CELEX: 62007CJ0383
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (EB) Nr. 258/97
1 straipsnio 1-3 dalys
Nauji maisto produktai ir nauji maisto komponentai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1997 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 258/97 dėl naujų maisto produktų ir naujų maisto komponentų (
OL L 43, p. 1
) 1 straipsnio 1–3 dalių išaiškinimo.
Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp
M- Europa GmbH & Co. KG
(toliau –
M-K Europa
) ir
Stadt Regensburg
dėl pastarosios sprendimo uždrausti iš Japonijos kilusio maisto produkto „Man-Koso 3000“ (toliau – „Man-Koso“) prekybą.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Pagal Reglamento Nr. 258/97 antrą konstatuojamąją dalį:
„kadangi, siekiant apsaugoti visuomenės sveikatą, būtina užtikrinti, kad, remiantis Bendrijos tvarka, prieš pateikiant naujus maisto produktus bei naujus maisto komponentus vidaus rinkai jiems būtų taikomas bendras saugos įvertinimas; <…>“
Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Šis reglamentas skirtas naujų maisto produktų ar naujų maisto komponentų pateikimui į Bendrijos rinką.
2.   Šis reglamentas taikomas pateikiant į Bendrijos rinką iki šiol Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti neskirtus maisto produktus ir maisto komponentus, skirstomus į tokias grupes:
<…>
d)
maisto produktai ir maisto komponentai, kuriuos sudaro arba kurie yra išskirti iš mikroorganizmų, grybų ar jūros dumblių;
e)
maisto produktai ir maisto komponentai, kurie susidaro arba yra išskirti iš augalų, bei maisto komponentai, kurie yra išskirti iš gyvūnų, išskyrus maisto produktus ir maisto komponentus, kurie gaunami tradiciniais dauginimo ar auginimo būdais ir kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs vartoti maisto produktai;
f)
maisto produktai ir maisto komponentai, kuriems buvo pritaikytas dabar nenaudojamas gamybos procesas, sukeliantis maisto produktų ar maisto komponentų sudėties ar struktūros esminius pokyčius, turinčius įtakos jų maistinei vertei, medžiagų apykaitai ar nepageidaujamų medžiagų kiekiui.
3.   Prireikus pagal 13 straipsnyje numatytą tvarką gali būti nustatyta, ar maisto produkto arba maisto komponento kategorija įeina į šio straipsnio 2 dalyje nurodytą taikymo sritį.“
Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje numatyta:
„1.   Tais atvejais įgyvendinti šiame straipsnyje numatytą tvarką Komisijai padeda Maisto produktų nuolatinis komitetas, toliau vadinamas „Komitetu“.
2.   Pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės atstovo prašymu klausimą perduoda Komitetui.
3.   Komisijos atstovas Komitetui pateikia numatomų priemonių projektą. Komitetas savo nuomonę apie projektą pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama balsų dauguma, nustatyta Sutarties (205) straipsnio 2 dalyje, kai Taryba svarsto Komisijos pateiktą pasiūlymą. Komitete valstybių narių balsai skaičiuojami taip, kaip numatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.
a)
Komisija patvirtina pasiūlytas priemones, jeigu jos atitinka Komiteto nuomonę;
<…>“
Nacionalinės teisės aktai
Iki 2002 m. gruodžio 31 d. galiojusios 1997 m. lapkričio 11 d. Bavarijos federalinės žemės Maisto produktų kontrolės įstatymo (
Lebensmittelüberwachungsgesetz
) redakcijos 2 straipsnio 1 dalies 1 punkte nustatyta:
„Valstybės institucijos, vykdydamos savo funkcijas, gali priimti atskirus sprendimus tam, kad <…> užkirstų kelią teisės aktų maisto produktų srityje pažeidimams arba juos sustabdytų.“
Pagal Reglamento dėl naujų maisto produktų ir maisto komponentų (
Neuartige Lebensmittel und Lebensmittelzutaten Verordnung
), paskelbto 2000 m. vasario 14 d. ir paskutinį kartą pakeisto 2002 m. rugpjūčio 6 d. Įstatymu (BGBl. 2002 I, p. 3082), 3 straipsnio 1 dalį:
„Laikydamasis 2 dalies nuostatų, subjektas, atsakingas už pateikimą į rinką, negali maisto produktų ir maisto komponentų <…> Reglamento <…> Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies prasme pateikti į rinką be taikant <…> Reglamento <…> Nr. 258/97 3 straipsnio 2 dalyje nurodytą procedūrą išduoto leidimo.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad Man-Koso yra maisto produktas, fermentacijos būdu pagamintas iš daugiau kaip 50 augalinių komponentų. Jį sudaro, be kita ko, rudadumbliai ir raudondumbliai bei varnalėšų šaknys, lotoso šaknys ir akebijos, arba šiso, lapai.
