CELEX: 62007TJ0019
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu
Komission automaattisen kääntämisjärjestelmän kielelliseen ylläpitoon ja vahvistamiseen liittyvän hankkeen toteuttamista koskeva tarjouspyyntömenettely
Myytävän tietokoneohjelman alkuperäkoodit
Tekijänoikeuden loukkaus
Tieto-taidon luvaton paljastaminen
Vahingonkorvauskanne
Sopimukseen perustumaton riita
Tutkittavaksi ottaminen
Todellinen ja varma vahinko
Syy-yhteys
Vahingon määrän kiinteämääräinen arviointi

Tosiseikat
I
Systran-ohjelmiston eri versiot
Systran-konekäännösohjelmistosta (jota kutsutaan myös Systran-järjestelmäksi) on olemassa neljä eri versiota:
–        alkuperäinen versio (jäljempänä Systran Mainframe), jonka kehitti Peter Toma vuonna 1968 ja jota pitivät kaupan kalifornialainen
yritys nimeltä World Translation Center, Inc. (WTC) ja sen tytäryhtiöt (jäljempänä yhdessä WTC-konserni)
–        Euroopan komission alun perin käyttämä versio (jäljempänä EC-Systran Mainframe), josta tehtiin vuosina 1975–1987 useita sopimuksia
WTC-konsernin ja komission välillä, komission ja palveluntarjoajien välillä sekä Systran-konsernin (WTC-konsernin seuraaja)
ja komission välillä
–        uusi versio (jäljempänä Systran Unix), jonka ensimmäinen kantaja Systran SA (jäljempänä Systran) kehitti ostettuaan WTC-konsernin
vuonna 1986 ja joka toimii Unix- ja Windows-ympäristöissä; Systran-konserni on kehittänyt tätä versiota edelleen vuodesta
–        komission käyttämä uusi versio (jäljempänä EC-Systran Unix), josta tehtiin vuonna 1997 sopimus toisen kantajan Systran Luxembourg
SA:n (jäljempänä Systran Luxembourg) ja komission välillä.
II
Asianosaisten välisten suhteiden tausta
On luotava katsaus asianosaisten eli yhtäältä WTC-konsernin ja sen seuraajan Systran-konsernin ja toisaalta komission välisiin
aiempiin sopimussuhteisiin, jotta voidaan määritellä komission käyttämien Systran-ohjelmiston eri versioiden eli EC-Systran
Mainframen ja sittemmin EC-Systran Unixin omistus- ja käyttöoikeuksien laajuus. Komissio vetoaa näihin aiempiin sopimussuhteisiin
väittäessään, että käsiteltävä kanne on sopimusoikeudellinen, kun taas kantajat väittävät, ettei mikään näistä sopimuksista,
joihin ne eivät myöskään vetoa, vaikuta niiden teollis- ja tekijänoikeuksiin tai kanteeseen.
A
Ensimmäinen vaihe: Systran Mainframesta EC-Systran Mainframeen
Asianosaisten välillä on kiistatonta, että Systran-konekäännösohjelmiston kehittäjä on Peter Toma ja että ohjelmiston Systran
Mainframe -versio oli WTC-konsernin yhtiöiden yksinoikeudella omistama.
1.     WTC:n (ja muiden yhtiöiden) ja komission väliset alkuperäiset sopimukset
WTC ja komissio allekirjoittivat 22.12.1975 sopimuksen, joka koski yhtäältä Systran-konekäännösjärjestelmän käyttöönottoa
ja kehittämistä englanti–ranska-kieliparin osalta ja toisaalta Systran-konekäännösjärjestelmän alkuvaiheen kehittämistä ranska–englanti-kieliparin
osalta (jäljempänä alkuperäinen sopimus).
Alkuperäisen sopimuksen 1 artiklan ensimmäisessä kohdassa, jonka otsikko on ”Sopimuksen kohde”, määrätään seuraavaa:
”Toimeksisaaja sitoutuu toteuttamaan komission puolesta SYSTRAN-konekäännösjärjestelmänsä jatkokehittämisen englanti–ranska-kieliparin
osalta (jäljempänä perusjärjestelmä) ja SYSTRAN-konekäännösjärjestelmän alkuvaiheen kehittämisen ranska–englanti-kieliparin
osalta.”
Alkuperäisen sopimuksen 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Palkkiot”, määrätään seuraavaa:
”Komissio maksaa toimeksisaajalle tämän sopimuksen nojalla tehdystä työstä 161 800 Yhdysvaltain dollaria (USD) seuraavien
ehtojen mukaisesti:
– –
Tämä summa sisältää korvauksen perusjärjestelmän käyttöoikeudesta koko sopimusajalta. Summan katsotaan kattavan kaikki toimeksisaajalle
tämän sopimuksen täytäntöönpanosta aiheutuvat kustannukset, mukaan luettuina henkilöstökulut, tietokoneohjelmointiin käytettyä
aikaa koskevat kulut, matkakulut ja hankintakustannukset.”
Alkuperäisen sopimuksen 4 artiklassa, jonka otsikko on ”Järjestelmän käyttö sopimuksen voimassaolon päätyttyä”, määrätään
seuraavaa:
”a)      Sopijapuolet sopivat, että toimeksisaaja siirtää komissiolle järjestelmää, sellaisena kuin se on sopimuksen voimassaolon päättyessä
(jäljempänä muutettu järjestelmä), ja siihen liittyvää dokumentaatiota koskevat rajoitetut oikeudet, jotka kattavat ainoastaan
komission oman käytön ja yhteisön jäsenvaltioiden julkishallinnon vastaavan käytön ja ainoastaan englannista ranskaan ja ranskasta
englantiin kääntämistä varten, kuitenkin ilman aikarajoitusta. – –
b)      Jos komissio haluaa tämän sopimuksen päätyttyä jatkaa muutetun järjestelmän kehittämistä omissa yksiköissään tai kolmannen
osapuolen avustuksella niin, että käyttöön otetaan muita yhteisön kielipareja, se maksaa toimeksisaajalle kiinteämääräisen
summan, joka on enintään 100 000 USD ensimmäiseltä kieliparilta ja 80 000 USD kultakin seuraavalta kieliparilta tai 200 000
USD kaikilta uuden kielen sisältäviltä kielipareilta. Nämä summat kattavat komissiolle myönnetyn yksinoikeuden kehitetyn muutetun
järjestelmän vapaaseen käyttöön ilman aikarajoitusta.
Jos komissio haluaa tämän sopimuksen päätyttyä pyytää toimeksisaajaa jatkokehittämään muutettua järjestelmää lisäämällä siihen
uuden kieliparin, se maksaa toimeksisaajalle kiinteämääräisen summan, joka on enintään 25 000 USD ensimmäiseltä kieliparilta
ja 20 000 USD kultakin seuraavalta kieliparilta tai 50 000 USD kaikilta uuden kielen sisältäviltä kielipareilta.
c)      Toimeksisaajalla on oikeus käyttää muutettua järjestelmää omaan lukuunsa ja omiin tarkoituksiinsa, sellaisena kuin tämä järjestelmä
on kehitettynä tämän sopimuksen ja edellä b kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettua muiden kieliparien lisäämiseksi toteutettavaa
jatkokehittämistä koskevien sopimusten nojalla, lukuun ottamatta erityisesti komissiolle kehitettyjä sanastoja. Toimeksisaajalle
voidaan myöntää sanastojen käyttöoikeus tapauskohtaisesti vuosittaista käyttömaksua, joka on enintään 20 prosenttia kustannuksista,
vastaan; toimeksisaajalla on oikeus käyttää sanastoja ilmaiseksi ainoastaan esittelytarkoituksessa.”
Alkuperäisen sopimuksen 5 artiklan f kohdan nojalla sopimukseen sovellettiin Luxemburgin lakia, ja riita-asioissa toimivaltaisia
tuomioistuimia olivat Luxemburgin tuomioistuimet.
Komissio teki alkuperäisen sopimuksen jälkeen vuosina 1976–1987 WTC-konsernin yhtiöiden kanssa useita sopimuksia, jotka koskivat
yhtäältä Systran-järjestelmän parantamista ja toisaalta uusien kieliparien (yhteensä yhdeksän uuden kieliparin) kehittämistä.
Lisäksi komissio teki erinäisten WTC-konsernin ulkopuolisten yhtiöiden, jotka eivät olleet sopijapuolia, kanssa sopimuksia,
joilla niille annettiin oikeus käyttää Systran-järjestelmää jäsenvaltioiden julkishallinnon yksiköiden ja yhteisöjen toimielinten
hyväksi. Yhdessä näistä sopimuksista, jonka nimenä on ”Teknisen yhteistyön sopimuspöytäkirja” ja joka tehtiin 18.1.1985 ranskalaisen
yhtiön Gachot SA:n ja komission välillä, todettiin, että ”Systran-järjestelmä, ohjelmistot ja sanakirjat pysyvät komission
omistuksessa” (4 artikla, jonka otsikko on ”Käyttöoikeudet”). Komissio antoi tämän sopimuspöytäkirjan nojalla Gachot-yhtiölle
oikeuden käyttää ”sen Systran-konekäännösjärjestelmää Euroopan julkishallinnon elinten hyväksi” ja Gachot-yhtiö antoi komissiolle
vastineeksi tuotettujen käännösten laatua koskevia tietoja, joiden perusteella tämä pystyi parantamaan järjestelmän toimintaa
(1 artikla, jonka otsikko on ”Sopimuksen kohde”). Komission ja Gachot-yhtiön yhteistyö toteutettiin ilman komission rahoitusta
(3 artikla, jonka otsikko on ”Kustannukset”).
2.     Systran-konsernin ja komission välinen yhteistyösopimus
Syyskuun 1985 jälkeen tehtiin sarja sopimuksia, joilla Gachot-yhtiö hankki omistukseensa WTC-konsernin yhtiöt, jotka omistivat
Systran-teknologian ja Systran Mainframe -version, ja hankinnan myötä Gachot-yhtiön nimeksi tuli Systran.
Komissio esitti Gachot-yhtiölle televiestinnän, tietoteollisuuden ja innovaatioiden pääosaston pääjohtajan 2.2.1987 lähettämällä
kirjeellä useita kysymyksiä, joihin vastattiin 5.2.1987 päivätyllä kirjeellä.
”Kysymys 1: Voiko Jean Gachot osoittaa, että hän (tai Gachot-yhtiö – –) todellakin on WTC-yhtiöiden ja Systran Institut’n
omistaja tai enemmistöosakas ja että hän ottaa vastuulleen kaikki näiden yhtiöiden velvoitteet komissiota kohtaan?”
”Vastaus: Yhtiömme osti Peter Tomalta kaikki WTC:n ja Latsecin osakkeet sekä 76 prosenttia Systran Institut’n osakkeista.
Edustamme siis koko konsernia myös suhteessa komissioon.”
”Kysymys 2: Mitä näille velvoitteille tapahtuu, jos Gachot (tai Gachot[-yhtiö]) myy nämä yhtiöt (tai luopuu niiden enemmistöosakkuudesta)?
Sitoutuuko Gachot varmistamaan, että mahdolliset ostajat noudattavat näitä velvoitteita?”
”Vastaus: Minkäänlaista luovutusta ei ole suunnitteilla. Konsernimme aikomuksena on päinvastoin kehittää edelleen toimintaamme
tällä alalla. Komissiolla ei ole mitään aihetta huoleen tältä osin, sillä sopimukset on tehty WTC:n ja komission välillä eli
oikeushenkilöiden välillä eikä mikään muutos yhtiöiden omistuksessa millään tavalla kyseenalaista tehtyjä sopimuksia.”
”Kysymys 3: Voiko Gachot vahvistaa, että komissiolla on WTC:n ja Systran Institut’n kanssa tehtyjen eri sopimusten nojalla
Euroopan julkishallintoa koskeva oikeus, joka ei ole yksinoikeus, Systran-järjestelmän [yhdeksän] kieliversion käyttöön?”
”Vastaus: WTC:n ja komission – – välisistä sopimuksista käy selvästi ilmi, että komissiolla on oikeus, joka ei ole yksinoikeus,
käyttää omiin tarpeisiinsa sekä yhteisön jäsenvaltioiden julkishallinnon elinten tarpeisiin Systran II -kieliversioita komission
ostamien [kieliparien] osalta – –.”
”Kysymys 8: Hyväksyykö Gachot edelleen sen, että myös yhteisöjen ulkopuolisilla hallitustenvälisillä elimillä on oikeus käyttää
Systran[-ohjelmistoa] hänelle maksettavia rojalteja vastaan?”
Vastaus: Gachot-yhtiöllä on luonnollisesti tarkoitus antaa Systran-järjestelmä yhteisöjen ulkopuolisten kansainvälisten elinten
käyttöön Gachot-yhtiön ja näiden elinten välillä tehtävien sopimusten nojalla – –.”
”Kysymys 14: Onko WTC-yhtiö valmis myöntämään komissiolle käyttöoikeudet aiemmin sovelletuilla ehdoilla myös Systran-järjestelmän
espanja–englanti-kieliparin osalta? Onko hinta samaa luokkaa kuin saksa–englanti-kieliparin osalta tarjottu hinta?”
”Vastaus: WTC-yhtiö on täysin valmis myöntämään komissiolle oikeuden, joka ei ole yksinoikeus, espanja–englanti-kieliparin
käyttöön ja mahdollisesti myös italia–englanti- ja portugali–englanti-kieliparien käyttöön. Hinta ja ehdot määräytyvät sen
mukaan, kuinka pitkälle näitä järjestelmiä on kehitetty siinä vaiheessa, kun komissio hankkii käyttöoikeudet.”
”Kysymys 15: Onko WTC-yhtiö valmis kehittämään uusia järjestelmiä, joissa on kohdekielinä tanska ja kreikka, ja myöntämään
komissiolle niiden käyttöä koskevan oikeuden (joka ei ole yksinoikeus) julkista ja yksityistä sektoria varten?”
”Vastaus: WTC on täysin valmis kehittämään eurooppalaisia kielipareja sisältäviä järjestelmiä ja muita komission mahdollisesti
tarvitsemia järjestelmiä.”
”Kysymys 16: Onko Gachot mahdollisesti kiinnostunut muuntamaan Systran-järjestelmän C-ohjelmointikielelle Unix-käyttöjärjestelmää
varten, mikä parantaisi järjestelmän siirrettävyyttä? Onko hän valmis tekemään tarvittavat investoinnit tai osan niistä (todennäköisesti
noin miljoona ecua)?”
”Vastaus: Olemme harkinneet Systran-järjestelmän muuntamista C-ohjelmointikielelle Unix-käyttöjärjestelmää varten. Pidämme
kuitenkin huomattavasti tärkeämpänä keskittymistä ensiksi käännöslaadun parantamiseen sekä Systran[-järjestelmän] eri versioiden
yhdenmukaistamiseen. Systran[-järjestelmän] muuntaminen Unix-käyttöjärjestelmään sopivaksi on toki erittäin mielenkiintoinen
aihe, mutta se edellyttää rahoituksen varmistumista – –.”
Komissio kuvaili neuvoteltavana olevan Systran-sopimuksen sisältöä televiestinnän, tietoteollisuuden ja innovaatioiden pääosaston
virkamiehen Gachot-yhtiölle 5.3.1987 lähettämässä faksissa seuraavasti:
”Oikeudet, tavoitteet ja velvollisuudet
Kahdella sopimuspuolella on tämän sopimuksen nojalla täysin yhtäläiset oikeudet.
Systran-konserni omistaa perusohjelmistot, ja sen yhdeksää kieli[paria] koskevat komission käyttöoikeudet kattavat ainoastaan
yhteisön toimielimet ja jäsenvaltioiden viranomaiselimet.
Komissio omistaa sen sijaan sanastot, joita se on kehittänyt vuodesta 1975.
Kumpikin sopimuspuoli on sijoittanut noin 8 miljoonaa ecua näihin oikeuksiin ja pyrkii siis saamaan tuottoa sijoituksilleen.
Komissiolla on moraalinen velvollisuus taata, että yhteisö saa taloudellista hyötyä veronmaksajien maksamalle investoinnille,
kun taas Systran-konsernin tavoitteena on saattaa järjestelmä pikaisesti Euroopan markkinoille.
Nämä kaksi tavoitetta ovat täysin yhteensovitettavissa nyt ehdotetulla sopimuksella.
Komission ja Systran-konsernin edun mukaista on lisäksi yhdenmukaistaa ohjelmistoja ja sanastoja sekä kehittää tällä tavoin
Systran[-ohjelmistosta] tehokas väline – –.”
Systran-konserni ja komissio allekirjoittivat 4.8.1987 sopimuksen Systran-käännösjärjestelmän yhteisestä kehittämisestä ja
parantamisesta yhteisön nykyisten ja tulevien virallisten kielten osalta sekä sen käyttöönotosta (jäljempänä yhteistyösopimus).
Yhteistyösopimuksen johdanto-osassa todettiin seuraavaa:
”1. WTC-yhtiön kehittämä Systran-järjestelmä on konekäännösjärjestelmä, joka käsittää perusohjelmiston, kieliohjelmistoja
ja oheisohjelmistoja sekä useita kaksikielisiä sanakirjoja.
2. Komissio teki WTC-yhtiön kanssa 22.9.1975 sopimuksen Systran-järjestelmän käytöstä komissiossa ja sen alkuvaiheen kehittämisestä
WTC:ssä.
Komissio ja WTC-yhtiö tekivät tämän jälkeen muita sopimuksia, jotka koskivat olemassa olevan järjestelmän parantamista ja
järjestelmien kehittämistä [uusia kielipareja] varten.
Vuosina 1976–1985 tehtyjen sopimusten tarkoituksena oli kehittää ja parantaa kyseessä olevien kielten käännösohjelmistoja
ja perussanakirjoja.
3. Komission ja palveluyhtiöiden välillä tehtiin useita sopimuksia järjestelmien ylläpidosta ja jatkokehityksestä. Nämä sopimukset
noudattivat komission tarpeita ja tarkoitusperiä.
4. Komissio on vuodesta 1985 tehnyt eri yhtiöiden kanssa sopimuksia, joilla niille on myönnetty oikeus käyttää Systran-järjestelmää
julkishallinnon elinten ja Euroopan yhteisöjen toimielinten tarpeisiin siten, että ne ovat toimittaneet komissiolle vastineeksi
tietoja, joiden perusteella tämä on voinut tehostaa järjestelmän toimintaa.
5. Sopijapuolet toteavat siis, että komissiolla on perusjärjestelmää ja WTC:n siihen tekemiä parannuksia – – koskeva käyttöoikeus
ja että tämä oikeus koskee Euroopan yhteisöjen aluetta edellä 4 kohdassa täsmennettyjen sektorien osalta.
6. Komission ja [edellä 3 kohdassa mainittujen] toimeksisaajien Systran-järjestelmään tekemät parannukset ja kehitystyö, erityisesti
sanakirjat, ovat yksinoikeudella komission omaisuutta.
7. Sopijapuolet katsovat, että Systran-järjestelmän jatkuva parantaminen on niiden ja järjestelmän käyttäjien edun mukaista.
Ne ovat päättäneet tehdä tämän yhteistyösopimuksen yhdistääkseen voimansa ja jatkaakseen näin parannustoimenpiteitä.
Tässä yhteistyön hengessä sopijapuolet tunnustavat toistensa oikeuden käyttää Systran-järjestelmää, jota parannetaan edelleen
yksityiseltä ja julkiselta sektorilta saatujen käyttötietojen perusteella.”
Omistusoikeuksia koskevassa yhteistyösopimuksen 4 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Systran-järjestelmän eri kieliversiot ja niiden osat pysyvät niiden osapuolten omistuksessa, joille ne kuuluivat sopimuksen
allekirjoittamisajankohtana.
Systran-konsernin yhtiöt sitoutuvat siihen, että ne voivat luopua omistusoikeuksistaan ainoastaan ilmoittamalla asiasta ensin
komission yksiköille ja saatuaan siihen näiltä luvan. Luovutuksensaajan on vastattava näille yhtiöille tämän yhteistyösopimuksen
nojalla kuuluvista oikeuksista ja velvollisuuksista.”
Sopimuksen liitteen I johdanto-osassa todetaan seuraavaa:
”Komissio on aina ollut sanastojen ja muiden eri Systran-versioita varten kehittämiensä tietoelementtien omistaja, kun taas
perusohjelmiston omistusoikeudet on jaettu useamman yhtiön kesken, ja komissio on tehnyt erityisesti [WTC:n] ja Systran Institut’n
kanssa sopimuksia järjestelmän ja sen parannettujen ja kehitettyjen versioiden käytöstä.
Gachot-yhtiö – – on ollut vuoden 1986 alusta näiden yhtiöiden pääosakas, ja tämä Systran-järjestelmän kehittämistä ja käyttöä
koskeva sopimus on tehty kaikkien niiden osapuolten kesken, joita asia koskee – –.”
Parannuksia ja rojaltimaksuja koskevassa yhteistyösopimuksen 4 a artiklassa määrätään seuraavaa:
”Kaikista Systran-konsernin järjestelmän käytön yhteydessä tekemistä kehittämisistä ja parannuksista ilmoitetaan välittömästi
komissiolle ja ne annetaan tämän käyttöön.
Kaikista komission järjestelmän käytön yhteydessä tekemistä kehittämisistä ja parannuksista ilmoitetaan välittömästi Systran-konsernille
ja ne annetaan tämän käyttöön.
Kaikista järjestelmän muutoksista, jotka eivät varsinaisesti johdu järjestelmän käytöstä, neuvotellaan sopijapuolten välillä.
Kumpikin sopijapuoli voi ensimmäisten kahden vuoden aikana hyödyntää toisen sopijapuolen järjestelmään tekemiä kehittämisiä
ja parannuksia ilman minkäänlaisia maksuja.
Tämän ajanjakson päätyttyä komissio ja Systran-konserni määrittelevät saatujen kokemusten perusteella niiden tulevaa yhteistyötä
koskevat sopimusehdot.”
Käyttöoikeuksia koskevassa yhteistyösopimuksen 5 artiklassa määrätään seuraavaa:
”a)      Komissiolla on oikeus käyttää yhteisen järjestelmän pisimmälle kehitettyä versiota julkisen sektorin tarpeisiin yhteisössä
ja myöntää tätä järjestelmää koskevia käyttölisenssejä kansallisille ja kansainvälisille julkishallinnon elimille yhteisössä,
kuten johdanto-osan neljännessä kappaleessa on määritelty.
b)      – –
c)      Systran-konsernin yhtiöt sitoutuvat myöntämään yksityisille elimille järjestelmän käyttöoikeuden kaupallista käyttöä koskevien
ehtojen mukaisesti.”
Yhteistyösopimuksen 11 ja 12 artiklan mukaan sopimukseen sovellettiin Belgian lakia ja kaikki sopijapuolten väliset erimielisyydet
sopimuksen tulkinnasta, täytäntöönpanosta tai täyttämättä jättämisestä ratkaistiin välimiesmenettelyssä.
