‑ben értendők):
1996/1997
1997/1998
Goldfinger úr bére
2 791 211
4 119 153
Az alkalmazottak bére
2 711 775
4 599 788
A mérleg szerinti összes személyzeti költség
5 502 986
8 718 941
Az EK-projekt keretében felszámított személyzeti költségek (az első két időszak)
6 428 877
Nem EK-projektek személyzeti költségei
5 502 986
2 290 064
Mérleg szerinti árbevétel
13 208 003
15 556 779
Következtetés útján: EK-projekt (az ügyfélszámlák alapján)
6 656 100
9 397 877
Nem EK-projektek árbevétele
6 551 903
6 158 902
Láthatóan az 1996/1997‑es pénzügyi év során 6,5 millió [belga frank] (BEF) árbevételt sikerült elérni 5,5 millió BEF személyzeti
költséggel (1,19‑es arány). Az 1997/1998‑as pénzügyi év során gyakorlatilag ugyanakkora árbevétel képződött (6,2 millió BEF)
2,3 millió BEF személyzeti költség mellett (2,69‑es arány). Ez azt jelzi, hogy a Bizottságnak kiszámlázott személyzeti költségeket
jelentősen túlbecsülték.
A műszaki melléklet 3.7. bekezdésében a projektre előirányzott ember/nap szám 447 vagyis 3 576 óra. Ez félévenként átlagosan
894 órát jelentene. Megállapítottuk, hogy az első két félévre felszámított összes munkaóra száma egyenként 2 827 illetve 2 878 óra
volt, ami 300%‑kal több, mint az előirányzott.
Jelenléti ív hiányában nem tudtuk megállapítani az EK-projektre felszámítható óraszámot. A vizsgálati jelentéstervezetben
elfogadott óraszám az előirányzott óraszám alapján került megállapításra, tekintettel arra, hogy az 1999. szeptember 21‑i
műszaki értékelés zárójelentése szintén nem adott felvilágosítást az óraszámok kérdésében. […]
Ezért arról döntöttünk és állapodtunk meg a GEF‑fel, hogy új műszaki értékelésre van szükség annak érdekében, hogy meg lehessen
állapítani a szerződés műszaki mellékletének megfelelően végrehajtott egyes feladatokra ésszerűen felszámítható, pontos óraszámokat.
A második műszaki értékelésre 2000. május 24‑én került sor. Ennek eredménye szerint a szerződés teljes időtartamára, tehát
az 1997. 07. 04. és 1999. 07. 04. közötti időszakra, 303 ember/nap, vagyis 2 420 óra fogadható el.
A második műszaki értékelés eredményére alapozva kiszámoltuk a vizsgálattal érintett időszak, vagyis az 1997. 07. 04‑től 1999. 01. 04‑ig
tartó időszak vonatkozásában elfogadható személyzeti költségeket. E számításokat a második műszaki értékelés során a szerződés
teljes időtartamára elfogadott összes óraszámra alapoztuk (2 420 óra), és elosztottuk néggyel annak érdekében, hogy megkapjuk
a félévenkénti ember/óra számot (605 óra).
Bár azt elismerjük, az elfogadott teljes ember/nap szám félévenkénti elosztása nem biztos, hogy megegyezik az egyes félévekben
ténylegesen elvégzett munkával, mégis úgy véljük, hogy ez a módszer ésszerű. Továbbá a vizsgálat során megállapításra került,
hogy az óránkénti személyzeti költségek az egyes félévekben nem különböznek jelentősen.
[…]”
44     2000. november 14‑i levelével a GEF megküldte a Bizottságnak a Goldfinger úr által összeállított jelenléti ívek másolatát,
valamint azokat az okiratokat, amelyek annak bizonyítására szolgáltak, hogy – ellentétben a vizsgálók vizsgálati zárójelentésben
tett megállapításaival – a GEF vezetett jelenléti ívet az alkalmazottairól.
45     2000. november 22‑i levelével a Bizottság megerősítette, hogy kézhez vette az említett okiratokat, és tájékoztatta a GEF‑et,
hogy a vizsgálati iratokat átadta De Graef asszonynak, akinek az összes jövőbeli levelezést címezni kell.
46     Az 502667 hivatkozási szám alatti, a 2000. december 14‑i harmadik időszakra vonatkozó levelével a Bizottság megküldte a GEF
részére a költségeknek a szerződés első három időszakára elfogadott, a vizsgálati zárójelentés fényében felülvizsgált változatát,
valamint az említett ellenőrzést figyelembe vevő konszolidált költségkimutatást, amelyből az derült ki, hogy a Bizottság ezekben
az időszakokban 208 602 euróval többet fizetett a GEF‑nek.
47     2000. december 21‑i, De Graef asszonynak címzett levelével a GEF megbeszélés tartását kérte annak érdekében, hogy tárgyalásba
kezdjen a Bizottsággal különösen a második műszaki értékelésről készült jelentés tartalmáról és a vizsgálati zárójelentésről.
E –
Az 1999. január 4. és 1999. július 3. közötti időszakra vonatkozó negyedik költségkimutatás
48     1999. december 2‑án a GEF bemutatta a Bizottságnak a negyedik időszakra vonatkozó, negyedik költségkimutatását 148 148,01 euró
összegben.
49     2000. július 3‑i levelével a Bizottság kiegészítő információkat kért a GEF‑től a „hálózati költségek” és az „egyéb költségek”
tételei vonatkozásában, valamint előadta megállapításait a szerződés értelmében vissza nem téríthető költségekről.
50     2000. július 31‑i levelével a GEF bemutatta a Bizottság számára a negyedik költségkimutatásnak a Bizottság korábbi megjegyzéseit
figyelembe vevő, módosított változatát 135 819,48 euró összegben, valamint a „hálózati költségek” és az „egyéb költségek”
tételeire vonatkozó dokumentációt.
51     2000. december 14‑i, 502668 hivatkozási szám alatti „Payment request submission for period 4‑Jan‑99 to 3‑Jul‑99” című levelével
(a továbbiakban: a negyedik időszak költségeit elfogadó levél) a Bizottság a GEF által felszámolt költségeket elfogadta 30 212 euró
összegig. A GEF-nek a Bizottság által elutasított költségei a „személyzeti” költségtételt 83 805 euró összegben, a „hálózati
költségek” tételét 3 404 euró összegben, az „egyéb költségek” tételt 1 608 euró összegben és végül az „általános kiadások”
tételt 16 790 euró összegben érintették. A Bizottság közölte, hogy a „személyzeti” és az „általános kiadások” költségtétel
egy részének elutasítása annak a ténynek köszönhető, hogy a vizsgálat eredményeinek megfelelően a munkaórák számát 605 órában
korlátozta, és a vizsgálat szerinti munkabért alkalmazta. A „hálózati költségek” és az „egyéb költségek” tételt illetően a
Bizottság hangsúlyozta, hogy egyes költségek részleges elutasítása annak köszönhető, hogy azokat nem támasztották alá számlával.
A Bizottság hozzátette, hogy ebben a szakaszban semmilyen kifizetés nem teljesíthető, mivel a szerződés szerinti plafonösszeget
már elérték. Egyébként ez a levél is tartalmazta ugyanazt a szövegrészletet, amely a jelen ítélet 30. pontjában említésre
került.
52     Szintén a 2000. december 14‑i, 502668 hivatkozási szám alatti levelével a Bizottság megküldte a GEF‑nek a szerződés teljes
időtartamát (1997. július 4‑étől 1999. július 3‑áig) lefedő konszolidált költségkimutatását.
F –
A Bizottság visszafizetési kérelme: a 2001. július 11‑i terhelési értesítés
53     2001. január 24‑i levelével a Bizottság megküldte a GEF‑nek a teljes szerződéses időszakra vonatkozó konszolidált záró költségkimutatást,
amely megegyezik azzal, amit a fent említett 502668 hivatkozási szám alatti, 2000. december 14‑i leveléhez mellékelt. Ebből
a dokumentumból az következik, hogy a Bizottság – álláspontja szerint – 273 516 euró összegű túlfizetést teljesített a GEF
részére, ami megegyezik a Bizottság által a GEF számára kifizetett összes költségnek a Bizottság által elfogadott költségekkel
csökkentett összegével (azaz 396 000 – 122 484).
54     2001. február 2‑i levelével a Bizottság tájékoztatta a GEF jogi képviselőjét egyrészt arról, hogy az Európai Csaláselleni
Hivatal (OLAF) vizsgálatot indít a FIWG kapcsán, másrészt pedig arról, hogy a GEF‑fel megbeszélésre kerül sor az Információstársadalmi
Főigazgatóság által készített vizsgálati zárójelentésekből adódó kérdések, valamint a fenti 47. pontban említett, 2000. december
21‑i levélben felvetett pontok megvizsgálása és egyeztetése céljából, amennyiben ezek relevánsak a Bizottság vizsgálata szempontjából.
55     A Bizottság fent említett 2001. január 24‑i, valamint február 2‑i leveleire válaszul a GEF 2001. február 21‑én kelt levelet
küldött Lefebvre úrnak az Információstársadalmi Főigazgatóságra és Brüner úrnak az OLAF-hoz, és a Bizottságot a konszolidált
záró költségkimutatással való egyet nem értéséről tájékoztatta, mivel az a korábban már vitatott vizsgálati jelentés eredményein
alapult. A GEF továbbá megismételte 2000. december 21‑i kérését, amely a Bizottság képviselőivel tartandó megbeszélésre vonatkozott.
56     2001. március 12‑i levelével a Bizottság arról tájékoztatta a GEF‑et, hogy a vizsgálati jelentés eredményeit követte, ezért
minden további panaszt közvetlenül az ellenőrzési szolgálatnak kell címezni.
57     2001. március 19‑i levelével a GEF megerősítette, hogy De Graef asszonynak tájékoztatnia kellene az ellenőrzési szolgálatot
arról, hogy a szóban forgó szerződést illetően megbeszélés van folyamatban.
58     2001. július 11‑én a Bizottság terhelési értesítést küldött a GEF‑nek, amellyel 273 516 euró összeg visszafizetését követelte.
59     A 2001. július 25‑i, Lefebvre úrnak címzett levelével a GEF hivatalosan vitatta a Bizottság terhelési értesítését arra hivatkozva,
hogy a projekt vizsgálati zárójelentését illetően nem jutottak végső megállapodásra a Bizottsággal. Továbbá kérte a Bizottságot,
hogy függessze fel a visszafizetési eljárást a felhatalmazott képviselőivel tartandó megbeszélések időpontjáig.
60     2001. július 26‑i, De Graef asszonynak címzett levelével a GEF jogi képviselője megerősítette az ügyfele által képviselt álláspontot,
és emlékeztetett arra, hogy utóbbi nem ért egyet a vizsgálati jelentéssel, amint azt korábbi levelezésében (különösen a Bizottságnak
címzett 2000. november 14‑i és december 21‑i levelében) kifejtette, továbbá arra a tényre, hogy ellentétben azzal, amit a
Bizottság a 2001. február 2‑i levelében állított, a GEF nem kapott semmilyen meghívást az általa felvetett egyes kérdések
megtárgyalására.
61     2001. augusztus 9‑i levelével a GEF jogi képviselője tájékoztatta a Bizottságot, hogy mivel nem tartotta meg arra vonatkozó
hivatalos ígéretét, hogy megbeszélést szervez a projekt elszámolásával kapcsolatos, kölcsönösen kielégítő megoldás megtalálása
érdekében, ügyfele keresetet indít az Elsőfokú Bíróság előtt a szerződésben foglalt választottbírósági kikötés alapján.

Az eljárás
62     Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. február 13‑án benyújtott keresetlevelével a GEF megindította a jelen keresetet.
63     Az Elsőfokú Bíróság Hivatalához 2002. május 13‑án benyújtott ellenkérelmében a Bizottság viszontkeresetet terjesztett elő.
64     Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata 64. cikke (3) bekezdésének a) és d) pontjában előírt pervezető intézkedések keretében
és az előadó bíró jelentése alapján az Elsőfokú Bíróság (első tanács) a 2003. november 11‑én tartott tanácskozásán úgy határozott,
hogy írásbeli kérdéseket tesz fel a feleknek, és bizonyos okiratok bemutatását kéri tőlük. A felek az előírt határidőn belül
válaszoltak a feltett kérdésekre, és bemutatták a kért okiratokat.
65     Az eljárási szabályzat 14. cikke 1. és 3. §‑ának, valamint az 51. cikke 1. §‑ának megfelelően az első tanács úgy határozott,
hogy javasolja az Elsőfokú Bíróság teljes ülésének, hogy a jelen ügyet öt bíróból álló tanács elé utalják.
66     A 2003. december 4‑i levéllel az eljárási szabályzat 51. cikke 1. §‑ának megfelelően a feleket felhívták, hogy 2003. december
9‑éig terjesszék elő észrevételeiket az említett utalással kapcsolatban.
67     2003. december 8‑i illetve 9‑i levelükkel a Bizottság és a GEF arról tájékoztatták a Bíróságot, hogy nincs észrevételük a
jelen ügynek az első kibővített tanács elé való utalásával kapcsolatban.
68     A teljes ülés 2003. december 10‑i határozata alapján az első tanács javaslatára a jelen ügyet az első kibővített tanács elé
utalták.
69     A felek szóbeli előadásait és az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszaikat a 2004. március 30‑i tárgyaláson hallgatták
meg.

A felek kérelmei
70     A felperes kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       nyilvánítsa a keresetet elfogadhatónak és megalapozottnak;
–       kötelezze a Bizottságot, hogy fizessen meg a felperesnek 40 693 euró összeget;
–       nyilvánítsa a Bizottság 273 516 euró összeg visszafizetésére vonatkozó kérelmét megalapozatlannak, és következésképpen kötelezze
a Bizottságot 273 516 euró összegű jóváírási értesítés kibocsátására;
–       megalapozatlanság miatt utasítsa el a Bizottság viszontkeresetét;
–       kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
71     A Bizottság kéri, hogy az Elsőfokú Bíróság:
–       megalapozatlanság miatt utasítsa el a keresetet;
–       kötelezze a felperest, hogy fizessen meg neki 273 516 euró összeget, és ezen összeg 2001. szeptember 1‑jétől évi 7%‑kal számított
késedelmi kamatait;
–       kötelezze a felperest a költségek viselésére.

Az Elsőfokú Bíróság hatásköréről
72     Szükséges megemlíteni, hogy az eljárási szabályzat 113. cikke értelmében az Elsőfokú Bíróság saját hatáskörében vizsgálhatja,
hogy az eljárás folytatásának nélkülözhetetlen feltételei fennállnak‑e. Mivel az Elsőfokú Bíróság hatásköre ilyen nélkülözhetetlen
feltétel, azt az Elsőfokú Bíróság hivatalból vizsgálhatja (az Elsőfokú Bíróság T‑174/95. sz., Svenska Journalistförbundet
kontra Tanács ügyben 1998. június 17‑én hozott ítélete [EBHT 1998., II‑2289. o.] 79. és 80. pontja).
