CELEX: 62004CJ0142
Direktyva 92/51/EEB
Darbuotojai
Diplomų pripažinimas
Ergoterapeutas

1       Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl sąlygų, kurioms esant asmuo, turintis į 1992 m. birželio 18 d. Tarybos
direktyvos 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos, papildančios Direktyvą 89/48/EEB
(OL L 209, 1992, p. 25), taikymo sritį patenkantį diplomą, gali remtis tam tikromis šios direktyvos nuostatomis, jei pasibaigus
jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui ji nebuvo perkelta. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą taip pat susijęs su
EB sutarties 48 ir 52 straipsnių (po pakeitimo – EB 39 ir 43 straipsniai) išaiškinimu.
2       Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, labai panašus į prašymą byloje, kurioje priimtas tą pačią dieną paskelbtas sprendimas
Peros
(C‑141/04, Rink. p. I‑0000), buvo pateiktas nagrinėjant bylą tarp M. Aslanidou ir Graikijos sveikatos ir socialinės apsaugos
ministro (Ypourgos Ygeias & Pronoias) dėl pastarojo atmesto M. Aslanidou prašymo išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika
Graikijoje. M. Aslanidou pateikė šį prašymą, remdamasi savo teise verstis šia praktika Vokietijoje.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
3       Direktyva 92/51 nustato papildomą bendrąją profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemą, apimančią mokymo ir lavinimo
lygius, kurių neapėmė pirmoji bendroji sistema, nustatyta 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva 89/48/EEB dėl bendrosios
aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (OL L 19, 1989, p. 16),
kuri buvo taikoma tik aukštajam mokslui.
4       Pagal Direktyvos 92/51 penktą konstatuojamąją dalį ši papildoma sistema remiasi tais pačiais principais ir
mutatis mutandis
tomis pačiomis taisyklėmis kaip ir pirmoji bendroji sistema.
5       Pagal Direktyvos 92/51 1 straipsnį diplomu šios direktyvos prasme laikomas dokumentas, patvirtinantis, kad jo turėtojas sėkmingai
baigė vieną iš šios direktyvos C priede nurodytų mokymo ir lavinimo kursų, jeigu:
–       jį išdavė valstybės narės kompetentingos institucijos,
–       jis patvirtina, kad jo turėtojas turi profesines kvalifikacijas, reikalingas norint pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją
toje valstybėje narėje arba dirbti joje ir
–       didesnė mokymo ir lavinimo, patvirtinamo tokiu dokumentu, dalis buvo įgyta Bendrijoje.
6       Vienas iš pagrindinės bylos aplinkybėms taikomos Direktyvos 92/51 redakcijos, t. y. iki jos pakeitimo 2004 m. sausio 28 d.
Komisijos sprendimu 2004/108/EB (OL L 32, p. 15), C priede numatytų kursų buvo ergoterapeutams (darbo gydytojas) (
Beschäftigungs- und Arbeitstherapeut(in)
skirtas mokymas, nurodytas 1 punkto „Paramedicinos ir vaikų priežiūros mokymo kursai“ su Vokietija susijusioje trečiojoje
įtraukoje.
7       Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas numato:
„Nepažeidžiant Direktyvos 89/48/EEB, tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal
reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą tokia prasme, kaip vartojama šioje direktyvoje <...>, kompetentinga institucija
negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacijos nėra pakankamos, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti dirbti ar toliau
dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams:
a)      jei pareiškėjas turi diplomą, nurodytą šioje direktyvoje <...>, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti dirbti
ar toliau dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje <...>“
8       Nepaisant šios direktyvos 3 straipsnio, jos 4 straipsnis suteikia priimančiajai valstybei narei teisę pareikalauti, kad pareiškėjas
tam tikromis šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis pateiktų tam tikros nustatytos trukmės profesinę patirtį įrodantį dokumentą,
išlauktų ne ilgesnį kaip trejų metų adaptacijos laikotarpį arba laikytų kvalifikacinį egzaminą ar testą (toliau – kompensacinės
priemonės). Tame pačiame straipsnyje numatytos tam tikros taisyklės ir sąlygos, taikytinos reikalautinoms kompensacinėms priemonėms.