Komissio teki vuosina 1988 ja 1989 neljä sopimusta Gachot-yhtiön kanssa Systran-ohjelmistoa koskevan käyttölisenssin saamiseksi
kieliparien saksa–englanti, saksa–ranska, englanti–kreikka, espanja–englanti ja espanja–ranska osalta.
Komissio irtisanoi yhteistyösopimuksen 11.12.1991 päivätyllä kirjatulla kirjeellä sopimuksen 8 artiklan mukaisesti ilmoittamalla
asiasta kuusi kuukautta etukäteen. Tämän määräyksen mukaisesti kumpikin sopijapuoli sai kolmen vuoden ajanjakson päätyttyä
haltuunsa Systran-järjestelmän sellaisena kuin kumpikin sen oli kehittänyt. Komission mukaan irtisanomisen perusteena oli,
että Systran ei ollut täyttänyt sopimusvelvoitteitaan vaan aikoi vaatia maksua kahta kieliparia (ranska–italia ja ranska–espanja)
koskevasta kehitystyöstä, jonka toteuttajana oli komissio ja joka annettiin Systranin käyttöön yhteistyösopimuksen nojalla.
Yhteistyösopimuksen irtisanomisen hetkellä EC-Systran Mainframe ‑versio käsitti 16 kieliversiota.
Tämän jälkeen Systran-konserni kehitti ja saattoi markkinoille Systran-ohjelmiston uuden version, jota voitiin käyttää Unix-
ja Windows-käyttöjärjestelmissä (Systran Unix), kun taas komissio kehitti EC-Systran Mainframe -version, joka käsitti edellä
mainitut 16 kieliversiota, joihin oli lisätty ulkopuolisen sopimuskumppanin kanssa kehitetty kreikka–ranska-kielipari, joka
toimi Mainframe-käyttöjärjestelmässä, joka ei ollut yhteensopiva Unix- ja Windows-käyttöjärjestelmien kanssa.
B
Toinen vaihe: Systran Unixista EC‑Systran Unixiin
Systran Luxembourgin ja komission välillä tehtiin neljä sopimusta, joiden tavoitteena oli saada EC-Systran Mainframe -versio
toimimaan Unix- ja Windows-ympäristöissä (jäljempänä migraatiosopimukset).
Ennen ensimmäisen migraatiosopimuksen allekirjoittamista komissio pyysi 19.12.1997 päivätyllä kirjeellä Systranilta hyväksyntää
muun muassa kahdelle seuraavalle asialle:
”1. Systran-nimen käyttö
Komissio viittaa esittelyissä, dokumentaatiossa ja kirjeenvaihdossa usein ’komission konekäännösjärjestelmään’. Tämä järjestelmä
perustuu Systran-järjestelmään, joten näissä tilanteissa olisi loogisempaa käyttää nimitystä Systran tai – – Systranin CE-versio.
2. Systran[-yhtiön] – – ja komission järjestelmien vastavuoroisen käytön periaate
Komissio voi käyttää Systran-yhtiön – – tuotteita palvelimellaan. Systran-yhtiö voi vastaavasti käyttää komission järjestelmää.
Systran-yhtiö – – ja sen tytäryhtiöt sitoutuvat siihen, etteivät ne esitä mitään rahamääräisiä vaatimuksia, jotka perustuvat
’Systran-konsernin’ ja komission välillä aiemmin tehtyihin sopimuksiin.”
Ensimmäinen migraatiosopimus allekirjoitettiin 22.12.1997, ja Systran vastasi samana päivänä komission pyyntöön seuraavasti:
”1. Systran-nimen käyttö
Systran-konserni antaa komissiolle luvan käyttää tavaramerkkiä SYSTRAN. Tavaramerkkiä on käytettävä järjestelmällisesti kaikista
konekäännösjärjestelmistä, jotka pohjautuvat alkuperäiseen Systran-järjestelmään. SYSTRAN-tavaramerkin käyttölupa myönnetään
siis ainoastaan Systran-konekäännösjärjestelmän jakamista tai käyttöönantoa varten.
2. Systran[-yhtiön] – – ja komission järjestelmien vastavuoroisen käytön periaate
Systran-yhtiö antaa komissiolle luvan käyttää Systran-tuotteita komission sisäisiin tarkoituksiin Unix- ja/tai Windows-ympäristöissä.
Systran-yhtiö sitoutuu siihen, ettei se esitä mitään rahamääräisiä vaatimuksia, jotka perustuvat Systran-konsernin ja komission
välillä aiemmin tehtyihin sopimuksiin.”
Systran Luxembourgin ja komission välisen ensimmäisen migraatiosopimuksen 2 artiklassa ”komission konekäännösjärjestelmä”
määritellään seuraavasti:
”Komission ’Systranin CE-versioksi’ kutsuttu konekäännösjärjestelmä tarkoittaa Systran-konekäännösjärjestelmän, jonka on kehittänyt
alun perin La Jollassa Yhdysvalloissa sijaitseva World Translation Center, tiettyä versiota, jota komissio on jatkokehittänyt
sisäisiin tarkoituksiinsa vuodesta 1976. Komission konekäännösjärjestelmä on eri kuin ’Systran-järjestelmän alkuperäinen versio’,
joka on Systran SA Francen ja sen tytäryhtiöiden kehittämä ja kaupan pitämä konekäännösjärjestelmä.”
(The Commission’s machine translation system, or ‘Systran EC version’, designates a specific version of the Systran machine
translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla, USA, which since 1976 has been further
developed by the European Commission for internal purposes. The Commission’s machine translation system is distinct from the
‘Systran Original Version’, which refers to the machine translation system developed and commercialised by Systran S.A. of
France and its subsidiaries.)
Ensimmäisen migraatiosopimuksen 13 artiklassa, jonka otsikko on ”Patentit, hyödyllisyystodistukset (hyödyllisyysmallit), tavaramerkit
ja teollismallit, teollis- ja tekijänoikeudet”, määrätään seuraavaa:
”1. Komissiolle ilmoitetaan välittömästi kaikista toimeksisaajan [eli Systran Luxembourgin] tämän sopimuksen toteuttamisen
yhteydessä saamista tuloksista tai patenteista; tämä tulos tai patentti kuuluu Euroopan yhteisöille, joka voi käyttää sitä
vapaasti, lukuun ottamatta tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeudet ovat jo olemassa.
2. Komission konekäännösjärjestelmä, mukaan luettuina sen osat, joita on voitu muuttaa sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä,
pysyy komission omistuksessa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeudet ovat jo olemassa.
– –
5. Jos kolmas osapuoli aloittaa menettelyn, erityisesti jos kyseessä on oikeuksia koskeva vaatimus, myös sopimuksen päätyttyä,
menettelyn osapuolena oleva sopijapuoli ilmoittaa asiasta mahdollisimman pian toiselle sopijapuolelle; sopijapuolet toimivat
yhdessä ja välittävät toisilleen kaikki hallussaan olevat tai haltuunsa saamansa tiedot ja todisteet.”
(1. Any results or patent obtained by the Contractor [à savoir Systran Luxembourg] in performance of this contract shall be
immediately reported to the Commission and shall be the property of the European Communities, which may use them as they see
fit, except where industrial or intellectual property rights already exist.
2. The Commission’s machine translation system, together with all its components shall, whether modified or not in the course
of the contract, remain the property of the Commission, except where industrial or intellectual property rights already exist.
– –
5. At the first sign of proceedings by a third party, in particular of a claim, even after completion of the contract, the
party involved shall notify the other party as soon as possible and the two parties shall then act in unison and provide each
other with all the information and evidence that they possess or obtain.)
Ensimmäisen migraatiosopimuksen 15 ja 16 artiklan mukaan sopimukseen sovellettiin Luxemburgin lakia, ja sopimusta koskevissa
yhteisön ja Systran Luxembourgin välisissä riita-asioissa toimivaltaisia tuomioistuimia olivat Luxemburgin tuomioistuimet.
Neljännen migraatiosopimuksen ensimmäisessä täydennyksessä sopimuksen päättymisajankohdaksi vahvistettiin 15.3.2002, ja siinä
täsmennettiin, että tuona päivänä ”toimeksisaaja sitoutuu saattamaan 15.3.2002 mennessä päätökseen kaikki sopimuksen kohteena
olevat työt eli muun muassa ajantasaistetut todisteet kaikista oikeuksista (tavaramerkit, patentit, teollis- ja tekijänoikeudet
jne.), joihin Systran-konserni vetoaa ja jotka liittyvät Systran-konekäännösjärjestelmään”. Komission mukaan Systran Luxembourg
ei ole toimittanut sille näitä tietoja.
C
Kolmas vaihe: 4.10.2003 julkaistun tarjouspyynnön jälkeinen aika
Komissio julkaisi 4.10.2003 tarjouspyynnön komission konekäännösjärjestelmän kielellisestä ylläpidosta ja vahvistamisesta.
Tarjouspyynnön myötä tehtiin sopimus Gosselies-yhtiön kanssa kahdesta tarjouskilpailun kohteena olleesta kymmenestä erästä.
Näissä erissä lähtökielenä oli englanti tai ranska.
Systran ilmoitti 31.10.2003 päivätyllä kirjeellään komissiolle seuraavaa:
”Olemme saaneet tiedon 4.10.2003 julkaistusta tarjouspyynnöstä – –. Tämän asiakirjan perusteella vaikuttaa siltä, että suunnittelemanne
työt voivat loukata yhtiömme teollis- ja tekijänoikeuksia. Pidämme tärkeänä jatkaa rakentavaa yhteistyötä yhtiömme ja komission
välillä ja haluaisimme kuulla komission kommentit tästä asiasta. Emme voi vastata tarjouspyyntöön edellä esitetyistä syistä.”
Komissio ilmoitti 17.11.2003 päivätyssä vastauksessaan seuraavaa:
”Kiitos 31.10.2003 päivätystä kirjeestänne. Komission suunnittelemat työt eivät nähdäksemme loukkaa teollis- ja tekijänoikeuksia.
Jaan toiveenne ylläpitää hyviä ammatillisia suhteita komission menettelyjä noudattaen.”
Tämän jälkeen Systran ja komissio jatkoivat kirjeenvaihtoa, ja komissio järjesti kokouksia saadakseen paremman käsityksen
kyseisen yhtiön vaatimuksista.
Kantajat vetosivat keskustelujen yhteydessä seuraaviin seikkoihin:
–        Systran-konserni omistaa Systran-nimisen konekäännösohjelmiston (eli Systran-järjestelmän) ja on kehittänyt siitä eri versioita
–        Systran-konsernin ja komission välisten useiden sopimusten jälkeen Systran muunsi ohjelmistoaan luodakseen siitä niin kutsutun
EC-Systran-version
–        Systran-konserni toteutti vuosina 1999–2002 EC-Systran-version migraation Unix-käyttöjärjestelmään; tässä yhteydessä Systran-konserni
käytti Systranin jo olemassa olleita oikeuksia, jotka koskivat alkuperäistä ohjelmistoa ja Unix-yhteensopivan Systran-järjestelmän
ydintä, jonka Systran-konserni ohjelmoi kokonaan uudelleen vuonna 1993 omiin tarpeisiinsa.
Vastauksessaan komissio totesi, että nämä seikat – kuten kantajien tietoteknisen asiantuntijan 6.1.2005 esittämät tekniset
asiakirjat – eivät olleet ”todiste teollis- ja tekijänoikeuksista”, joihin Systran-konserni vetosi Systran-ohjelmiston osalta.
Koska tästä ei ollut esitetty todisteita, komissio katsoi, että Systran-konsernilla ei ollut oikeutta vastustaa riidanalaisen
tarjouskilpailun voittaneen yhtiön toteuttamia töitä.
Systran-konserni ei siis pystynyt vetoamaan Systran-ohjelmistoa, jonka Systran Unix -versiota se pitää kaupan, koskeviin oikeuksiinsa
estääkseen komission toimet, joita se pitää tätä ohjelmistoa koskevien oikeuksien loukkaamisena.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 25.1.2007 jättämällään kannekirjelmällä.
Asianosaisia pyydettiin 1.12.2008 prosessinjohtotoimena vastaamaan kysymyksiin, jotka koskivat kanteen mahdollista sopimusoikeudellista
luonnetta (jäljempänä ensimmäinen kysymyssarja).
Asianosaiset vastasivat ensimmäiseen kysymyssarjaan 30.1.2009 ja 2.2.2009.
Unionin yleinen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella aloittaa suullisen käsittelyn
ja pyysi prosessinjohtotoimena asianosaisia vastaamaan uusiin kysymyksiin, jotka koskivat Systran Unix -versiota, käyttäjän
oikeuksia, riidanalaisen sopimuksen nojalla teetettyjen toimenpiteiden luonnetta ja Gosselies-yhtiön toimintaa käännösohjelmistojen
kehittämisen ja kaupan pitämisen alalla (jäljempänä toinen kysymyssarja).
Asianosaiset vastasivat toiseen kysymyssarjaan 14.10.2009.
Asianosaisten lausumat ja vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 27.10.2009 pidetyssä istunnossa.
Unionin yleinen tuomioistuin kutsui istunnossa asianosaiset epäviralliseen sovittelukokoukseen. Asianosaiset ilmoittivat heti
sovittelukokouksen jälkeen, että ne toimittaisivat unionin yleiselle tuomioistuimelle tiedon sovintosopimuksesta, jos sellainen
tehtäisiin ennen tämän tuomion antamispäivää. Unionin yleiselle tuomioistuimelle ei kuitenkaan ole toimitettu tällaista ilmoitusta.
Istunnon pöytäkirjaan on kirjattu tärkeimmät istunnossa ilmi tulleet seikat, jotka liittyvät kanteen mahdolliseen sopimusoikeudelliseen
luonteeseen, lainvastaiseen toimintaan, josta komissiota moititaan, sekä vahingon, johon kantajat vetoavat, arviointiin. Istunnon
pöytäkirja ja epävirallisen kokouksen pöytäkirja on annettu tiedoksi asianosaisille.
Unionin yleinen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti 26.3.2010 antamallaan määräyksellä, että suullinen käsittely aloitetaan
uudelleen, jotta asianosaisia voidaan pyytää prosessinjohtotoimena vastaamaan kysymyksiin, jotka koskivat vahingon arvioinnissa
huomioon otettavia seikkoja (jäljempänä kolmas kysymyssarja).
Asianosaiset vastasivat kolmanteen kysymyssarjaan 4.5.2010 ja 5.5.2010.
Näiden vastausten perusteella kantajia ja komissiota pyydettiin prosessinjohtotoimena esittämään huomautuksensa toisen asianosaisen
kolmanteen kysymyssarjaan esittämistä vastauksista. Unionin yleinen tuomioistuin pyysi lisäksi joitakin täsmennyksiä tiettyihin
asianosaisten vastauksissaan esittämiin seikkoihin (jäljempänä neljäs kysymyssarja).
Asianosaiset esittivät huomautuksensa ja vastasivat neljänteen kysymyssarjaan 11.6.2010. Tämän jälkeen suullinen käsittely
päätettiin.
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–        määrää komission lopettamaan välittömästi oikeuksien loukkaamisen ja taitotiedon paljastamisen
–        määrää takavarikoitaviksi kaikki ne komission ja Gosselies-yhtiön hallussa olevat tietovälineet, joille on tallennettu ne
tietokonejärjestelmän kehittämistyöt, jotka Gosselies-yhtiö on toteuttanut EC‑Systran Unix- ja Systran Unix -versioiden pohjalta
kantajien oikeuksien vastaisesti, ja määrää kyseiset tietovälineet luovutettaviksi Systranille tai ainakin tuhottaviksi valvotusti
–        velvoittaa komission maksamaan Systran Luxembourgille vähintään 1 170 328 euroa ja Systranille 48 804 000 euroa (summaa täsmennetään
myöhemmin)
–        määrää julkaisemaan unionin yleisen tuomioistuimen antaman ratkaisun komission kustannuksella kyseistä alaa koskevissa sanoma-
ja aikakauslehdissä ja internetsivustoilla, jotka Systran valitsee
–        velvoittaa joka tapauksessa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        jättää kanteen tutkimatta
–        toissijaisesti hylkää kanteen perusteettomana
–        velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
I
Tutkittavaksi ottaminen
A
Vaatimus, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen on velvoitettava komissio korvaamaan väitetty vahinko
Komissio esittää kolme perustetta kolmannen vaatimuksen, jonka tavoitteena on velvoittaa komissio korvaamaan kantajien väittämä
vahinko, tutkimatta jättämiselle. Vahingonkorvausvaatimus on jätettävä tutkimatta ensinnäkin sen sopimusoikeudellisen luonteen
vuoksi, sillä unionin yleinen tuomioistuin voi tutkia väitteet teollis- ja tekijänoikeuksien loukkaamisesta ja taitotiedon
paljastamisesta ainoastaan Systranin ja komission välisten eri sopimusten perusteella, mutta niihin ei sisälly unionin yleistä
tuomioistuimen nimeävää välityslauseketta. Toiseksi vahingonkorvausvaatimusta ei voida ottaa tutkittavaksi myöskään siksi,
että vaatimus on epäselvä siltä osin, ettei siinä täsmennetä lainkaan oikeussääntöjä, joita komission väitetään rikkoneen,
eikä juurikaan tarkenneta kantajien väittämiä oikeuksien loukkaamista ja taitotiedon paljastamista koskevia toimenpiteitä.
Kolmanneksi unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua oikeuksien loukkaamisesta vahingonkorvausvaatimuksen
yhteydessä, kuten käy ilmi asiassa T‑295/05, Document Security Systems v. EKP, 5.9.2007 annetusta määräyksestä (Kok., s. II‑2835;
jäljempänä Document Security Systems -määräys).
1.     Asiakysymys
a)     Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että unionin yleinen tuomioistuin voi tarkastella oikeuksien loukkaamisen olemassaoloa ja taitotiedon paljastamisen
tuottamuksellisuutta ainoastaan Systran-konsernin ja komission välisissä suhteissa vuosina 1975–2002 sovellettujen eri sopimusten
perusteella. Komissiolle Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix- ja Systran Unix -versioiden käytöstä mahdollisesti syntyvä vastuu
perustuu sopimussuhteeseen. Tästä syystä on viitattava EY 288 artiklan ensimmäiseen kohtaan, jonka mukaan ”sopimussuhteeseen
perustuva yhteisön vastuu määräytyy sopimukseen sovellettavan lain mukaan”. Koska olemassa ei ole EY 238 artiklassa tarkoitettua
välityslauseketta, unionin yleinen tuomioistuin ei selvästi ole toimivaltainen.
Unionin yleinen tuomioistuin pyysi komissiota ilmoittamaan, mitkä ovat ne sopimusmääräykset, joiden perusteella se katsoo
olevansa oikeutettu toimimaan tavalla, jolla se oli riidanalaisen sopimuksen yhteydessä toiminut hankkimatta kantajilta lupaa,
ja vastauksessaan komissio toteaa yhtäältä epäilevänsä, että kantajat olisivat Systran-ohjelmiston Systran Unix -version teollis-
ja tekijänoikeuksien haltijoita, ja ilmoittaa toisaalta, että se ”kiistää virallisesti, että kantajat olisivat EC-Systran
Unix -ohjelmiston oikeuksien haltijoita”. Komissio väittää erityisesti, että sillä on ”yksinoikeus ohjelmiston kielellisten
tietoelementtien lähdekoodeihin” vuosina 1975–2002 tehtyjen sopimusten ja sen yksiköiden toteuttaman näiden tietoelementtien
kehitystyön nojalla. Edellä mainittujen sopimusten nojalla komissiolla oli mielestään oikeus kehittää niin ennen migraatiota
kuin sen jälkeenkin EC-Systran Unix -versiota yhteistyössä kolmansien sopijapuolten kanssa. Komissio mainitsee tässä yhteydessä
teknisen yhteistyön sopimuspöytäkirjan 4 artiklan, yhteistyösopimuksen johdanto-osan kuudennen kappaleen ja Systran Luxembourgin
kanssa tehtyjen migraatiosopimusten 13 artiklan 1 ja 2 kohdan, joiden mukaan komission konekäännösjärjestelmä pysyi sen omistuksessa.
Kantajat väittävät lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin on asiassa toimivaltainen EY 288 artiklan toisen kohdan nojalla.
Käsiteltävä kanne perustuu siihen, että komissio on tehnyt tai teettänyt Systran Unix -ohjelmistoon tai sen EC-Systran Unix
-versioon luvattomia muutoksia, jotka eivät siis perustu sopimukseen, vaikka sillä ei ollut oikeuksia muuttaa näitä eikä varsinkaan
teettää muutoksia ilman kantajien suostumusta.
Kantajat korostavat unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa, että komissio ei ole saanut
missään vaiheessa lupaa ilmaista riidanalaisia tietoelementtejä kolmansille osapuolille. Koska olemassa ei ole sopimusmääräystä,
jossa sallittaisiin tapahtunut käyttö ja taitotiedon paljastukset, komissio on toiminut sopimuksen ulkopuolella ja on sopimussuhteen
ulkopuolisessa vastuussa, joka kuuluu unionin yleisen tuomioistuimen yksinomaiseen toimivaltaan.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Toteamukset sopimussuhteeseen perustuvan vastuun ja sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla olevasta toimivallasta
Vahingonkorvauskanteen tutkittavaksi ottamista koskeva unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta määräytyy sen perusteella,
perustuuko kyseessä oleva vastuu sopimussuhteeseen vai ei. Sopimussuhteeseen perustuvan vastuun alalla EY 238 artiklassa määrätään,
että unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista asia yhteisön tekemään tai sen puolesta tehtyyn julkis- tai yksityisoikeudelliseen
sopimukseen sisältyvän välityslausekkeen nojalla. Sopimussuhteen ulkopuolisesta vastuusta täsmennetään EY 235 artiklassa,
että unionin tuomioistuimella on toimivalta ratkaista EY 288 artiklan toisessa kohdassa, joka koskee unionin toimielinten
ja henkilöstön tehtäviään hoitaessaan aiheuttamaa vahinkoa, tarkoitettua vahingonkorvausta koskevat riidat.
Sopimussuhteeseen perustuvan vastuun tapauksessa unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen siis ainoastaan, jos sopimuksessa
on EY 238 artiklassa tarkoitettu välityslauseke. Tällaisen lausekkeen puuttuessa unionin yleinen tuomioistuin ei voi EY 235
artiklan perusteella tosiasiassa ratkaista sopimukseen perustuvaa vahingonkorvausvaatimusta. Jollei näin olisi, unionin yleinen
tuomioistuin ulottaisi tuomiovaltansa koskemaan myös muita kuin sellaisia riitoja, joita sillä on sen toimivallalle rajat
asettavan EY 240 artiklan nojalla oikeus käsitellä, sillä tässä määräyksessä annetaan jäsenvaltioiden tuomioistuimille yleinen
toimivalta ratkaista sellaiset riidat, joissa yhteisö on asianosainen (ks. vastaavasti asia C‑214/08 P, Guigard v. komissio,
tuomio 20.5.2009, 35–41 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa; asia T‑44/96, Oleifici Italiani v. komissio, määräys
18.7.1997, Kok., s. II‑1331, 35–38 kohta ja asia T‑154/01, Distilleria Palma v. komissio, tuomio 25.5.2004, Kok., s. II‑1493,
50 kohta).