73     Ebben a vonatkozásban megállapítható, hogy a jelen kereset benyújtásának napján az EK 238. cikk és az 1993. június 8‑i 93/350/ESZAK,
EGK, Euratom tanácsi határozattal módosított (HL L 144., 21. o.), az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának létrehozásáról
szóló, 1988. október 24‑i 88/591/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozat (HL L 319., 1. o.) 3. cikke (1) bekezdése c) alpontjának
rendelkezései értelmében az Elsőfokú Bíróság választottbírósági kikötésen alapuló hatásköre valamely kereset elbírálására
szükségszerűen magában foglalja a valamely intézmény ugyanezen kereset kapcsán előterjesztett viszontkeresetének elbírálására
vonatkozó hatáskört is, ami következhet szerződéses kapcsolatból, vagy abból a tényből, amire az alapkérelmet alapozták, vagy
a keresetből származó kötelezettségekkel való közvetlen kapcsolatból (lásd e tekintetben a Bíróság 426/85. sz., Bizottság
kontra Zoubek ügyben 1986. december 18‑án hozott ítéletének [EBHT 1986., 4057. o.] 11. pontját és a C‑167/99. sz., Parlament
kontra SERS et Ville de Strasbourg ügyben 2003. április 10‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., I‑3269. o.] 95–104. pontját,
a Bíróság C‑280/03. sz., Bizottság kontra Lior és társai ügyben 2003. november 21‑én hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették
közzé] 8. és 9. pontját és az Elsőfokú Bíróság T‑68/99. sz., Toditec kontra Bizottság ügyben 2001. május 16‑án hozott ítéletét
[EBHT 2001., II‑1443. o.]).
74     Ebből következik, hogy az Elsőfokú Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a Bizottság viszontkeresetéről határozzon.

Az ügy érdeméről
A –
A felperes, egyrészről 40 693 euró összeg megfizetésére, másrészről 273 516 euró összegű jóváírási értesítés kibocsátására
vonatkozó kérelméről
75     A GEF úgy érvel, hogy a szerződés értelmében 436 693 euró összegre jogosult, ami megegyezik a Bizottság által az első három
költségkimutatás keretében elfogadott összegekkel, azaz 101 432 euróval az első, 103 228 euróval a második és 96 214 euróval
a harmadik költségkimutatás kapcsán, valamint a negyedik költségkimutatásban bejelentett 135 819 euró összeggel. Ezt úgy pontosította,
hogy mivel a Bizottság már kifizetett neki 396 000 eurót, ezért a megtérítési igénye 40 693 euróra korlátozódik (436 693 euró – 396 000 euró).
76     Kérelme alátámasztásaként a GEF lényegében négy jogalapra hivatkozik, elsősorban a Bizottság szerződésszegésére, másodsorban
a bizalomvédelem elvének megsértésére, harmadsorban a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének megsértésére és negyedsorban
a szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítése elvének és a gondos ügyintézés elvének megsértésére. Ebben a vonatkozásban
az utolsó jogalap, amely a szerződés jóhiszemű teljesítése elvének és a gondos ügyintézés elvének Bizottság általi feltételezett
megsértésére vonatkozik, másodikként kerül megvizsgálásra.
1.
A szerződésszegésre alapított első jogalapról
a)     A felek érvei
77     A GEF először is azt állítja, hogy a szerződés keretében vállalt költségek címén még neki járó 40 693 euró összeg megtérítésére
vonatkozó kérelme egyfelől a szerződésből származó kötelezettségek Bizottság általi megsértésén, valamint a belga polgári
törvénykönyv 1134. cikkének első bekezdésén alapul, miszerint „azok a megállapodások, amelyeket jogszerűen kötöttek meg, jogszabályként
szolgálnak azok számára, akik ezeket megalkották”. Valójában azzal, hogy a Bizottság önkényesen és egyoldalúan módosította
a GEF által bemutatott és igazolt költségek elfogadására vonatkozó álláspontját, nem teljesítette szerződéses kötelezettségeit.
Pedig a GEF megfelelően teljesítette a szerződést, amit a műszaki értékelésről készült zárójelentés is megerősített, amely
világosan megemlítette, hogy a projekt forrásai helyesen kerültek felhasználásra, és „zöld zászlót” (az eredmények végső jóváhagyása)
adott a GEF által végzett munkához.
78     Másfelől keresetében a GEF fenntartja, hogy a Bizottságnak nem sikerült a belga polgári törvénykönyv 1235. cikke első bekezdésének
megfelelően bizonyítania, hogy a 273 516 euró összeg, amelynek – álláspontja módosítását követően – a megtérítését kérte,
„tévedésből” került kifizetésre. A GEF szerint ugyanis semmilyen fizetés sem került tévedésből teljesítésre. Válaszában a
GEF újrafogalmazza ezt az álláspontot, amelyet a fent említett 1235. cikk első bekezdésének rossz fordítására alapoztak. Valójában
e cikk értelmében „minden fizetés feltételez valamilyen adósságot: az olyan teljesítést, amely nem jár, vissza kell fizetni”.
A Bizottságnak nem sikerült bizonyítania, hogy a kért összeg olyan teljesítés, amely „nem jár”. A GEF megítélése szerint a
kifizetés jár, és kétség esetén a Bizottságnak kell bizonyítania, hogy azt tévedésből teljesítette, ami a jelen esetben nem
igaz.
79     Továbbá, amint azt a GEF már Pirenne úr 2000. január 31‑i levelében kifejtette, a Bizottság álláspontjával ellentétben a szerződés
nem támogatási szerződés, és nem is tesz utalást a támogatás semmilyen formájára sem valamely európai segítségnyújtási program
keretében. A Bizottság egyébként ezt elismerte a 2000. március 20‑i levelében, amelyben egyetértett azzal, hogy a vizsgálati
jelentéstervezet 3. oldalán használt „Subsidies for EC 26 069” és a „Turnover minus subventions” fordulatokat az „Of which
EC contract 26 069”, illetve a „Turnover minus EC contribution” fordulatokkal helyettesítsék.
80     Végül különösen a Bizottságnak benyújtott költségek igazolását illetően a GEF előadta észrevételeit a személyzeti költségekre
vonatkozóan, ezen belül is Goldfinger úr fizetésére, az „utazási és élelmezési költségek” és az „egyéb költségek” tételre
vonatkozóan.
81     A személyzeti költségeket illetően a GEF előzetesen megjegyezte, hogy a szerződéssel kapcsolatban a felek közötti nézeteltérés
– ami a vizsgálati zárójelentésben kiemelésre került – a 9 859 munkaóratöbblet felszámítása kapcsán alakult ki.
82     Ebben a vonatkozásban a GEF először is kiemelte, hogy a Bizottság és ő maga is alábecsülték az elektronikus pénzügyi műveletek
és az internetes pénzügyi műveletek területén bekövetezett változások miatti munkamennyiség-növekedést, amely változások szükségessé
tették a feladat nagyságához történő folyamatos alkalmazkodást, és amelyek a szerződés aláírásakor nem voltak előreláthatók.
83     Ennélfogva a GEF jogosan jelentett be jelentősebb számú munkaórát, és igazította ki jelentős mértékben az óradíjakat a kezdeti
becslésekhez képest, a Bizottság által a szerződés aláírását követően meghatározott részletes iránymutatásoknak megfelelően.
Ezeket az új óradíjakat – amelyek a szerződés első három időszakában a költségkimutatások alapjául szolgáltak – 1998 márciusában
egy a Bizottság által elfogadott pénzügyi kérdőív útján közölték ez utóbbival.
84     A GEF szerint a Bizottság – amely figyelemmel kísérte a projekt keretében vállalt feladatok részeként kitűzött és elvégzett
munkákat, és minden egyes költségkimutatásban részletes áttekintést kapott a GEF alkalmazottai által a projektre fordított
időről – tisztában volt azzal, hogy az 1998 márciusában bemutatott első költségkimutatástól kezdve a munkaórák száma meg fogja
haladni a kezdetben becsült számot, és hogy az 1998 októberében bemutatott második költségkimutatástól kezdve ez az óraszámtúllépés
ténylegesen be is következett. Továbbá a Bizottság a projekt egész tartama alatt nem tett negatív megjegyzést a projektre
szánt időre, és a GEF által a személyzeti költségek kiszámításánál alkalmazott díjra. Ezzel ellentétben a Bizottság minden
érintett tisztviselője pozitív véleményt alkotott a projekt előrehaladásáról, és támogatták azt a módot, ahogyan azt a GEF
kivitelezte. Ez azt bizonyítja, hogy a Bizottság elfogadta a projektre fordított jelentősebb munkaóraszámot és a GEF által
alkalmazott díjakat, és magyarázza, hogy a Bizottság miért fizette ki ezeket a költségkimutatások alapján. Ezért a második
műszaki értékelési jelentésben tett megállapítás – miszerint a Bizottság nem fogadta el a GEF által a projektre szánt többletidőt
– téves.
85     Egyébként a munkaórák becsült számának túllépése nem jár a szerződés módosításával, mivel – ellentétben a 440 000 euró összegű
szerződéses maximummal – ez nem lényegi eleme a szerződésnek. E tekintetben a GEF egyfelől azt hangsúlyozza, hogy a Bizottságnak
a vizsgálati zárójelentésben tett megállapítása, miszerint a szerződés által a projektre tervezett ember/nap szám 447 ‑ vagyis
3 576 óra ‑ csupán becslés, nem pedig a munkanapok illetve ‑órák felső határa.
86     Másfelől a második műszaki értékelési jelentésben tett megállapítást illetően, miszerint a projektre szánt munkaórák számát
kezdetben olyan maximumnak tekintették, amit csak a Bizottság írásbeli jóváhagyásával lehet túllépni, a GEF kiemelte, hogy
a szerződés megkötése idején lehetetlen volt objektíven és pontosan meghatározni a szerződés teljesítéséhez szükséges munkaóraszámot.
Ez magyarázza azt a tényt, hogy a felek maximálisan megtérítendő költségként megállapodtak egy 440 000 euró nagyságú összeg
kikötésében, amelyet különböző feladatok és költségkategóriák között kell megosztani, azonban ezen maximális összeg alapjaként
nem említettek semmilyen előre meghatározott munkaóraszámot. A szerződés egyetlen rendelkezése sem írja elő, hogy a munkaórák
becsült összegét ne lehetne túllépni, vagy hogy ilyen esemény bekövetkezése a szerződés módosítását igényelné, ellentétben
azzal az esettel, ha a GEF a 440 000 euró összeget meghaladó hozzájárulást igényelne. Ebből arra lehet következtetni, hogy
a személyzeti költségek kifizetésének egyetlen kritériuma nem a kezdeti becslés, hanem az a tény, hogy a teljes költségek
elfogadhatók legyenek, és ne haladják meg a 440 000 eurót.
87     Másodszor a GEF álláspontja szerint a projektre fordított munkaórák kimutatását és a felmerült költségeket illetően téves
a Bizottságnak a vizsgálati jelentéstervezetben és a vizsgálati zárójelentésben foglalt álláspontja, amely szerint a munkaórák
számát túlbecsülték a munkaidő-rögzítés és a jelenléti ív hiánya miatt.
88     A GEF először is azt állítja, hogy minden megkívánt nyomtatványt kitöltött, és az általános feltételek 15. cikke (1) bekezdésének
megfelelően – amit a vizsgálati jelentéstervezet szerint teljes egészében figyelembe vettek – minden alkalmazandó jogi rendelkezést
betartott, különös tekintettel a Securex szociális titkárság előírásaira, a belga társadalombiztosítási jogszabályokra és
számviteli alapelvekre.
89     Valójában a GEF kitöltötte és megküldte a Bizottságnak a költségvetésben előirányzott költségekre vonatkozó pénzügyi kérdőívet,
és a Bizottságnak megküldött valamennyi költségkimutatás tartalmazott egy mellékletet a személyzeti költségek részletes elszámolásáról,
beleértve a munkaórák számát és az egységárat. A szerződéssel érintett időszak végén a GEF összefoglaló költségkimutatást
készített az egész időszakra vonatkozóan, és a Bizottságnak aktualizált pénzügyi kérdőívet küldött. Továbbá a GEF megőrizte
az egyes alkalmazottai által a projektre fordított időre vonatkozó dokumentumokat. Ebből a célból használta és jelenleg is
használja a Securex szociális titkárság dokumentumait. E dokumentumokon kívül a GEF kiegészítő jelenléti íveket is készített
a projekten dolgozó valamennyi foglalkozáscsoport napi munkaóráinak kimutatására, amivel kapcsolatban a Bizottság a 2000.
március 20‑i levelében megerősítette, hogy egyik specifikus minta alkalmazása sem előírás.
90     Továbbá a GEF megállapította, hogy 1999 júniusában a munkaórákra vonatkozó, a Securex szociális titkárság által felállított
szabályoknak megfelelően kitöltött dokumentumokat, valamint a Goldfinger úr által szerkesztett kiegészítő jelenléti íveket
bemutatták a vizsgálóknak, akik azonban visszautasították, hogy ezeket magukkal vigyék, és emiatt a GEF 2000. november 14‑én
tájékoztatta ezek tartalmáról a Bizottságot. A GEF azt is megállapította, hogy ezekről a dokumentumokról volt szó Pirenne
úr 2000. január 31‑i levelében. A GEF közölte, hogy valamennyi felmerült költség bizonyítékát be tudja mutatni az Elsőfokú
Bíróságnak, beleértve valamennyi jelenléti ív és beszerzési számla másolatát.
91     Továbbá azt állítja, hogy az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének második albekezdése nem írja elő, hogy minden
egyes alkalmazottnak saját jelenléti ívet kell vezetnie. Jelen esetben a GEF fenntartja, hogy a munkaidő rögzítésére vonatkozó
dokumentumokat és a jelenléti íveket a projektvezető vezette, és ennek megfelelően ezeket – a szerződés rendelkezései szerint
– ő is hitelesítette. Ráadásul a Bizottság a GEF által bemutatott költségkimutatásban megjelenő költségeket elfogadó levelében
kifejezetten megerősítette, hogy a GEF a szerződésnek megfelelően járt el, és a levélben kijelentette, hogy „a felszámított
költségeket (illetve azok általunk alkalmazott módosításait) ellenőriztük, és az időszaki megvalósítási jelentéssel, valamint
a szerződéssel összeegyezethetőnek találtuk (lásd a II. melléklet D. részét), fenntartva az ellenőrzésnek, az újabb számítás
vagy vizsgálat utáni kiigazításnak és a bértételek elfogadásának lehetőségét”. A GEF szerint az általános feltételek D. részére
vonatkozó kifejezett hivatkozás – amely a személyzeti költségekkel kapcsolatban kitöltendő nyomtatványokkal foglalkozik –
jelzi, hogy a GEF eleget tett a Bizottságnak a költségek bejelentési módjára vonatkozó utasításainak.