M-K Europa
apibūdina šį produktą kaip aukštos kokybės maisto produktą, turintį teigiamą įtaką sveikatai.
Man-Koso visuomenei buvo pristatytas Vokietijos televizijos laidoje, po kurios Vokietijos valdžios institucijos ėmėsi veiksmų jo sudėčiai patikrinti.
Atsižvelgdamas į mokslinės Man-Koso analizės rezultatus
Stadt Regensburg
2002 m. spalio 24 d. Sprendimu uždraudė prekybą šiuo maisto produktu.
Kai skundą dėl minėto draudžiančio sprendimo
Regierung der Oberpfalz
(Aukštutinio Pfalco vyriausybė) 2002 m. gruodžio 9 d. Sprendimu atmetė,
M-K Europa
pareiškė ieškinį
Verwaltungsgericht Regensburg
(Rėgensburgo administracinis teismas), kuris 2003 m. spalio 27 d. Sprendimu taip pat buvo atmestas motyvuojant tuo, kad Man-Koso yra naujas maisto produktas Reglamento Nr. 258/97 prasme. 2005 m. spalio 25 d. Nutartimi minėtai bendrovei buvo leista pateikti apeliacinį skundą dėl šio sprendimo.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo manymu, tam, kad būtų galima atsakyti į klausimą, ar 2002 m. spalio 24 d. Sprendimas, draudžiantis Man-Koso prekybą, yra teisėtas, reikia išaiškinti Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 1–3 dalis.
Tokiomis aplinkybėmis
Bayerischer Verwaltungsgerichtshof
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar nagrinėjant klausimą, ar maisto produktas buvo (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 2 dalies prasme „iki šiol Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti neskirtas“, turi reikšmės aplinkybė, kad maisto produktas prieš pat reglamento įsigaliojimą 1997 m. gegužės 15 d. buvo įvežtas į geografine prasme labai apribotą Bendrijos dalį (šiuo atveju – San Mariną) ir jį buvo galima čia įsigyti?
2.
Ar maisto produktas jau tuomet nėra naujas (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 1 ir 2 dalių prasme, kai visi jį gaminant naudoti komponentai iki šiol Bendrijoje buvo skirti plačiai vartoti žmonėms?
3.
Ar (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 2 dalies d punktą reikia siaurąja prasme aiškinti taip, kad į grupę „maisto produktai <…>, kuriuos sudaro <…> jūros dumbliai“, nepatenka maisto produktai, kuriuose yra tik tokių jūros dumblių, kurie Bendrijoje jau iki šiol buvo skirti vartoti žmonėms?
4.
Ar maisto produktas (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 2 dalies e punkto prasme gali būti laikomas „per daugelį metų įsitvirtinusiu kaip saugiu vartoti maisto produktu“, jeigu ši patirtis dėl jo saugos įgyta ne Europos regionuose (šiuo atveju – Japonijoje)?
5.
Ar maisto produktas gali būti laikomas „įsitvirtinusiu kaip saugiu vartoti maisto produktu“, nes jis, taikant įprastas gamybos ir apdirbimo procedūras, gaminamas naudojant per daugelį metų įsitvirtinusius kaip saugius vartoti komponentus, kai nėra jokios patirties dėl komponentų ir procedūrų kombinacijos?
6.