Sen sijaan sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun tapauksessa unionin tuomioistuin on toimivaltainen, eikä riita-asian asianosaisten
ole välttämätöntä antaa sille ennakolta hyväksyntäänsä. Unionin tuomioistuimen toimivalta johtuu nimittäin suoraan EY 235
artiklasta ja EY 288 artiklan toisesta kohdasta sellaisten kanteiden osalta, joiden tarkoituksena on saada yhteisö korvaamaan
komission aiheuttama sopimussuhteen ulkopuolinen vahinko.
Kun unionin yleinen tuomioistuin arvioi EY 235 artiklan mukaista toimivaltaisuuttaan, sen on tutkittava asiakirja-aineiston
merkityksellisten seikkojen perusteella, perustuuko kantajien esittämä vahingonkorvausvaatimus objektiivisesti ja yleisesti
sopimusperusteisiin vai sopimussuhteen ulkopuolisiin velvoitteisiin, ja tätä kautta voidaan määritellä riita-asian mahdollinen
sopimusoikeudellinen perusta. Nämä seikat voidaan päätellä erityisesti tarkastelemalla asianosaisten vaatimuksia, sen vahingon
aiheuttanutta tekoa, jonka korvaamista vaaditaan, ja riita-asian ratkaisemiseksi esiin otettujen sopimusmääräysten ja muiden
kuin sopimukseen perustuvien määräysten sisältöä (ks. vastaavasti edellä 58 kohdassa mainittu asia Guigard v. komissio, tuomion
35–38 kohta).
Tästä on huomautettava, että unionin yleisen tuomioistuimen toimivalta sopimusasioissa on poikkeus yleisesti sovellettavasta
oikeudesta, ja näin ollen toimivaltaa on tulkittava suppeasti, joten unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen käsittelemään
vain sellaiset vaatimukset, jotka johtuvat sopimuksesta tai ovat suoraan yhteydessä siitä johtuviin velvoitteisiin (ks. asia
C‑114/94, IDE v. komissio, tuomio 20.2.1997, Kok., s. I‑803, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Näin olisi erityisesti
silloin, kun tosiseikastosta käy ilmi, että komissiolla on sopimuksen nojalla lupa teettää kolmannella osapuolella tarjouspyynnössä
tarkoitetut työt ja kun riidan kohteena on tosiasiassa – koska näistä töistä määrätään yhdessä tai useammassa sopimusmääräyksessä
– sopimussuhteeseen perustuva vahingonkorvausvaatimus (ks. vastaavasti edellä 58 kohdassa mainittu asia Guigard v. komissio,
tuomion 35 ja 36 kohta tosiseikaston huomioon ottamisesta ja tuomion 38 kohta vahingonkorvausvaatimuksen tosiasiallisesta
kohteesta).
Lisäksi on korostettava, että jos unionin yleisen tuomioistuimen on tämän väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi tarkasteltava
niiden WTC/Systran-konsernin ja komission välillä vuosina 1975–2002 tehtyjen sopimusten sisältöä, joihin komissio vetoaa väitteidensä
tueksi, tämä kuuluu toimivaltaisuuden tutkimiseen, eikä se voi sinänsä johtaa riita-asian luonteen muuttumiseen niin, että
siitä tulisi sopimusoikeudellinen. Jollei näin olisi, riita-asian luonne ja sitä kautta toimivaltainen tuomioistuin voisivat
muuttua ainoastaan sen vuoksi, että vastaaja vetoaa johonkin sen ja kantajan väliseen sopimussuhteeseen, vaikka sopimusten,
joihin on vedottu, tarkastelun perusteella voitaisiin todeta, ettei niillä ole tässä yhteydessä merkitystä. Kun unionin yleinen
tuomioistuin tutkii sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevaa asiaa, se voi siis täysin vapaasti tarkastella sopimuksen
sisältöä samalla tavoin kuin se tutkisi mitä tahansa asiakirjaa, johon asianosainen on vedonnut väitteidensä tueksi, selvittääkseen,
voiko sopimuksen sisältö kyseenalaistaa unionin yleiselle tuomioistuimelle EY 235 artiklassa nimenomaisesti myönnetyn erityistoimivallan.
Tämä tarkastelu kuuluu niiden seikkojen tutkintaan, joihin on vedottu unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan toteamiseksi,
ja kyseinen toimivalta on yksi unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 113 artiklassa tarkoitettu ehdoton prosessinedellytys,
jonka puuttumisen vuoksi asia voidaan jättää tutkimatta.
Vertailun vuoksi todettakoon, että unionin tuomioistuin totesi asiassa, jossa oli kyse sopimuksen uusimisesta ja jossa kantaja
vetosi sopimussuhteeseen perustuvien ja sopimussuhteen ulkopuolisten velvoitteiden noudattamatta jättämiseen, että pelkkä
vetoaminen oikeussääntöihin, jotka eivät perustuneet kyseiseen sopimukseen vaan joita sopijapuolten oli yleisesti noudatettava,
ei voi muuttaa riita-asian sopimusluonnetta ja aiheuttaa sitä, ettei toimivaltainen tuomioistuin olisi enää toimivaltainen
käsittelemään riita-asiaa (edellä 58 kohdassa mainittu asia Guigard v. komissio, tuomion 43 kohta). Asiassa, joka koskee tarjouspyynnön
seurauksia ja jossa kantajat esittävät perusteeksi ainoastaan sopimussuhteen ulkopuolisten velvoitteiden noudattamatta jättämisen,
pelkästään se, että kantajien sopimuskumppani vetoaa sopimussuhteeseen perustuviin velvoitteisiin, jotka eivät liity riidanalaiseen
toimintaan, ei siis voi muuttaa riita-asian sopimussuhteen ulkopuolista luonnetta eikä aiheuttaa sitä, ettei toimivaltainen
tuomioistuin olisi enää toimivaltainen käsittelemään riita-asiaa.
Lisäksi sen asianosaisen, joka vetoaa velvoitteen noudattamatta jättämiseen, on yleisesti tarkasteltuna osoitettava velvoitteen
sisältö ja se, miten velvoitetta sovelletaan asian tosiseikkoihin. Tästä syystä kantajien esittämät vahingonkorvausvaatimukseen
liittyvät väitteet on tutkittava ennen kuin tarkastellaan komission esittämiä väitteitä, jotka koskevat sopimukseen perustuvaa
lupaa paljastaa kolmannelle osapuolelle tietoja, jotka voivat olla tekijänoikeuksilla ja taitotietoon liittyvillä oikeuksilla
suojattuja, sekä tällaisen luvan olemassaoloa.
Kantajien esittämän vahingonkorvausvaatimuksen tarkastelu
Kantajien nyt käsiteltävässä asiassa esittämän vahingonkorvausvaatimuksen perusteena ovat ainoastaan EY 235 artikla ja EY
288 artiklan toinen kohta. Kantajat eivät vetoa eivätkä perusta vaatimustaan komission kanssa tehtyjen sopimusten määräyksiin.
Näihin sopimusmääräyksiin vetoaa ainoastaan komissio tukeakseen väitettään, jonka mukaan sillä on oikeus toimiin, joista sitä
nyt käsiteltävässä asiassa moititaan.
Kantajat vetoavat vahingonkorvausvaatimuksensa tueksi kahteen sopimussuhteen ulkopuoliseen lainvastaiseen ja vahingolliseen
toimintaan. Ensinnäkin komissio on paljastanut lainvastaisesti Systranin taitotietoa kolmannelle osapuolelle, sillä tarjouspyynnössä
kuvailtujen palvelujen suorittaminen johti väistämättä siihen, että Systran-ohjelmiston lähdekoodi, jonka ainoita omistajia
kantajat ovat, paljastettiin ilman lupaa ja sitä muutettiin. Toiseksi komissio syyllistyi oikeuksien loukkaamiseen, kun Gosselies-yhtiö
kehitti EC-Systran Unix -versiota ilman lupaa; EC-Systran Unix -versio on Systran-ohjelmiston versio, joka on lähes samanlainen
kuin Systran Unix -versio ja näin ollen riippuvainen vastaavien teollis- ja tekijänoikeuksien ainoasta omistajasta eli Systran-konsernista
sekä sen kehittämä ja kaupan pitämä.
Nyt käsiteltävässä asiassa väitetyn vahingon, jonka korvaamista vaaditaan, aiheuttanut teko eli kantajille vastainen väitetysti
tuottamuksellinen toiminta käsittää siis sen, että komissio on ilman lupaa paljastanut kolmannelle osapuolelle eli Gosselies-yhtiölle
lähdekoodit, joiden omistusoikeuteen Systran-konserni vetoaa ja joita se vaatii suojattaviksi tekijänoikeuksia ja taitotietoa
koskevien jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden nojalla.
Kantajat väittävät erityisesti, että Systran-ohjelmiston ja Systran Unix ‑version tekijöinä ne voivat vastustaa kaikenlaista
jälkiperäisteosten – kuten EC-Systran Unixin – käyttöä, muuttamista, mukauttamista tai parantamista, johon alkuperäisen ohjelmiston
oikeuksien haltija ei ole antanut lupaa. Kantajilla on siis lain mukaan väiteoikeus, jonka tarkoituksena on taata tiettyjen
niiden omistuksessa olevien tietojen suojelu sellaiselta komission toteuttamalta käytöltä tai siirtämiseltä kolmannelle osapuolelle,
johon ne eivät ole antaneet suostumustaan.
Kantajat vetoavat tämän oikeutensa tueksi jäsenvaltioiden oikeuden yhteiset yleiset periaatteet muodostaviin kirjallisten
ja taiteellisten teosten suojaamisesta 9.9.1886 tehtyyn Bernin yleissopimukseen, sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä
Bernin yleissopimus), tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14.5.1991 annettuun neuvoston direktiiviin 91/250/ETY (EYVL
L 122, s. 42) sekä teollis- ja tekijänoikeuksien noudattamisen varmistamisesta 29.4.2004 annettuun Euroopan parlamentin ja
neuvoston direktiiviin 2004/48/EY (oikaisu EUVL L 195, s. 16). Nämä säännökset ja määräykset, joista voi johtua tilanteen
mukaan sopimussuhteen ulkopuolisia velvoitteita, kuten komissio totesi istunnossa unionin yleisen tuomioistuimen tästä seikasta
esittämään kysymykseen antamassaan vastauksessa, on toistettu jäsenvaltioiden lainsäädännössä. Niissä vahvistetaan lähinnä
seuraavat yleiset periaatteet: i) tietokoneohjelman tekijällä on kyseistä ohjelmaa koskeva yksinomainen teollis- ja tekijänoikeus
jo sillä perusteella, että hän on sen luonut, ja hän voi vedota tähän oikeuteen kaikkia vastaan ii) jos ei muuta osoiteta,
tekijä on se tai tekijöitä ovat ne, jonka tai joiden nimissä tietokoneohjelmaa levitetään, ja iii) tietokoneohjelman tekijällä
on tiettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta yksinoikeus sen toisintamiseen, muuntamiseen ja levittämiseen tai näitä koskevan
luvan myöntämiseen.
On katsottava, että kantajat ovat tällä tavoin esittäneet riittävästi seikkoja, joiden perusteella voidaan tarkastelun tässä
vaiheessa todeta, että Systran-konserni voi vedota Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota, jonka se on kehittänyt ja jota
se pitää kaupan omalla nimellään, koskeviin tekijänoikeuksiin.
Sen sijaan komissio ei ole esittänyt näyttöä siitä, että kantajat eivät olisi kyseisten oikeuksien haltijoita, joten se ei
selvästikään ole onnistunut kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa kiistäessään tekijänoikeudet, joihin
Systran-konserni vetoaa Systran-ohjelmiston tämän version osalta.
Tässä yhteydessä ovat riittämättömiä ensinnäkin komission esittämät pelkät epäilyt siitä, ovatko kantajat Systran-ohjelmiston
Systran Unix ‑version teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoita (ks. edellä 54 kohta). Tällaiset argumentit eivät muodosta
riittävää näyttöä, jotta niiden perusteella voitaisiin kyseenalaistaa Systran-konsernin mahdollisuus vedota Systran-ohjelmiston
Systran Unix ‑versiota koskeviin tekijänoikeuksiin edellä mainittujen jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden
nojalla, sillä ne pohjautuvat kyseisen ohjelmiston ominaispiirteistä sekä kantajien esittämistä oikeudellisista ja teknisistä
asiantuntijalausunnoista esitettyihin yleisiin ja puutteellisesti täsmennettyihin väitteisiin.
Ennakoimatta tulosta, johon asiakysymyksen pohdinnassa päädytään, on toiseksi todettava, että unionin yleinen tuomioistuin
pyysi komissiota selventämään epäilyksiään niistä teollis- ja tekijänoikeuksista, joihin kantajat vetosivat, sekä kantajia
esittämään tätä koskevat huomautuksensa. Kantajia edustaneet asiantuntijat esittivätkin useita oikeudellisia ja teknisiä perusteluja
tukeakseen Systran-konsernin tekijänoikeuksien olemassaoloa sekä uudelleenohjelmoidun ohjelmiston että kyseessä olevan ohjelmiston
lähdekoodia käyttävien eri versioiden osalta (ks. Panthéon-Sorbonne Paris-I ‑yliopiston professorin P. Sirinellin lausunto
uudelleenohjelmoidun ohjelmiston tekijänoikeuksien suojasta, jäljempänä toinen Sirinellin lausunto, ja H. Bitanin tekninen
muistio ohjelmointikieleltään, koostumukseltaan ja rakenteeltaan uudenlaisesta ja erilaisesta Systran Unix -ohjelmistosta
verrattuna Systran Mainframe- ja EC-Systran Mainframe ‑ohjelmistoihin, jäljempänä Bitanin toinen tekninen muistio). Tästä
käy erityisesti ilmi, että Systran Unix -versio ei ole pelkkä sovitus aiemmasta Systran Mainframe -versiosta, kuten komissio
väittää, vaan että kaikki alun perin assembly-kielellä ohjelmoidut ohjelmat on todellakin ohjelmoitu uudelleen C-kielellä
ja että nämä versiot ovat täysin erilaiset. Riidatonta on myös se, että Systran Unix ‑versio on korvannut ajan myötä vanhentuneen
Systran Mainframe ‑version.
Unionin yleisen tuomioistuimen nimenomaisesta pyynnöstä huolimatta komissio ei pystynyt esittämään teknistä näyttöä, jolla
olisi voitu kyseenalaistaa se, että Systran-konsernilla on tekijänoikeus Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versioon ja tämän
version ohjelman tai sen toiminnallisen lähdekoodin muodostaviin tietoelementteihin, erityisesti ohjelmiston perusytimeen
ja kielelliset ohjelmat muodostaviin tietoelementteihin, eivätkä kantajat riitauta komission omistusoikeutta sen yksiköiden
kehittämiin sanakirjoihin, jotka on laadittu kyseisen toimielimen käyttämää erityistä terminologiaa varten.
Kolmanneksi on todettava komission myöntäneen oikeudenkäynnin edetessä, että Systran-konserni todellakin oli teollis- ja tekijänoikeuksien
haltija tässä yhteydessä. Komissio totesi nimittäin vastauskirjelmässään, ettei se kiistä sitä, että Systran oli kaupan pitämänsä
Systran Unix -ohjelmiston oikeuksien haltija, mutta mainitsi, että Systran-konserni oli todennäköisesti käyttänyt hyväkseen
komissiota varten tehtyä EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioiden kehitystyötä Systran Unix -versionsa kehittämisessä.
Komissio täsmensi istunnossa, että se ei tosiaan kiistänyt Systranin olevan näiden ohjelmistojen oikeuksien haltija, olipa
sitten kyse Mainframe-versiosta tai Unix-versiosta, mutta esitti kuitenkin pienen varauksen tietoelementeistä, jotka oli sisällytetty
komission mukaan lainvastaisesti Systran Unixin alkuperäiseen versioon, Systranin kanssa aiemmin tehtyjen sopimusten seurauksena.
Kuten unionin yleinen tuomioistuin kuitenkin totesi toisen kysymyssarjan käsittelyn yhteydessä ja uudelleen istunnossa, on
todettava, että Systran Unix -versio kehitettiin useita vuosia EC-Systran Unix ‑versiota aiemmin. Näin ollen on hyvin epätodennäköistä,
että Systran-konserni olisi voinut sisällyttää kehittämäänsä ja kaupan pitämäänsä Systran Unix -versioon EC-Systran Unix ‑versiota
koskevaa myöhempää kehitystyötä, jota oli tehty komission omiin kielellisiin ja terminologisiin tarpeisiin vastaamiseksi.
Komissio ei pystynyt perustelemaan väitettään tältä osin.
Mikään aineellinen todiste ei myöskään tue komission väitettä siitä, että kantajien omistaman Systran Mainframe -version pohjalta
kehitetyn EC-Systran Mainframe -version tietoelementtejä olisi todennäköisesti sisällytetty lainvastaisesti Systran Unixin
alkuperäiseen versioon. Tämän väitteen kanssa ovat ristiriidassa kantajan teknisen asiantuntijan esittämät ohjelmiston lähdekoodia
sekä erityisesti siihen liittyvää ydintä ja kielellisiä ohjelmia koskevat selvennykset, joiden mukaan assembly-kielellä ohjelmoitu
ohjelma eroaa merkittävästi C-kielellä ohjelmoidusta ohjelmasta (ks. Bitanin toinen tekninen muistio, erityisesti esimerkki
siitä, miten kirjoitusmerkkien yhdistelmä ”Hello world!” käsitellään assembly-kielellä ja C-kielellä). Komissio ei kyseenalaista
tätä teknistä selvennystä.
Taitotiedon suojaan vetoamisesta kantajat esittävät, että taitotiedolla tarkoitetaan yleisesti ”sellaisen teknisen tiedon
kokonaisuutta, joka on salaista, merkityksellistä ja tarkoituksenmukaisessa muodossa yksilöityä”. Ne toteavat tästä, että
se, että komissio on paljastanut kolmannelle osapuolelle tällaista tietoa ilman kantajien suostumusta, on lainvastaista toimintaa,
josta yhteisö on sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa EY 288 artiklan toisen kohdan mukaisesti.
Väitteensä tueksi kantajat vetoavat perustellusti yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 145/83, Adams vastaan komissio, 7.12.1985
antamaan tuomioon (Kok., s. 3539, Kok. Ep. VIII, s. 341, 34 kohta), jossa todettiin, että komissiolle ja sen henkilöstölle
EY 287 artiklassa asetettu salassapitovelvollisuus on yleinen oikeusperiaate. Tämä yleinen periaate, jonka mukaan yrityksillä
on oikeus liikesalaisuuteen ja joka on ilmaistu EY 287 artiklassa, vahvistettiin myös yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑36/92 P,
SEP vastaan komissio, 19.5.1994 antamassa tuomiossa (Kok., s. I‑1911, Kok. Ep. XV, s. I-191, 36 kohta). Nizzassa 7.12.2000
julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL C 364, s. 1) 41 artiklassa korostetaan myös, että hallintoviranomaisten
on otettava huomioon ”oikeutetun luottamuksellisuuden, salassapitovelvollisuuden ja liikesalaisuuden vaatimukset”.
Liikesalaisuus kattaa taitotietoon liittyvät tekniset tiedot, joiden paljastaminen yleisölle ja myös pelkkä välittäminen sellaiselle
oikeussubjektille, joka on eri kuin tiedon antanut oikeussubjekti, voi vakavasti loukata viimeksi mainitun etuja (ks. vastaavasti
asia T‑353/94, Postbank v. komissio, tuomio 18.9.1996, Kok., s. II‑921, 87 kohta). Jotta tekniset tiedot kuuluisivat luonteeltaan
EY 287 artiklan soveltamisalaan, on ensiksi välttämätöntä, että ainoastaan rajallinen henkilömäärä on tietoinen niistä. Toiseksi
kyseessä on oltava sellaiset tiedot, joiden paljastaminen on omiaan aiheuttamaan vakavaa vahinkoa ne antaneelle henkilölle
tai kolmansille tahoille. Lopuksi on välttämätöntä, että niitä intressejä, joita tietojen paljastaminen voi loukata, on objektiivisesti
tarpeen suojata (asia T‑198/03, Bank Austria Creditanstalt v. komissio, tuomio 30.5.2006, Kok., s. II‑1429, 71 kohta ja asia
T‑474/04, Prozesse v. komissio, tuomio 12.10.2007, Kok., s. II‑4225, 65 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on siis katsottava, että teknisiä tietoja, jotka kuuluvat yrityksen liikesalaisuuden piiriin ja
jotka on annettu komissiolle tiettyä tarkoitusta varten, ei voida paljastaa kolmannelle osapuolelle muuta tarkoitusta varten
ilman kyseisen yrityksen lupaa.
On todettava kantajien väittävän oikeudellisesti riittävällä tavalla, jotta unionin yleisen tuomioistuimen voidaan katsoa
olevan toimivaltainen EY 235 artiklan nojalla, että komissio on jättänyt noudattamatta tekijänoikeuksiin ja taitotietoon liittyviä
sopimussuhteen ulkopuolisia velvoitteita, jotka koskevat Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota.
Komissio ei ole pystynyt kyseenalaistamaan tätä päätelmää, ja seuraavaksi on tarpeen tarkastella sen perustelujen toista osaa,
jonka mukaan sillä on sopimukseen perustuva lupa toimia tavalla, josta sitä nyt käsiteltävässä asiassa moititaan.
Niiden seikkojen tarkastelu, joihin komissio vetoaa tukeakseen väitettä sopimukseen perustuvasta luvasta paljastaa kolmansille
osapuolille tietoja, jotka voivat olla suojattuja tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla
Se lainvastainen ja vahingollinen toiminta, johon komission väitetään nyt käsiteltävässä asiassa syyllistyneen, käsittää erityisesti
Systran-konsernille kuuluvien tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla mahdollisesti suojattujen tietojen paljastamisen kolmannelle
osapuolelle eli Gosselies-yhtiölle ilman kantajien suostumusta.
Asiakirja-aineiston perusteella ei voida todeta, että komissiolla olisi ollut sopimukseen perustuva lupa ilmaista Gosselies-yhtiölle
Systran Unix -versioon liittyviä tietoja ja taitotietoa.
Ensinnäkään yksikään asianosaisten välillä allekirjoitettu sopimus ei nimenomaisesti koske tiettyjen EC-Systran Unix -versioon
liittyvien töiden mahdollista teettämistä kolmannella osapuolella. Kun Systran otti yhteyttä komissioon tästä aiheesta, komissio
nimittäin ainoastaan kiisti, että Systran olisi Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota koskevien oikeuksien haltija, ja
totesi, että Systran-konsernilla ei ollut oikeutta vastustaa töiden teettämistä Gosselies-yhtiöllä (ks. edellä 31–37 kohta).
Vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen tästä aiheesta esittämään kysymykseen komissio vetosi toiseksi kolmeen sopimusmääräykseen
väittäessään, että sillä oli oikeus käyttää Gosselies-yhtiötä kehittääkseen Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix -versiota
ja ettei Systran-konserni voinut vastustaa tätä vetoamalla ohjelmiston Systran Unix ‑versiota koskeviin tekijänoikeuksiin
ja taitotietoon (ks. edellä 53 kohta).
Komissio vetoaa ensinnäkin komission ja Gachot-yhtiön, joka myöhemmin osti WTC-konsernin ja muutti nimensä Systraniksi, välillä
18.1.1985 tehdyn teknisen yhteistyön sopimuspöytäkirjan 4 artiklaan, jonka otsikko on ”Käyttöoikeudet” ja jossa todetaan,
että ”Systran-järjestelmä, ohjelmistot ja sanakirjat pysyvät komission omistuksessa”.
On todettava, ettei tällä määräyksellä voida perustella tämän riita-asian sopimusoikeudellista luonnetta. Edellä mainittuun
määräykseen ei ensinnäkään voida vedota kantajia vastaan, sillä niiden Systran-ohjelmistoa ja erityisesti Systran Mainframe
‑versiota koskevat omistusoikeudet eivät perustu komission ja Gachot-yhtiön välillä 18.1.1985 allekirjoitettuun pöytäkirjaan
(ks. edellä 10 kohta). Systran-konsernin Systran-ohjelmistoa ja sen Systran Mainframe -versiota koskevat omistusoikeudet syntyivät
nimittäin siinä yhteydessä, kun Gachot-yhtiö osti WTC-konsernin myöhempänä ajankohtana (ks. edellä 11 kohta ja vastineen liitteessä
5–7 esitetyt asiakirjat). Vaikka on riidatonta, että Gachot-yhtiöllä ei ollut minkäänlaisia Systran-järjestelmää koskevia
omistusoikeuksia 18.1.1985, edellä mainitusta määräyksestä ei myöskään voida päätellä, että komissio voisi tuosta päivämäärästä
lähtien ja kyseisen pöytäkirjan nojalla vaatia itselleen täyttä oikeutta Systran-järjestelmän ja sen ohjelmistojen, mukaan
luettuina sen perusytimen ja lähdekoodien, omistukseen. Tällainen päätelmä loukkaa tuolloin WTC-konsernin hallussa olleita
Systran-järjestelmän ja erityisesti Systran Mainframe -version omistusoikeuksia, joita komissio ei kiistä (ks. edellä 3 kohta)
ja jotka luovutettiin myöhemmässä vaiheessa Gachot-yhtiölle, josta tuli Systran. Lisäksi on huomattava, että joka tapauksessa
nyt käsiteltävä asia ei koske Systran-konsernin hallussa olevia, vanhentuneena käytöstä poistettua Systran Mainframe ‑versiota
koskevia oikeuksia vaan sen hallussa olevia oikeuksia, jotka koskevat edellä mainitun version korvannutta Systran Unix ‑versiota,
joka on ohjelmoitu eri kielellä uutta tietoteknistä ympäristöä varten.
Toiseksi komissio vetoaa komission ja Systran-konsernin (tai tuolloin WTC-yhtiön, Latsec-yhtiön, Systran Institut -yhtiön
ja Gachot-yhtiön) välillä allekirjoitetun yhteistyösopimuksen johdanto-osan kuudenteen kappaleeseen, jossa todetaan, että
”komission ja [edellä 3 kohdassa mainittujen] toimeksisaajien Systran-järjestelmään tekemät parannukset ja kehitystyö, erityisesti
sanakirjat, ovat yksinoikeudella komission omaisuutta”. Tätä määräystä on siis luettava yhdessä edellä mainitun johdanto-osan
kolmannen kappaleen kanssa, jossa todetaan seuraavaa:
”Komission ja palveluyhtiöiden välillä tehtiin useita sopimuksia järjestelmien ylläpidosta ja jatkokehityksestä. Nämä sopimukset
noudattivat komission tarpeita ja tarkoitusperiä.”
Myöskään näillä määräyksillä ei voida perustella nyt käsiteltävän riita-asian sopimusoikeudellista luonnetta. Näiden kahden
johdanto-osan kappaleen nojalla on nimittäin niin, että komission ja sen ulkopuolisten toimeksisaajien ennen 4.8.1987 allekirjoitetun
yhteistyösopimuksen tekemistä Systran-järjestelmään tekemät, erityisesti sanakirjoja koskevat parannukset ja kehitystyö ovat
yksinoikeudella komission omaisuutta. Kantajat eivät ole kiistäneet tätä omistusta, eikä niiden kirjelmissä vedota omistusoikeuksiin,
jotka koskevat komission omia terminologisia tarpeitaan varten laatimia tai sen puolesta laadittuja sanakirjoja, parannuksia
tai kehitystyötä. Kantajien esille ottamat oikeudet liittyvät puolestaan perusjärjestelmään eli ytimeen ja kielellisiin aliohjelmiin,
joiden tekijä Systran on ja joita koskeva taitotieto sillä on.
Johdanto-osan muiden kohtien perusteella voidaan lisäksi täsmentää komission ja Systran-konsernin eri yhtiöiden välistä suhdetta
ja arvioida niitä oikeuksia, joihin kyseinen konserni voi vedota Systran-järjestelmän osalta siinä vaiheessa, kun olemassa
oli vasta Mainframe-ympäristöön sopivia versioita. Johdanto-osassa todetaankin seuraavaa:
”1. WTC-yhtiön kehittämä Systran-järjestelmä on konekäännösjärjestelmä, joka käsittää perusohjelmiston, kieliohjelmistoja
ja oheisohjelmistoja sekä useita kaksikielisiä sanakirjoja.
2. Komissio teki WTC-yhtiön kanssa 22.9.1975 sopimuksen Systran-järjestelmän käytöstä komissiossa ja sen alkuvaiheen kehittämisestä
WTC:ssä.
Komissio ja WTC-yhtiö tekivät tämän jälkeen muita sopimuksia, jotka koskivat olemassa olleen järjestelmän parantamista ja
järjestelmien kehittämistä [uusia kielipareja] varten.
Vuosina 1976–1985 tehtyjen sopimusten tarkoituksena oli kehittää ja parantaa kyseessä olevien kielten käännösohjelmistoja
ja perussanakirjoja.
– –
5. Sopijapuolet toteavat siis, että komissiolla on perusjärjestelmää ja WTC:n siihen tekemiä parannuksia – – koskeva käyttöoikeus
ja että tämä oikeus koskee Euroopan yhteisöjen aluetta edellä 4 kohdassa täsmennettyjen sektorien osalta.
– –
7. Sopijapuolet katsovat, että Systran-järjestelmän jatkuva parantaminen on niiden ja järjestelmän käyttäjien edun mukaista.
Ne ovat päättäneet tehdä tämän yhteistyösopimuksen yhdistääkseen voimansa ja jatkaakseen näin parannustoimenpiteitä.
Tässä yhteistyön hengessä sopijapuolet tunnustavat toistensa oikeuden käyttää Systran-järjestelmää, jota parannetaan edelleen
yksityiseltä ja julkiselta sektorilta saatujen käyttötietojen perusteella.”
Näistä komission ja Systran-konsernin välistä sopimussuhdetta tuona ajankohtana koskevista määräyksistä ilmenee yhtäältä,
että Systran-konsernin tehtävä Systran-järjestelmän luomisessa ja komission puolesta tehdyssä alkuvaiheen kehittämisessä ja
jatkokehittämisessä tunnustetaan nimenomaisesti, ja toisaalta, että niissä käsitellään ainoastaan Systran-konsernin komissiolle
antamia käyttöoikeuksia eikä koko järjestelmää koskevia, varsinkaan yksinomaisia omistusoikeuksia. Joka tapauksessa määräyksissä
ei mitenkään viitata siihen, että kolmas osapuoli voisi tehdä muutoksia järjestelmään ilman Systran-konsernilta ennakkoon
saatua lupaa.
Samoin kuin teknisen yhteistyön sopimuspöytäkirjan 4 artiklan yhteydessä todettiin, myös tässä yhteydessä on huomattava, että
nyt käsiteltävä asia ei koske Systran-konsernin hallussa olevia oikeuksia Systran Mainframe ‑versioon, joka on vanhentuneena
poistettu käytöstä, vaan tämän konsernin hallussa olevia oikeuksia Systran Unix -versioon, joka korvasi edellä mainitun version
ja joka on ohjelmoitu eri kielellä uutta tietoteknistä ympäristöä varten.
Kolmanneksi komissio vetoaa migraatiosopimusten 13 artiklan, jonka otsikko on ”Patentit, hyödyllisyystodistukset (hyödyllisyysmallit),
tavaramerkit ja teollismallit, teollis- ja tekijänoikeudet”, 1 ja 2 kohtaan, joiden mukaan komission konekäännösjärjestelmä
pysyy sen omistuksessa. Nyt käsiteltävässä asiassa on huomattava, että ensimmäisen migraatiosopimuksen näissä kahdessa kohdassa
määrätään seuraavaa:
”1. Komissiolle ilmoitetaan välittömästi kaikista toimeksisaajan [eli Systran Luxembourgin] tämän sopimuksen toteuttamisen
yhteydessä saamista tuloksista tai patenteista; tämä tulos tai patentti kuuluu Euroopan yhteisöille, joka voi käyttää sitä
vapaasti, lukuun ottamatta tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeudet ovat jo olemassa.
2. Komission konekäännösjärjestelmä, mukaan luettuina sen osat, joita on voitu muuttaa sopimuksen täytäntöönpanon yhteydessä,
pysyy komission omistuksessa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeudet ovat jo olemassa.”
Ensimmäisen migraatiosopimuksen 13 artiklan 1 ja 2 kohtaan sisältyy siis jo olemassa olevia teollis- ja tekijänoikeuksia koskeva
nimenomainen varaus. Komissio ei näin ollen voi vedota tähän määräykseen väittääkseen olevan ilmeistä, että kantajat ovat
luopuneet Systran-järjestelmää koskevista tekijänoikeuksistaan ja taitotiedostaan. Nämä oikeudet ja erityisesti Systran-ohjelmiston
Systran Unix -versiota koskevat oikeudet olivat jo olemassa, kun migraatiosopimukset allekirjoitettiin, jolloin komission
käyttämä EC-Systran Mainframe ‑versio oli vanhentunut.
Ensimmäisen migraatiosopimuksen 13 artiklasta käy lisäksi selvästi ilmi, kuten kantajat totesivat istunnossa, että sen 1 kohdassa
tarkoitetaan ainoastaan Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix -version niin kutsutun EC-osan kehittämistä eli kaikkia niitä
tuloksia ja patentteja, jotka kyseessä oleva toimeksisaaja Systran Luxembourg olisi voinut saada migraatiosopimusten toteuttamisen
yhteydessä. Sopimusten soveltamisalaan eivät kuulu näitä mahdollisia tuloksia ja patentteja edeltäneet omistusoikeudet eli
oikeudet Systran Unix -versioon, josta EC-Systran Unix ‑versio on johdettu. Nämä sopimukset eivät siis kyseenalaista oikeuksia,
jotka koskevat Systran Unix ‑version perusytimen osaa, jota on käytetty muuttamattomana EC-Systran Unix ‑versiossa. Tämän
määräyksen 2 kohdassa tarkoitetaan nimenomaisesti ”komission konekäännösjärjestelmää” eli Systran-ohjelmiston EC-Systran Mainframe
‑versiota (ks. edellä 27 kohdassa esitetty ensimmäisen migraatiosopimuksen 2 artiklaan sisältyvä määritelmä) ja jätetään mainitsematta
Systran Mainframe ‑versiota koskevat oikeudet; nämä molemmat versiot olivat vanhentuneet Systran Unix ‑version käyttöönoton
myötä.
Lisäksi on todettava, että Systran ei ole näiden migraatiosopimusten sopijapuoli, joten se ei ole voinut luovuttaa komissiolle
minkäänlaisia oikeuksia Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versioon, jonka se on kehittänyt ja jota se pitää kaupan. Sopimus
sitoo ainoastaan sopimuspuolia, mitä voidaan pitää jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisenä yleisenä periaatteena sopimusoikeuden
alalla, ja sen mukaisesti migraatiosopimuksiin ei siis sellaisinaan voida vedota Systrania vastaan. Vaikka oletetaan, että
Systran Luxembourg ei ollut esittänyt komissiolle 15.3.2002 mennessä ”ajantasaistettuja todisteita kaikista oikeuksista –
– joihin Systran-konserni vetoaa ja jotka liittyvät Systran-konekäännösjärjestelmään” (ks. edellä 30 kohta), tästä ei voi
seurata, että Systran ei enää voisi vedota komissiota vastaan niihin oikeuksiin, jotka se on saanut WTC-konsernin yhtiöiden
ostamisen yhteydessä tai etenkin komission tiedossa olevien, Systran Unix ‑version kehittämisen ja kaupan pitämisen myötä.
Lisäksi on huomattava, että Systran Luxembourg -yhtiö ei – kuten kantajat väittivät istunnossa komission sitä kiistämättä
– migraatiosopimusten allekirjoittamisen hetkellä kuulunut vielä täysin Systran-konserniin vaan se oli yhteisyritys, jossa
yhdistyivät aiemmin komission kanssa EC-Systran Mainframe ‑versiota ylläpitäneiden yritysten intressit ja Luxemburgissa sijaitsevan
Systran-konsernin intressit.
Teollis- ja tekijänoikeuksien alalla periaatteena on lisäksi joka tapauksessa se, että omistusoikeuksien luovuttamista koskevan
lausekkeen olemassaolo ei voi perustua olettamaan. Periaatteen mukaan tällainen lauseke ei voi olla implisiittinen vaan sen
on oltava nimenomainen. Asianosaisten unionin yleiselle tuomioistuimelle nyt käsiteltävässä asiassa toimittamista asiakirjoista
ei ilmene mitään sopimusmääräystä, joka koskisi sitä, että Systran tai edes mikään Systran-konsernin yhtiö olisi luopunut
teollis- ja tekijänoikeuksistaan, joihin Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑version osalta voitaisiin vedota.
Edellä esitetystä johtuu, että millään komission mainitsemista sopimusmääräyksistä ei voida tukea väitettä siitä, että nyt
käsiteltävä riita-asia olisi välttämättä sopimusoikeudellinen. Näillä sopimusmääräyksillä, jotka liittyvät menneeseen ajanjaksoon,
erityisesti 1990-luvulla tietokoneympäristön kehittymisen myötä käytöstä poistettua Systran Mainframe ‑versiota koskevien
sopimusten tapauksessa, ei voida osoittaa, että Systran-konserni olisi antanut komissiolle luvan paljastaa kolmannelle osapuolelle
sellaisia tietoja, jotka voivat olla suojattuja esille otettujen tekijänoikeuksien tai taitotiedon nojalla, kyseisen konsernin
kehittämästä ja kaupan pitämästä Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiosta.
Kaiken edellä esitetyn perusteella on todettava, että kantajien vahingonkorvausvaatimuksen sisältö sekä ne jäsenvaltioiden
lainsäädännön yhteiset yleiset periaatteet, joihin kantajat ovat vedonneet perustellakseen Systran-ohjelmiston Systran Unix
-versiota koskevia oikeuksiaan ja tarvetta saada version tekijältä lupa ennen kuin kolmannelle osapuolelle voidaan paljastaa
sellaista sisältöä, jota käytetään siitä johdetussa EC-Systran Unix ‑versiossa, osoittavat oikeudellisesti ja tosiasiallisesti
riittävällä tavalla ne seikat, joiden nojalla unionin yleinen tuomioistuin voi käyttää sille perustamissopimuksessa sopimussuhteen
ulkopuolisissa asioissa annettua toimivaltaa.
Niiden sopimusmääräysten, joihin komissio on vedonnut osoittaakseen vahingonkorvausvaatimuksen sopimusoikeudellisen luonteen,
tarkastelun perusteella voidaan lisäksi todeta, ettei Systran-konserni ole luopunut tekijänoikeuksistaan tai antanut lupaa
paljastaa Systran Unix ‑versiota koskevia tietoja kolmansille osapuolille.
Tästä kokonaisarviosta johtuu, että kyseessä oleva riita-asia ei ole sopimusoikeudellinen. Komission ilman omistusoikeuden
haltijan nimenomaista lupaa tekemän, omistusoikeuden ja taitotiedon nojalla suojattujen tietojen kolmannelle osapuolelle paljastamisen
väitettyä tuottamuksellisuutta ja vahingollisuutta on nimittäin arvioitava tällä alalla sovellettavien, jäsenvaltioiden lainsäädännön
yhteisten yleisten periaatteiden perusteella eikä sellaisiin sopimuksiin, jotka on tehty aiemmin asioista, jotka eivät liittyneet
Systranin hallussa oleviin Systran Unix ‑versiota koskeviin tekijänoikeuksiin ja taitotietoon, sisältyvien sopimusmääräysten
perusteella.
Komission väitteet kanteen tutkimatta jättämisestä sen väitetyn sopimusoikeudellisen luonteen vuoksi on siis hylättävä.
2.     Kannekirjelmän epäselvyys
a)     Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että kanne on jätettävä tutkimatta siksi, että se ei täytä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen
44 artiklan 1 kohdan c alakohdassa esitettyä edellytystä, jonka mukaan kannekirjelmässä on mainittava ”oikeudenkäynnin kohde
ja yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista”. Kannekirjelmässä ei sen mukaan täsmennetä lainkaan niitä oikeussääntöjä,
joita komission väitetään rikkoneen, eikä juurikaan tarkenneta kantajien väittämiä oikeuksien loukkaamista ja taitotiedon
paljastamista koskevia toimenpiteitä.
Kantajat väittävät lähinnä, että kannekirjelmä on riittävän täsmällinen, jotta komissio voi valmistella puolustuksensa ja
unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista asian.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ensimmäisen alakohdan, jota saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen
kohdan mukaan sovelletaan menettelyyn unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen
44 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan kannekirjelmässä on ilmoitettava riidan kohde ja yhteenveto seikoista, joihin kanne
perustuu. Ilmoituksen on oltava riittävän selkeä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin
yleinen tuomioistuin voi harjoittaa valvontaansa. Oikeusvarmuuden ja hyvän lainkäytön takaamiseksi edellytyksenä on, että
ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi itse kannekirjelmästä ainakin pääpiirteittäin
mutta johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi (asia T‑85/92, De Hoe v. komissio, määräys 28.4.1993, Kok., s. II-523, 20 kohta
ja asia T‑294/04, Internationaler Hilfsfonds v. komissio, määräys 11.7.2005, Kok., s. II-2719, 23 kohta).
Jotta nämä edellytykset täyttyisivät, kannekirjelmästä, jossa vaaditaan toimielimen aiheuttamien vahinkojen korvaamista, on
ilmettävä muun muassa seikat, joiden perusteella kantajan riitauttama toimielimen menettely voidaan yksilöidä (edellä 107
kohdassa mainittu asia Internationaler Hilfsfonds v. komissio, määräyksen 24 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa kantajat ilmoittavat kannekirjelmässään, että komissio on lainvastaisesti paljastanut Systranin
taitotietoa kolmannelle osapuolelle tämän voitettua tarjouskilpailun ja että komissio on tässä yhteydessä syyllistynyt Systranin
tekijänoikeuksien loukkaamiseen. Kyse on kahdesta komission lainvastaisesta ja vahingollisesta toiminnasta (ks. edellä 66
kohta). Komissio on pystynyt valmistelemaan puolustuksensa näiden tietojen perusteella.
Komission väitteet kanteen tutkimatta jättämisestä kannekirjelmän epäselvyyden vuoksi on siis hylättävä.
3.     Unionin yleiseltä tuomioistuimelta puuttuva toimivalta todeta oikeuksien loukkaus sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan
kanteen yhteydessä
a)     Asianosaisten lausumat
Komissio väittää, että kanne on jätettävä tutkimatta siksi, ettei unionin yleisellä tuomioistuimella ole toimivaltaa lausua
oikeuksien loukkaamisesta sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan kanteen yhteydessä, kuten on todettu edellä 52 kohdassa
mainitussa, asiassa Document Security Systems vastaan EKP annetussa määräyksessä. Komissio huomauttaa tästä, että toisin kuin
tavaramerkkioikeuden alalla, jolla on toteutettu yhteisön laajuinen yhdenmukaistaminen, tekijänoikeuden alalla, johon ohjelmistojen
suoja kuuluu, yhdenmukaistaminen on ollut ainoastaan osittaista (direktiivi 91/250). On kuitenkin niin, että oikeuksien loukkaamista
koskeva kanne ei kuulu niihin tekijänoikeuden – kuten ei patenttioikeudenkaan – alan oikeussuojakeinoihin, joiden osalta unionin
tuomioistuimet ovat toimivaltaisia. Sama pätee taitotietoon, sillä sitä ei ole yhdenmukaistettu lainkaan unionissa. Komissio
kiistää tässä yhteydessä kaikenlaisen analogisuuden edellä 79 kohdassa mainitussa asiassa Adams vastaan komissio annetun tuomion
kanssa siksi, että kantajat eivät vetoa EY 287 artiklan rikkomiseen vaan ainoastaan taitotiedon tuottamukselliseen paljastamiseen
tätä kuitenkaan täsmentämättä tai tästä näyttöä esittämättä. Toisin kuin edellä mainitussa asiassa Adams vastaan komissio,
nyt käsiteltävässä asiassa saadut tiedot paljastettiin sopimussuhteessa eikä salassa pidettäviksi luokiteltujen asiakirjojen
luovutuksen yhteydessä.
Kantajat väittävät, että kun otetaan huomioon tekijänoikeuksilla suojattujen ohjelmistojen alalla toteutettu unionin laajuinen
yhdenmukaistaminen (direktiivi 91/250), unionin yleinen tuomioistuin on toimivaltainen arvioimaan komission tekemän ohjelmistoa
koskevan tekijänoikeuden loukkaamisen. Käsiteltävää kannetta ei siis voida alistaa kansallisten oikeussuojakeinojen käyttämiselle,
sillä niillä ei voida saada korvatuksi vahinkoa, toisin kuin edellä 52 kohdassa mainitussa, asiassa Document Security Systems
vastaan EKP annetussa määräyksessä, jossa oli kyse patenttisuojasta. Kyse on kantajien tehokkaan oikeussuojan takaamisesta.
Kantajat korostavat taitotiedon tuottamuksellisesta paljastamisesta edellä 79 kohdassa mainitussa asiassa Adams vastaan komissio
annettua tuomiota, jossa komissiolle ja sen henkilöstölle EY 287 artiklan nojalla kuuluvasta salassapitovelvoitteesta on tehty
yleinen oikeusperiaate.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Komissio vetoaa edellä 52 kohdassa mainittuun, asiassa Document Security Systems vastaan EKP annettuun määräykseen väittäessään,
että unionin yleisellä tuomioistuimella ei ole toimivaltaa lausua oikeuksien loukkaamisesta vahingonkorvauskanteen yhteydessä.