92     Végül abban az esetben, ha az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a szerződés rendelkezései, különösen az általános feltételek
13. cikkének (1) bekezdése és 15. cikkének (1) bekezdése nem kellően egyértelműek, akkor ebből arra lehet következtetni, hogy
a GEF a belga polgári törvénykönyv 1162. cikke értelmében ‑ amely úgy rendelkezik, hogy „kétség esetén a megállapodás a kötelezettséget
előíró hátrányára és a kötelezettséget vállaló javára értelmezendő” ‑ helyesen és a szerződésnek megfelelően járt el.
93     Ami pedig Goldfinger úr javadalmazását illeti, a GEF azt állítja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe azt a tényt, hogy
e javadalmazást a vizsgálat alkalmával megkérdőjelezték, pedig a GEF a társaság számlái alapján bizonyította, hogy a belga
piacot figyelembe véve elfogadható kiadásról van szó.
94     Harmadszor a GEF vitatja a második műszaki értékelés során lefolytatott eljárást, valamint az annak során elért eredményt.
95     A 2000. május 24‑i második műszaki értékelés keretében lefolytatott eljárást illetően a GEF úgy vélekedik, hogy a vizsgálók
nem tettek eleget a Bizottság 2000. március 20‑i levelében lefektetett vizsgálati feladatmeghatározásoknak, mivel nem kérdezték
meg, hogy a GEF mennyi időt fordított az egyes feladatokra, illetve nem végeztek ésszerű becslést ezen időre vonatkozóan.
Valójában egyszerűen csak elosztották a szerződés aláírásakor becsült összes munkaóraszámot a különböző feladatok között,
és erőfeszítést sem tettek arra, hogy ezeket a számításokat a projektcsoporttal egyeztessék. Márpedig ez a megközelítés, amely
szerint a bizottsági kifizetések alapját nem a kezdetben becsült költségek, hanem a ténylegesen felmerült, igazolt és ésszerű
költségek alkotják, nem felel meg a szerződésnek. Következésképpen a GEF úgy ítéli meg, hogy ha a vizsgálati zárójelentés
a második műszaki értékelési jelentésen alapszik, akkor a tartalma nem megfelelő.
96     A második műszaki értékelés eredményét illetően a GEF hangsúlyozza, hogy nem elfogadható, hogy a projektre szánt és a Bizottság
által elfogadott munkaóraszám alacsonyabb a kezdetben becsültnél. A GEF igazolta, hogy a költségkimutatásaiban bevallott forrásokat
ténylegesen elköltötte, és a Bizottság ezt nemcsak a műszaki értékelési zárójelentésben, hanem a vizsgálati jelentéstervezetben
is elfogadta, amely jelentések megerősítették a GEF számításait. A GEF ebben a vonatkozásban kiemeli, hogy a vizsgálati jelentéstervezet
által hivatkozott műszaki értékelési zárójelentésben a Bizottság megállapította, hogy a „munkát elvégezték, és a forrásokat
felhasználták”, és az „általában véve a források helyes felhasználásáról” szólt.
97     Negyedszer a GEF fenntartja, hogy a Bizottság tévedett, amikor a vizsgálati zárójelentés kidolgozásakor nem vette figyelembe
Pirenne úr 2000. január 31‑i levelében a vizsgálati jelentéstervezettel kapcsolatban megfogalmazott észrevételeit.
98     Egyfelől a GEF hivatkozik különösen a vizsgálati zárójelentésben megfogalmazott azon állításra, amely a jelentéstervezetben
foglaltakat ismétli meg, miszerint az informatikai szakértőnek 1997 júliusában és októberében felszámított 202 óra nem igazolható,
mivel ez a személy csak 1997. november 3‑án állt munkába GEF‑nél. Azonban Pirenne úr 2000. január 31‑i levelében említette,
hogy 1997 júliusában, októberében és novemberében az informatikai szakértői munkát három személy gyakorolta egymást követően.
Ebben a vonatkozásban a GEF egyébként megállapítja, hogy a szerződés egyetlen rendelkezése sem akadályozza meg, hogy valamely
egyedi feladat elvégzéséhez több személyt alkalmazzanak, valamint hozzáteszi, hogy jelen esetben minden informatikai szakértőként
dolgozó személy rendelkezett az e munka elvégzéséhez szükséges képesítéssel.
99     Másfelől a GEF hivatkozik a vizsgálati jelentéstervezetben leírt, majd a vizsgálati zárójelentésben megismételt elemzésre
az árbevétel és a személyzeti költségek közötti arány tekintetében, valamint arra a megállapításra, miszerint a kiszámlázott
személyzeti költségeket jelentős mértékben túlbecsülték. Ebben a vonatkozásban Pirenne úr 2000. január 31‑i levelében világosan
kifejtette, hogy a vizsgálók nem mutatták be helyesen a szolgáltatott adatokat és megjegyzéseket, különösen azért, mert nem
vették figyelembe azt a tényt, hogy az egymást követő számviteli időszakokból álló projekt a kiadásoknak és a bevételeknek
a projekt teljes időtartama alatti fokozatos elosztását vonja maga után. Így a GEF pénzügyi éve október 1‑jétől szeptember
30‑áig tartott, míg a költségeket a Bizottság módszere szerint rögzítették, ami a pénzügyi év kezdetét júliusra teszi. Még
ha ez az információ nem lett volna is világos akkor, amikor a GEF bemutatta számításait, a GEF a 2000. január 31‑i levelében
erről felvilágosítást adott, és ezért ezt figyelembe kellett volna venni a vizsgálati zárójelentés szerkesztésekor.
100   Végül a GEF megvizsgálja a vizsgálók által elutasított egyéb költségeket, amelyek az „utazási és élelmezési költségek” és
az „egyéb költségek” tételekbe tartoznak. A GEF hangsúlyozza, hogy az e két tételhez tartozó költségeknek a vizsgálati jelentéstervezetben,
a vizsgálati zárójelentésben, valamint a negyedik időszak költségeit elfogadó levélben történt elutasítása nem fogadható el,
mivel valamennyi kiadást dokumentált és igazolt. Továbbá kifogásolja, hogy a Bizottság nem vette figyelembe Pirenne úr 2000.
január 31‑i levelében foglalt észrevételeit. A GEF felajánlja, hogy a jelen eljárás keretében ismételten benyújtja valamennyi
kiadás bizonyítékát.
101   Különösen a Datamonitor-tanulmányáért fizetett 3 145,05 euró összeget illetően a GEF hangsúlyozza, hogy a projektdokumentáció
keretében felmerült kiadásról van szó, amelyet a vizsgálók helytelenül minősítettek a technikai segítség részének. E kiadás
felmerülését tehát nem kellett az általános feltételek 13. cikke (3) bekezdésének megfelelően a Bizottsággal előzetesen jóváhagyatni.
Továbbá a GEF azt állítja, hogy a tanulmányt és az arra vonatkozó számlát a vizsgálók rendelkezésére bocsátotta, akik azonban
nem voltak hajlandóak helyesbíteni a hibájukat.
102   Az „egyéb költségek” tételt, és különösen a számlákkal igazolt és a könyvesboltban vásárolt kisebb tárgyakra vonatkozó 1 790,31 euró
összegű költségbejelentést illetően a GEF hangsúlyozza, hogy ez 11 056 euró összeg erejéig része több, a dokumentációra vonatkozó
megtérítendő kiadásnak, és hogy a dokumentáció a projekt keretében előírt feladatok végrehajtása érdekében volt szükséges.
103   A Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát, kiemelve azt, hogy nem sértette meg a szerződés alapján őt terhelő kötelezettségeket.
b)     Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
Előzetes észrevételek
104   Először is emlékeztetni kell arra, hogy a szerződés értelmében a GEF azt vállalta, hogy teljesíti a műszaki mellékletben meghatározott
projektet. Ez a projekt a FIWG‑hez nyújtott segítségben állt, ami hat különböző feladat végrehajtását jelentette, amelyek
mindegyike listát állapított meg a különböző nyújtandó szolgáltatásokról.
105   Emlékeztetni kell továbbá arra, hogy a 94/763 határozat 6. cikkének megfelelően a szerződés meghatározza többek között a projektre
vonatkozó igazgatási, pénzügyi és műszaki ellenőrzési rendelkezéseket.
106   Így a GEF köteles volt a szerződés 6. cikkének és az általános feltételek 9. cikkének megfelelően a szerződés hatálybalépésétől
kezdődően hat hónapos időközönként négy időszaki megvalósítási jelentést bemutatni a Bizottságnak. Ez lehetővé tette, hogy
a Bizottság értékelje a projekt keretében tett előrelépést és az elért együttműködést, valamint a projektre vonatkozó egyes
feladatokat. A GEF‑nek továbbá zárójelentést is kellett készítenie a projektmunkáról, a projekt céljairól, eredményeiről és
következtetéseiről. Végül a szerződés 4. és 5. cikke értelmében a GEF köteles volt bemutatni a Bizottságnak a szerződés hatálybalépésétől
kezdődően hat hónapos időközönként összesen négy költségkimutatást, amelyek a fent említett négy jelentés által lefedett időszakra
vonatkoznak, annak érdekében, hogy a Bizottság a vonatkozó részkifizetéseket teljesíteni tudja.
107   Továbbá a szerződés meghatározta azokat a feltételeket, amelyek fennállása esetén a GEF által viselt különböző költségkategóriák
megtérítésére sor kerülhetett.
108   Tekintettel a fent említettekre, valamint a GEF‑nek az Elsőfokú Bíróság kérdéseire a tárgyaláson adott válaszaira, meg kell
állapítani, hogy a felperesnek nem sikerült kimutatnia, hogy az a kérdés, hogy vajon a szerződést támogatási szerződésnek
kell‑e tekinteni, milyen hatással járhat a per kimenetelét illetően. Következésképpen azt a kérdést, hogy a felek mennyiben
teljesítették szerződéses kötelezettségeiket, csak a szerződés rendelkezéseinek fényében kell megvizsgálni (lásd e tekintetben
a fenti 73. pontban hivatkozott Toditec kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 77. pontját).
109   Emellett szükséges a projekt végrehajtása címén felszámítható különböző költségkategóriákra vonatkozó szerződéses rendelkezéseket,
valamint ezen költségek megtérítési feltételeit elemezni.
110   Az általános feltételek 13. cikkében meghatározott, a projekt végrehajtása miatt felszámítható költségkategóriákat, különösen
a személyzeti költségeket, a hálózati költségeket, az egyéb költségeket, a jelentős egyedi költségeket és az általános kiadásokat
illetően az általános feltételek 12. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a megtérítendő költségek azon tényleges költségek,
amelyek a projekt megvalósításához szükségesek, igazolhatóak és a projekt időtartama alatt merültek fel. Ugyanezen cikk (2) bekezdésében
előírja továbbá, hogy a munka kategóriánként becsült költségei csupán indikatív jellegűek, és az egyes kategóriák becsült
költségvetései közötti átcsoportosítás megengedett, feltéve, hogy a projekt célját ez alapvetően nem módosítja.
111   Az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének második albekedése előírja, hogy az a követelmény, hogy az összes felszámolt
személyzeti munkaórát legalább a munkaidőnek a projektvezető vagy a szerződő vállalkozás megfelelően felhatalmazott felső
vezetője által legritkábban havonta egyszer igazolt rögzítésével kell teljesíteni. Az általános feltételek 15. cikkének (1) bekezdése
továbbá meghatározza, hogy a szerződő fél rendszeresen, a letelepedése szerinti állam rendelkezéseinek megfelelő könyvelést
és ahhoz kapcsolódó dokumentációt köteles vezetni annak érdekében, hogy alátámassza és igazolja a jelentett költségeket és
óraszámokat, amelyeknek a vizsgálók rendelkezésére kell állnia.
112   Ebből az következik, hogy a GEF köteles bizonyítékkal alátámasztani, hogy a Bizottságnak bemutatott különböző költségkimutatásokban
bejelentett költségek tényleges kiadások, amelyek valóban szükségesek voltak, és a projekt végrehajtása érdekében, annak időtartama
alatt merültek fel. Ebből az is következik, hogy e bizonyíték bemutatásakor a GEF‑nek az általános feltételek 13. cikkének
(1) bekezdésében és 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt elvárásokhoz is alkalmazkodnia kell, és a munkaórákról igazolt nyilvántartást,
továbbá a Belgiumban hatályos rendelkezéseknek megfelelő könyvelést kell vezetnie.
113   A fentiekre tekintettel nem lehet helyt adni a GEF által a belga polgári törvénykönyv 1235. cikke első bekezdésére alapozott
érvelésnek, amely azon kérelmének alátámasztására szolgál, hogy az Elsőfokú Bíróság kötelezze a Bizottságot 273 516 euró összegű
jóváírási értesítés kibocsátására. Ugyanis ez az érvelés a Bizottságra helyezi a bizonyítási terhet arra vonatkozóan, hogy
nem járt a GEF‑nek fizetett 273 516 euró összeg, amelynek visszafizetését a Bizottság a 2001. július 11‑én kibocsátott terhelési
értesítéssel követelte.
114   Azonban a Bizottságnak a visszafizetésre vonatkozó kérelme az általános feltételek 16. cikkének (3) bekezdésén alapszik, amely
előírja, hogy ha a projektért járó teljes hozzájárulás, beleértve a vizsgálatok eredményét is, kevesebb, mint a projektért
ténylegesen kifizetett összeg, akkor a szerződő fél köteles haladéktalanul visszafizetni a különbözetet a Bizottságnak. Márpedig
annak megállapítása, hogy a teljesített kifizetések meghaladják a projektért járó teljes pénzügyi hozzájárulást, a projekt
végrehajtása során felmerült költségek bizonyításán alapszik, ami a szerződés értelmében a GEF‑et terheli, nem pedig a Bizottságot.
115   Ebből az következik, hogy a Bizottság 273 516 euró összegű jóváírási értesítés kibocsátására történő kötelezésére irányuló
kérelem, amelynek célja, hogy kiegyenlítse a Bizottság által 2001. július 11‑én kibocsátott terhelési értesítés összegét,
a 40 693 euró összeg megfizetésére vonatkozó kérelemhez kapcsolódik abban a vonatkozásban, hogy mindkettő a GEF állítólagos
szerződésszerű magatartásán alapszik. Amennyiben a GEF bizonyítja, hogy eleget tett szerződéses kötelezettségeinek, akkor
ebből szükségszerűen az következik, hogy a GEF jogosult a 40 693 euró összeg kifizetésére, és hogy a Bizottság 273 516 euró
összegű terhelési értesítésének nincs a továbbiakban semmi alapja.