Ar iš (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 3 dalies, pagal kurią „prireikus pagal 13 straipsnyje numatytą tvarką gali būti nustatyta, ar maisto produkto arba maisto komponento kategorija įeina į šio straipsnio 2 dalyje nurodytą taikymo sritį“, išplaukia verslininko pareiga ginčo atveju imtis veiksmų, kad tai būtų nustatyta, ir palaukti? Ar iš šios nuostatos ir iš (Reglamento Nr. 258/97) 1 straipsnio 2 dalies taip pat galima kildinti reikalavimą dėl pareigos nurodyti faktines aplinkybes ir įrodinėjimo pareigos?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar maisto produkto įvežimas į San Mariną iki 1997 m. gegužės 15 d. gali būti svarbi aplinkybė tam, kad šis produktas būtų laikomas nauju maisto produktu Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies prasme, atsižvelgiant į sąlygą dėl Bendrijoje žmonėms vartoti skirtų maisto produktų.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalimi siekiama nustatyti šio reglamento taikymo sritį, be kita ko, apibrėžiant, kas laikytina naujais maisto produktais ir maisto komponentais. Pagal šį apibrėžimą „naujais“ maisto produktais ir maisto komponentais laikomi tik tie, kurie „iki šiol neskirti Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti“ (2005 m. birželio 9 d. Sprendimo
HLH Warenvertrieb ir Orthica
C-211/03, C-299/03 ir C-316/03–C-318/03, Rink. p. I-5141
, 82 punktas).
San Marinas nėra Bendrijos valstybė narė. Be to, šios valstybės nėra tarp teritorijų, kurioms pagal EB 299 straipsnį taikoma EB sutartis.
Todėl į pirmąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad maisto produkto įvežimas į San Mariną iki Reglamento Nr. 258/97 įsigaliojimo nėra svarbi aplinkybė siekiant nustatyti, ar šis produktas atitinka Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti skirtų maisto produktų sąlygą minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalies prasme.
Dėl antrojo ir penktojo klausimų
Antruoju ir penktuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar svarbios yra to paties maisto produkto komponentų tam tikros savybės tam, kad jis būtų laikomas nauju maisto produktu Reglamento Nr. 258/97 prasme.
Taigi, pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, kaip minėto kvalifikavimo tikslais aiškinti aplinkybę, kad visi maisto produkto komponentai turi atitikti Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti skirtų maisto produktų sąlygą Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies prasme.
Antra, minėtas teismas klausia, ar maisto produktas patenka į maisto produktų, kurie „per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs“ ir kurie nepatenka į Reglamento Nr. 258/97 taikymo sritį, grupę, jei jis, taikant gamybos procedūras, kurias nacionalinis teismas laiko „įprastomis“, gaminamas naudojant per daugelį metų įsitvirtinusius kaip saugius vartoti komponentus, net jei nėra jokios patirties dėl komponentų ir procedūrų kombinacijos.
Rašytiniuose dokumentuose
M.-K. Europa
teigia, kad visi Man-Koso komponentai Bendrijoje buvo plačiai vartojami, ypač restoranų versle.
Šiuo atžvilgiu svarbu priminti, kad Reglamentas Nr. 258/97 turi dvigubą tikslą, t. y. užtikrinti naujų maisto produktų vidaus rinkos funkcionavimą ir apsaugoti visuomenės sveikatą nuo pavojų, kuriuos jie gali kelti (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Monsanto Agricoltura Italia ir kiti
,
C-236/01, Rink. p. I-8105
, 74 punktą).
Minėtu reglamentu siekiama Bendrijoje nustatyti naujų maisto produktų ir naujų maisto komponentų bendrus standartus, kurie, be kita ko, pasireiškia tuo, kaip matyti iš antros šio reglamento konstatuojamosios dalies, kad pagal Bendrijos tvarką šiems produktams ir komponentams, prieš pateikiant į Bendrijos rinką, taikomas bendras saugos įvertinimas.
Konkrečiai kalbant apie, pirma, žmonėms skirtų maisto produktų komponentų plataus vartojimo ir, antra, jų saugumo reikšmę, reikia pažymėti, kad iš Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies f punkto išplaukia, jog gamybos procesas turi tam tikrą svarbą, siekiant galutinį maisto produktą kvalifikuoti kaip naują maisto produktą šio reglamento prasme.
Remiantis minėtos nuostatos formuluote, naujų maisto produktų grupei priklauso maisto produktai ir maisto komponentai, kuriems buvo pritaikytas dabar nenaudojamas gamybos procesas, sukeliantis maisto produktų ar maisto komponentų sudėties ar struktūros esminių pokyčių, turinčių įtakos jų maistinei vertei, medžiagų apykaitai ar nepageidaujamų medžiagų kiekiui.