On kuitenkin huomattava, että tuossa asiassa antamassaan määräyksessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin erotti kantajan
nostaman patentinloukkauskanteen varsinaisesta vahingonkorvauskanteesta. Kantaja kehotti vaatimuksissaan ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuinta toteamaan, että Euroopan keskuspankki (EKP) oli loukannut kyseessä olleeseen patenttiin perustuvia oikeuksia,
ja velvoittamaan EKP:n maksamaan riidanalaiseen patenttiin perustuvien oikeuksien loukkaamisesta vahingonkorvausta (edellä
52 kohdassa mainittu asia Document Security Systems v. EKP, määräyksen 25 kohta). Vastatessaan vaatimukseen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin totesi aluksi, ettei sillä ollut toimivaltaa ratkaista patentinloukkauskanteita (em. asia Document Security Systems
v. EKP, määräyksen 50–75 kohta). Varsinaisesta vahingonkorvauskanteesta se totesi nimenomaisesti olevansa toimivaltainen ratkaisemaan
kanteen EY 235 artiklan ja EY 288 artiklan toisen kohdan määräysten nojalla (em. asia Document Security Systems v. EKP, määräyksen
76 kohta). Tämä vahingonkorvauskanne todettiin kuitenkin oikeudellisesti selvästi täysin perusteettomaksi, sillä kantaja ei
ollut esittänyt asiassa mitään todisteita, joiden nojalla vastaajan moititun toiminnan lainvastaisuus olisi voitu todeta (em.
asia Document Security Systems v. EKP, määräyksen 80–82 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa on huomattava, että tekijänoikeuden loukkaamisen käsitteeseen vedotaan yhdessä taitotiedon luottamuksellisuuden
suojan käsitteen kanssa, ja ainoana tarkoituksena on todeta komission toiminta lainvastaiseksi sopimussuhteen ulkopuolista
vastuuta koskevan kanteen yhteydessä. Kyseisen toiminnan lainvastainen luonne on arvioitava jäsenvaltioiden lainsäädännön
yhteisten yleisten periaatteiden perusteella, eikä se edellytä kansallisen toimivaltaisen viranomaisen ennakkoon tekemää päätöstä,
kuten riidanalaisten patenttien tapauksessa edellä 52 kohdassa mainitussa asiassa Document Security Systems vastaan EKP annetussa
määräyksessä. EKP oli nostanut useissa jäsenvaltioissa mitättömyyskanteita, ja jotkin ensimmäisen asteen tuomioistuimet, joissa
kanne oli nostettu, olivat jo antaneet ratkaisunsa niistä, ja näistä keskenään ristiriitaisista tuomioistuinten päätöksistä
oli valitettu (em. asia Document Security Systems v. EKP, määräyksen 21–24 kohta); nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse
lainkaan tästä.
Kun otetaan huomioon unionin yleiselle tuomioistuimelle EY 235 artiklassa ja EY 288 artiklan toisessa kohdassa annettu toimivalta
sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla ja kun olemassa ei ole kansallista oikeussuojakeinoa, jolla voitaisiin saada komissio
korvaamaan väitetystä oikeuksien loukkauksesta kantajille väitetysti aiheutunut vahinko, mikään ei näin ollen estä sitä, että
kantajien käyttämä oikeuksien loukkaamisen käsite voidaan ottaa huomioon, jotta komission toiminta voitaisiin todeta lainvastaiseksi
vahingonkorvauskanteen yhteydessä.
Kantajien käyttämää oikeuksien loukkaamisen käsitettä on tulkittava nyt käsiteltävässä vahingonkorvauskanteessa ainoastaan
jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden näkökulmasta, ja nämä periaatteet on toistettu tai esitetty
tietokoneohjelmien osalta useissa yhdenmukaistamisdirektiiveissä. Näin ollen on hylättävä komission väitteet, jotka koskevat
kanteen tutkimatta jättämistä siksi, ettei unionin yleisellä tuomioistuimella ole toimivaltaa todeta oikeuksien loukkaamista
siinä merkityksessä, jonka jäsenvaltion kansallinen toimivaltainen viranomainen voisi tälle käsitteelle antaa kyseisen valtion
lainsäädännön mukaisesti.
B
Muut vaatimukset
Komissio väittää, että useat kantajien esittämät vaatimukset on jätettävä tutkimatta. Näitä ovat vaatimukset, joiden mukaan
unionin yleisen tuomioistuimen olisi määrättävä, että komissio lopettaa välittömästi oikeuksien loukkaamisen ja taitotiedon
paljastamisen, että tietyt komission ja Gosselies-yhtiön hallussa olevat tietovälineet takavarikoidaan tai tuhotaan ja että
unionin yleisen tuomioistuimen antama ratkaisu julkaistaan komission kustannuksella kyseessä olevan alan sanoma- ja aikakauslehdissä
sekä alan internetsivustoilla.
Komissio viittaa tässä yhteydessä vakiintuneeseen oikeuskäytäntöön, jonka mukaan unionin tuomioistuimet eivät voi edes vahingonkorvausasioissa
antaa toimielimelle määräyksiä, tai muuten ne loukkaavat hallintoviranomaisen oikeuksia (ks. asia T‑279/03, Galileo International
Technology ym. v. komissio, tuomio 10.5.2006, Kok., s. II‑1291, 60 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä Galileo-tuomio).
On muistettava, että EY 288 artiklan toisen kohdan mukaan ”sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun perusteella yhteisö korvaa
toimielintensä ja henkilöstönsä tehtäviään suorittaessaan aiheuttaman vahingon jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten yleisten
periaatteiden mukaisesti”. Tämä määräys koskee sekä sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun edellytyksiä että oikeutta vahingonkorvaukseen
koskevia menettelytapoja ja sen laajuutta. EY 235 artiklassa unionin tuomioistuimelle annetaan lisäksi toimivalta ratkaista
EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettua vahingonkorvausta koskevat riita-asiat.
Näistä kahdesta määräyksestä – joissa ei suljeta pois luontoissuorituksena maksettavaa korvausta, toisin kuin HT 40 artiklan
ensimmäisessä kohdassa, jossa määrättiin vain rahamääräisestä korvauksesta – seuraa, että unionin tuomioistuimella on toimivalta
velvoittaa yhteisö maksamaan kaikentyyppisiä korvauksia, jotka ovat jäsenvaltioiden sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta koskevan
lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden mukaisia, myös luontoissuorituksena, jos se on näiden periaatteiden mukainen,
tarvittaessa määräyksellä tehdä tai olla tekemättä jotakin (edellä 119 kohdassa mainittu Galileo-tuomio, 63 kohta).
Näin ollen unionin tuomioistuin voi periaatteessa myös kohdistaa tällaisen menettelyllisen toimenpiteen yhteisöön, koska kyseisellä
lainkäyttöelimellä on yksinomainen toimivalta ratkaista yhteisön syyksi luettavan vahingon korvaamista koskevat kanteet (ks.
kieltomääräyksestä tavaramerkkien alalla edellä 119 kohdassa mainittu Galileo-tuomio, 67 kohta).
Nyt käsiteltävässä asiassa väitetysti aiheutuneen vahingon korvaaminen kokonaisuudessaan edellyttää, että tekijänoikeuden
haltijalle palautetaan sen oikeus täysimääräisenä, ja tällainen palauttaminen edellyttää mahdollisista rahamääräisistä vahingonkorvauksista
riippumatta vähintäänkin haltijan oikeuteen kohdistuvan loukkauksen välitöntä lakkaamista. Kantajat pyrkivät nyt käsiteltävässä
asiassa vaaditulla määräyksellä juuri siihen, että komissio lopettaa niiden väitetyn tekijänoikeuksien loukkaamisen (ks. vastaavasti
edellä 119 kohdassa mainittu Galileo-tuomio, 71 kohta). Vahingon korvaaminen kokonaisuudessaan voi toteutua myös oikeuksien
loukkaamisen tuloksen takavarikoinnin tai tuhoamisen muodossa tai siten, että unionin yleisen tuomioistuimen päätös julkaistaan
komission kustannuksella.
Näin ollen komission väitteet niiden vaatimusten tutkimatta jättämisestä, jotka eivät koske vaatimusta väitetyn vahingon korvaamisesta,
on hylättävä.
Edellä esitetystä seuraa, että kaikki käsiteltävästä kanteesta esitetyt oikeudenkäyntiväitteet on hylättävä.
II
Asiakysymys
Yhteisö on EY 288 artiklan toisen kohdan mukaisesssa sopimussuhteen ulkopuolisessa vastuussa ainoastaan, jos seuraavat edellytykset
täyttyvät: toimielimen moitittu toiminta on lainvastaista, vahinko on tosiasiassa syntynyt ja väitetyn toiminnan ja väitetyn
vahingon välillä on syy-yhteys (asia 26/81, Oleifici Mediterranei v. ETY, tuomio 29.9.1982, Kok., s. 3057, 16 kohta ja asia
C‑243/05 P, Agraz ym. v. komissio, tuomio 9.11.2006, Kok., s. I‑10833, 26 kohta).
A
Oikeudet, joihin kantajat vetoavat, ja komission toiminnan lainvastaisuus
Toimielimen lainvastaiseksi väitetyn toiminnan on perustuttava sellaisen oikeussäännön, jonka tarkoituksena on antaa oikeuksia
yksityisille, riittävän ilmeiseen rikkomiseen (asia C-352/98 P, Bergaderm ja Goupil v. komissio, tuomio 4.7.2000, Kok., s.
I‑5291, 42 kohta). Jos kyseisellä toimielimellä on harkintavaltaa hyvin vähän tai ei ollenkaan, jo pelkän unionin oikeuden
rikkomisen voidaan katsoa olevan riittävän ilmeinen rikkominen (em. asia Bergaderm ja Goupil v. komissio, tuomion 44 kohta).
Kantajat väittävät lähinnä, että Systran-konsernin vuodesta 1993 kehittämän Systran Unix ‑version ja Systran Luxembourgin
komission tarpeisiin 22.12.1997 alkaen kehittämän EC-Systran Unix ‑version välillä on huomattavaa samankaltaisuutta. Tämän
huomattavan samankaltaisuuden vuoksi kantajat voivat mielestään vastustaa sitä, että EC-Systran Unix ‑version sisältö paljastetaan
kolmannelle osapuolelle ilman niiden suostumusta, Systran Unix ‑versioon liittyvien tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla.
Riidanalaisen tarjouskilpailun toteuttaminen johtaa kantajien mukaan näin ollen Systran-konsernin hallussa olevien tekijänoikeuksien
loukkaamiseen ja taitotiedon tuottamukselliseen paljastamiseen, joka voi johtaa yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun
syntymiseen.
Komissio kiistää niiden Systran-ohjelmistoa koskevien oikeuksien olemassaolon, joihin Systran-konserni vetoaa. Komissio väittää,
että se on niiden teollis- ja tekijänoikeuksien haltija, joita tarvitaan sen tekemissä toimenpiteissä, ja että sitä ei voida
moittia EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetusta tuottamuksellisesta oikeuksien loukkaamisesta tai taitotiedon paljastamisesta.
1.     Systran-ohjelmiston eri versioiden vertailu
a)     Asianosaisten lausumat
Kantajat erottavat toisistaan kolme Systran-ohjelmiston osaa, jotka ovat vuorovaikutuksessa keskenään, eli ytimen, kielelliset
ohjelmat – joita kutsutaan myös ”kielellisiksi aliohjelmiksi” – ja sanakirjat. Kantajat väittävät tässä yhteydessä, että Systran
Unix ‑versio on alkuperäisteos ja EC-Systran Unix ‑versio on tähän alkuperäisteokseen perustuva jälkiperäisteos. Versioita
verrattaessa voidaan nimittäin havaita, että ne ovat lähes samanlaiset tai ainakin huomattavan samankaltaiset. Muu ei olisi
mahdollistakaan, sillä Systran Luxembourg kehitti 22.12.1997 alkaen EC-Systran Unix ‑version käyttämällä sen perustana Systranin
vuodesta 1993 kehittämää Systran Unix ‑versiota, johon se sisällytti EC-Systran Mainframe ‑version sanakirjat.
Komissio toistaa kantajien esityksen Systran-ohjelmiston rakenteesta ja mainitsee lisäksi apuohjelmat, jotka sisältävät käyttöliittymät
sekä sanakirjojen hallintavälineet. Se täsmentää, että ytimellä, kielellisillä ohjelmilla ja sanakirjoilla on lähdekoodi,
joka on käännettävä konekielelle. Kun näitä kielellisiä ohjelmia on muutettu, ohjelmat ja ydin on käännettävä uudelleen, mutta
tämä toimenpide ei muuta ydintä. Komission mukaan kielellisten ohjelmien täydentäminen ei edellytä ytimen, tietorakenteen
tai alustavan määrittelyn materiaalin muuttamista. Sen yhteydessä muutetaan ainoastaan lähdekoodin kielellistä osaa. Myöskään
sanakirjojen ohjelmointi ei edellytä järjestelmän ytimen tai tietorakenteen muuttamista, joten lähdekoodin tai alustavan määrittelyn
materiaalin ei pitäisi muuttua. Apuohjelmat ovat lisäksi yleensä komentosarjoja, joita voidaan käyttää sellaisinaan ilman
niiden muuttamista.
Komissio vastaa Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden lähes täyttä samanlaisuutta koskevaan väitteeseen esittämällä,
että EC-Systran Unix ‑versiota ei ole kehitetty Systran Unix ‑version pohjalta, kuten kantajat väittävät, vaan edeltävän EC-Systran
Mainframe ‑version pohjalta. Systran Luxembourgin kanssa tehdyissä migraatiosopimuksissa käytetty sana ”migraatio” tarkoittaa
siis, että ainoastaan ohjelmiston tietokoneympäristö muuttuu, kun taas sen loogiset rakenteet pysyvät ennallaan. Systran-konserni
ei siis toimittanut ”Systran-järjestelmästä täysin uutta versiota Unix-ympäristöä varten”, kuten kantajat väittävät. Komissio
korostaa tässä yhteydessä, että se on edelleen EC-Systran Mainframe ‑versiosta tehtyjen sopimusten nojalla saamiensa oikeuksien
haltija.
Komissio väittää tässä yhteydessä, että sen käyttämässä EC-Systran Mainframe ‑versiossa tehdyt muutokset WTC:n luomaan Systran
Mainframe ‑versioon eivät koskeneet ainoastaan sanakirjoja, joita komission henkilöstö täydensi säännöllisesti, vaan myös
ydintä ja ennen kaikkea kielellisiä aliohjelmia. Komission mukaan WTC:n 1970-luvulla luoman Systran Mainframe ‑version kielellisten
aliohjelmien kehittäminen oli vasta alkuvaiheessa, ja komissio oli käyttänyt merkittävästi aikaa ja rahaa niiden parantamiseen,
jotta ne vastaisivat komission erityistarpeita EC-Systran Mainframe ‑versiossa. EC-Systran Mainframe ‑versio käsittää myös
komission kehittämiä ja sen puolesta kehitettyjä kielellisiä aliohjelmia (ks. komission käännöstoimen pääosaston (jäljempänä
käännöstoimen pääosasto) 16.1.2008 laatima tekninen muistio, joka koskee ”EC-Systran Unixin ja EC-Systran Mainframen välistä
johdannaisuutta”, jäljempänä käännöstoimen pääosaston ensimmäinen muistio).
Komissio huomauttaa lisäksi, että vaikka migraatio toteutettiin käyttämällä Systran Unix ‑version kielellisiä ohjelmia EC-Systran
Unix ‑versiossa, mitään tuloksia ei kuitenkaan olisi voitu saada kielipareissa kreikka–ranska, englanti–kreikka, espanja–ranska,
ranska–saksa ja espanja–italia–hollanti, koska Systran Unix ‑versio ei sisältänyt näitä kielipareja (ks. 4.5.1998 laadittu
Atosin raportti ”Faisabilité de la migration d’EC-Systran et de la fusion d’EC-Systran avec le système de Systran” (EC-Systranin
migraation toteutettavuus ja sen yhdistäminen Systran-järjestelmään), s. 32, jäljempänä 4.5.1998 laadittu raportti). EC-Systran
Mainframe ‑version sanakirjojen säännöt olivat lisäksi suurelta osin yhteensopimattomat Systran Unix ‑version kielellisten
ohjelmien kanssa, joten migraatio olisi pitänyt toteuttaa myös muiden kieliparien kielellisten ohjelmien osalta, jotta ne
vastaisivat komission spesifikaatioita. Systran Luxembourg konvertoi näin ollen kaikki EC-Systran Mainframe ‑version kielelliset
ohjelmat Eurot-konvertointiohjelmalla, eikä niitä korvattu Systran Unix ‑version vastaavilla osilla. Komission käyttämät sanakirjat
edellyttivät joka tapauksessa niitä vastaavia kielellisiä ohjelmia, eikä niitä voitu saada käyttöön ainoastaan integroimalla
ne Systran Unix ‑versioon.
Komissio väittää tässä yhteydessä, että Systran Luxembourg kehitti EC-Systran Unix ‑version EC-Systran Mainframe ‑järjestelmän
migraation pohjalta; WTC oli luonut EC-Systran Mainframe ‑järjestelmän ytimen, mutta useita sen tietoelementtejä oli muutettu
komission vaatimuksesta eri sopimusten nojalla, ja näissä sopimuksissa täsmennettiin, että komission puolesta toteutettu kehittäminen
oli sen omaisuutta. EC-Systran Mainframe ‑version siirto EC-Systran Unix ‑versioksi tarkoitti, että jälkimmäinen ei ollut
pelkkä Systran Unix ‑ohjelmiston versio.
Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden samankaltaisuuksista, jotka kävivät ilmi kantajien tietoteknisen asiantuntijan
Bitanin raportissa (jäljempänä Bitanin raportti) tehdystä vertailusta, komissio esittää, etteivät ne riitä osoittamaan, että
komissio olisi toiminut tuottamuksellisesti tai loukannut oikeuksia. Komissio katsoo, että kyseessä olevien Systran-ohjelmiston
kahden version välisen lähes täyden samanlaisuuden perusteella voidaan ainoastaan päätellä yhtäältä, että Systran-konserni
hyödynsi aiemman järjestelmänsä tietoelementtejä, minkä vuoksi on pohdittava, miten tällaiseen samankaltaisuuteen päästiin
vasta neljän vuoden työn ja useiden satojentuhansien eurojen käyttämisen jälkeen, ja toisaalta, että Systran-konserni oli
todennäköisesti hyödyntänyt komission puolesta tehtyä kehitystyötä omassa kaupan pitämässään järjestelmässä, vaikka sillä
ei migraatiosopimusten nojalla ollut oikeuksia näihin tietoelementteihin. Tästä syystä tehty vertailu oli jo perusteiltaan
virheellinen, sillä sen kohteeksi ei olisi pitänyt ottaa Systran-konsernin omistamia versioita vaan ne versiot, jotka Systran
oli kehittänyt komission puolesta migraatiosopimusten mukaisesti. Komissio varaa itselleen oikeuden puolustaa oikeuksiaan
tältä osin.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajat pyrkivät näyttämään toteen komission toiminnan lainvastaisuuden väittämällä, että Systran Unix ‑versio on alkuperäisteos
ja että EC-Systran Unix ‑versio, jota koskevia tekijänoikeuksia on loukattu ja taitotietoa paljastettu, on tähän Systran-ohjelmistoon
perustuva jälkiperäisteos. Väite perustuu lähinnä kantajien tietoteknisen asiantuntijan Bitanin tekemään Systran Unix- ja
EC-Systran Unix ‑versioiden sisällön vertailuun; Bitan on oikeustieteen tohtori ja televiestintä- ja tietotekniikkainsinööri,
Cour de cassationin (Ranska) hyväksymä tietotekninen asiantuntija sekä Tribunal administratif de Paris’n ja Cour d’appel de
Paris’n (Ranska) hyväksymä asiantuntija, ja hän myös opettaa Panthéon-Assas Paris-II -yliopistossa.
Kantajien tästä esittämien tietojen, joista komissio on voinut esittää huomautuksensa, tarkastelun perusteella voidaan esittää
kolme tosiseikkoja koskevaa toteamusta.
Ensinnäkin on huomattava, että asianosaiset haluavat yksimielisesti tuoda esille, että Systran-ohjelmiston – niin Systran
Unix- kuin EC-Systran Unix -versionkin – rakenne voidaan jakaa useaan osaan (ks. Bitanin raportti sekä Bitanin laatima tekninen
muistio, jäljempänä Bitanin ensimmäinen tekninen muistio, ja Bitanin toinen tekninen muistio):
–        Ohjelmiston tärkein osa on ydin, joka ohjaa koko käännösprosessia muiden sen hallinnassa olevien ohjelmistokomponenttien avulla.
Ydin käsittää käännösprosessin hallintamekanismin, kielellisten aliohjelmien ja sanakirjojen kanssa yhteensopivat tietorakenteet
sekä käännösprosessin aikana toteutetut moduulit. Se sisältää sanakirjojen hallinta-algoritmit, sanakirjoissa käytettyjen
”makrojen” käännösalgoritmit, suodattimet eri asiakirjamuodoille ja tekstin pilkkomisen virkkeiksi.
–        Kielelliset ohjelmat (joita kutsutaan myös kielellisiksi aliohjelmiksi) käsittävät homografisten ja leksikaalisten aliohjelmien
analysoinnin useissa perättäisissä vaiheissa, lähtökielen siirtämisen kohdekieleksi ja synteesin. Nämä aliohjelmat muodostuvat
käännösprosessin aikana ennalta määritellyssä järjestyksessä käytetyistä kielellisistä sääntökokonaisuuksista, ja niiden tarkoituksena
on muuttaa ytimen käännösprosessin aikana luomaan analyysikenttään sisältyviä tietoja.
–        Sanakirjat ovat ytimen ja kielellisten ohjelmien käyttämiä tietokantoja, ja apuohjelmat sisältävät käyttöliittymät sekä sanakirjojen
hallintavälineet. Sanakirjoissa käytetyt tietorakenteet on määritelty käännössäännöissä sekä ohjelmointikäsikirjoissa.
Lisäksi on huomattava, että ytimen ohjaamassa käännösprosessissa on kolme päävaihetta eli esikäsittelyvaihe, jossa käännettävä
lähtöasiakirja suodatetaan ja pilkotaan virkkeiksi, haetaan tietoja sanakirjoista, toteutetaan kielellisiä esikäsittelyjä
ja luodaan ”alustava analyysikenttä”. Toisessa vaiheessa analyysikenttää käsitellään kielellisillä aliohjelmilla vaiheittain
(analyysi, siirto ja synteesi), ja kolmas vaihe on jälkikäsittelyvaihe, jossa virkkeet rakennetaan uudelleen ja käännetty
asiakirja kootaan sen alkuperäistä muotoa noudattaen.
Nämä selvennykset Systran-ohjelmiston arkkitehtuurista ja toiminnasta koskevat sekä Systran Unix- että EC-Systran Unix ‑versiota.
Niistä käy ilmi, että yhden kokonaisuuden muodostavilla ohjelmiston eri osilla on kuitenkin kaikilla siinä oma tehtävänsä.