116   Ilyen körülmények között szükséges a GEF kérelmének megalapozottságát minden olyan költségkategóriára vonatkozóan megvizsgálni,
amelynek a megfizetését a GEF követeli, és amelynek a bizonyítottságát állítja, nevezetesen a „személyzeti” költségeket, beleértve
Goldfinger úr javadalmazását, valamint bizonyos, az „utazási és élelmezési költségek” és „egyéb költségek” tételekbe tartozó
költségeket.
A „személyzeti” költségekről
117   A GEF által a személyzeti költségeket illetően előterjesztett különböző érvek alapvetően három kérdést vetnek fel: először,
hogy a Bizottság elfogadta‑e a munkaórák becsült számának túllépését, valamint a személyzeti költségek kiszámításához a szerződésben
kezdetben alkalmazott bértételek kiigazítását, másodszor, hogy a GEF bizonyította‑e a szerződés rendelkezéseinek megfelelően
a munkaórák számát, amelyekről azt állítja, hogy azokat a projekt végrehajtása érdekében teljesítette, és harmadszor, hogy
a vizsgálók tévedtek‑e a második műszaki értékelési jelentésben és a vizsgálati zárójelentésben foglalt munkaórák és személyzeti
költségek vonatkozásában tett megállapításaikban.
–       A munkaórák emelésének és a szerződésben kezdetben alkalmazott bértételek kiigazításának Bizottság általi elfogadásáról
118   Először azt kell meghatározni, hogy a GEF által bemutatott költségkimutatások bizottsági elfogadása, és az e címen teljesített
részfizetések a munkaórák túllépésének és a szerződésben kezdetben becsült bértételek kiigazításának elfogadását jelentik‑e.
119   Ebben a vonatkozásban megállapítható, hogy a bizottsági hozzájárulást illetően a szerződés 3. cikkének (1) és (2) bekezdése
előírja, hogy a Bizottság – maximum 440 000 ECU összegig – 100%‑ban hozzájárul a projekt megtérítendő költségeihez, amely
összeg a projekt teljes becsült költségének felel meg.
120   A szerződés 4. cikke szerint, amely a bizottsági kifizetések ütemezését tartalmazza, a Bizottság hozzájárulása először 165 000 euró
összegű előleg, majd részletfizetések formájában kerül kifizetésre, amelyeket két hónappal az egyes időszaki megvalósítási
jelentések és a kapcsolódó költségkimutatások elfogadását követően kell teljesíteni. Végül a teljes hozzájárulás fennmaradó
összege két hónappal az utolsó jelentés, dokumentum vagy a műszaki mellékletben meghatározott, a projekt keretében teljesítendő
egyéb feladat és a szerződés 5. cikkének (2) bekezdése szerinti, az utolsó időszakra vonatkozó költségkimutatás elfogadását
követően kerül kifizetésre.
121   Az általános feltételek 16. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a vizsgálatra vonatkozó 17. cikkre is figyelemmel minden
kifizetést előlegnek kell tekinteni a projekt keretében teljesítendő egyéb feladatok elfogadásáig, vagy ezek hiányában a zárójelentés
elfogadásáig. Ugyanezen cikk (3) bekezdése pedig előírja, hogy ha a projektért járó teljes pénzügyi hozzájárulás, beleértve
a vizsgálatok eredményét is, kevesebb, mint a projektért ténylegesen kifizetett összeg, akkor a szerződő fél köteles haladéktalanul
visszafizetni a különbözetet a Bizottságnak.
122   E rendelkezések összességéből az következik, hogy a Bizottság által előlegként vagy részletfizetésként teljesített valamennyi
kifizetést ideiglenes fizetésnek kell tekinteni mindaddig, amíg a fent említett feltételek nem teljesülnek.
123   Valójában az általános feltételek 16. és 17. cikkének megfelelően mindezeket a kifizetéseket az ellenőrzés lehetőségének fenntartásával
teljesíti a Bizottság, és ennélfogva valamely költségkimutatás végleges kiegyenlítése nem történhet meg ilyen ellenőrzés lefolytatása,
vagy az erre a célra előírt határidő lejárta előtt. A költségkimutatásokat elfogadó levelek, amelyeket a Bizottság 1998. március
19‑én, 1998. december 14‑én, 1999. július 27‑én és 2000. december 14‑én küldött a GEF‑nek, kifejezetten említik, hogy „a felszámított
költségeket (illetve azok általunk alkalmazott módosításait) ellenőriztük, és az időszaki megvalósítási jelentéssel, valamint
a szerződéssel összeegyezethetőnek találtuk (lásd a II. melléklet D. részét), fenntartva az ellenőrzésnek, az újabb számítás
vagy vizsgálat utáni kiigazításnak és a bértételek elfogadásának lehetőségét”.
124   Következésképpen, még ha a Bizottság – amint azt a GEF állítja – figyelmesen és részleteiben követte is a projekt alakulását,
pozitív véleményt alkotott róla, és nem fejezte ki negatív álláspontját a bejelentett költségekkel és alkalmazott bértarifákkal
kapcsolatban, az a tény, hogy a Bizottság – a bizonyos költségek elutasítása következtében tett kiigazításokat követően –
tudomásul vette azon költségkimutatásokat, amelyeket a GEF bemutatott neki, és részére kifizetett bizonyos összeget ezen a
címen, még nem jelenti a magasabb munkaóraszám elfogadását vagy az alkalmazott bértarifák módosítását. Valójában a Bizottság
által lefolytatott vizsgálat pontosan a szerződés rendelkezéseinek megfelelően igényelt költségek támogathatóságának megállapítására
irányult. Ezért a költségkimutatásokat kizárólag a vizsgálat után lehet a Bizottság által elfogadottnak tekinteni.
125   Másodszor meg kell vizsgálni, hogy a szerződésben kezdetben becsült munkaórák módosítására – amit a GEF szerint a projekt
körülményeiben bekövetkezett változások tettek szükségessé – milyen feltételekkel kerülhetett sor.
126   Ebben a vonatkozásban azonnal ki kell emelni, hogy az alkalmazott bértarifákat illetően a GEF az Elsőfokú Bíróság kérdésére
adott válaszában a tárgyaláson azt adta elő, hogy az e tarifákra a jelen eljárás keretében tett utalások az óraszámok és az
óradíjak egyidejű kiigazításából, valamint e két elemnek a projekt végrehajtása során felmerült teljes költségösszegben megjelenő
kombinációjából erednek. Ugyanakkor az ügy irataiból az következik, hogy a GEF soha nem sérelmezte az említett bértarifák
kiigazítását, illetve nem vitatta azoknak a vizsgálat keretében a Bizottság által megállapított összegét.
127   Az Elsőfokú Bíróság elemzése ezért kizárólag a projektre szánt munkaóraszámra vonatkozik.
128   Ebben a vonatkozásban megállapítható, hogy a műszaki mellékletnek az a változata, amelyet a GEF az Elsőfokú Bíróság kérdéseire
adott válaszához 3. mellékletként csatolt, a 3.7. pontjában tartalmazza a „Human Resources Requirements per Task (in man/days)”
című táblázatot (a továbbiakban: 1. táblázat), amelyből kitűnik, hogy a műszaki mellékletben leírt hat feladat végrehajtása
érdekében a szerződésben előirányzott ember/nap szám 447, ami 3 576 munkaórának (447 ember/nap x 8 óra = 3 576 óra) és heti
894 munkaórának felel meg (3 576 munkaóra : 4 hét = 894 óra hetente).
129   A „Cost estimates per Task (in ECU)” című táblázat (a továbbiakban: 2. táblázat), amely szintén a 3.7. pontban szerepel, költségkategóriákra
bontva költségbecslést tartalmaz mind a hat feladatra vonatkozóan.
130   A „Unit Costs Assumptions (in ECU)” című táblázat (a továbbiakban: a 3. táblázat) – amely meghatározza többek között a „Project
Manager” (1050), a „Senior Consultant” (1050), a „Consultant” (650) és az „Information Specialist” (300) által teljesített
munkaórákra alkalmazandó napidíjakat, és amely megismétlésre került a műszaki mellékletnek a keresethez csatolt változatában
– nem szerepel a műszaki mellékletnek abban a változatában, amelyet a GEF az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszához
3. mellékletként csatolt. Ugyanakkor a GEF olyan táblázatot csatolt a válaszaihoz, amely az elvégzett munkaórákra alkalmazandó,
és amely a fent leírtaktól kis mértékben eltérő napidíjakat tartalmaz.
131   Emellett a műszaki mellékletnek az a verziója, amelyet a GEF az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszához csatolt, a 3.7. pontjában
még tartalmazza a „Total cost estimates per Task (in ECU)” című táblázatot is (a továbbiakban: 4. táblázat), amely meghatározza
az egyes feladatokra jutó költségeket, valamint a projekt becsült teljes költségét, amely 440 000 eurót tesz ki.
132   E táblázatokból az következik, hogy a szerződés 3. cikkének (1) és (2) bekezdésében meghatározott 440 000 eurós maximális
összeg az egyes feladatok teljesítéséért ember/napokban számolt, becsült óraszámoknak (lásd az 1. táblázatban) a díjakkal
(lásd a 3. táblázatban) szorzott kerekített összegét tükrözi. Ezen adatok képezik a 440 000 eurós maximális összeg kiszámításának
alapját, és ennélfogva ehhez hasonlóan a szerződés alapvető részét alkotják.
133   Valójában a jelen ügyben érintett, a műszaki mellékletben rögzítetthez hasonló projekt műszaki értékelésének az a célja, hogy
a felek megállapodhassanak a projekt teljes költségvetésbecslésében, amely meghatározza azt a keretet, amin belül a Bizottság
pénzügyi hozzájárulást vállal. Jelen esetben a költségvetésbecslés a fent említett adatok alapján készült, amely adatoknak
a becslése – amelyek közül a munka mennyisége a legfontosabb elem – a két fél egyetértésével született. Ennek megfelelően
ezen adatok objektív ismérveknek tekinthetők annak megítélésében, hogy a projekt helyes megvalósításához igényelt költségek
szükségesek voltak‑e, és hogy ezek, illetve ezek bármilyen kiigazítása megfelelt‑e a szerződésnek.
134   Egyébként hangsúlyozni kell, hogy a becsült költségek módosításának egyetlen, az általános feltételek 12. cikkének (2) bekezdésében
meghatározott esete – ami nem a költségek emelését jelenti, hanem kizárólag egyes költségeknek más csoportba történő átsorolását,
mint amelybe eredetileg besorolásra kerültek – kizárólag akkor fogadható el, ha a projekt célját ez alapvetően nem érinti.
135   A jelen esetben az ügy irataiból, különösen a vizsgálati zárójelentésből az következik, hogy a GEF a négy időszakra egyenként
2 827, 2 828, 3 005 és 3 569 munkaóra megállapítását kérte, a szerződésben az egyes félévekre meghatározott 894 óra helyett.
136   Meg kell vizsgálni azt, hogy a projekt végrehajtásához szükséges, az egyes feladatokhoz és az egyes költségkategóriákhoz becsült
munkaórák ilyen jelentős mértékű emelése – a költségeknek az általános feltételek 12. cikkének (2) bekezdésében meghatározott
újracsoportosításához hasonlóan – érinti‑e a projekt kiterjedését és hatását, amennyiben a projektre szánt munka mennyisége
meghatározza annak jellemzőit. A szerződés kiigazítása – amit a projektre szánt személyzeti munkamennyiség lényeges növekedése
kívánt meg – a szerződésnek a 8. cikke szerinti, azaz a felek feljogosított képviselői között létrejött írásbeli megállapodás
útján történő módosítását vonja maga után.
137   Ezt a következtetést nem kérdőjelezi meg az a GEF által hivatkozott azon tény, hogy kérelme nem irányult a 440 000 eurós maximális
összegen felüli hozzájárulásra. Bár ez a 440 000 euró összeg olyan felső határt jelent, amelyet nem lehet túllépni, az ugyanakkor
nem a projektre szánt költségtérítések alsó határa, sem az egyetlen olyan kritérium, amely alapján a bejelentett személyzeti
költségeket figyelembe lehet venni. Egyébként a szerződés a költségek megtérítését bizonyos meghatározott feltételeknek ‑
mint például a költségek igazolására vonatkozó feltételnek ‑ veti alá, ily módon a Bizottságnak nem állt módjában a szerződés
címén kifizetéseket teljesíteni kizárólag olyan indokkal, hogy a hozzájárulása nem haladta meg a 440 000 eurós maximális összeget.
138   Végül az ügy irataiból nem tűnik ki, hogy a GEF javasolta volna a Bizottságnak, hogy a projekt körülményeiben bekövetkezett
változások miatt módosítsák a szerződést a projektre kezdetben becsült munkaidők kiigazítása céljából.
139   Így a GEF nem tudta alátámasztani, hogy a második műszaki értékelési jelentésben szereplő állítás – miszerint semmivel sem
bizonyították a vizsgálóknak a projektre kezdetben becsült munkaidő lényeges módosításának bizottsági jóváhagyását – helytelen
lenne.
–       A projektre fordított munkaóraszám bizonyításáról
140   Azt a kérdést illetően, vajon a GEF bizonyította‑e a személyzeti költségeket, amikről azt állítja, hogy a projekt végrehajtása
érdekében merültek fel, emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a fenti 110–112. pontban kifejtésre került – annak bizonyítása,
hogy a projekt időtartama alatt, annak végrehajtása során bejelentett valós költségek ténylegesen szükségesek voltak és felhasználásra
kerültek, pontos feltételeknek van alárendelve. Így a GEF‑nek munkaidő-nyilvántartást kellett vezetnie, amelyet a projektvezetőnek
vagy a vállalkozás megfelelően felhatalmazott felsővezetőjének legalább havonta egyszer igazolnia kellett. Ezenkívül könyvelést
és ahhoz kapcsolódó dokumentációt kellett vezetnie a jelentett költségek és óraszámok alátámasztása és igazolása érdekében,
amelyeknek a vizsgálók rendelkezésére kellett állniuk.
141   Ezért el kell azt dönteni, hogy azon dokumentumok, amelyeket a GEF a vizsgálat céljából rendelkezésre bocsátott, kielégítik‑e
a szerződés által megkívánt feltételeket a projektre szánt személyzeti költségek bizonyítását illetően.
142   Ebben a vonatkozásban az ügy irataiból az következik, hogy az okiratok három csoportját kell megvizsgálni. Az első csoportba
a könyvelés és azok a dokumentációk tartoznak, amelyeket a GEF‑nek az általános feltételek 15. cikkének (1) bekezdése szerint
a Belgiumban alkalmazandó előírásoknak megfelelően kellett vezetnie. A második csoport azokból az iratokból áll, amelyek a
személyzet egyes tagjainak havi összesített munkaóraszámát tartalmazzák, és amelyeket a Securex szociális titkárság által
felállított előírásoknak megfelelően töltöttek ki, valamint a munkabér és a társadalombiztosítási hozzájárulások kifizetésének
alapjául szolgálnak (a továbbiakban: Securex jelenléti ívek). A harmadik csoportot azok a kiegészítő jelenléti ívek alkotják,
amelyeket Goldfinger úr a vizsgálat során szerkesztett a munkaszerződések, valamint a munkaórák jegyzékét nem tartalmazó asztali
naptár alapján; ezen ívek a projekten dolgozó egyes foglalkozási csoportok által naponta ledolgozott munkaórákat tartalmazzák
(a továbbiakban: kiegészítő jelenléti ívek).