9       Direktyvos 92/51 10 straipsnis išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu arba fizine
sveikata ar psichine būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų, bei numato
tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių piliečiams.
10     Pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį valstybės narės per 17 straipsnyje numatytą laikotarpį, t. y. iki 1994 m. birželio
18 d., paskiria kompetentingas institucijas, įgaliotas priimti paraiškas bei šioje direktyvoje minėtus sprendimus, ir apie
tai praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai.

Nacionalinės teisės aktai
11     Graikijoje ergoterapeuto profesiją reglamentuoja Prezidento dekretas Nr. 83/89, pavadintas „Šių sričių: <...> c) techninio
mokymo įstaigų ergoterapijos (TEI)“ diplomų turėtojų profesinės teisės“ (FEK A’ 37).
12     Pagal šio dekreto 3 straipsnio 4 dalį, norint verstis tokia praktika, būtina turėti Sveikatos, socialinės apsaugos ir socialinio
draudimo ministerijos (toliau – Sveikatos ministerija) išduotą leidimą.
13     Tada, kai M. Aslanidou pateikė parašką, 1990 m. sausio 23 d. Sveikatos ir socialinės apsaugos ministro įsakymas A4b/251 (FEK
B’ 94) nustatė, kad prie paraiškos išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika turi būti pridėtas diplomo nuorašas, o „užsienyje
gautų diplomų turėtojai turi pridėti Nacionalinio švietimo ir religijos ministerijos sprendimą dėl diplomo lygiavertiškumo
pripažinimo“.
14     1983 m. lapkričio 22 ir 24 d. Įstatymu Nr. 1404/1983 (FEK A’ 173), galiojusiu pagrindinės bylos aplinkybėmis, prie Nacionalinės
švietimo ir religijos ministerijos buvo įsteigta viešoji įstaiga – Techninio mokymo institutas (toliau – ITE), kad konsultuotų
ministeriją techniniais ar švietimo klausimais, susijusiais su aukštuoju techniniu mokslu.
15     Pagal Įstatymo Nr. 1404/1983 14 II straipsnio 2 dalį, pakeistą Įstatymo Nr. 1566/1985 (FEK A’ 167) 71 straipsnio 5 dalimi,
ITE uždavinys, be kita ko,
,
buvo vertinti užsienio neuniversitetinio aukštojo mokslo mokyklų ar departamentų ir jų išduodamų dokumentų lygiavertiškumą
Graikijos techninio mokslo įstaigoms ir jų išduodamiems dokumentams.
16     Prezidento dekreto Nr. 567/1984 dėl ITE veiklos (FEK A’ 204) 2 straipsnis numatė Mokslinės tarybos ITE įsteigimą ir nustatė,
kad „išsilavinimo dokumentų ar mokyklos lygiavertiškumas pripažįstamas Mokslinės tarybos aktu, kurio santrauką Mokslinės tarybos
pirmininkas pateikia suinteresuotajam asmeniui. Ši informacija įrodo išsilavinimo dokumento lygiavertiškumą“.
17     Vėliau nei susiklostė aplinkybės, dėl kurių kilo ginčas pagrindinėje byloje, 1998 m. liepos 29 d. buvo priimtas Prezidento
dekretas Nr. 231/1998 (FEK A’ 178), skirtas perkelti šiai direktyvai į Graikijos nacionalinę teisę.
18     Šio dekreto 14 straipsniu Išsilavinimo ir mokslo dokumentų lygiavertiškumo pripažinimo tarybai (
Symvoulio Epangelmatikis Anagnorisis Titlon Ekpaidefsis kai Katartisis
), valstybės institucijai
ad hoc,
buvo suteikta išimtinė kompetencija pripažinti patenkančio į direktyvos taikymo sritį diplomo turėtojo teisę verstis atitinkama
reglamentuojama profesine veikla Graikijoje. Ši institucija vienintelė kompetentinga šioje srityje ir jos nuomonė privaloma
kompetentingai ministerijai išduodant leidimą vykdyti profesinę veiklą.

Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
19     M. Aslanidou, Graikijos pilietė, po trejų metų studijų programos ergoterapeutų mokykloje Štutgarte (Vokietija) išlaikė nacionalinį
ergoterapeutų egzaminą (
Zeugnis über die Staatliche Prüfung für Beschäftigungs- und Arbeitstherapeuten
), suteikiantį jai teisę verstis ergoterapeuto praktika Vokietijoje.