Erityinen merkitys on ytimellä, joka valmistelee lähtötekstin suodattamalla sen ja jakamalla sen virkkeisiin, minkä jälkeen
se luo kullekin virkkeelle analyysikentän sanakirjasta haettujen tietojen perusteella. Kielelliset aliohjelmat toimivat nimenomaan
tässä analyysikentässä.
Nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan Systran-ohjelmiston eri versioita koskevia oikeuksia, joihin asianosaiset vetoavat,
on tarkasteltava ottamalla huomioon Systran-ohjelmiston edellä määritelty rakenne, jonka kantajat ovat näyttäneet toteen ja
jota komissio ei sellaisenaan ole kiistänyt.
Toiseksi kantajat ovat toimittaneet tietoja Systran Unix- ja EC-Systran Unix –versioiden – jotka ovat ainoat versiot, joihin
vedotaan komission moititun toiminnan lainvastaisuutta koskevien väitteiden tueksi – vertailun tuloksista, ja niiden perusteella
voidaan todeta näiden kahden Systran-ohjelmiston version olevan huomattavan samankaltaiset.
Bitanin raportissa esitetyt tärkeimmät päätelmät Systran-ohjelmiston Systran Unix- ja EC-Systran Unix -versioiden samanlaisuudesta
tai ainakin huomattavasta samankaltaisuudesta ovat seuraavat:
–        Ainakin 72 prosenttia Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden tietorakenteista on samanlaisia tai eroaa vain vähän toisistaan
(ks. raportin 5 kohta ”Yhteenveto” ja 3.1 kohta ”Tietorakenteiden kuvauksien vertaileva analyysi”).
–        Suurin osa Systran Unix ‑version ohjelmointikäsikirjassa esitetyistä säännöistä sisältyy myös EC-Systran Unix ‑versioon (ks.
raportin 5 kohta ”Yhteenveto” ja 3.2 kohta ”Ohjelmointikäsikirjojen vertaileva analyysi”).
–        Näiden kahden Systran-ohjelmiston version ytimet, jotka muodostavat ohjelmiston tärkeimmän osan, ovat lähdekoodien osalta
80–95-prosenttisesti samankaltaiset; muita samankaltaisuuksia on kielellisissä aliohjelmissa, sillä suuri osa Systran Unix
‑version aliohjelmista sisältyy myös EC-Systran Unix ‑versioon (ks. raportin 5 kohta ”Yhteenveto” ja 4 kohta ”Lähdekoodien
vertaileva analyysi”).
Komissio ei ole kiistänyt näitä tosiseikkoja sellaisinaan vaan väittää yhtäältä, että EC-Systran Unix ‑versio on EC-Systran
Mainframe ‑versioon perustuva jälkiperäisteos, ja toisaalta, että Systran Unix ‑versio on teos, joka sisältää kehitystyön,
joka kuuluu komissiolle Systran Mainframe ‑versiosta johdetun EC-Systran Mainframe ‑version tai EC-Systran Unix ‑version nojalla
(ks. edellä 132–136 kohta ja jäljempänä 150–157 kohta).
Komissio ilmoitti näin ollen istunnossa, ettei se pysty kiistämään kannekirjelmän liitteenä oleviin asiakirjoihin sisältyviä
Bitanin toteamuksia Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden samankaltaisuuksista.
Kantajien esittämän näytön ja menettelyn aikana tästä esitettyjen huomautusten (ks. edellä 137–146 kohta) perusteella on näin
ollen katsottava kantajien näyttäneen riittävästi toteen, että Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden välillä on nyt
käsiteltävässä asiassa huomattavaa samankaltaisuutta ja että ne voivat näin ollen vedota Systran-konsernin hallussa oleviin
oikeuksiin, jotka koskevat Systranin vuodesta 1993 kehittämää Systran Unix ‑versiota, vastustaakseen sitä, että kolmannelle
osapuolelle paljastetaan ilman kantajien suostumusta johdettu versio EC-Systran Unix, jonka Systran Luxembourg on muuntanut
22.12.1997 alkaen komission tarpeiden mukaisesti.
Tällä päätelmällä ei kyseenalaisteta oikeuksia, joita komissiolla voi olla EC-Systran Unixin johdetun version osalta migraatiosopimusten
nojalla tai siksi, että se on luonut ja kehittänyt omia kielellisiä tarpeitaan vastaavia sanakirjoja. Päätelmässä todetaan
ainoastaan se seikka, että kantajat ovat esittäneet näyttöä siitä, että tietyt Systran-ohjelmiston osat, eli 80–95 prosenttia
ytimestä ja suuri osa kielellisistä aliohjelmista, ovat Systranin luomia ja sisältyvät tämän yrityksen kaupan pitämään Systran
Unix ‑versioon ja että asiakirja-aineistosta ei käy ilmi millään tavalla, että näiden tietoelementtien omistusoikeus olisi
luovutettu komissiolle.
Näin ollen voidaan katsoa, kuten Bitanin raportissakin todetaan, että Systran Luxembourg käytti kehittämänsä EC-Systran Unix
‑version pohjana suurta osaa Systranin kaupan pitämästä Systran Unix ‑versiosta ja sisällytti siihen EC-Systran Mainframe
‑version sanakirjat.
Komissio kiistää tämän päätelmän ja väittää, että EC-Systran Unix ‑versio on tosiasiassa vain tulosta edeltävän EC-Systran
Mainframe ‑version siirtämisestä yhdestä tietokoneympäristöstä toiseen. Komissio esittää tämän väitteensä käännöstoimen pääosaston
ensimmäisessä muistiossa, jonka päätelmät ovat pääpiirteiltään seuraavat:
–        ”Toimintakertomuksista käy ilmi, että EC-Systran Unix ‑versio on kehitetty EC-Systran Mainframen pohjalta, [joten] tämä ohjelmisto
on alusta alkaen kehitetty komission varoilla.”
–        ”WTC:n kehittämä [Systran Mainframe ‑version] alkuperäinen järjestelmä oli suhteellisen alkeellinen, kun otetaan huomioon,
että komissio joutui kehittämään omalla kustannuksellaan lukuisia moduuleja ja ohjelmia, jotta järjestelmä vastaisi komission
laatuvaatimuksia.”
–        ”Systranin – – oli erittäin helppoa ehdottaa komissiolle omaa siirrettyä perusjärjestelmäänsä [eli Systran Unix ‑versiota],
koska tämä siirretty järjestelmä sisälsi jo joitakin tiettyjä EC-Systran Mainframen tietoelementtejä, jotka oli kehitetty
yhteistyössä ennen vuosia 1993–1994, jolloin Systran SI aloitti EC-Systran Mainframe ‑version siirtämisen uuteen tietokoneympäristöön
komission puolesta.”
Kun otetaan huomioon EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioiden välinen väitetty johdannaisuus, komission mukaan
sen EC-Systran Mainframea koskevien sopimusten nojalla saamat oikeudet pysyvät siis sillä. Bitanin havaitsemasta Systran Unix-
ja EC-Systran Unix ‑versioiden samankaltaisuudesta komissio väittää lisäksi, että se osoittaa lähinnä ainoastaan, että Systran-konserni
on todennäköisesti käyttänyt komission puolesta tehtyä EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioiden kehitystyötä ja
sisällyttänyt sen tulokset Systran Unix ‑versioon.
Komission päättely tarkoittaa, että se kieltää kaikki Systran-konsernin oikeudet Systran-ohjelmistoon, olipa kyseessä sitten
WTC-konsernilta ja sen perustajalta ostettu Systran Mainframe ‑versio tai Systran Unix ‑versio, jonka Systran-konserni kehitti
ja saattoi markkinoille useita vuosia ennen kuin se kehitti EC-Systran Unix ‑version komission tarpeisiin EC-Systran Mainframe
‑version vanhennuttua.
Kuten edellä jo todettiin tutkittaessa unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa käsitellä nyt tarkasteltava kanne (ks. edellä
70–77 kohta), komission päättely perustuu yleisiin ja puutteellisesti täsmennettyihin väitteisiin ohjelmiston erityispiirteistä
sekä kantajien toimittamista oikeudellisista ja teknisistä asiantuntijalausunnoista.
Komissio nimittäin vetoaa päättelyssään ensisijaisesti yksikköjensä rooliin EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioissa
käytettyjen sanakirjojen kehittämisessä, mitä kantajat eivät kiistä, ja toissijaisesti sen yksiköiden mahdolliseen myötävaikutukseen
tiettyjen EC-Systran Unix ‑version kielellisten aliohjelmien kehittämisessä. Komissio ei pidä tärkeänä Systranin tekemää työtä
ytimen ja useimpien kielellisten aliohjelmien osalta, eikä se missään vaiheessa viittaa siihen, että Systran-konsernilla voisi
olla tästä johtuvia oikeuksia. Kuten edellä 147 kohdassa on todettu, kantajat ovat kuitenkin näyttäneet riittävästi toteen,
että ne voivat vedota EC-Systran Unix ‑versiota koskeviin oikeuksiin sitä aiemman Systran Unix ‑version kehittämisen ja kaupan
pitämisen vuoksi.
Komissio ei ole myöskään missään vaiheessa pystynyt esittämään unionin yleisen tuomioistuimen nimenomaisesta pyynnöstä huolimatta
teknistä näyttöä siitä, miksi Systran-konserni ei voisi vedota Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota tai jotakin sen
ohjelman tai toiminnallisen lähdekoodin muodostavaa tietoelementtiä (etenkin ohjelmiston perusytimeen ja kielellisiin ohjelmiin
liittyviä osia) koskeviin tekijänoikeuksiin. Komissio myös myönsi istunnossa, ettei se pysty esittämään näyttöä, jonka perusteella
voitaisiin määritellä ne Systran Unixin osat, joita koskeviin omistusoikeuksiin komissio voisi vedota Systran-konsernin kanssa
Systran Mainframe ‑versiosta tehtyjen sopimusten nojalla. Unionin yleinen tuomioistuin ei siis voi hyväksyä komission tästä
esittämää päättelyä (ks. edellä 136 kohta).
Sen jälkeen, kun Sirinellin toista lausuntoa ja Bitanin toista teknistä muistiota oli käsitelty istunnossa, Bitan huomautti,
että joka tapauksessa Systran Unix- ja Systran Mainframe ‑versiot eroavat toisistaan täysin jo pelkästään siksi, että ne oli
ohjelmoitu eri kielillä. Sen lisäksi, että käännöstoimen pääosaston ensimmäisessä muistiossa esitetyn versioiden välisen johdannaisuuden
perusteella ei voida todeta, miksi kantajat eivät voisi vedota EC-Systran Mainframe ‑versiota koskeviin oikeuksiin niille
kuuluvien Systran Mainframe ‑versiota koskevien oikeuksien nojalla, mikä ei ole käsiteltävän kanteen kohteena, tämän väitetyn
johdannaisuuden kanssa ovat ristiriidassa myös tietoteknisen tason merkittävät erot yhtäältä niiden Systran-ohjelmistojen
versioiden välillä, jotka toimivat ajan mittaan vanhentuneessa Mainframe-ympäristössä, sekä niiden versioiden välillä, jotka
on mukautettu uusiin Unix- ja Windows-ympäristöihin ja joiden alkuperäisen version eli Systran Unixin kehittäjä Systran-konserni
kiistatta on. Viimeksi mainittu versio kehitettiin sitä paitsi huomattavasti aiemmin kuin EC-Systran Unix ‑versio, jonka Systran
Luxembourg kehitti 22.12.1997 alkaen komission tarpeisiin, toisin kuin voidaan päätellä käännöstoimen pääosaston ensimmäisestä
muistiosta, jossa viitataan virheellisesti vuosiin ”1993–1994, minkä jälkeen Systran [Software, Inc.] aloitti EC-Systran Mainframe
‑version siirtämisen uuteen tietokoneympäristöön komission puolesta” (ks. edellä 150 kohta).
Näin ollen edellä 147 kohdassa esitettyä päätelmää ei kyseenalaista millään tavalla komission päättely, joka perustuu EC-Systran
Unix ‑version ja EC-Systran Mainframe ‑version väliseen johdannaisuuteen sekä väitettyyn EC-Systran Mainframe ‑version kehitystyön
käyttämiseen Systran Unix ‑version kehittämisessä.
2.     Komission toiminnan lainvastaisuus
Komission väitetty lainvastainen toiminta käsittää sen, että se on katsonut oikeudekseen teettää tarjouspyynnössä mainitut
työt, joiden yhteydessä muutetaan tai paljastetaan Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix ‑versiossa käytettyjä Systran Unix
‑version tietoelementtejä, jotka on suojattu Systran-konsernin hallussa olevien tekijänoikeuksien tai taitotiedon nojalla,
ilman että Systran-konserni on sopimuksella luovuttanut komissiolle näiden tietoelementtien omistusoikeutta tai antanut sille
lupaa toteuttaa tällaisia töitä.
a)     Asianosaisten lausumat
Tekijänoikeuden loukkaus
Kantajat esittävät tekijänoikeuden loukkaamisesta, että Bitanin raportissa luetellut samanlaisuudet tai samankaltaisuudet
liittyvät tekijänoikeuksilla suojattuihin osiin eli Systran-ohjelmiston arkkitehtuuriin ja lähdekoodeihin. EC-Systran Unix
‑versio on siis Systran Unix ‑versioon perustuva jälkiperäisteos eli Systran-järjestelmästä riippuvainen teos. Tämän vuoksi
alkuperäisteoksen tekijä eli Systran-konserni voi vastustaa kaikenlaista jälkiperäisteoksen muuttamista, johon se ei ole antanut
lupaa. Komissio on siis loukannut tekijänoikeuksia teettäessään kolmannella osapuolella töitä, joiden tarkoituksena on ollut
muuttaa Systran Luxembourgin luomaa EC-Systran Unix ‑versiota, koska sillä ei ollut oikeutta muuttaa tätä ohjelmistoa ilman
Systran-konsernin ennakkoon antamaa lupaa. Kantajat pyrkivät osoittamaan jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteiset yleiset periaatteet
tällä alalla ja korostavat, että oikeuksien loukkaamisesta on määrätty seuraamus kaikkien jäsenvaltioiden oikeudessa ja sitä
pidetään vahingonkorvausvastuun synnyttävänä lainvastaisena tahallisena tai tuottamuksellisena tekona, joka voi johtaa toimielinten
aiheuttaman vahingon korvaamiseen.
Direktiivin 91/250, joka jäsenvaltioiden oli saatettava osaksi kansallista lainsäädäntöään 1.1.1993 mennessä, 4 artiklan mukaan
tietokoneohjelman tekijällä on nimittäin oikeus ”seuraaviin toimiin tai niiden sallimiseen: a) tietokoneohjelman tai sen osan
pysyvä tai tilapäinen toisintaminen millä tavoin ja missä muodossa tahansa – – b) tietokoneohjelman kääntäminen, muuntaminen,
sovittaminen ja muunlainen muuttaminen sekä näiden toimien tulosten toisintaminen”. Näiden toimien toteuttaminen ilman tekijän
lupaa on tietokoneohjelmaa koskevien oikeuksien loukkaamista. Direktiivissä korostetaan myös, että tietokoneohjelmat on suojattu
tekijänoikeuksilla Bernin yleissopimuksessa tarkoitettuina teoksina. Viittauksella Bernin yleissopimukseen, jonka sopimuspuolina
olivat direktiivin 91/250 antamishetkellä kaikki silloiset 15 jäsenvaltiota, voidaan näin määritellä tekijänoikeudet vetoamalla
jo tuolloin voimassa olleisiin yhteisiin periaatteisiin.
Direktiivi 91/250 saatettiin osaksi Ranskan lainsäädäntöä, jota sovelletaan Systran Unix ‑version kehittäneeseen ja sitä kaupan
pitävään Systraniin, direktiivin 91/250 täytäntöönpanosta ja tekijänoikeuskoodeksin (code de la propriété intellectuelle)
muuttamisesta 10.5.1994 annetulla lailla nro 94-361 (JORF 11.5.1994, s. 6863), joka on kodifioitu Ranskan tekijänoikeuskoodeksiin.
Kantajien mukaan tekijällä on tekijänoikeudet tietokoneohjelmaan, kunhan se on omaperäinen, ja hän voi suojata ohjelmansa
nostamalla loukkaamista koskevan kanteen. Tekijänoikeuskoodeksin L 122-6 §:ssä säädetään, että ”tietokoneohjelman tekijälle
kuuluva käyttöoikeus käsittää oikeuden toteuttaa tai sallia [ensinnäkin] tietokoneohjelman tai sen osan pysyvä tai tilapäinen
toisintaminen millä tavoin ja missä muodossa tahansa ja [toiseksi] tietokoneohjelman kääntäminen, muuntaminen, sovittaminen
ja muunlainen muuttaminen sekä näiden toimien tuloksen toisintaminen”. Näin ollen toimet, joihin on saatava tietokoneohjelman
tekijän lupa mutta jotka toteutetaan ilman sitä, ovat tietokoneohjelmaan kohdistuvien oikeuksien loukkaamista. Direktiivi
91/250 on saatettu osaksi lainsäädäntöä myös muissa jäsenvaltioissa, kuten Luxemburgissa (tekijänoikeuksista, lähioikeuksista
ja tietokannoista 18.4.2001 annettu laki; Mémorial A 2001, s. 1042; erityisesti lain 3 §, jäljempänä tekijänoikeuksia koskeva
Luxemburgin laki) ja Belgiassa (tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 14.5.1991 annetun Euroopan yhteisön direktiivin
saattamisesta osaksi Belgian lainsäädäntöä 30.6.1994 annettu laki; Moniteur belge 27.7.1994, s. 19315; jäljempänä tietokoneohjelmia
koskeva Belgian laki).
Kantajat huomauttavat vastauksena väitteeseen, jonka mukaan on tarpeen osoittaa Systran-konsernin olevan niiden oikeuksien
haltija, joihin se vetoaa, että komissio vaatii tällaista osoitusta huolimatta useista sen tekemistä sopimuksista, joissa
muistutetaan, että Systran-konsernin yhtiöt ovat näiden oikeuksien ainoat haltijat, ja huolimatta tätä alaa koskevista jäsenvaltioiden
lainsäädännön yhteisistä yleisistä periaatteista – joista muistutetaan myös Sirinellin lausunnoissa nimeltä ”Oikeushenkilön
nostaman, loukkaamista koskevan kanteen tutkittavaksi ottamista koskevien edellytysten analyysi” (jäljempänä Sirinellin ensimmäinen
lausunto) ja ”Oikeus saada suojaa uudelleenohjelmoidun ohjelmiston tekijänoikeuksille” (jäljempänä Sirinellin toinen lausunto)
–, jotka koskevat erityisesti asemavaltuutusta, jonka mukaan oikeuksien ilmeinen haltija on oikeudenkäyntikelpoinen eikä oikeudenloukkaaja
voi vaatia perättäisten luovutussopimusten esittämistä tai vedota kanteen tutkimatta jättämiseen oikeuksien haltijaa koskevien
epäilysten vuoksi. Komissio on siis vaatinut vilpillisessä mielessä näyttöä ohjelmistojen omistusoikeuksista välttääkseen
tulemasta tuomituksi oikeuksien loukkaamisesta.
Oikeudenloukkaajat esittävät kantajien mukaan usein juuri tämän väitteen, jonka komissio on tässä tapauksessa esittänyt yrittäessään
välttää vastuuseen joutumisen; se väittää että Systran-konserni ei ole esittänyt näyttöä siitä, että se on Systran-ohjelmiston
Systran Unix ‑version ja siitä johdetun EC-Systran Unix ‑version oikeuksien haltija. Systraniin sovellettavassa Ranskan oikeudessa
sekä Belgian oikeudessa, johon komissio vetoaa, tekijänoikeuksien turvaaminen perustuu oikeuksien haltijaa koskevaan olettamaan,
jonka mukaan teosta käyttävän henkilön oletetaan olevan teoksen oikeuksien haltija. Alaa koskevassa Ranskan oikeuskäytännössä
tästä olettamasta johtuu, että loukkaamista koskevan kanteen nostanut oikeushenkilö on käytännössä vapautettu velvoitteesta
toimittaa kaikki luovutussopimukset tekijän eli fyysisen henkilön ja oikeuksien alkuperäisen haltijan kanssa tehdyistä sopimuksista
oikeuksien viimeisimmän haltijan kanssa tehtyihin sopimuksiin, kun taas oikeudenloukkaaja ei voi puolustuksessaan vedota siihen,
että näitä kaikkia luovutussopimuksia ei mahdollisesti ole esitetty. Belgian oikeudessa on tehty hyvin samanlainen ratkaisu,
sillä sen mukaan oikeushenkilö, jonka nimi on teoksessa, voi vedota tekijänoikeuksista ja lähioikeuksista 30.6.1994 annetun
lain (Moniteur belge 27.7.1994, s. 19297; jäljempänä tekijänoikeuksia koskeva Belgian laki) 6 §:n toisessa momentissa, jonka
mukaan ”tekijäksi oletetaan henkilö, jota voidaan pitää tekijänä teoksessa olevan nimen tai tekijän yksilöivän merkinnän perusteella,
jollei muuta osoiteta”, vahvistettuun olettamaan. Unionin oikeudessa vahvistetaan sama olettama. Direktiivin 2004/48 5 artiklassa,
jonka otsikko on ”Olettama tekijänoikeudesta”, säädetään nimittäin seuraavaa:
”Tässä direktiivissä säädettyjä toimenpiteitä, menettelyjä ja oikeussuojakeinoja sovellettaessa,
a)      jotta kirjallisen tai taiteellisen teoksen tekijää voidaan pitää, jollei toisin osoiteta, tekijänä ja sen johdosta oikeutettuna
ajamaan kannetta tekijänoikeutensa loukkaamisesta, riittää, että hänen nimensä on tavanmukaisella tavalla ilmoitettu teoksessa;
b)      edellä a kohdassa olevaa säännöstä sovelletaan soveltuvin osin lähioikeuksien haltijoihin heidän suojatun aineistonsa osalta.”
Kantajien mielestä Systran voi siis nostaa kanteen, ellei komissio esitä näyttöä siitä, ettei Systran ole tekijänoikeuksien
haltija. Komissio on kuitenkin tähän mennessä pyrkinyt ainoastaan kääntämään todistustaakan kantajille, ja jo nyt voidaan
todeta, ettei komissio esitä tällaista näyttöä, koska Systran on kiistatta kyseessä olevan teoksen käyttäjä, joksi komissio
on sen aina tunnustanutkin. Teosta käyttävän oikeushenkilön oletetaan siis olevan tekijänoikeuksien haltija, minkä vuoksi
se voi nostaa kanteen kolmansia oikeudenloukkaajia vastaan. Tätä olettamaa sovelletaan kyseessä olevan teoksen luonteesta
ja sen tekijöiden määrästä riippumatta. Merkitystä on ainoastaan kantajan käytöllä, jos tekijä tai tekijät eivät ole sitä
riitauttaneet. Sirinelli täsmentää, että olemassa on ”varsinainen perussääntö, jonka mukaan teoksen käyttäjä ansaitsee suojan
jo pelkän käytön perusteella”. Epäilystä ei kuitenkaan ole siitä, että Systran omistaa Systran-ohjelmiston Systran Unix -version:
Systran on myöntänyt Systran Unix ‑ohjelmiston kyseistä versiota koskevia käyttölisenssejä tärkeimmille internetportaaleille
ja pitänyt versiota kaupan useissa monikansallisissa yrityksissä ja tavarataloissa sekä postimyyntikuvastojen välityksellä.