143   Az első csoportba tartozó okiratokat illetően a Bizottság nem vitatja, hogy a GEF kitöltött és megküldött a Bizottságnak két
pénzügyi kérdőívet és négy költségkimutatást, amelyek a személyzeti költségek részletes elszámolását tartalmazták, beleértve
a munkaóraszámot és az óradíjat. Nem vitatja azt a tényt sem, hogy a GEF a Belgiumban alkalmazott előírásoknak megfelelő könyvelést
vezetett, amelyet a vizsgálók rendelkezésére bocsátott. A vizsgálati jelentéstervezet, valamint a vizsgálati zárójelentés
3. pontjának „Book keeping analysis” rovatából pedig az következik, hogy a vizsgálók megállapították, a GEF évente pénzügyi
jelentést készít, és hogy a költségkimutatások bemutatásához alkalmazott költségek megemlítésre kerültek a GEF könyvelésében.
Az a tény azonban, hogy a vizsgálók igazolták, hogy a költségkimutatások ezen a ponton megfelelnek a GEF könyveinek, nem jelenti
azt, hogy a GEF vezette a projekt kapcsán felszámolt költségek és óraszámok szerződésnek megfelelő alátámasztása és igazolása
érdekében szükséges dokumentációt. Valójában a fent említett másik két okiratcsoportot is elemezni kell.
144   Így az okiratok második csoportját illetően a Bizottság elismerte, hogy a GEF megőrizte a Securex jelenléti íveket, és kifejtette,
hogy azok bemutatásra kerültek a vizsgálók részére az 1999. június 18‑án és 21‑én lefolytatott vizsgálat során, és azokat
2000. november 20‑án átadták a Bizottságnak. Ugyanakkor, amint azt a Bizottság helyesen megállapította, e jelenléti íveket
csak akkor lehet az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerinti munkaóra nyilvántartásnak
tekinteni, ha pontosan meghatározzák, hogy az abban említett óraszámokat ténylegesen a projektre fordították‑e. Azonban a
GEF a tárgyaláson elismerte, hogy ezek az ívek nem tartalmaznak ilyen információkat.
145   Igaz, hogy a szerződés nem ír elő semmilyen különleges modellt a munkaórák nyilvántartására, amint ezt a GEF hangsúlyozza,
és amint azt a Bizottság is elismerte a 2000. március 20‑i levelében. Azonban az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének
második albekezdéséből és 15. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a dokumentációnak alkalmasnak kell lennie a projekt
során ténylegesen felmerült költségek és óraszámok alátámasztására és igazolására. Ugyanis, mivel a Bizottság pénzügyi hozzájárulása
attól a feltételtől függ, hogy a szerződő félnél felmerült tényleges és szükséges költségek kizárólag a projektre vonatkozhatnak,
a fent említett rendelkezések által megkívánt okiratok megfelelősége azt jelenti, hogy a GEF‑nek egyértelműen fel kell tűntetnie
a költségnyilvántartásában, hogy a bejelentett kiadások és óraszámok ténylegesen a projekt végrehajtására vonatkoztak. Következésképpen,
amint azt a Bizottság helyesen megállapította, ezen okiratoknak pontosan kell tartalmazniuk a munkaóraszámot, az alkalmazott
azonosítását, tényleges munkabérét, valamint a kiadások és a Bizottság pénzügyi részvételének tárgyát képező feladatok közötti
kapcsolatot.
146   Az okiratok harmadik csoportját illetően a GEF beadványában nem vitatja a Bizottság állítását, miszerint Goldfinger úr a kiegészítő
jelenléti íveket a vizsgálat során szerkesztette a munkaszerződések és egy olyan asztali naptár alapján, amely nem tartalmazta
sem az alkalmazottak nevét, sem a projektre fordított óraszámok nyilvántartását. Nem állítja azt sem, hogy ezek az ívek megjelölik
a projekten dolgozó személyek nevét, vagy aláírásokat tartalmaznak. A GEF elismeri továbbá, hogy ezek az ívek eltéréseket
– összesen körülbelül 120 óra különbséget – mutatnak a Securex jelenléti ívekhez képest (Pirenne úr 2000. január 31‑i levele).
147   Nem kétséges, hogy a Securex jelenléti ívekhez hasonlóan a kiegészítő jelenléti íveket csak akkor lehet a GEF egyes alkalmazottai
által a projektre szánt idő bizonyítékául elfogadni, ha megállapítható, hogy a fenti 145. pontban említett feltételeket figyelembe
vették.
148   Emellett az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének második albekezdése szerint a munkaóra-nyilvántartást rögzítő
okiratokat legalább havonta egyszer igazolnia kell a projektvezetőnek vagy a vállalkozás megfelelően felhatalmazott felsővezetőjének.
Ez az elvárás, amely alapvető a bejelentett munkaórák igazolt nyilvántartásának vezetésére vonatkozó kötelezettség teljesítésekor,
azt vonja maga után, hogy ezt a nyilvántartást a projekt teljes időtartama alatt vezetni kell, vagyis a munkaórákat fokozatosan,
a feladatok teljesítése során kell rögzíteni, és ezért nem lehet ennek az elvárásnak a kiegészítő jelenléti ívek utólagos
előállításával eleget tenni.
149   A fent kifejtettekre figyelemmel sem a Securex jelenléti ívek – a költségek és az óraszámok fent említett egyediesítésének
hiánya miatt –, sem az 1999. június 18‑án és 21‑én tartott vizsgálat során készített kiegészítő jelenléti ívek – ugyanezen
okok miatt, valamint amiatt, mert ezeket nem hitelesítette legalább havonta egyszer a projektvezető vagy a vállalkozás megfelelően
felhatalmazott felsővezetője – nem tekinthetők összeegyeztethetőnek a szerződés bizonyítékokra vonatkozó elvárásaival.
150   Emellett nem fogadható el a GEF‑nek először a tárgyaláson felhozott azon érvelése, miszerint a kiegészítő jelenléti íveket
Goldfinger úr informatikai eszköz segítségével készítette, aktualizálta és tárolta. Ebből a körülményből ‑ még ha bizonyított
is lenne ‑ nem lehet arra következtetni, hogy ezek az ívek megfelelnek a fenti 145. pontban leírt feltételeknek, mivel a GEF
a tárgyaláson elismerte, hogy soha nem gondolt az említett okiratok előállítási időpontjának bizonyítására.
151   Egyébként a GEF a második műszaki értékelés során nem mutatott be egyéb olyan okiratot, amely a bejelentett költségeket alátámasztotta
volna, ezért a vizsgálati jelentéstervezet következtetését a vizsgálati zárójelentésben meg lehetett ismételni.
152   Ilyen körülmények között nem kell megvizsgálni a felek azon érvelését, amely a vizsgálati zárójelentésben a Goldfinger úr
által szerkesztett ívek pontatlanságáról szóló állításokra vonatkozik, és amely pontatlanságok a szerződés hatálybalépésének
kezdetét illetően, valamint az informatikai szakértő kapcsán 1997. július és október hónapokra bejelentett 202 órát illetően
jelentkeznek. Valójában ezek a jelenléti ívek nem elégítik ki azt a követelményt, amit a szerződés a bizonyítékokkal szemben
támaszt, ezért szükségtelen a fent említett hibák vizsgálata.
153   Következésképpen meg kell azt állapítani, hogy a GEF nem vezetett az alkalmazottairól az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdésének
második albekezdése szerinti jelenléti ívet.
154   Goldfinger úr javadalmazását illetően pedig azt kell megállapítani először, hogy a GEF annak bizonygatására szorítkozott,
hogy a Bizottság nem vette figyelembe a vizsgálati jelentéstervezettel kapcsolatban a Pirenne úr 2000. január 31‑i levelében
is hangoztatott álláspontját. Ebben a levélben Pirenne úr megismételte, hogy Goldfinger úr javadalmazásának kiszámítása pontos,
továbbá megerősítette azt a tényt, hogy az – figyelemmel a belga piac helyzetére – elfogadható kiadásnak minősül, amit egyébként
a GEF korábban, az 1999. július 30‑i levelében már kifejtett.
155   Ezenfelül az 1999. december 21‑i vizsgálati jelentéstervezetből az következik, hogy a vizsgálók újraszámolták az említett
javadalmazást annak érdekében, hogy kizárólag két évre vonatkozó bonusz összegét vegyék figyelembe, mivel az eredetileg három
évre vonatkozó bonuszt tartalmazott.
156   Ezért, amennyiben a GEF nem kifogásolja a vonatkozó időszakot érintő kijavítást, úgy nem sikerül azt bebizonyítania, hogy
a vizsgálók tévedtek, amikor a Goldfinger úr által bonusz címén kapott összeget lecsökkentették oly módon, hogy a projekt
időtartamán belül csak a két éves időszak vonatkozásában vették azt figyelembe.
157   A fent kifejtettek összességéből az következik, hogy a GEF nem bizonyította sem a projekt végrehajtása kapcsán bejelentett
személyzeti költségeket, sem azt az állítását, miszerint Goldfinger úr javadalmazását pontatlanul számították ki a vizsgálat
során.
–       A vizsgálók által elkövetett, a második műszaki értékelési jelentésben és a vizsgálati zárójelentésben foglalt munkaórákat
és személyzeti költségeket érintő állítólagos pontatlanságokról
158   Meg kell vizsgálni a GEF érvelését azzal kapcsolatban, hogy a vizsgálók követtek-e el hibát egyrészről a második műszaki értékelési
eljárás lefolytatása során és az ennek eredményeként kapott munkaóraszámot illetően, és másrészről a vizsgálati zárójelentésben
szereplő személyzeti költségekkel kapcsolatos megállapításaikat illetően.
159   Ami a 2000. május 24‑i második műszaki értékelést illeti, el kell utasítani a GEF‑nek a vizsgálók által lefolytatott eljárás
szabálytalanságára vonatkozó érvelését. A GEF szerint a vizsgálók nem vették figyelembe a Bizottság 2000. március 20‑i levelében
említett vizsgálati feladatmeghatározását, mivel nem kérdezték ki az egyes feladatokra fordított időt illetően, továbbá nem
folytattak le ésszerű becslést a projektre fordított idő tekintetében. Az alkalmazott eljárás, ami a kezdetben becsült összes
munkaóraszám szétosztását jelentette, nem felel meg a szerződés előírásainak, mivel a szerződés a kifizetések alapjául nem
a becsült költségeket határozza meg, hanem a ténylegesen teljesített és igazolt költségeket.
160   Ebben a vonatkozásban egyrészről arra kell emlékeztetni, hogy 2000. március 20‑i levelében a Bizottság azt állította, hogy
a vizsgálati jelentéstervezetben tett kiigazítások a becsült teljes óraszámon alapultak, amit a kezdeti javaslat értékelői
a feladatok teljesítéséhez ésszerűnek találtak. Csak a GEF‑nek a kiigazítással kapcsolatos erős ellenállása miatt javasolta
a Bizottság 2000. március 20‑i levelében, hogy újabb műszaki felülvizsgálatra is sor kerüljön, ahol pontosan megállapítják
azokat az óraszámokat, amelyekre az egyes végrehajtott feladatok tekintetében a szerződés műszaki melléklete értelmében ésszerűen
hivatkozhattak.
161   Másrészről a második műszaki értékelési jelentés I. Melléklete – amely megállapítja, hogy az értékelés célja a projekt teljesítéséhez
ésszerűen szükséges idő felülvizsgálata volt – kifejtette, hogy mivel a projekt már egyszer műszaki értékelés tárgyát képezte,
a hangsúlyt először is az előző értékelés megerősítésére vagy ennek ellenkezőjére kell helyezni, másodszor a végrehajtott
feladatoknak a műszaki mellékletben levő munkaprogrammal való összeegyeztethetőségének értékelésére, harmadszor a feladatok
megfelelő végrehajtásának értékelésére, és negyedszer azon óraszámok értékelésére, amelyekre a személyzet egyes tagjai vagy
az alkalmazottak csoportjai ésszerűen hivatkozhattak.
162   Emellett a második műszaki értékelés során Goldfinger úr bemutatta a projekt teljesítését, és megválaszolta azokat a kérdéseket,
amelyeket a témával foglalkozó két ülésen feltettek neki; az erről készült jelentésből az következik, hogy a vizsgálók először
is azt állapították meg, hogy a projekt, amelynek műszaki leírása kezdetben 22 ember/hónapos költségvetést írt elő, háromszor
ennyi forrásigényt támasztott. Álláspontjuk szerint a projekt teljesítéséhez szükséges óraszámok ilyen mértékű módosítását
semmilyen okirat nem igazolta, és azt a Bizottság sem hagyta jóvá. Másodszor a vizsgálók úgy vélték, hogy a projekt keretében
elvégzett feladatokat nehéz összeegyeztetni a rendelkezésre álló okiratokkal. A jelentés szerint ezt a nehézséget Goldfinger
úr is elismerte, aki előadta, hogy az említett munkákat több okirat között osztották szét, és ezeket a munkákat időnként kiigazították,
hogy a gyorsan változó körülményeket figyelembe vehessék. Goldfinger úr továbbá hozzátette, hogy bizonyos munkákat – a felek
erre irányuló igényének hiánya miatt – nem végeztek el.
163   Harmadszor a vizsgálók megállapították, hogy semmilyen okirat nem került bemutatásra a fenti magyarázatok alátámasztása érdekében.
Továbbá semmilyen releváns információt nem találtak az egyes munkatételekre szánt források mértékét illetően, mivel az egyetlen
szolgáltatott információ a teljes költség belga frankban kifejezett összegére vonatkozott. Amikor Goldfinger urat felhívták
arra, hogy nyújtson tájékoztatást ezzel kapcsolatban, semmilyen felvilágosítást nem adott.
164   A GEF nem vitatja ezeket a megállapításokat, csupán annak bizonygatására szorítkozik, hogy semmilyen erőfeszítést nem tettek,
hogy a projektcsoporttal egyeztessék a számításokat.
165   Végül a fenti 140–153. pontban tett megállapításokból következik, hogy a GEF nem vezetett az általános feltételek 13. cikke
(1) bekezdése második albekezdésének megfelelő munkaóra-nyilvántartást.
166   Az előzőekben kifejtettek összességét nézve először is meg kell jegyezni, hogy a szerződés egyetlen rendelkezése sem kötelezte
a Bizottságot arra, hogy kiegészítő műszaki felülvizsgálatot folytasson le. Ebben a vonatkozásban az ügy irataiból az következik,
hogy a GEF soha, még az Elsőfokú Bíróság előtt sem tagadta, hogy az említett felülvizsgálat lefolytatásával egyetértett.