Šiuo atžvilgiu, kaip Teisingumo Teismui pateiktose rašytinėse pastabose tvirtino
Stadt Regensburg
, Graikijos, Kipro ir Lenkijos vyriausybės bei Komisija, vien aplinkybės, kad visi į maisto produkto sudėtį įeinantys komponentai galėjo būti skirti plačiai žmonėms vartoti Bendrijoje, nepakanka tam, kad būtų galima laikyti, jog galutinis maisto produktas nėra naujas maisto produktas Reglamento Nr. 258/97 prasme.
Tiek, kiek negalima paneigti, kad gamybos procesas maisto produkto struktūroje gali sukelti fizinių, cheminių ar biologinių į jo sudėtį įeinančių komponentų pokyčių, kurie gali turėti rimtų pasekmių visuomenės sveikatai, net jei šį galutinį produktą sudaro komponentai, kurie atskirai paėmus atitinka Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalyje numatytą sąlygą, turi būti tikrinamos minėto proceso pasekmės.
Su gamybos procesu susijusi problematika, siekiant maisto produktą kvalifikuoti kaip naują produktą Reglamento Nr. 258/97 prasme, turi dar didesnę reikšmę, nes neginčytina, kad Bendrijoje nėra jokios patirties dėl nagrinėjamo gamybos proceso taikymo aptariamiems komponentams.
Sąvoka „dabar nenaudojamas gamybos procesas“ Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies f punkto prasme turi būti aiškinama atsižvelgiant į konkretų maisto produktų, kuriems taikytinas procesas, kontekstą.
Todėl į antrąjį ir penktąjį klausimus reikia atsakyti, jog tos aplinkybės, kad visi maisto produkto komponentai, atskirai paėmus, atitinka Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalyje numatytą sąlygą arba yra saugūs, negalima laikyti pakankama tam, kad pagamintam maisto produktui nebūtų taikomas šis reglamentas. Siekdama nustatyti, ar jis gali būti kvalifikuojamas kaip naujas maisto produktas Reglamento Nr. 258/97 prasme, kompetetinga nacionalinė institucija kiekvienu konkrečiu atveju turi priimti sprendimą, atsižvelgdama į visas maisto produkto savybes bei gamybos procesą.
Dėl trečiojo klausimo
Trečiuoju klausimu nacionalinis teismas siekia išsiaiškinti, ar Reglamentas Nr. 258/97 gali būti netaikomas tuo atveju, kai maisto produktą šio reglamento 1 straipsnio 2 dalies d punkto prasme sudaro tik jūros dumbliai, kurie patys atitinka paplitusio žmonių vartojimo Bendrijoje sąlygą šio straipsnio 2 dalies prasme.
Šiuo atžvilgiu iš atsakymo į antrąjį ir penktąjį klausimus išplaukia, kad tos aplinkybės, jog visi į maisto produkto Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies d punkto prasme sudėtį įeinantys jūros dumbliai atitinka Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti skirtų maisto produktų sąlygą Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies prasme, nepakanka, kad šis reglamentas nebūtų taikomas minėtam produktui.
Dėl ketvirtojo klausimo
Ketvirtuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar patirtis dėl maisto produkto saugos, įgyta ne Europoje, yra pakankama, kad būtų galima laikyti, jog šis produktas priklauso maisto produktų, „kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs“ Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies e punkto prasme, grupei.
Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies e punktas
in fine
nustato šio reglamento taikymo išimtį, susijusią su maisto produktais ar maisto komponentais, kurie gaunami tradiciniais dauginimo ar auginimo būdais ir kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs vartoti maisto produktai.
Šiuo atžvilgiu, kaip nurodyta šio sprendimo 23 punkte, Reglamentu Nr. 258/97 siekiama nustatyti Bendrijoje vieną procedūrą dėl naujiems maisto produktams ir maisto komponentams taikomo saugos įvertinimo prieš juos pateikiant į Bendrijos rinką.
Vis dėlto neneigiant naudos, kurią, atliekant naujo maisto produkto saugos vertinimą prieš jį pateikiant į Bendrijos rinką, galėtų turėti informacija dėl šio produkto vartojimo Europos Sąjungai nepriklausančiose valstybėse, reikia konstatuoti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas, vartodamas per daugelį metų įsitvirtinusių kaip saugių vartoti maisto produktų, kaip apibrėžta Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies e punkte, sąvoką, ketino remtis Bendrijoje įgyta patirtimi.