Systran on myös maailmanlaajuisesti käyttämänsä SYSTRAN-tavaramerkin ja systran-verkkotunnusten haltija. Systran-konsernin
julkisesti vahvistetusta ja toteen näytetystä omistajuudesta ovat osoituksena myös useat artikkelit ja mainokset. Kantajat
vetoavat erityisesti siihen, että tietoyhteiskunnasta vastaava komission jäsen ojensi Systranille European IST ‑palkinnon
vuonna 2005 Haagissa (Alankomaat). Systran-konserni, joka on samalla sekä teoksen että sen nimen omistaja, voi siis perustellusti
nostaa kanteen oikeudenloukkaajaa vastaan unionin yleisessä tuomioistuimessa. Komission käyttämä ohjelmisto on lisäksi nimeltään
”EC-Systran Unix”, mistä voidaan päätellä Systranin osallisuus ohjelmistoon.
Edellä esitetyistä väitteistä huolimatta ja mahdollisten epäilysten hälventämiseksi kantajat haluavat lisäksi osoittaa, että
Systran-konserni on kiistatta Systran-ohjelmiston Systran Mainframe- ja Systran Unix ‑versioiden teollis- ja tekijänoikeuksien
haltija ja että komissio on aiemmin tunnustanut sen oikeuksien haltijaksi.
Kantajat väittävät Systran Mainframe ‑versiosta, että Systran-konserni on tämän version oikeuksien haltija, koska se sai nämä
oikeudet Gachot-yhtiöltä, joka oli puolestaan saanut ne alkuperäisen ohjelmiston keksijältä ja tekijältä Tomalta ja tätä ohjelmistoa
käyttäneiltä yhtiöiltä. Systran on lisäksi kiistatta kaikkien Systran Mainframe ‑ohjelmiston versioiden, myös EC-Systran Mainframen,
teollis- ja tekijänoikeuksien haltija. Teollis- ja tekijänoikeudet voidaan nimittäin luovuttaa tai siirtää ainoastaan kirjallisesti,
ja jos luovutuksesta tai siirrosta on epäselvyyttä, niitä tulkitaan aina suppean tulkinnan periaatteen mukaisesti tekijän
hyväksi. Vaikka osoitettaisiin, että Systran oli saanut oikeudet ohjelmiston varsinaiselta tekijältä eli Tomalta, se ei ollut
koskaan luovuttanut niitä komissiolle huolimatta sopimuksista, joihin tämä vetoaa ainoana tarkoituksenaan olla näyttämättä
oikeudenloukkaajalta. Kantajat eivät ymmärrä, missä tarkoituksessa komissio vetoaa kolmansien yhtiöiden kanssa ohjelmiston
käytöstä tehtyihin sopimuksiin, joihin ei voida vedota Systrania vastaan ja joilla ei näin ollen ole voitu millään tavalla
luovuttaa teollis- ja tekijänoikeuksia komissiolle. Systranin tai niiden yhtiöiden, joilta tämä on oikeudet saanut, kanssa
tehdyt sopimukset ovat ainoastaan käyttölisenssejä tai palveluntarjontaa koskevia sopimuksia. Yhdelläkään niistä ei luovuteta
tai siirretä teollis- ja tekijänoikeuksia komissiolle.
Esimerkiksi alkuperäisessä sopimuksessa komissiolle annetaan ainoastaan olemassa olevaa järjestelmää ja mahdollisia uusia
kehitystöitä koskeva käyttöoikeus (4 artikla). Tähän sopimukseen sovellettavan Luxemburgin oikeuden, joka on tältä osin samanlainen
kuin Ranskan ja Belgian oikeudet, mukaan taloudellisten oikeuksien luovutus ja siirto nimittäin osoitetaan tekijän osalta
kirjallisesti ja niitä tulkitaan suppeasti tekijän hyväksi. Tämä sopimus ei kuitenkaan sisällä yhtään lauseketta, joka voitaisiin
millään tavalla tulkita oikeuksien luovutukseksi. Sopimus ei näin ollen anna komissiolle mitään Systran-ohjelmistoa – mukaan
luettuna sen EC-Systran Mainframe ‑versiota mutta lukuun ottamatta komission kehittämiä sanakirjoja – koskevia teollis- ja
tekijänoikeuksia.
Myöskään yhteistyösopimuksessa ei määrätä minkäänlaisesta teollis- ja tekijänoikeuksien luovuttamisesta komissiolle. Kyseinen
sopimus näyttää olevan komissiolle erityisen tärkeä, vaikka tämä itse irtisanoi sen vuonna 1991. Komissio katsoo sen väitettyjen
Systran Mainframe ‑ohjelmistoa koskevien teollis- ja tekijänoikeuksien perustuvan juuri tähän sopimukseen, mutta – toisin
kuin se väittää – kyseessä olevalla sopimuksella annetaan komissiolle käyttölisenssi ja täsmennetään, että kummallakin sopijapuolella
allekirjoittamishetkellä olleet oikeudet on suojattu ja säilyvät ennallaan, eikä siinä todellakaan siirretä mitään oikeuksia.
Yhteistyösopimuksen johdanto-osassa todetaankin seuraavaa:
”2. Komissio teki WTC-yhtiön kanssa 22.9.1975 sopimuksen Systran-järjestelmän käytöstä komissiossa ja sen alkuvaiheen kehittämisestä
WTC:ssä.
– –
5. Sopijapuolet toteavat siis, että komissiolla on perusjärjestelmää – – koskeva käyttöoikeus – –.”
Yhteistyösopimuksen 4 artiklassa muistutetaan myös, että kummallakin sopijapuolella allekirjoittamishetkellä olevat oikeudet
säilyvät ennallaan. Komissiolla ei kuitenkaan ollut Systran Mainframe ‑ohjelmiston oikeuksia. Komissio ei siis voi vedota
minkäänlaiseen Systran Mainframe ‑ohjelmistoa koskevien teollis- ja tekijänoikeuksien luovuttamiseen itselleen, vaikka sille
annetaankin oikeudet kehittämiinsä sanakirjoihin (yhteistyösopimuksen johdanto-osan kuudes kappale). Nämä oikeudet eivät mitenkään
loukkaa Systranin tekijänoikeuksia eivätkä mitään sillä olevia oikeuksia, jotka koskevat Systran Mainframe ‑ohjelmistoa (tai
EC-Systran Mainframe ‑versiota) ja erityisesti sen ydintä. Yhteistyösopimuksen liitteessä I tunnustetaan nimenomaisesti WTC:n,
Gachot’n ja Systranin tekijänoikeudet. Kuten useimpien muidenkin sopimusten tapauksessa, komissio saa tämän sopimuksen mukaan
oikeuden käyttää ja antaa kolmansille luvan käyttää pisimmälle kehitettyä ohjelmiston versiota ainoastaan yhteisön alueella
(ks. yhteistyösopimuksen 5 artikla, jossa mainitaan nimenomaisesti, että komissiolla on käyttöoikeus). Komissio vetoaa turhaan
yhteistyösopimuksen irtisanomislausekkeeseen. Tässäkään tapauksessa sopimuslausekkeita ei voida tulkita laajemmin kuin mitä
niissä määrätään, ei myöskään koko unionissa sovellettavien velvoiteoikeuden yleisten periaatteiden nojalla. Kyseisen sopimusmääräyksen
asiayhteys on selvä: 5 artiklassa tarkoitettu käyttöoikeus on taattu kolmen vuoden ajan. Näiden kolmen vuoden aikana komissio
voi tehdä kehitystyötä ja/tai parannuksia (yhteistyösopimuksen 4 artikla). Näiden kolmen vuoden päätyttyä komissio voi käyttää
EC-Systran Mainframe ‑ohjelmistoa sellaisena kuin se on siihen mennessä kehitettynä. Määräajan päätyttyä komissiolla voi siis
olla ainoastaan käyttöoikeus. Myös Belgian oikeuteen sisältyvän, omaisuutta koskevien oikeuksien siirtämistä koskevan suppean
tulkinnan nojalla voidaan lisäksi todeta, ettei komissio ole saanut minkäänlaista teollis- ja tekijänoikeutta Systran Mainframe
‑ohjelmistoon yhteistyösopimuksen päätyttyä.
Näin ollen komissiolle ei ole luovutettu mitään teollis- ja tekijänoikeuksia, jotka koskisivat Systran Mainframe ‑ohjelmistoa,
sen perustan muodostavaa alkuperäistä ideaa tai ohjelmakoodia taikka sen alustavan määrittelyn materiaalia, tietorakennetta
tai varsinkaan ydintä. Kantajat täsmentävät, että edellä esitettyjen väitteiden, joilla pyritään osoittamaan, että Systran
on Systran-ohjelmiston Systran Mainframe ‑versiota koskevien teollis- ja tekijänoikeuksien haltija, ainoana tarkoituksena
on vastata komission väitteisiin, jotka ovat vailla merkitystä asian ratkaisun kannalta, sillä loukkaaminen kohdistuu Systran
Mainframe ‑version sijasta Systran Unix ‑versioon.
Kantajat väittävät Systran Unix ‑versiosta, että komissio ei voi vedota mihinkään Systran-ohjelmiston tätä versiota koskevaan
teollis- ja tekijänoikeuteen. Systran Unix ‑version on nimittäin luonut Systranin pyynnöstä kokonaan Systranin omistuksessa
oleva tytäryhtiö Systran Software (Systranin vastaus tarjouspyyntöön). Systran Unix ‑versio on Systran-ohjelmiston uusi versio,
joka eroaa vanhentuneesta Systran Mainframe ‑versiosta. Systran-konserni on ainoa Systran Mainframe ‑versiota ja sen ydintä
koskevien oikeuksien haltija, ja sillä on Systran Unix ‑version kehittäjänä täysi omistusoikeus tähän uuteen ohjelmistoon
ja sen ytimeen, kuten Sirinelli on osoittanut.
Kantajien mukaan Systran Luxembourg teki komission kanssa migraatiosopimukset vasta sen jälkeen, kun uusi Systran Unix ‑ohjelmisto
oli luotu ja saatettu markkinoille. Näissä sopimuksissa määrätään EC-Systran Mainframe ‑version korvaamisesta Systran Unix
‑versiolla, jonka alkuperäisyys ja uutuus on osoitettu, sekä komission sanakirjojen siirtämisestä uuteen tietokoneympäristöön,
jotta ne toimisivat tässä uudessa versiossa. Tämä käy ilmi myös Bitanin raportista, jonka mukaan EC-Systran Unix ‑versiolla
on sama ydin kuin Systran Unix ‑ohjelmistolla, sillä ne ovat 85-prosenttisesti samanlaisia. Toisin kuin komissio väittää,
EC-Systran Unix ‑versio on pelkkä Systran Unix ‑ohjelmiston versio, joka sisältää komission kehittämät sanakirjat ja joka
on siirretty uuteen tietokoneympäristöön migraatiosopimusten nojalla, eikä se ole tulosta vanhentuneen EC-Systran Mainframe
‑ohjelmiston siirrosta uuteen tietokoneympäristöön. Vaikka komissiolla on oikeudet kehittämiinsä sanakirjoihin, sillä ei siis
ole mitään oikeuksia Systran Unix ‑ohjelmistoon, joka oli olemassa ennen migraatiosopimusten tekemistä.
Lisäksi on niin, ettei sen paremmin näissä sopimuksissa kuin niitä edeltävissäkään sopimuksissa siirretty komissiolle minkäänlaisia
Systran Unix ‑ohjelmistoa koskevia teollis- ja tekijänoikeuksia. Sopimukset tehtiin lisäksi Systran Luxembourgin, jolla ei
ole mitään Systran Unix ‑ohjelmistoa koskevia oikeuksia, eikä Systranin kanssa, joka on näiden oikeuksien ainoa haltija. Niissä
määrättiin nimenomaisesti myös jo olemassa olevien teollis- ja tekijänoikeuksien säilymisestä, mitä ilmeisemmin myös Systran
Unix ‑ohjelmistoa koskevien Systranin tekijänoikeuksien säilymisestä. Vaikka EC-Systran Mainframe ‑version siirtämistä koskevaa
komission päättelyä noudatettaisiin, komissiolla olisi johdettu oikeus, jonka nojalla se ei kuitenkaan saisi muuttaa EC-Systran
Unix ‑versiota ilman Systranin lupaa. Komissio on siis joka tapauksessa syyllistynyt oikeuksien loukkaamiseen, kun se on toteuttanut
tai teettänyt tarjouspyynnössä tarkoitettuja töitä.
Kantajat ovat yllättyneitä ja pöyristyneitä komission kannasta ensinnäkin siksi, että toimielimet väittävät pitävänsä oikeuksien
loukkaamisen torjuntaa ensisijaisen tärkeänä ja toteuttavat kaikenlaisia aloitteita ja toimenpiteitä sekä antavat säännöksiä
päästäkseen tästä vitsauksesta, ja toiseksi siksi, että komissio on nyt käsiteltävässä asiassa ollut aina täysin tietoinen
siitä, että Systran-konserni on kiistatta Systran-ohjelmistoja ja erityisesti Systran Unix ‑ohjelmistoa koskevien oikeuksien
haltija. Se on tehnyt useita lisenssisopimuksia, jotka osoittavat sen olleen vakuuttunut siitä, että Systran todellakin on
oikeuksien haltija. Komissio on lisäksi ollut aina tietoinen sekä Systran Mainframe- että Systran Unix ‑ohjelmistoa koskevista
Systranin teollis- ja tekijänoikeuksista sekä Systran Unix ‑ohjelmiston aiemmuudesta, mikä käy ilmi
–        televiestinnän, tietoteollisuuden ja innovaatioiden pääosaston pääjohtajan ja Gachot’n välisestä kirjeenvaihdosta aikavälillä
27.1.–5.2.1987
–        4.5.1998 laaditusta raportista, jossa korostetaan Systranin kehittämän Systran Unix ‑ohjelmiston innovatiivista luonnetta;
samaisessa raportissa täsmennetään erityisesti ytimestä, että ”järjestelmän ohjelmat on kaikki luotu uudelleen tai ohjelmoitu
uudelleen C-kielellä”
–        komission vuonna 1997 julkaisemaan, migraatiosopimuksien tekemistä koskevaan tarjouspyyntöön annetusta vastauksesta, joka
osoittaa komission olleen täysin tietoinen Systranin oikeuksien alkuperästä, mitä komissio ei tuolloin kiistänyt, ja Systran
Unixin aiemmuudesta.
Kantajien mukaan komissio on lisäksi useaan otteeseen tunnustanut Systranin omistusoikeuden sekä Systran Mainframe- että Systran
Unix ‑versioon sekä sen, että Systran Unix ‑versio oli olemassa ennen EC-Systran Unix ‑versiota, mikä käy ilmi
–        Gachot-yhtiölle 5.3.1987 lähetetystä faksista, jossa komissio kirjoittaa seuraavaa:
”Systran-konserni omistaa perusohjelmistot, ja sen yhdeksää kieli[paria] koskevat komission käyttöoikeudet kattavat ainoastaan
yhteisön toimielimet ja jäsenvaltioiden viranomaiselimet. Komissio omistaa sen sijaan sanastot, joita se on kehittänyt vuodesta
1975.”
–        Carpentierin hankintoja ja sopimuksia käsittelevälle neuvoa-antavalle komitealle esittämästä raportista
–        J. Beavenin raportista, joka osoittaa, että Systran Unix ‑ohjelmisto edelsi EC-Systran Unix ‑versiota ja että komissio halusi
solmia uudelleen liikesuhteet Systraniin hyötyäkseen Systran Unix ‑ohjelmiston innovaatioista ja korvatakseen vanhentuneen
ohjelmiston
–        toisen, kolmannen ja neljännen migraatiosopimuksen liitteessä II olevasta teknisestä liitteestä, jossa määritellään migraatiota
koskeva yleinen toimintatapa ja joka osoittaa komission tienneen Systran Unix ‑ohjelmiston aiemmuudesta ja siitä, että EC-Systran
Unix ‑versio kehitettiin tämän ohjelmiston pohjalta
–        komission Systranin kanssa toteuttamasta liiketoimesta, jota on korostettava: Ensinnäkin komissio oli rikkonut alkuperäistä
sopimusta, koska se ei ollut maksanut lainkaan rojalteja Systranille, vaikka se oli velvollinen tekemään niin, ja se oli katsonut
tarpeelliseksi tehdä sovinnon Systranin kanssa ja olikin toteuttanut sen kanssa liiketoimen, joka ilmeni 19.–22.12.1997 käydystä
kirjeenvaihdosta, jossa käännöstoimen pääosaston pääjohtaja täsmensi, että tarkoitus oli ”saada paras mahdollinen hyöty komission
20 vuoden ajan tekemästä työstä asiakirjojensa hallinnolliseen ja tekniseen kielenkäyttöön erityisesti sopivien sanakirjojen
kehittämiseksi”. Komissio voi vedota ainoastaan tähän 20:n viime vuoden aikana tekemäänsä työhön, koska sillä ei ole mitään
oikeuksia varsinaiseen Systran Mainframe ‑ohjelmistoon. Toiseksi käännöstoimen pääjohtaja pyysi Systrania sitoutumaan siihen,
ettei ”se esitä minkäänlaisia Systran-konsernin ja komission välillä tehtyjen sopimusten täytäntöönpanosta johtuvia rahamääräisiä
vaatimuksia”. Nämä Systranin rahamääräiset vaatimukset muodostuivat tuolloin kuitenkin juuri rojalteista, jotka kuuluivat
sille sen hallussa olevien Systran Mainframe ‑versioiden tekijänoikeuksien nojalla. Kolmanneksi käännöstoimen pääosaston pääjohtaja
oli jopa pyytänyt lupaa käyttää Systran-nimeä ja tunnustanut näin Systranin tekijänoikeudet. Systran antoi komissiolle luvan
käyttää Systran-nimeä ”alkuperäisestä Systran-järjestelmästä johdetusta konekäännösjärjestelmästä”, vahvisti hyväksyntänsä
sille, että komissio käyttää sen ohjelmistoa, luopui vanhojen sopimusten rikkomiseen liittyvistä rahamääräisistä vaatimuksista
ja täsmensi seuraavaa:
”Emme periaatteessa vastusta komission käyttämän Systran-version sanakirjojen joidenkin osien julkistamista. On kuitenkin
varmistettava, ettei yleisölle paljasteta omistusoikeuksien piiriin kuuluvia Systran-järjestelmän osia.”
Kantajat väittävät siis, että komissio ei voi tässä vaiheessa teeskennellä, ettei se olisi tietoinen kantajien oikeuksien
laajuudesta, ja että komissio tietää tarkkaan, ettei sille ole missään vaiheessa annettu lupaa muuttaa Systran Unix ‑ohjelmistoa
eikä varsinkaan sen ydintä. Kaikenlainen muuttaminen ilman lupaa on oikeuksien loukkaamista, koska alaa koskevissa säännöissä
se on kielletty, eikä päinvastoin.
Komissio korostaa, että ohjelmistojen suoja on taattu tekijänoikeutta koskevalla lainsäädännöllä kaikissa jäsenvaltioissa.
Se mainitsee esimerkkeinä Belgian, jossa kyseisen lainsäädännön muodostavat tietokoneohjelmia koskeva Belgian laki ja tekijänoikeutta
koskeva Belgian laki, sekä Luxemburgin, jossa vastaavat lait ovat tekijänoikeudesta tietokoneohjelmien oikeudellisen suojan
alalla 29.3.1972 annetun lain muuttamisesta 24.4.1995 annettu laki (Mémorial A 1995, s. 944; jäljempänä tietokoneohjelmia
koskeva Luxemburgin laki), tekijänoikeudesta 29.3.1972 annetun lain muuttamisesta 8.9.1997 annettu laki (Mémorial A 1997,
s. 2662) ja tekijänoikeuksia koskeva Luxemburgin laki.
Komissio esittää ensinnäkin, ettei Systran-ohjelmistoa koskevista oikeuksista, joihin Systran vetoaa, ole minkäänlaista näyttöä.
Kantajat eivät ole nyt käsiteltävässä asiassa selvittäneet, miten ne ovat saaneet oikeudet, joiden haltijoita ne väittävät
olevansa.
Systran Mainframe- ja EC-Systran Mainframe -versioista komissio toteaa kantajien väittävän, että ensinnäkin Systran-ohjelmiston
tekijäksi on alkuperäisessä sopimuksessa ilmoitettu selvästi WTC, että toiseksi osittaisen varojensiirron yhteydessä Systranille
siirrettiin 1980-luvun lopulla omaisuuseriä, jotka käsittivät Gachot-yhtiön koko konekäännöksiä koskevan toiminta-alan, ja
että Gachot-yhtiö oli puolestaan saanut oikeutensa WTC-, Latsec-, Systran USA- ja Systran Institut (Saksa) -yhtiöiltä, jotka
olivat luoneet Systran-konekäännösjärjestelmän, jota kutsutaan yhä ”Systran-ohjelmistoksi” tai ”Systran-järjestelmäksi”, ja
että kolmanneksi Systran tuli sopijapuoleksi kaikkiin komission kanssa vuosina 1975–1987 tehtyihin sopimuksiin ja jatkoi niiden
täytäntöönpanoa. Näistä väitteistä ja komission täsmällisistä vaatimuksista (ks. Systranille 15.2.2005 ja 28.4.2005 osoitetut
kirjeet, joissa sitä pyydettiin määrittelemään vaatimustensa oikeus- ja sopimusperustat) huolimatta kantajat ja etenkään Systran
Luxembourg eivät kuitenkaan olleet esittäneet minkäänlaista näyttöä (oikeuksien luovutussopimusta jne.) siitä, että niistä
todellakin oli tullut niiden oikeuksien haltijoita, joiden loukkaamiseen ne vetoavat, eivätkä ne olleet täsmentäneet tarkemmin,
mihin alueisiin nämä oikeudet liittyivät ja mikä niiden kesto oli. WTC:n kanssa tehdyn alkuperäisen sopimuksen 5 artiklan
c kohdassa määrättiin, että mitään sopimuksesta johtuvien oikeuksien tai velvollisuuksien siirtoa ei voida toteuttaa ilman
komission ennakkoon antamaa suostumusta. Komissio vetoaa tähän määräykseen väittäessään, että se ei ollut missään vaiheessa
saanut ennakkoilmoitusta kantajien esille ottamasta varojensiirrosta tai luovutuksesta ja että se ei näin ollen ole koskaan
antanut suostumustaan WTC:n luovuttamiselle kantajille.