167   Ezenfelül – amint az azokból a feltételekből is következik, amelyek alapján az értékelőknek a vizsgálatot le kellett folytatniuk
(lásd a fenti 161. pontot), miszerint e vizsgálat az első vizsgálat ellenőrzését jelentette a projekt elvégzéséhez ésszerűen
szükséges idő tekintetében – meg kell azt vizsgálni, hogy az említett vizsgálat a két fél által vállalt szerződéses kötelezettségek
körébe tartozik‑e.
168   Bár az igaz, hogy az értékelők a feladatuk végrehajtása során nem jutottak olyan eredményre, amely kielégítette volna a GEF
elvárásait, azaz nem ismerték el azt az időt, amelyről a GEF azt állította, hogy a projekt keretében az egyes feladatokra
szánt, ennek ellenére ezen eredmény után a GEF nem kérte a Bizottságtól, hogy szakértői vizsgálatot folytasson le. A GEF továbbá
soha nem igyekezett bizonyítani – amint az a fenti 150. pontban megállapításra került – azt az időpontot, amikor előállították
az igényelt munkaóraszámot az általános feltételekben előírt elvárásoknak megfelelően bizonyító, kiegészítő jelenléti íveket
informatikai eszközön.
169   Végül az Elsőfokú Bíróságnak a tárgyaláson feltett kérdésére adott válaszában a GEF nem volt képes megmagyarázni, hogy az
erre vonatkozó bizonyítékok hiányában az értékelőknek hogyan kellett volna a projektre fordított munkaóraszámot ésszerűen
megbecsülniük.
170   A vizsgálók ezért jogosan állapították meg azt, hogy a GEF által igényelt költségek ellenőrzése céljából nem tudták meghatározni
azt az óraszámot, amely a projektre ésszerűen felszámítható, és ezért olyan eljárást alkalmaztak, amely az elfogadott munkaóraszámot
a kezdetben becsült óraszámra alapozva állapítja meg. Ilyen körülmények között az alkalmazott megközelítés – amely a kezdetben
becsült teljes munkaóraszámnak a különböző feladatok közötti felosztásában áll, és amely felosztás egyébként megfelel a műszaki
mellékletben foglaltaknak – összeegyeztethetőnek látszik a szerződéssel.
171   Másodszor el kell utasítani a GEF által felhozott azon érvelést, miszerint a Bizottság az 1999. szeptember 21‑i műszaki értékelési
zárójelentésben úgy nyilatkozott, hogy a munkát teljesítették, és a forrásokat helyesen használták fel, ezért nem méltányos,
hogy a 2000. május 24‑i második műszaki értékelést követően a Bizottság által elfogadott projektre fordított munkaóraszám
alacsonyabb legyen a kezdetben becsültnél.
172   Először is meg kell állapítani, hogy ezt az állítást együtt kell olvasni az ugyanezen jelentésben szereplő egyéb megállapításokkal.
Így például az értékelők azt állították, hogy nem volt világos, hogy a projekt végrehajtása érdekében tett erőfeszítések megfeleltek‑e
az eredeti tervnek. Az értékelők szerint a projektvezető nem feleltette meg egyértelműen a felhasznált forrásokat az egyes
feladatokkal, és ezzel megnehezítette az egyes feladatok által lefedett tevékenységeknek a megfelelő forrással való összeegyeztetésére
irányuló törekvést. E megállapítások fenntartásával vélték úgy, hogy általában véve a forrásokat megfelelően használták fel.
Továbbá a jelentés következtetésében és ajánlásaiban hozzátették, hogy még ha a munkát el is végezték, és a források felhasználásra
is kerültek, a projektvezető nem volt megfelelően tájékozott az elvégzett munka és a felhasznált források ellenőrzésére irányuló
formális eljárásokról, ami az értékelők munkáját még nehezebbé tette abban a vonatkozásban, hogy számos alkalommal nekik kellett
megbecsülniük azoknak a feladatoknak a hatását és költségét, amelyeket nem dokumentáltak megfelelően.
173   Ebben az összefüggésben a GEF állítása egyértelműen olyan általános állításnak tűnik, amelyet nem támasztanak alá konkrét
tények, és amelynek tartalmát az elvégzett munka és a felhasznált források tekintetében a részletesség hiánya, illetve az
ezzel összefüggésben felhozott azon kifogások korlátozzák, amelyeket a projektvezetőnek róttak fel.
174   Továbbá a Bizottságnak az 1999. szeptember 21‑i műszaki értékelési zárójelentésében rögzített értékelése a jelen esetben nem
a Bizottságnak a projekt végrehajtása során felmerült kiadások megfelelőségére vonatkozó végső értékelését képezi. Ezen értékelésre
a vizsgálat keretében került sor.
175   Végül a projekt teljesítéséhez szükséges és ledolgozott munkaórák végső értékelése a GEF által rendelkezésre bocsátott, a
vonatkozó költségekkel kapcsolatos bizonyítéktól függ. Mivel a GEF által bemutatott okiratok nem voltak elfogadhatók a szerződés
által ebben a vonatkozásban megkívánt bizonyítékként, a vizsgálók a szerződésben eredetileg becsült értékekhez folyamodtak
a bejelentett munkaórák felmérése, és a projektre fordított költségek elfogadása érdekében. Ezen értékek nem minimumbecslések,
és így a Bizottság által lefolytatott ellenőrzést követően elfogadott értékek alacsonyabbak is lehetnek.
176   A jelen esetben kétségtelen az, hogy a vizsgálók a projekt egyes feladatai keretében végzett tevékenységek listáját a műszaki
mellékletnek megfelelően állították össze, és azt állapították meg, hogy a második és a harmadik feladat eredményei eltűntek
vagy nem voltak teljesek.
177   A vizsgálatot követően e két feladatra nézve csökkentették a szerződés műszaki leírásában kezdetben becsült munkaóraszámot.
178   Ilyen körülmények között a második műszaki értékelést illetően azt a következtetést kell levonni, hogy mivel a GEF nem bocsátott
rendelkezésre semmilyen olyan bizonyítékot, amely alkalmas lett volna a bejelentett munkaórák alátámasztására, a vizsgálók
joggal folytatták le vizsgálatukat a szerződés műszaki leírása alapján, és joggal csökkentették a bejelentett óraszámokat
az el nem végzett feladatok tekintetében.
179   A 2000. június 28‑i vizsgálati zárójelentést illetően a GEF tévesen vitatja a vizsgálóknak az árbevétel és a személyzeti költségek
közötti arány elemzésén alapuló azon, a vizsgálati jelentéstervezetben már szereplő, majd a vizsgálati zárójelentés megismételt
megállapításait, amelyek szerint a kiszámlázott személyzeti költségeket jelentős mértékben túlértékelték.
180   Valójában a Bizottság 2000. március 20‑i leveléből az következik, hogy a vizsgálók – miközben számos alkalommal úgy értékelték,
hogy szükséges a költségek fokozatos elosztása – a GEF által biztosított adatoknak a saját könyvelése szerinti igazolására
szorítkoztak. Az a tény, hogy az 1996–1997‑es pénzügyi év során 6,5 millió BEF árbevétel keletkezett 5,5 millió BEF személyzeti
költség mellett, és hogy az 1997–1998‑as pénzügyi évben majdnem ugyanakkora, azaz 6,2 millió BEF árbevétel keletkezett 2,3 millió BEF
személyzeti költség mellett, azt jelzi, hogy a Bizottságnak kiszámlázott személyzeti költségeket túlértékelték. Ha feltételezzük
is azt, amint azt a GEF állítja, hogy a számok megjelenítésének hatása lehetett az érintett időszak pontos bemutatására, a
GEF ezt akkor is pontosan tudta, amikor a könyvelését készítette, és ezért másképpen is megjeleníthette volna azokat. Egyébként
az Elsőfokú Bíróságnak ezzel kapcsolatban feltett kérdésére adott válaszában a GEF a tárgyaláson elismerte, hogy neki kellett
a fent említett számokat a hivatkozott időbeli változásokra figyelemmel megjelenítenie.
181   Ebből az következik, hogy a személyzeti költségekre vonatkozó összes kifogást el kell utasítani.
Az „utazási és élelmezési költségek” és az „egyéb költségek” tételekbe tartozó költségekről
182   A GEF hangsúlyozta, hogy e költségeket mind dokumentálta és igazolta. Ez a helyzet a Datamonitor tanulmányával és a könyvesboltban
vásárolt kisebb tárgyakkal kapcsolatos költségek esetében is, amit a GEF a bizottsági elutasítással kapcsolatos egyet nem
értése példájaként hozott fel. Ezért minden szóban forgó költségtétel esetén meg kell vizsgálni, hogy a GEF megfelelő bizonyítékot
bocsátott‑e rendelkezésre.
–       A második költségkimutatásban bejelentett „utazási és élelmezési költségek”
183   A vizsgálati jelentéstervezetből, valamint ebben a kérdésben ezt megismétlő vizsgálati zárójelentésből az következik, hogy
a második költségkimutatásban a GEF 261 869 BEF (6 450 euró) összeget jelentett be „utazási és élelmezési költségként”, amely
a „hálózati költségek” tétel alá tartozik.
184   Ez az összeg tartalmazta a 126 871 BEF (3 145,05 euró) összegű költséget, amely a Datamonitor által készített jelentésért
került kifizetésre.
185   A Bizottság pedig átminősített egy 62 750 BEF összegű költséget, amely utazási költségként került bejelentésre, és az „egyéb
költségek” tételből áttette az „utazási és élelmezési költségek” tételbe.
186   A második költségkimutatás keretében elutasított 64 121 BEF összeg így megfelel annak a műveletnek az eredményével, ami 261 869‑ből
a következő művelet, azaz 261 869 – 126 871 + 62 750 eredményének kivonását jelenti, amelynek a végeredménye tehát 64 121.
187   Először is, ami a Datamonitor-tanulmányért kifizetett összeget (126 871 BEF) illeti, a Bizottság azzal indokolta az elutasítást,
hogy ez a költség ilyen tétel címén nem téríthető meg. Valójában úgy ítélte meg, hogy ezt a költséget külső műszaki támogatási
szolgáltatásnak kellene minősíteni, és az „egyéb költségek” tételbe besorolni, és emiatt – az általános feltételek 13. cikke
(3) bekezdésének első franciabekezdésének megfelelően – a Bizottságnak előzetesen jóvá kellett volna ezt hagynia. Márpedig
kétségtelen az, hogy jelen esetben nem került sor előzetes jóváhagyásra.
188   Ebben a vonatkozásban meg kell azt állapítani, hogy az e költségre vonatkozó számla, amit a keresetlevélhez mellékeltek, nem
teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az melyik tételhez tartozik.
189   Meg kell állapítani azt is, hogy az előzetes bizottsági engedélyezés szükségességének vitatása céljából a GEF először azt
állította az Elsőfokú Bíróság egyik írásbeli kérdésére adott válaszában, hogy a Datamonitor-tanulmány a projekt 3. feladatának
keretébe illeszkedik, és hogy az arra vonatkozó költségeket a „dokumentáció” tételbe kell sorolni, amelyre a műszaki melléklet
2. és 5. táblázata összesen 11 056 euró összeget irányoz elő. Később azt állította a tárgyaláson, hogy a tanulmánnyal kapcsolatos
költségek az általános feltételek 13. cikkének (4) bekezdése alá tartoznak, amelynek értelmében a Bizottság hozzájárulása
megadottnak tekintendő, ha a Bizottság az írásbeli kérelem kézhezvételétől számított két hónapon belül nem emel semmilyen
kifogást.
190   Tekintettel ezekre a megállapításokra, az Elsőfokú Bíróság úgy ítéli meg, hogy a GEF nem bizonyította, hogy a Bizottság álláspontja
téves.
191   Egyfelől a Datamonitor-tanulmány, amelyet 1998 februárjában rendeltek az 1998. március 27‑i pénzügyi technológiai munkaértekezlet
előkészítésére, nem olyan kiadvány, ami az általános feltételek 13. cikke (3) bekezdésének harmadik francia bekezdése értelmében
a projekt keretében végzett munkáról szóló információk nyilvánosságra hozatalára irányul.
192   Másfelől, még ha feltételezzük is, amint azt a GEF először a tárgyaláson állította, hogy a Datamonitor-tanulmány az általános
feltételek 13. cikke (4) bekezdésében hivatkozott „jelentős egyedi költségek” tételbe tartozik, és hogy a Bizottság nem emelt
kifogást az írásbeli kérelem kézhezvételétől számított két hónapon belül, a GEF akkor sem bizonyította, hogy ilyen kérelmet
a Bizottság elé terjesztett volna.
193   Így a GEF nem bizonyította, hogy a Datamonitor-tanulmányra fordított költség nem külső műszaki támogatási szolgáltatásnak
minősül, amely az „egyéb költségek” tételbe tartozik. Következésképpen a Bizottság jogosan utasította el az említett költségre
vonatkozó összeg kifizetését.
194   Másodszor, ami az utazási költségeket illeti, a GEF arra szorítkozik a Pirenne úr által 2000. január 31‑én írt levelében,
hogy a második költségkimutatásban bejelentett utazási költségek elutasításának megalapozottságát vitassa, amely költségeket
a GEF szerint dokumentáltak és igazoltak, és amelyekkel kapcsolatban a szerződés nem írt elő engedélyeztetési eljárást, mivel
az utazásra az EGK‑n belül került sor. A Bizottság 2000. március 20‑i válaszlevelében kifejti, hogy a 62 750 BEF összegű utazási
költséget nem utasította el, hanem az „egyéb költségek” tételből az „utazási és élelmezési költségek” tételbe helyezte át.
Egyáltalán nincs arról szó, hogy ezeket a költségeket nem bizonyították volna.
195   A tárgyaláson a GEF elismerte, hogy más tételbe áthelyezett költségekről van szó, amit kifizettek a részére. Ebből következik,
hogy a kifogás okafogyottá vált.
–       A második költségkimutatásban bejelentett „egyéb költségek”
196   A vizsgálati jelentéstervezetből, valamint a vizsgálati zárójelentésből az következik, hogy a GEF 155 006 BEF (3 818 euró)
összeget jelentett be „egyéb költségek” címén.
197   Ez az összeg tartalmazta azt a 62 750 BEF összegű költséget, amely utazási kiadásokra vonatkozott, és amelyet a Bizottság
az „utazási és élelmezési költségek” tételbe helyezett át (lásd a fenti 194. és 195. pontokat), valamint 92 256 BEF összegű
kiadást, amely telefon- és internetköltségekre vonatkozott.