20     Norėdama verstis šia praktika Graikijoje, M. Aslanidou, remdamasi Direktyva 89/48, 1997 m. rugsėjo 1 d. pateikė Salonikų prefektūros
sveikatos skyriui paraišką išduoti leidimą verstis profesine veikla. Ši paraiška buvo perduota Sveikatos ministerijai patikrinto
Ergoterapeutų kvalifikacijos pripažinimo tarybos (
Symvoulio Anagnorisis Epaggelmatikon Titlon Ergotherapeuton
, toliau –SAETE) nustatytas sąlygas.
21     Sveikatos ministerija atidėjo sprendimo priėmimą ir pateikė ITE užklausą, ar mokykla, kurioje Vokietijoje studijavo M. Aslanidou,
„atitiko Graikijos aukštojo mokslo reikalavimus“. Gavusi ITE atsakymą, kad ieškovės diplomas nebuvo lygiavertis Graikijos
techninio mokslo įstaigų išduotiems išslavinimo dokumentams, SAETE nusprendė, kad M. Aslanidou pateikti pagrindžiantys dokumentai
neprilygo Direktyvoje 89/48 nurodytiems dokumentams ir todėl, remdamasi Direktyva 89/48, ji negali ieškovei išduoti leidimo
verstis ergoterapeuto praktika. Taigi ieškove buvo pasiūlyta pateikti naują paraišką po Direktyvos 92/51 perkėlimo į Graikijos
teisę.
22     Dėl to, kad M. Aslanidou nurodytas išsilavinimo dokumentas nebuvo aukštojo mokslo diplomas, nes tam, kad svarstoma Vokietijos
mokykla galėtų būti pripažinta, reikalaujama ne 12 metų, o nuo 8 iki 10 metų pagrindinio mokslo, nebuvo įgyvendintos Direktyvos
89/48 sąlygos, 1998 m. gegužės 12 d. Sprendimu SAETE galiausiai oficialiai atmetė M. Aslanidou paraišką išduoti leidimą verstis
profesine veikla.
23     1998 m. liepos 21 d. M. Aslanidou dėl šio sprendimo, kuriuo atmetama jos paraiška, pateikė ieškinį
Symvoulio tis Epikrateias.
24     Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagrindinėje byloje akivaizdu, kad nors M. Aslanidou pateikė
prašymą išduoti leidimą verstis ergoterapeuto praktika pagal Direktyvą 89/48, kompetentinga institucija buvo įpareigota savo
iniciatyva išnagrinėti paraišką ir ieškovės nurodytus argumentus pagal atitinkamą teisės normą, t. y. Direktyvą 92/51.
25     Šiuo atžvilgiu
Symvoulio tis Epikrateias
iškilo klausimas, ar laiku nuo Direktyvos 92/51 perkėlimo termino pabaigos iki pavėluoto perkėlimo į nacionalinę teisę fizinis
asmuo, gavęs kitoje valstybėje narėje diplomą, patenkantį į šios direktyvos taikymo sritį, galėjo, remdamasis jos atitinkamomis
nuostatomis, prašyti priimančios valstybės narės institucijų išduoti leidimą dirbti joje pagal atitinkamą reglamentuojamą
profesiją.
26
Symvoulio tis Epikrateias
dauguma narių mano, kad pagrindinėje byloje esminės Direktyvos 92/51 3, 4 ir 10 straipsnio nuostatos yra besąlygiškos ir
pakankamai tiksliai numato sąlygas, kuriomis priimančios valstybės narės institucijos privalo leisti užsienyje gauto diplomo
turėtojui pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją priimančioje valstybėje narėje, ir todėl, pasibaigus direktyvos perkėlimo
į nacionalinę teisę terminui, diplomo turėtojas gali jomis remtis.
27     Šios daugumos narių nuomone, kompetentingos institucijos nepaskyrimas pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį nėra kliūtis
remtis jos nuostatomis, jei prieš perkeliant šią direktyvą galioję valstybės narės teisės aktai suteikė atitinkamam administraciniam
organui įgaliojimus nuspręsti, ar įvykdytos darbo pagal aptariamą profesiją sąlygos ir prireikus išduoti suinteresuotajam
asmeniui leidimą užsiimti šia profesine veikla.