Kaip pabrėžia Lenkijos vyriausybė ir Komisija, būtent dėl Europos ir ne Europos vartotojų galimų mitybos įpročių skirtumų maisto produktai, kurie laikomi saugiais ne Europos vartotojams, kalbant apie Europos vartotojus, nebūtinai bus laikomi maisto produktais ir maisto komponentais, kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs vartoti.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į ketvirtąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad patirties dėl maisto produkto saugos, įgytos ne Europoje, nepakanka siekiant konstatuoti, jog šis produktas priklauso maisto produktų, „kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs“ Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies e punkto prasme, grupei.
Dėl šeštojo klausimo
Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų matyti, kad šeštuoju klausimu šį prašymą pateikęs teismas klausia, pirma, ar ūkio subjektas privalo pradėti Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje numatytą procedūrą. Antra, šis teismas kelia klausimą dėl įrodinėjimo pareigos minėtoje procedūroje, siekiant kvalifikuoti maisto produktą kaip naują maisto produktą šio reglamento prasme.
Šiuo atžvilgiu svarbu pažymėti, kad Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 3 dalyje yra numatyta galimybė prireikus šio reglamento 13 straipsnyje įtvirtintoje vadinamojoje „komitologijos“ procedūroje nustatyti, ar maisto produkto arba maisto komponento kategorija patenka į minėto reglamento taikymo sritį.
Pagal minėto reglamento 13 straipsnį pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės atstovo prašymu klausimą perduoda Komitetui.
Nepažeidžiant procedūrų, kurios suinteresuotoje valstybėje narėje gali būti įgyvendintos pagal taikytinas nacionalinės teisės normas, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje įtvirtinta komitologijos procedūra apima tik Komiteto nuomonę, Komisijos sprendimą, kai pasiūlytos priemonės atitinka šią nuomonę, ir galiausiai tuo atveju, kai šios priemonės neatitinka Komiteto nuomonės, Tarybos sprendimą kvalifikuotąja balsų dauguma.
Todėl į šeštąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad verslininkas neprivalo pradėti Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje įtvirtintos procedūros.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, nėra reikalo pareikšti nuomonės dėl įrodinėjimo pareigos problematikos, kiek tai susiję su Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje numatyta procedūra, nes minėta problematika neturi ryšio su šia procedūra.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1.
Maisto produkto įvežimas į San Mariną iki 1997 m. sausio 27 d., t. y. iki Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 258/97 dėl naujų maisto produktų ir naujų maisto komponentų įsigaliojimo, nėra svarbi aplinkybė siekiant nustatyti, ar šis produktas atitinka Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti skirtų maisto produktų sąlygą minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalies prasme.

2.
Aplinkybės, kad visi maisto produkto komponentai, atskirai paėmus, atitinka Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalyje numatytą sąlygą arba yra saugūs, negalima laikyti pakankama tam, kad pagamintam maisto produktui nebūtų taikomas šis reglamentas. Siekdama nustatyti, ar jis gali būti kvalifikuojamas kaip naujas maisto produktas Reglamento Nr. 258/97 prasme, kompetetinga nacionalinė institucija kiekvienu konkrečiu atveju turi priimti sprendimą atsižvelgdama į visas maisto produkto savybes bei gamybos procesą.

3.
Aplinkybės, jog visi į maisto produkto Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies d punkto prasme sudėtį įeinantys jūros dumbliai atitinka Bendrijoje plačiai žmonėms vartoti skirtų maisto produktų sąlygą Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies prasme, nepakanka, kad šis reglamentas nebūtų taikomas minėtam produktui.

4.
Patirties dėl maisto produkto saugos, įgytos ne Europoje, nepakanka siekiant konstatuoti, jog šis produktas priklauso maisto produktų, „kurie per daugelį metų įsitvirtino kaip saugūs“ Reglamento Nr. 258/97 1 straipsnio 2 dalies e punkto prasme, grupei.

5.
Verslininkas neprivalo pradėti Reglamento Nr. 258/97 13 straipsnyje įtvirtintos procedūros.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: vokiečių.