198   Az utóbbi összeg elutasítását illetően a GEF annak megállapítására szorítkozik a Pirenne úr által 2000. január 31‑én írt levelében,
hogy „a telefon- és az internetköltségeknek részletes megbeszélés tárgyát kellene képezniük, mivel a FIWG szerződés előírja
az internettel, különösen a FIWG internetes oldalának működtetésével kapcsolatos kiadások megtérítését, de [a GEF] idő hiányában
[…] [nem kívánja e kérdést felvetni]”. Az Elsőfokú Bíróság kérdéseire adott válaszában a GEF úgy vélekedett, hogy a szerződés
és az iránymutatások feljogosítják e költség követelésére, mivel a műszaki melléklet 2. táblázata az 5. feladat keretében
5 500 euró összeget irányoz elő internetes kiadásokra, hiszen ez a feladat kizárólag az internetes oldal kivitelezésére és
fenntartására irányul. A tárgyaláson a GEF hangsúlyozta, hogy ez a költség nem az „általános kiadások” tételbe tartozik, mivel
olyan változó költségeket takar, amelyek egyedi természetűek, és ezért a műszaki mellékletben szerepelnek.
199   A Bizottság 2000. március 20‑i válaszlevelében azzal magyarázta e költségek elutasítását, hogy azok az általános feltételek
13. cikke (5) bekezdésének megfelelően az „általános kiadások” tételbe tartoznak.
200   Tekintettel arra, hogy egyfelől a GEF általában véve tévesnek találja, hogy a vizsgálati jelentéstervezet, majd a vizsgálati
zárójelentés is elutasítja az „egyéb költségek” tételbe tartozó költségeket, másfelől viszont, mivel nem állt elő semmilyen
egyedi érvvel annak bizonyítása érdekében, hogy a Bizottság álláspontja téves, különösen e költségeknek az „általános kiadásokba”
való csoportosítása tekintetében, sem annak bizonyítása érdekében, hogy e költségek – feltéve, hogy lehetséges a kért összegen
belül pontosan elkülöníteni az internetköltségeket – kizárólag a projekt 5. feladatával kapcsolatosak, el kell utasítani a
GEF e vonatkozásban felhozott érveit.
–       A harmadik költségkimutatásban bejelentett „egyéb költségek”
201   A vizsgálati jelentéstervezetből, valamint a vizsgálati zárójelentésből az következik, hogy a GEF a harmadik költségkimutatásban
318 034 BEF (7 833 euró) összeget jelentett be „egyéb költségek” címén.
202   Ez az összeg tartalmazta a könyvesboltban vásárolt kisebb tárgyakkal kapcsolatos 72 221 BEF (1 790,31 euró) összegű költséget,
és a 245 813 BEF (6 093,54 euró) összegű telefon- és internetköltséget.
203   A könyvesboltban vásárolt kisebb tárgyakkal kapcsolatos költséget (72 221 BEF) illetően a Bizottság azzal indokolta az elutasítást,
hogy ezek a tárgyak nem álltak semmilyen sajátos kapcsolatban a projekttel.
204   Keresetében a GEF annak megállapítására szorítkozott, hogy létezik a megtérítendő költségeknek egy egyedi sora 11 056 euró
összegig, amely a „dokumentációra” vonatkozik, és hogy az említett vásárlások szükségesek voltak a projekt keretében előirányzott
feladatok teljesítéséhez. Továbbá azért, hogy bizonyítsa az e költségek és a projekt közötti kapcsolatot, a GEF az Elsőfokú
Bíróság kérdéseire adott válaszához mellékelte két hitelkártya fizetési bizonylatát, egy pénztárblokkot, egy hitelkártya számlakivonatát,
két könyvesbolt számláját, egy előfizetést és kétoldalnyi bibliográfiai hivatkozást.
205   Ebben a vonatkozásban elegendő azt kiemelni, hogy ezek az iratok nem tartalmaznak olyan információkat, amelyek lehetővé tennék
a megvásárolt könyv vagy kiadvány és a projekt közötti kapcsolat kimutatását. Ebből az következik, hogy a GEF adós maradt
e költségek szükségességének és a projekttel fennálló kapcsolatuknak a bizonyításával.
206   A telefon- és az internetköltségeket (245 813 BEF) illetően a Bizottság és a GEF álláspontja megegyezik a fenti, ugyanilyen
költségekre vonatkozó 197‑200. pontban kifejtettekkel. Ennek megfelelően a GEF érvelését a fenti 200. pontban kifejtett indokokkal
el kell utasítani.
–       A negyedik időszak költségeit elfogadó levélben elutasított „utazási és élelmezési költségek”
207   A negyedik időszak költségeit elfogadó levélben elutasított „utazási és élelmezési költségeket”, nevezetesen a „hálózati költségek”
tétel alatti „utazási és élelmezési költségekre” vonatkozó 3 404 euró összeget és az „egyéb költségekre” vonatkozó 1 608 euró
összeget illetően a Bizottság azzal indokolta az elutasítást, hogy e kiadásokat nem támasztották alá számlákkal.
208   Ezzel kapcsolatban elég azt kiemelni, hogy a GEF nem mutatott be semmilyen bizonyítékot e költségekre nézve, és így nem bizonyította,
hogy a Bizottság tévedett e költségek elutasításakor.
209   Ezt a jogalapot ezért el kell utasítani.
2.
A szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítése elvének és a gondos ügyintézés elvének megsértésére vonatkozó negyedik
jogalapról
a)     A felek érvei
210   A GEF először is azt állítja, a Bizottság magatartásából következik, hogy nem tett eleget a szerződés jóhiszemű teljesítésére
vonatkozó kötelezettségének, megszegve ezzel a belga polgári törvénykönyv 1134. cikkének harmadik bekezdését.
211   A GEF kiemeli, hogy a Bizottság egyfelől tudta, hogy a projekt végrehajtása érdekében kezdetben becsült óraszámot túl fogják
lépni, és egy adott időpontban ez ténylegesen túllépésre került, és másfelől, hogy a személyzeti költségek számításának alapját
módosították a kezdeti becslés és a pénzügyi kérdőív kitöltése közötti időszakban, de ebben a vonatkozásban soha nem tett
negatív észrevételeket. A Bizottság tehát elfogadta, hogy a GEF több órát fordít a projektre, mint amit kezdetben, jelentősen
alacsonyabb óradíjakon becsültek. A GEF kiemeli továbbá, hogy a Bizottság a vizsgálati zárójelentés szerkesztésekor nem vette
figyelembe a vizsgálati jelentéstervezetre vonatkozóan tett megállapításait. Az, hogy a második műszaki értékelés alapján
készült, a 2000. június 28‑i vizsgálati zárójelentés alapjául szolgáló jelentést 2000. október 27‑én közölték az igazgatótanácsával,
megakadályozta a GEF‑et abban, hogy megfogalmazza észrevételeit e jelentéssel kapcsolatban. Végül azt követően, hogy a projekt
költségeit illetően megváltozott az álláspontja, a Bizottság elutasította az ígért megbeszélés megszervezését.
212   A GEF továbbá úgy véli, hogy a Bizottság megsértette a szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítése elvét és a gondos
ügyintézés elvét azzal, hogy nem tájékoztatta őt ésszerű időn belül arról, hogy megváltozott az álláspontja a projekttel kapcsolatos
költségek elfogadása tárgyában. Ugyanis a Bizottság 1999 decemberében ‑ vagyis hat hónappal a projekt befejezése és három
hónappal a műszaki értékelési zárójelentés után ‑ tájékoztatta a GEF‑et az álláspontja megváltozásáról. Márpedig a Bizottságnak
1998 márciusában bemutatott első költségkimutatás után megmutatkozott, hogy a becsült munkaóraszámot túl fogják lépni, és
az 1998. októberi második költségkimutatás bemutatásakor világossá vált, hogy a munkaóraszámot ténylegesen túllépték. A GEF
ebből arra következtet, hogy a Bizottság nem közölte vele ésszerű időn belül a kifogásait annak ellenére, hogy jól felkészült
szolgálattal rendelkezik, amely a projektet kezdettől fogva nagyon közelről nyomon követte.
213   A GEF álláspontja alátámasztásaként két ítéletre hivatkozik, az egyik a hof van beroep te Brussel (Belgium) (Brüsszeli Fellebbviteli
Bíróság) 1991. szeptember 18‑i ítélete (R.W., 1991–1992., 677. o.), a másik pedig a hof van beroep te Antwerpen (Belgium)
(Antwerpeni Fellebbviteli Bíróság) 1992. február 5‑i ítélete (T.R., 1992., 174. o.), amelyekből az következik, hogy a gondos
ügyintézés elve és a szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítésének elve magában foglalja az ésszerű határidőn belüli
tájékoztatási kötelezettséget.
214   A Bizottság vitatja e jogalap megalapozottságát, hangsúlyozva azt, hogy azt a tényt, hogy az általános feltételek 17. cikkének
megfelelő vizsgálatot folytatott le, nem lehet a kezdeti álláspontban bekövetkezett változásként értékelni.
b)     Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
215   Először is, amint az a fenti 118–124. pontból következik, az a tény, hogy a Bizottság tudomásul vette a GEF által előterjesztett
költségkimutatásokat, bizonyos teljesített kifizetéseket ezen a címen, és pozitívan nyilatkozott a projekt végrehajtásáról,
egyáltalán nem jelenti azt, hogy a Bizottság végleg elfogadta a bejelentett költségeket.
216   Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy a Bizottság magatartása a projekt végrehajtásának teljes ideje alatt megfelelt
a szerződés alapján őt terhelő kötelezettségeknek.
217   Másodszor a GEF‑nek azt az érvelését illetően, miszerint a Bizottság a vizsgálati zárójelentésben nem vette figyelembe azokat
a megállapításokat, amelyeket a GEF‑től kért a vizsgálati jelentéstervezetről, és amelyeket Pirenne úr 2000. január 31‑i levele
tartalmazott, meg kell állapítani, hogy a Bizottság az említett levélben hivatkozott valamennyi pontot megválaszolta. Ugyanis
a Bizottság a 2000. március 20‑i levelében kifejtette azokat az indokokat, amelyek alapján úgy vélte, hogy Pirenne úr megállapításai
nem megalapozottak.
218   Így a Bizottság a 2000. március 20‑i levelében kifejtette azokat az okokat, amelyek alapján a GEF nem igazolta a Pirenne úr
2000. január 31‑i levelében tett alábbi állításokat: először, hogy a vizsgálati jelentéstervezetben szereplő kifogásokat és
állításokat nem közölték sem a vizsgálat során, sem Schelling úr azt követő, 1999. július 9‑i levelében, és ezek ellentmondtak
a projekt Bizottság általi adminisztratív és érdemi felügyeletének; másodszor, hogy a hatálybalépésnek a szerződésben meghatározott
időpontja csupán referencia-időpont volt; harmadszor, hogy a GEF az általános feltételek 13. cikke (1) bekezdése második albekezdésének
megfelelő jelenléti íveket vezetett; negyedszer, hogy a Bizottság által a kiegészítő jelenléti ívek elutasítására felhozott
indokok – nevezetesen a projekt kezdetének idejét és az informatikai szakértő rögzített munkaidejét – nem voltak igazoltak;
ötödször, hogy a vizsgálók által a vizsgálati jelentéstervezet 4. oldalán szereplő táblázatban az árbevétel és személyzeti
költségek között végzett összehasonlítás téves; hatodszor, hogy Goldfinger úr fizetésének kiszámítása téves. Végül a Bizottság
megmagyarázta egyfelől azokat az okokat, amiért elutasította a Datamonitor-tanulmány költségének (126 871 BEF), a 62 750 BEF
összegű utazási költségnek, a könyvesboltban történt vásárlás, valamint a telefon- és az internetköltségek megtérítését. Másfelől
a Bizottság cáfolta a GEF azon észrevételeit, amelyek annak bizonyítására irányultak, hogy az előbbi elfogadta a bejelentett
költségek egészét, és jóváhagyta azoknak a projekt végrehajtása során történt felhasználását.
219   Amint az a Bizottság 2000. március 20‑i leveléből is következik, a Bizottság ténylegesen figyelembe vette Pirenne úr észrevételeit.
Az a tény, hogy a Bizottság a vizsgálati zárójelentés szerkesztésekor alapvetően fenntartotta a vizsgálati jelentéstervezetben
kialakított álláspontját, nem jelenti azt, hogy figyelmen kívül hagyta ezeket az észrevételeket, csupán annyit jelent, hogy
nem tartotta szükségesnek kezdeti álláspontjának az újabb vizsgálatot követően történő módosítását.
220   Harmadszor azt az állítást illetően, hogy a GEF‑nek nem volt lehetősége előadni észrevételeit a második műszaki értékelési
jelentéssel kapcsolatban, mivel arról csak 2000. október 27‑én tájékoztatták, először is meg kell állapítani, hogy e jelentés
összefoglalót tartalmaz a Goldfinger úr és a vizsgálók között 2000. május 24‑én tartott megbeszélésről, amelynek során Goldfinger
úr bemutatta a projekt megvalósítását, valamint amelynek során felhívták őt arra, hogy kérdésekre válaszoljon az e célból
szervezett két ülésen.
221   Így ‑ amint az a fenti 162. és 163. pontban megállapításra került ‑ úgy tűnik, hogy a megbeszélés során, amely alatt az említett
műszaki értékelésre sor került, a GEF kifejthette álláspontját az értékelés tárgyát képező főbb kérdésekről. A GEF egyébként
nem is tagadja ezt a tényt.
222   Továbbá meg kell állapítani, hogy a vizsgálati zárójelentés nagyrészt megismételte azokat a megállapításokat, amelyeket a
vizsgálók már előadtak a vizsgálati jelentéstervezetben, és amelyekről a GEF kifejtette álláspontját. Az egyetlen különbség
a két jelentés számításai között abban mutatkozik, hogy a második műszaki értékelés után a figyelembe vett óraszám kiigazításra
került. A kiigazításra a második műszaki értékelés következtében került sor, és abból ered, hogy a Bizottság csökkentette
a második és a harmadik feladat végrehajtásához becsült óraszámot. Feltehető, hogy a GEF nem tudta kifejteni álláspontját
ez utóbbi ponttal kapcsolatban a második műszaki értékelés során, azonban az Elsőfokú Bíróság előtt mégsem mutatott be olyan
bizonyítékot, amivel a kiigazítás helytelenségét alátámaszthatta volna.
223   Végül meg kell állapítani, hogy amint az a műszaki értékelési eljárásról és annak eredményéről a fenti 159–178. pontban kifejtettekből
is következik, a GEF által hivatkozott, ezen értékelésre vonatkozó kifogások nem megalapozottak.
224   Végül nem lehet a Bizottságnak felróni, hogy nem szervezett megbeszélést a GEF‑fel a vizsgálati zárójelentés véglegesítését
megelőzően.
225   A GEF a 2000. december 21‑i levelével kérte a Bizottságot, hogy szervezzen megbeszélést egyrészt a projekt díjának meghatározási
módja, másrészt a második műszaki értékelési jelentés tartalma és az azzal kapcsolatos eljárás, harmadrészt a vizsgálati zárójelentés
és annak elkészítési módja, végül pedig azon indokok megvitatása céljából, amelyek alapján a GEF biztos volt abban, hogy szerződésszerűen
járt el, figyelemmel a Bizottságnak a projekt végrehajtása során tanúsított magatartására is.