28     Vis dėlto,
Symvoulio tis Epikrateias
mažumos narių nuomone, paraiška išduoti leidimą užsiimti profesine veikla buvo atmesta pagrįstai, nes, pirma, paduodamas atitinkamą
paraišką fizinis asmuo negalėjo remtis atitinkamomis Direktyvos 92/51 nuostatomis ir, antra, pagal šios direktyvos 13 straipsnio
1 dalį dar nebuvo paskirta kompetentinga institucija, įgaliota nagrinėti prašymus.
29
Symvoulio tis Epikrateias
taip pat neaišku, jei kreipiantis į Sveikatos ministeriją nebuvo galima remtis Direktyvos 92/51 nuostatomis, pastaroji pagal
Sutarties 48 ir 52 straipsnius vis dėlto privalėjo aiškintis, ar ieškovės Vokietijoje gautas dokumentas buvo lygiavertis Graikijos
diplomams.
30     Tokomis aplinkybėmis
Symvoulio tis Epikrateias
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1.      Ar Direktyvos 92/51 3 straipsnio, 4 straipsnio 1 dalies a ir b punktų ir 2 dalies bei 10 straipsnio 1–4 dalies nuostatos yra
besąlygiškos ir pakankamai aiškios, kad  nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo
į (priimančios valstybės narės) vidaus teisės sistemą datos fizinis asmuo, turintis kitoje valstybėje narėje gautą ir į nurodytų
nuostatų taikymo sritį patenkantį diplomą, galėjo remtis šiomis nuostatomis, kreipdamasis į kompetentingą pagal nacionalinės
teisės aktus administracinį organą, kad iš jo gautų leidimą pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją ir vykdyti šią
profesinę veiklą priimančioje valstybėje narėje?
2.      Jei nuo direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę termino pabaigos iki pavėluoto jos perkėlimo į vidaus teisės sistemą datos
fizinis asmuo negalėjo remtis Direktyvos 92/51 <...> nuostatomis, kreipdamasis į priimančios valstybės narės administracinį
organą, kuris pagal nacionalinės teisės aktus atsakingas už leidimų užsiimti profesine veikla išdavimą asmenims, gavusiems
diplomus nacionalinėse techninio mokymo įstaigose (TEI) arba užsienyje, kurie pripažinti kaip lygiaverčiai pagal bendrą patvirtinimo
procedūrą, aprašytą motyvuojamoje dalyje, ar nurodytas priimančios valstybės administracinis organas, atsižvelgiant į (Sutarties 48
ir 52 straipsnius) <...> galėjo nustatyti, kad leidimas kitoje valstybėje narėje gavusiam diplomą asmeniui pradėti dirbti
pagal aptariamą profesiją ir vertimasis prašoma profesine veikla minėtu laiku priklauso nuo išankstinio šio diplomo lygiavertiškumo
pripažinimo pagal aukščiau nurodytą bendrą procedūrą, arba šis organas, prieš priimdamas sprendimą, turėjo pats palyginti
aptariamu diplomu patvirtinamą kvalifikaciją ir pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujamas žinias ir kvalifikacijas?“

Dėl prejudicinių klausimų
31     Direktyvos 92/51 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas nustato, kad priimančios valstybės narės kompetentinga institucija
negali, remdamasi tuo, jog kvalifikacijos nėra pakankamos, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti dirbti ar toliau
dirbti pagal reglamentuojamą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams, jei pareiškėjas turi
diplomą, nurodytą šioje direktyvoje ar reikalaujamą kitoje valstybėje narėje, norint pradėti dirbti, ar toliau dirbti pagal
tą profesiją jos teritorijoje, ir tas diplomas buvo išduotas valstybėje narėje.
32     M. Aslanidou turi diplomą Direktyvos 92/51 1 straipsnio, skaitomo kartu su šios direktyvos C priedo 1 punktu, prasme. Vadinasi,
ieškovės situacija patenka į šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto taikymo sritį. Todėl Teisingumo Teismui
nereikia pateikti šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos b punkto, kuris taikomas tik tada, jei aptariama profesija
nėra reglamentuojama kilmės valstybėje narėje, aiškinimo.