226   Ezt a kérést a GEF megismételte a Bizottság részére 2001. február 21‑én és július 26‑án küldött levelében.
227   Egyfelől meg kell állapítani, hogy a Bizottságot semmilyen szerződéses rendelkezés nem kötelezi ilyen megbeszélés tartására.
228   Másfelől igaz az, hogy a Bizottság 2001. február 2‑i levelével tájékoztatta a GEF‑et egyrészt arról, hogy az OLAF vizsgálatot
indít a FIWG kapcsán, másrészt pedig arról, hogy szükséges lenne megbeszélést tartani a vizsgálati zárójelentésből adódó kérdések,
valamint a 2000. december 21‑i levélben felvetett pontok megvizsgálása és megbeszélése céljából, amennyiben ezek relevánsak
a bizottsági vizsgálat szempontjából.
229   Ugyanakkor az itt kifejtett indokok összességéből az következik, hogy mivel a Bizottság – amint azt megállapította – tudomással
rendelkezett minden, a fent említett levelekben hivatkozott és a GEF által felvetett okról és észrevételről, amelyekre már
válaszolt is, és a GEF megvitathatta a vizsgálók észrevételeit, különösen a második műszaki értékelés során, ezért nem volt
szükséges megbeszélést tartani.
230   A GEF hozzáteszi, hogy mivel a Bizottság a munkaórákkal kapcsolatos álláspontjáról 1999 decemberében ‑ vagyis hat hónappal
a projekt befejezése és három hónappal a műszaki értékelési zárójelentés után ‑ tájékoztatta, nem tartotta be az ésszerű határidő
követelményét.
231   Amint az fentebb már kifejtésre került, ebben a vonatkozásban elegendő azt megállapítani, hogy a Bizottság az általános feltételek
17. cikkének megfelelően jogosult vizsgálatot kezdeményezni az általa teljesített utolsó kifizetés napjától vagy a szerződés
lejártától számított két év során. Márpedig a vizsgálati jelentéstervezet és a vizsgálati zárójelentés, amelyek 1999. december
21‑én, illetve 2000. július 18‑án kerültek megküldésre a GEF részére, pontosan illeszkednek az általános feltételek 17. cikkében
meghatározott két éves határidőbe.
232   Következésképpen nem lehet helyt adni a negyedik jogalapnak.
3.
A bizalomvédelem elvének megsértésére vonatkozó második jogalapról
a)     A felek érvei
233   A GEF úgy véli, hogy a Bizottság magatartása alapján jogosan bízott abban, hogy a költségek és a munkaórák bejelentési módja
megfelelt a szerződésnek, továbbá hogy a már teljesített kifizetéseket igazolták, és ezért minden megkívánt feltételt teljesített
ahhoz, hogy a követelt összeg egyenlegét megkapja.
234   Ebben a vonatkozásban hivatkozik a Bizottsággal korábban kötött szerződésekre, amelyek keretében a projektre fordított munkanapok
számát átfogóan adta meg, és a Bizottság számos alkalommal megerősítette, hogy ez az eljárás megfelelő volt.
235   Jelen esetben a GEF minden nyomtatványt szabályszerűen kitöltött, és különösen ezek egyikén részletesen feltűntette a munkaóraszámot
és az óradíjat.
236   Továbbá minden GEF által bemutatott költségkimutatást megvizsgált a Bizottság több szolgálata is, és az utóbbi soha nem kérte
a GEF‑től, hogy szolgáltasson kiegészítő információkat a projektre fordított időről, mielőtt teljesítené részére a kifizetést.
Még amikor a Bizottság számára nyilvánvaló volt is az első, illetve a második költségkimutatás alapján, hogy a munkaóraszámot
túl fogják lépni, illetve túllépték, a Bizottság még akkor is teljesítette a vonatkozó kifizetéseket. Végül a projekt soha
nem volt ún. „piros zászlós” igazgatási eljárás tárgya, amely kifejezést a Bizottság a problémás projektekre használ. Ezzel
ellentétben a projekt végrehajtása során azzal kapcsolatban a GEF kizárólag pozitív visszajelzéseket kapott a Bizottságtól.
Ezért nem kérdéses az, hogy a Bizottságnak a projekt végrehajtására vonatkozó kifejezett elfogadása 180 fokos fordulatot vett.
237   A Bizottság vitatja a GEF érvelését, és fenntartja, hogy a szerződés rendelkezéseinek teljesen mértékben megfelelő módon járt
el.
b)     Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
238   Ebben a vonatkozásban meg kell állapítani, hogy ez a jogalap nem megalapozott, mivel az első és a negyedik jogalap vizsgálata
során megállapításra került, hogy a Bizottság a szerződés rendelkezéseinek, valamint a szerződéses kötelezettségek jóhiszemű
teljesítése és a gondos ügyintézés elvének megfelelően járt el.
239   Ezt a megállapítást nem kérdőjelezi meg az a tény sem, hogy a Bizottság a GEF‑fel korábban kötött szerződések keretében nem
folytatott vizsgálatot az érintett projektekre fordított munkaóraszámot illetően. A Bizottság által e szerződések keretében
mutatott esetleges jóindulatú elbírálás semmi esetre sem csorbítja azon jogosultságát, hogy a jelen esetben – amennyiben szükségesnek
látja – vizsgálatot folytasson a szerződés rendelkezéseinek megfelelően.
240   Ebből az következik, hogy nem lehet helyt adni e jogalapnak.
4.
A védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
a)     A felek érvei
241   A GEF úgy véli, hogy a Bizottság nem tett eleget a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének.
242   Először is azt rója fel a Bizottságnak, hogy csak 2000. október 27‑én közölte a második műszaki értékelésről készült jelentést,
ami megakadályozta őt abban, hogy megfelelő időben előterjessze a jelentéssel kapcsolatos észrevételeit, és megvitassa annak
következtetéseit a Bizottsággal, amelyek egyébként ellentétesek a műszaki értékelési zárójelentés következtetéseivel. A vizsgálati
zárójelentés, amely jórészt a vizsgálati jelentéstervezeten és a második műszaki értékelési jelentésen alapszik, nem veszi
tehát figyelembe a GEF‑nek az ezen utóbbi jelentésre vonatkozó észrevételeit, sem a GEF és Pirenne úr vizsgálati jelentéstervezettel
kapcsolatos észrevételeit, amelyeket a 2000. január 31‑i levél tartalmazott. Ebből a GEF azt a következtetést vonta le, hogy
mivel személyes érdekek forogtak kockán, az érintett személyeknek lehetőséget kellett volna kapniuk, hogy megismertessék nézőpontjukat,
mielőtt a vizsgálati jelentés véglegesen elkészült volna.
243   Másodszor a GEF azt rója fel a Bizottságnak, hogy nem szervezett vele megbeszélést a vizsgálati jelentés véglegesítése előtt,
az e vonatkozásban kifejezett kérelme és a Bizottságnak arra vonatkozó, többször megismételt hivatalos ígérete ellenére sem,
hogy ilyen megbeszélést szervez. A tárgyaláson a GEF pontosította, hogy e megbeszélésen szerette volna rendezni a kiegészítő
jelenléti ívek bizottsági elutasításának problémáját.
244   A Bizottság vitatja a GEF érveinek megalapozottságát.
b)     Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
245   Ebben a vonatkozásban elég azt megállapítani, hogy ez a jogalap nem megalapozott, mivel a negyedik jogalap vizsgálata során
megállapításra került, hogy a Bizottság nem sértette meg a szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítése és a gondos ügyintézés
elvét (lásd a fenti 215–229. pontot).
246   Ezért nem lehet helyt adni e jogalapnak.
247   A fenti megállapítások összességéből az következik, hogy a felperes kereseti kérelmét el kell utasítani.
B –
A Bizottság viszontkeresetéről
1.
A felek érvei
248   A Bizottság az általános feltételek 16. cikkének (3) bekezdése alapján 273 516 euró összeg visszafizetését kéri, amely összeg
a GEF‑nek ténylegesen kifizetett összeg, azaz 396 000 euró, és a Bizottság által elfogadott összeg, vagyis 122 484 euró közötti
különbségből adódik.
249   A GEF válaszában annak megállapítására szorítkozik, hogy a Bizottság által előterjesztett viszontkereset megalapozatlan.
2.
Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
250   Ebben a vonatkozásban elegendő azt megállapítani, hogy az ügy irataiból kitűnik, hogy a Bizottság a GEF részére összesen 396 000 eurót
fizetett ki, és hogy – amint az a korábbiakból következik – a Bizottság a vizsgálatot követően jogosan fogadott el 122 484 eurót
a projektre fordított költségként. Ebből az következik, hogy a Bizottság az általános feltételek 16. cikkének (3) bekezdése
alapján jogosan követeli a GEF‑től a 273 516 euró összegű túlfizetés visszatérítését.
251   A kamatfizetésre vonatkozó kérelmet illetően meg kell állapítani, hogy a GEF‑fel szemben kibocsátott terhelési értesítésben
a Bizottság pontosan meghatározta, hogy annak fizetési határideje 2001. augusztus 31‑e, és hogy ezen napot követően késedelmi
kamatra jogosult, amelynek mértéke az Európai Központi Bank euróban teljesített refinanszírozó műveleteihez 2001 augusztusában
alkalmazott kamatláb 1,5 százalékponttal növelt értéke.
252   Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy a szerződés egyes esetekre az Európai Monetáris Intézet által rögzített kamatláb alkalmazását
írja elő (az általános feltételek 5. cikke (3) bekezdésének harmadik albekezdése és 16. cikkének (1) bekezdése), azonban a
felek a jelen esetre semmilyen kamatlábban nem egyeztek meg.
253   Szerződéses kamatláb-meghatározás hiányában, és arra tekintettel, hogy a szerződésre a belga jog irányadó, a belga polgári
törvénykönyv 1153. cikkét kell alkalmazni, amelynek értelmében:
„Amennyiben valamely kötelezettség meghatározott pénzösszeg megfizetésében áll, a teljesítés késedelméből eredő teljes kár
után – jogszabály ellenkező rendelkezése hiányában – a jogszabályban meghatározott mértékű késedelmi kamat fizetendő. Ez a
kártérítés megilleti a jogosultat anélkül, hogy köteles lenne igazolni a kárát. A kártérítés a fizetésre történt felszólítás
napjától esedékes, kivéve azt az esetet, ha az a törvény erejénél fogva esedékes […]”
254   Mivel a Bizottság a GEF‑et felszólította, ezért a késedelmi kamatot a Belgiumban irányadó törvényes kamatlábbal 2001. szeptember
1‑jétől jogosult követelni.
255   Ennek megfelelően helyt kell adni a Bizottság viszontkeresetének. Következésképpen a GEF‑et az alperes kereseti kérelmének
megfelelően 273 516 eurónak és ezen összeg Belgiumban irányadó törvényes éves kamatlábbal a 2001. szeptember 1‑jétől a tartozás
kiegyenlítéséig tartó időszakra számított késedelmi kamatainak a Bizottság részére történő megfizetésére kell kötelezni.

A költségekről
256   Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján az Elsőfokú Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére,
ha a pernyertes fél ezt kérte. A GEF-et, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek
viselésére.
A fenti indokok alapján
AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG (első kibővített tanács)
a következőképpen határozott:
1)
Az Elsőfokú Bíróság elutasítja a felperesnek egyfelől 40 693 euró összeg megfizetése, másfelől a 273 516 euró összegű jóváírási
értesítés kibocsátása iránti kérelemét.
2)
A Bizottság viszontkeresetét az Elsőfokú Bíróság elfogadja, és következésképpen kötelezi a felperest 273 516 eurónak és ezen
összeg Belgiumban irányadó törvényes éves kamatlábbal a 2001. szeptember 1‑jétől a tartozás kiegyenlítéséig tartó időszakra
számított késedelmi kamatainak a Bizottság részére történő megfizetésére.
3)
Az Elsőfokú Bíróság kötelezi a felperest a költségek viselésére.
Vesterdorf
Jaeger
Mengozzi
Martins Ribeiro

Dehousse
Kihirdetve Luxembourgban, a 2005. március 15‑i nyilvános ülésen.
H. Jung

B. Vesterdorf
hivatalvezető

elnök
Tartalomjegyzék
A vitás szerződés
A jogvita alapját képező tényállás
A –  Az 1997. július 4. és 1998. január 3. közötti időszakra vonatkozó első költségkimutatás
B –  Az 1998. január 4. és 1998. július 3. közötti időszakra vonatkozó második költségkimutatás
C –  Az 1998. július 4. és 1999. január 3. közötti időszakra vonatkozó harmadik költségkimutatás
D –  A vizsgálat
E –  Az 1999. január 4. és 1999. július 3. közötti időszakra vonatkozó negyedik költségkimutatás
F –  A Bizottság visszafizetési kérelme: a 2001. július 11‑i terhelési értesítés
Az eljárás
A felek kérelmei
Az Elsőfokú Bíróság hatásköréről
Az ügy érdeméről
A –  A felperes, egyrészről 40 693 euró összeg megfizetésére, másrészről 273 516 euró összegű jóváírási értesítés kibocsátására
vonatkozó kérelméről
1.  A szerződésszegésre alapított első jogalapról
a)  A felek érvei
b)  Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
Előzetes észrevételek
A „személyzeti” költségekről
–  A munkaórák emelésének és a szerződésben kezdetben alkalmazott bértételek kiigazításának Bizottság általi elfogadásáról
–  A projektre fordított munkaóraszám bizonyításáról
–  A vizsgálók által elkövetett, a második műszaki értékelési jelentésben és a vizsgálati zárójelentésben foglalt munkaórákat
és személyzeti költségeket érintő állítólagos pontatlanságokról
Az „utazási és élelmezési költségek” és az „egyéb költségek” tételekbe tartozó költségekről
–  A második költségkimutatásban bejelentett „utazási és élelmezési költségek”
–  A második költségkimutatásban bejelentett „egyéb költségek”
–  A harmadik költségkimutatásban bejelentett „egyéb költségek”
–  A negyedik időszak költségeit elfogadó levélben elutasított „utazási és élelmezési költségek”
2.  A szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítése elvének és a gondos ügyintézés elvének megsértésére vonatkozó negyedik
jogalapról
a)  A felek érvei
b)  Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
3.  A bizalomvédelem elvének megsértésére vonatkozó második jogalapról
a)  A felek érvei
b)  Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
4.  A védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének megsértésére vonatkozó jogalapról
a)  A felek érvei
b)  Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
B –  A Bizottság viszontkeresetéről
1.  A felek érvei
2.  Az Elsőfokú Bíróság álláspontja
A költségekről
*
Az eljárás nyelve: angol.