33     Dėl Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto, kurio formuluotė iš esmės tokia pati kaip Direktyvos 92/51
3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto, Teisingumo Teismas jau nusprendė, kad tai yra besąlygiško ir pakankamai tikslaus
turinio nuostata, kuria fiziniai asmenys gali remtis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei pastaroji nustatytu terminu
neperkėlė direktyvos į nacionalinę teisę (2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Beuttenmüller
, C‑102/02, Rink. p. I‑0000, 55 punktas). Tokia pat išvada taikytina šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkto
atžvilgiu, nes pagal šios direktyvos penktą konstatuojamąją dalį ši sistema remiasi tais pačiais principais ir
mutatis mutandis
tomis pačiomis taisyklėmis kaip ir Direktyva 89/48 nustatyta pirmoji bendroji sistema.
34     Dėl galimybės darbą pagal reglamentuojamą profesiją sieti su sąlyga, kad prašymą pateikęs asmuo iš anksto turi įvykdyti Direktyvos
92/51 4 straipsnyje numatytas kompensacines priemones, Teisingumo Teismas Direktyvos 89/48 kontekste yra nusprendęs, kad iš
esmės, jei tai numatyta nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose, kompetentinga institucija turi teisę
nustatyti suinteresuotajam asmeniui šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytas kompensacines priemones tuo atveju, jei
įvykdytos joje šiuo atžvilgiu numatytos sąlygos (šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo
Burbaud
, C‑285/01, Rink. p. I‑8219, 55 punktą).
35     Tačiau, jei tokių kompensacinių priemonių nustatymas nėra numatytas galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose, iš teismų
praktikos matyti, kad valstybė narė, neįvykdžiusi įsipareigojimų perkelti direktyvos nuostatas į nacionalinę teisės sistemą,
negali Bendrijos piliečiams taikyti iš direktyvos nuostatų kylančių apribojimų ir reikalauti  šioje direktyvoje numatytų pareigų
vykdymo (šiuo klausimu žr. 1991 m. lapkričio 19 d. Sprendimo
Francovich
ir kt.
, C‑6/90 ir C‑9/90, Rink. p. I‑5357, 21 punktą ir minėto sprendimo
Beuttenmüller
63 punktą).
36     Prireikus nacionalinis teismas sprendžia, kiek nagrinėjant prašymą galiojantys nacionalinės teisės aktai leidžia nustatyti
taikytinos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytas kompensacines priemones. Šiuo atžvilgiu būtina priminti, kad pagal nusistovėjusią
teismų praktiką, jei situacija patenka į direktyvos taikymo sritį, nacionalinis teismas, kad priimtų direktyvos tikslą atitinkantį
sprendimą, taikydamas nacionalinę teisę, privalo atsižvelgti į visą nacionalinės teisės normų sistemą ir kiek įmanoma jas
aiškinti, atsižvelgdamas į nagrinėjamos direktyvos tekstą ir tikslą (šiuo klausimu žr., be kita jo, 2004 m. spalio 5 d. Sprendimo
Pfeiffer
ir kt.
, C‑397/01–C‑403/01, Rink. p. I‑0000, 119 punktą).
37     Bet kokiu atveju, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad jei taikoma Direktyva 89/48 arba Direktyva 92/51, valstybės narės
valstybės įstaiga, privalanti laikytis taikytinoje direktyvoje numatytų normų, nebegali reikalauti, jog suinteresuotojo asmens
dokumentų lygiavertiškumą patvirtintų kompetentingos nacionalinės institucijos (1999 m. liepos 8 d. Sprendimo
Fernández de Bobadilla
, C‑234/97, Rink. p. I‑4773, 27 punktas).
38     Direktyvos 92/51 10 straipsnis tik išvardija dokumentus, susijusius su nepriekaištinga reputacija, bankroto nebuvimu bei su
fizinės ar psichinės sveikatos būkle, kurių priimančios valstybės narės kompetentingos institucijos gali prašyti kaip įrodymų,
bei numato tam tikras nuostatas dėl priesaikos ar oficialaus pareiškimo būdų, kurie gali būti privalomi kitų valstybių narių
piliečiams. Kadangi pagrindinėje byloje priimančios valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos nepareikalavo nei
vieno iš šių įrodymų ar pareiškimų, Teisingumo Teismas neprivalo pateikti šios nuostatos, kuri bet kuriuo atveju negalėtų
daryti įtakos galimybei remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, aiškinimo.
39     Valstybių narių pareiga pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį paskirti kompetentingą instituciją, įgaliotą priimti prašymus
ir šioje direktyvoje numatytus sprendimus, taip pat nėra kliūtis remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos
a punktu. Iš tikrųjų iš 13 straipsnio 1 dalies formuluotės, atsižvelgiant į kitas to paties straipsnio dalis, matyti, kad
šios nuostatos tikslas – palengvinti Direktyva 92/51 numatyto diplomų pripažinimo tvarkos taikymą, suteikiant valstybėje narėje
taikomai sprendimų priėmimo procedūrai daugiau skaidrumo. Tačiau 13 straipsnio 1 dalyje numatytas paskyrimas nėra būtinas,
kad būtų galima nustatyti 3 straipsnyje numatytas kompetentingas institucijas, kontroliuojančias darbo pagal reglamentuojamas
profesijas pradžią.
40     Iš teismų praktikos matyti, kad valstybė narė negali remtis prieš fizinį asmenį tuo, kad nepriėmė nuostatų, konkrečiai skirtų
palengvinti nagrinėjamoje direktyvoje nustatytos tvarkos taikymą (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2002 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo
Kügler
, C‑141/00, Rink. p. I‑6833, 52 punktą ir 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Dornier
, C‑45/01, Rink. p. I‑12911, 79 punktą). Kompetentingos institucijos pagal Direktyvos 92/51 13 straipsnio 1 dalį nepaskyrimas
nėra kliūtis tam, kad būtų galima remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu prieš instituciją, pagal
taikytinus nacionalinės teisės aktus kompetentingą reglamentuoti darbo pagal nustatytą profesiją pradžią.
41     Pagrindinėje byloje Sveikatos ministerija, vadovaujanti SAETE veiklai, yra kompetentinga institucija Direktyvos 92/51 3 straipsnio
pirmosios pastraipos a punkto prasme, nes, norint verstis ergoterapeuto praktika pagal nacionalinės teisės aktus, reikia gauti
šios ministerijos leidimą. Todėl Sveikatos ministerija, remdamasi netinkama kvalifikacija, negali atsisakyti asmeniui, esančiam,
pavyzdžiui, M. Aslanidou padėtyje, išduoti leidimą dirbti pagal ergoterapeuto profesiją vien dėl galimo šios direktyvos 4 straipsnio
1 dalyje numatytų kompensacinių priemonių taikymo, jei tokios kompensacinės priemonės buvo numatytos nacionalinės teisės aktuose.
42     Todėl į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Direktyvos 92/51 17 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių
teisės aktų, valstybės narės pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje
valstybėje narėje gautų leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, ergoterapeuto, profesiją. Ši galimybė negali priklausyti
nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo patvirtinimo. Direktyvos 92/51
4 straipsnio 1 dalyje numatytos kompensacinės priemonės gali būti taikomos suinteresuotajam asmeniui tik tada, jei buvo numatytos
nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose.
43     Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą, nėra būtina atsakyti į antrąjį klausimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
44     Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje
byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/51/EEB dėl antrosios bendros profesinio mokymo ir lavinimo pripažinimo sistemos,
papildančios Direktyvą 89/48/EEB, 17 straipsnyje nustatytu terminu nepriėmus ją perkeliančių teisės aktų, valstybės narės
pilietis gali remtis šios direktyvos 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktu, kad priimančioje valstybėje narėje gautų
leidimą dirbti pagal reglamentuojamą, pavyzdžiui, ergoterapeuto, profesiją.
Ši galimybė neturi priklausyti nuo kompetentingų nacionalinių institucijų suinteresuotojo asmens dokumentų lygiavertiškumo
patvirtinimo.
Direktyvos 92/51 4 straipsnio 1 dalyje numatytos kompensacinės priemonės gali būti taikomos suinteresuotajam asmeniui tik
tada, jei buvo numatytos nagrinėjant prašymą galiojančiuose nacionalinės teisės aktuose.
Parašai.
*
Proceso kalba: graikų.