Kun tarkastellaan olettamaa siitä, että tekijänoikeudet kuuluvat sille tai niille, jonka tai joiden nimissä teos on julkistettu,
jollei muuta osoiteta, komissio kiistää, että tässä yhteydessä voitaisiin soveltaa Ranskan oikeutta. Tätä Ranskan laissa nro
94-361 vahvistettua olettamaa ei sen mukaan voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa, ja sitä on arvosteltu Belgian ja Ranskan
oikeuskirjallisuudessa. Komissio korostaa lisäksi, että olettama pätee ainoastaan, jos muuta ei ole osoitettu, ja että on
selvää, että se on kumonnut olettaman EC-Systran Unix ‑version osalta, koska kyseistä versiota ei pidetä kaupan pakkauksessa,
jossa ilmoitettaisiin tekijän nimi, ja koska tätä versiota kutsutaan toisinaan ”komission konekäännösjärjestelmäksi” tai ”ECMT:ksi”
(Euroopan komission konekäännösjärjestelmä).
Komissio väittää toiseksi, että asianosaisten välisiä sopimussuhteita olisi tarkasteltava perättäisinä ”toimeksiantosopimuksina”,
joilla sille luovutetaan EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioiden omistajuus siten, ettei Systran-konserni voi
vedota oikeuksiinsa tältä osin. Asianosaisten välillä vuodesta 1975 alkaen tehdyissä sopimuksissa Systran-konsernin yhtiöt
ovat sitoutuneet yleisesti kehittämään komission toimintaa koskevat erityistarpeet täyttävän EC-Systran ‑ohjelman kaikki osat
tai osan niistä, olipa sitten kyse EC-Systran Mainframe- tai EC-Systran Unix ‑versiosta. Systran ei ole tältä osin osoittanut
saaneensa oikeuksia komissiolle näin kehitettyihin ohjelmiin. Nämä ohjelmat olivat luonteeltaan fyysisten henkilöiden luomia
ja kehittämiä. Jotta Systran voisi väittää olevansa niitä koskevien oikeuksien haltija, sen olisi osoitettava, että se on
saanut oikeudet ohjelmien tekijöiltä. Komissio huomauttaa tässä yhteydessä, että Belgian lainsäädännöstä, johon Systran vetoaa,
johtuu, että tietokoneohjelma voidaan todeta saaduksi sen tekijältä ainoastaan kirjallisen luovutussopimuksen perusteella,
vaikka saaja olisi ollut toimeksiantajana. Näin säädetään myös tekijänoikeuksia koskevassa Luxemburgin laissa. Tietokoneohjelmia
koskeva Belgian laki sisältää nimittäin ainoastaan yhden säännöksen, jonka nojalla voidaan poiketa tekijänoikeutta koskevan
Belgian lain 3 §:ssä säädetystä yleisestä järjestelmästä (joka edellyttää Luxemburgin lain tavoin tekijän kirjallista sopimusta).
Tämä poikkeus koskee tapauksia, joissa tietokoneohjelman on luonut vakituinen työntekijä tai toimihenkilö. Tällöin oletetaan,
että taloudelliset oikeudet on luovutettu työnantajalle, ellei sopimuksista tai lainsäädännöstä muuta johdu. Lukuun ottamatta
tällaista tapausta – jollaisesta kantajat eivät ole osoittaneet olevan kyse nyt käsiteltävässä asiassa – edellä mainittuja
tekijänoikeutta koskevan Belgian lain säännöksiä sovelletaan näin ollen ”toimeksiantosopimukseen”, jolla henkilö antaa toiselle
henkilölle, joka ei ole hänen alaisensa, tehtäväksi luoda koko tietokoneohjelman tai osan siitä. Komissio huomauttaa lisäksi,
että Belgian oikeudessa kantajia eli oikeushenkilöitä ei voida pitää tekijöinä. Tekijänoikeuden alkuperäinen haltija on nimittäin
luonnollinen henkilö, joka on luonut teoksen, ja tekijänoikeus voi Belgiassa syntyä ainoastaan luonnolliselle henkilölle.
Komissio tukeutuu Belgian oikeuskäytäntöön ja korostaa, että oikeushenkilöiden on osoitettava, miltä henkilöiltä ja miten
ne ovat saaneet oikeutensa (Hof van Beroep te Gentin 27.10.1993 antama tuomio; Ing. Cons., 1993, s. 366). Komissio väittää,
etteivät kantajat ole osoittaneet, millä perusteella ne oikeushenkilöinä voivat vedota Systran Unix ‑versiota tai siitä johdettua
EC-Systran Unix ‑versiota koskeviin oikeuksiin.
Vaikka todettaisiin, että kantajat ovat joidenkin Systran-ohjelmiston oikeuksien haltijoita, komissio väittää toissijaisesti,
että myös se on joka tapauksessa sellaisten teollis- ja tekijänoikeuksien haltija, joita sen toteuttamat toimet eli tiettyjen
EC-Systran Mainframe ‑versiota koskevien töiden teettäminen kolmannella osapuolella edellyttivät. Se viittaa tässä yhteydessä
alkuperäisen sopimuksen sisältöön, teknistä yhteistyötä koskevaan sopimuspöytäkirjaan ja yhteistyösopimukseen, jotka koskevat
EC-Systran Mainframe ‑versiota, sekä Systran Luxembourgin kanssa vuosina 1998–2002 tehtyihin, EC-Systran Unix ‑versiota koskeviin
migraatiosopimuksiin. Komissio voi mielestään näiden sopimusten perusteella kiistää kantajien väitteen, jonka mukaan sille
ei olisi luovutettu minkäänlaisia Systran Unix -versiota koskevia teollis- ja tekijänoikeuksia.
Kiistääkseen kantajien väitteen, jonka mukaan Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑version ja EC-Systran Unix -version väitetyn
lähes täyden samanlaisuuden perusteella voitaisiin katsoa, että komission luvaton Systran-ohjelmiston käyttö olisi loukkaamista
ja sitä kautta lainvastaista toimintaa, komissio vetoaa useiden oikeuksien olemassaoloon.
Ensinnäkin komissio väittää olevansa komission yksiköiden rahoittamia Systran-ohjelmiston kehitystyötä ja parannuksia koskevien
omistusoikeuksien haltija riippumatta siitä, mikä järjestelmän osa on kyseessä (ydin, kielelliset ohjelmat tai sanakirjat).
Sillä on lisäksi yksinomainen omistusoikeus sanastoihin ja sanakirjoihin, joita se on kehittänyt ja parannellut omiin tarpeisiinsa
(ks. alkuperäisen sopimuksen 4 artiklan a kohta, teknisen yhteistyön sopimuspöytäkirjan 4 artikla, yhteistyösopimuksen johdanto-osan
kuudes kappale ja saman sopimuksen 4 artikla sekä sen liite I, jossa täsmennetään, että ”vaikka komissio on aina ollut sanastojen
ja muiden eri Systran-versioita varten kehitettyjen komponenttien omistaja, perusohjelmiston omistusoikeudet on jaettu useamman
yhtiön kesken”. Komissio korostaa, että useat kehitystyöt, joita toteutettiin Mainframe-järjestelmästä siirtymiseksi Unix-järjestelmiin,
ovat komission omaisuutta (ks. migraatiosopimusten 13 artiklan 2 kohta ja ensimmäisen migraatiosopimuksen täydennyksen 4 liitteessä
oleva lisäys 2).
Toiseksi komissio väittää olevansa käyttöoikeuksien haltija. Kantajien väite siitä, että komissio, joka ei ole luonut alkuperäistä
Systran-ohjelmistoa, ei voi olla minkään siihen tai sen pohjalta – kaiken lisäksi luvattomasti – tehtyyn kehitystyöhön liittyvän
oikeuden haltija, on ristiriidassa migraatiosopimusten 13 artiklan kanssa. Tapa, jolla kantajat tulkitsevat tähän määräykseen
sisältyvää rajoitusta eli ”lukuun ottamatta tapauksia, joissa teollis- ja tekijänoikeudet ovat jo olemassa”, on tältä osin
ristiriidassa sopimusten tulkitsemista vilpittömällä mielellä koskevan periaatteen kanssa. Komission mukaan on nimittäin niin,
että migraatiosopimuksissa yhtäältä korostetaan Systran-konsernin kaupan pitämän Systran-järjestelmän ja komission käyttämien
EC-Systran-versioiden eroja ja toisaalta määrätään nimenomaisesti, että järjestelmä nimeltä ”komission konekäännösjärjestelmä”
ja kaikki sen osat riippumatta siitä, onko niitä muutettu sopimuksen täytäntöönpanon aikana, säilyvät komission omistuksessa.
Rajoitusta, jonka mukaan nämä oikeudet ”eivät vaikuta jo olemassa oleviin teollis- ja tekijänoikeuksiin”, ei voida siis tulkita
siten, että sillä suojataan ennen järjestelmän siirtoa vallinnut tilanne ja estetään kantajia saamasta EC-Systran Unix ‑versiota
koskevia oikeuksia siirron perusteella. Tämä migraatiosopimusten allekirjoittajan Systran Luxembourgin kanssa tehty sitoumus
voidaan ulottaa koskemaan Systrania siksi, että 12.3.2001 päivätyssä kirjallisessa sitoumuksessa (neljännen migraatiosopimuksen
liite V) kyseinen yhtiö meni takuuseen siitä, että sen tytäryhtiö Systran Luxembourg panee asianmukaisesti täytäntöön koko
neljännen migraatiosopimuksen.
Komissio väittää näin ollen, että edellä mainituista sopimuksista ja jo pelkästään 22.9.1975 tehdystä alkuperäisestä sopimuksesta
johtuu, että sopijapuolilla oli todellakin aikomus antaa yhteisön käyttöön Systran-käännösjärjestelmä ja että komissiolla
on EC-Systran ‑versioita koskeva omistusoikeus tai ainakin käyttöoikeus. Systran-ohjelmiston nämä versiot kehitettiin nimittäin
komission kustannuksella (määräraha oli noin 45 miljoonaa euroa, josta noin 14 miljoonaa euroa myönnettiin Systran-konsernin
yhtiöille), ja komissio olisi sitä paitsi pystynyt kehittämään ne täysin itsenäisesti. Oli täysin selvää, että yhteisö sai
käyttää Systran-ohjelmistoa sanan laajassa merkityksessä koko julkisen sektorin tarpeisiin yhteisön alueella. Alkuperäisessä
sopimuksessa määrättiin lisäksi, että yhteisö voisi vapaasti käyttää järjestelmää mihin tahansa tarkoitukseen eli myös yhteisön
alueen ulkopuolella ja yksityisellä sektorilla, jos se maksaa lisärojalteja WTC:lle. Komission mukaan tämän ratkaisun idea
oli siinä, että sopimuskumppanina olleen WTC:n, joka oli kehittänyt järjestelmän ja jolla oli myös oikeus käyttää sitä, katsottiin
saaneen useiden sopimusten myötä riittävän korvauksen, jonka vastineeksi yhteisön voitiin katsoa saaneen täyden oikeuden järjestelmän
vapaaseen käyttöön eli siis sitä koskevan omistusoikeuden.
Komissio tosin huomauttaa, ettei tällaista ratkaisua nimenomaisesti mainittu vuoden 1987 yhteistyösopimuksessa, mutta tätä
sopimusta ei voida tulkita muullakaan tavalla. Jos sopimusta nimittäin tulkittaisiin muutoin kuin siten, että sillä oli tarkoitus
antaa komissiolle Systran-ohjelmiston EC-Systran Mainframe -version omistusoikeus ilman, että kantajat voisivat vedota väiteoikeuteen,
tällöin ei voitaisi selittää sopimuksen 4, 4 a, 5 ja 8 artiklan välistä yhtenäisyyttä. Komission mukaan sopimus näyttää siten
olevan tietynlainen sovitteluratkaisu, jolla estetään sopijapuolten väliset kiistat Systran-järjestelmän eri osia – myös sanakirjoja
– koskevista omistuskysymyksistä.
Komissio katsoo kolmanneksi, että vaikka se käyttäisi Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix ‑versiota muutetussa muodossa verrattuna
Systran Unix ‑versioon, kuten Bitanin raportista käy ilmi, kantajat eivät ole esittäneet näyttöä siitä, että se olisi jättänyt
noudattamatta Belgian tai Luxemburgin oikeutta. Komissio vetoaa Belgian ja Luxemburgin oikeuksien eri säännöksiin, joiden
mukaan tietokoneohjelmaa on mahdollista toisintaa tai muuntaa ilman sen tekijän suostumusta silloin, kun se on välttämätöntä,
jotta käyttäjä pystyy käyttämään ohjelmaa sen käyttötarkoituksen mukaisesti, myös virheiden korjaamiseksi (ks. tietokoneohjelmia
koskevan Belgian lain 6 §, tietokoneohjelmia koskevan Luxemburgin lain 28 §:n 4 momentti ja tekijänoikeuksia koskevan Luxemburgin
lain 34 §).
Neljänneksi komissio kiistää ehdottomasti, että se olisi ilmoittanut Gosselies-yhtiölle EC-Systran Unix ‑version lähdekoodit
riidanalaisen sopimuksen nojalla tehtävien töiden yhteydessä. Toisin kuin Bitanin raportissa todetaan, tällä yhtiöllä teetetyt
työt eivät edellyttäneet ohjelmiston ytimeen kohdistuvia toimia. Riidanalaisen sopimuksen tekemisen jälkeen Gosselies-yhtiöllä
oli pääsy ainoastaan EC-Systran Unix ‑version kielellisten tietoelementtien lähdekoodeihin, joihin komissiolla oli yksinomainen
omistusoikeus osapuolten välisten sopimusten perusteella ja siksi, että komission yksiköt olivat osallistuneet näiden osien
kehittämiseen.
Näin ollen on komission mukaan niin, että vaikka Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑version ja EC-Systran Unix ‑version välillä
on samankaltaisuuksia, tämä ei tarkoita, että komissio olisi syyllistynyt oikeuksien loukkaamiseen. Kantajien tästä samankaltaisuudesta
tekemät oikeudelliset päätelmät eivät pidä paikkaansa. Komissiolla on täysi oikeus muuttaa tai muuntaa tätä ohjelmistoa ja
antaa kolmannen osapuolen tehtäväksi sen mukauttaminen tai muuttaminen ilman kantajien ennakkoon antamaa lupaa.
Taitotietoa koskevat oikeudet
Kantajat väittävät, että taitotiedolla tarkoitetaan ”sellaisen teknisen tiedon kokonaisuutta, joka on salaista, merkityksellistä
ja tarkoituksenmukaisessa muodossa yksilöityä”. Ne vetoavat tässä [EY 81] artiklan 3 kohdan soveltamisesta tekniikansiirtosopimusten
ryhmiin 31.1.1996 annetun komission asetuksen (EY) N:o 240/96 (EYVL L 31, s. 2) 10 artiklan määritelmään. Ne täsmentävät myös,
että tästä asetuksesta ja jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisistä yleisistä periaatteista johtuu, että taitotieto on omaisuutta,
joka on suojattu joko taitotiedon siirtoa tai salassapitoa koskevilla sopimuksilla taikka ilman oikeuksien haltijan lupaa
tapahtuneen taitotiedon paljastamisen vuoksi nostetuilla vahingonkorvauskanteilla. Kantajat vetoavat nyt käsiteltävässä asiassa
niiden hallussa olevaan Systran-ohjelmistoa koskevaan taitotietoon, olipa kyse Systran-konsernin kehittämästä ja kaupan pitämästä
Systran Unix ‑versiosta tai siitä johdetusta ja lähes samanlaisesta EC-Systran Unix ‑versiosta, jonka Systran Luxembourg on
kehittänyt komission käyttöön. Taitotieto, jota kantajat pyrkivät suojaamaan ja pitämään salassa, käsittää teknisiä, tietoteknisiä
ja kielellisiä tietoja, jotka ilmenevät ytimessä, kielellisissä aliohjelmissa ja sanakirjoissa sekä niihin liittyvässä dokumentaatiossa
(ks. Bitanin raportti ja Bitanin ensimmäinen tekninen muistio). Komission julkaisemassa tarjouspyynnössä kuvattujen töiden
toteuttaminen edellyttää kuitenkin Systran-ohjelmiston lähdekoodin muuttamista eli sen paljastamista sopimuksen toimeksisaajalle.
Kun komissio on antanut kolmannelle osapuolelle tehtäväksi tällaisen sopimuksen täytäntöönpanon, se on paljastanut Systranin
taitotietoa ilman tämän lupaa. Tämä on tuottamuksellista paljastamista, joka voi johtaa yhteisön vastuun syntymiseen.
Kantajat vastaavat väitteeseen, jonka mukaan taitotiedon käsitettä ei ole määritelty eikä taitotietoa sellaisenaan voida suojata,
huomauttamalla, että juuri komissio on määritellyt taitotiedon käsitteen asetuksissaan ja että näistä teksteistä käy ilmi,
että taitotiedon arvo perustuu sen ilmaisemisen mahdollisesti aikaansaamaan huomattavaan etuun, minkä vuoksi se on pidettävä
salassa, sitä ei saa ilmaista muille eikä sitä pidä voida saada tietoon. Ei kuitenkaan voida kiistää sitä, että Systran-ohjelmiston
Systran Unix ‑versio on Systran-konsernin aikaansaama merkittävä innovaatio, joka on osoitus todellisesta teknisestä osaamisesta
sekä tutkimukseen ja kokemukseen perustuvasta taitotiedosta, kuten voidaan päätellä siitä, että aiemmin assembly-kielellä
ohjelmoitu Systran-järjestelmä on ohjelmoitu uudelleen C++-kielellä. Pääsy näihin tietoelementteihin tarkoittaisi erityisesti
ohjelmiston tuotantosalaisuuksien paljastumista, jolloin mikä tahansa nämä tietoelementit haltuunsa saava yhtiö voisi valmistaa
kilpailevia ohjelmistoja.
Kun tarkastellaan väitteitä, joiden mukaan yhtäältä komission ei voida katsoa olevan vastuussa taitotiedon tuottamuksellisesta
paljastamisesta väitetysti aiheutuneen vahingon korvaamisesta, koska taitotiedon loukkaamista voidaan vaatia korjattavaksi
ainoastaan vilpillistä kilpailua koskevalla kanteella, ja toisaalta komissio ei ole elinkeinonharjoittaja eikä kantajien kilpailija
vaan yhteisön toimielin, kantajat esittävät, että vilpillistä kilpailua koskeva kanne on ennen kaikkea sopimussuhteen ulkopuolista
vastuuta koskeva kanne, joka perustuu tuottamuksellisuuteen, vahinkoon ja syy-yhteyteen, ja juuri sellaisesta on kyse nyt
käsiteltävässä asiassa. Kantajat korostavat joka tapauksessa, että Ranskan oikeuskäytännössä, joka on tältä osin yhdenmukainen
useiden Euroopan maiden oikeuskäytännön kanssa, täsmennetään, että ”jo pelkkä taitotiedon paljastaminen yrityksen ulkopuoliselle
taholle on vahingollista riippumatta siitä, miten paljastettua taitotietoa on käytetty” ja että ”toimeksiantaja, joka välittää
alihankkijalle toisen kehittämiä suunnitelmia, syyllistyy tuottamukselliseen paljastamiseen, josta se on siviilioikeudellisessa
vastuussa” (Cour d’appel de Paris’n 31.5.1995 antama tuomio sekä Cour de cassationin (chambre commerciale) 28.1.1982 ja 8.11.1994
antamat tuomiot).
Kantajat vastaavat väitteeseen, jonka mukaan taitotiedon omistaa komissio ja Systran on hyötynyt tästä taitotiedosta, huomauttamalla,
että se kuvaa hyvin komission asennetta, kun se pyrkii omimaan itselleen lainvastaisesti Systran-ohjelmiston versiot, jotka
on suunniteltu Unix-ympäristöä varten. Komissio on useaan otteeseen nimenomaisesti tunnustanut Systranin taitotiedon tällä
alalla.
Gosselies-yhtiön kanssa tehtyyn sopimukseen sisältyvästä salassapitolausekkeesta kantajat esittävät, ettei komissio voi väittää,
että sillä olisi oikeus viedä Systran-konsernin taitotieto, kunhan se pidetään salassa. Tämä komission päättely tarkoittaa
sitä, että lisenssin saanut taho, jota ei ole nimenomaisesti kielletty loukkaamasta oikeuksia, voisi vapaasti ja huoletta
loukata niitä ja välittää salassapitolausekkeen nojalla suojattuja teoksia vapaasti kolmansille osapuolille ilman oikeuksien
haltijan lupaa, mikä olisi täysin absurdia.
Komissio huomauttaa, että vaikka kantajat viittaavat asetuksessa N:o 240/96 esitettyyn taitotiedon määritelmään, ne eivät
ilmoita, mikä on komission moititun tuottamuksellisen loukkaamisen oikeudellinen perusta. Se väittää tässä yhteydessä, ettei
taitotietoa ole suojattu ainakaan sellaisenaan. Missään oikeussäännössä ei nimittäin määritellä tätä taitotietoa tai suojata
sitä. Komission mukaan taitotieto on perinteisesti suojattu ainoastaan vilpillistä kilpailua koskevan lainsäädännön perusteella.
Se vetoaa tässä Belgian osalta kansallisesta kauppatavasta, kuluttajalle tiedottamisesta ja kuluttajansuojasta 14.7.1991 annettuun
lakiin (Moniteur belge 29.8.1991, s. 18712) sekä Luxemburgin osalta tiettyjen kauppatapojen sääntelystä ja vilpillistä kilpailua
koskevista seuraamuksista 27.11.1986 annettuun lakiin (Mémorial A 1986, s. 2214) sekä tiettyjen kauppatapojen sääntelystä
ja vilpillistä kilpailua koskevista seuraamuksista sekä harhaanjohtavaa mainontaa koskevan direktiivin 84/450/EY muuttamisesta
sisällyttämällä siihen vertaileva mainonta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/55/EY saattamisesta osaksi
kansallista lainsäädäntöä 30.7.2002 annettuun lakiin (Mémorial A 2002, s. 1630). Näiden oikeussääntöjen mukaisesti edellytykset,
joiden on täytyttävä, jotta kantajien väitettyä tietotaitoa voidaan suojata vilpilliseltä kilpailulta, eivät kuitenkaan täyty
siksi, että komissio ja kantajat eivät ole kilpailijoita keskenään eikä komissio ole elinkeinonharjoittaja, teollisuusyritys
eikä käsityöläinen, ja siksi, että komission toimipaikka on Belgiassa eikä Ranskassa, minkä vuoksi Ranskan lainsäädäntöä ei
voida soveltaa.
Komissio väittää, ettei sillä ole koskaan ollut hallussaan Systran Unix ‑version lähdekoodeja vaan ainoastaan EC-Systran Unix
‑versioon liittyvät lähdekoodit, joiden osalta se vetoaa tiettyihin omistusoikeuksiin ja käyttöoikeuksiin EC-Systran Mainframe
‑versiosta ja sen siirtämisestä Unix-ympäristöön Systran-konsernin kanssa tehtyjen eri sopimusten nojalla. Komissio väittää
myös, että sen Systran-konsernin kanssa tekemät sopimukset eivät sisällä sitä koskevaa salassapitolauseketta. Yhdessäkään
näistä sopimuksista ei myöskään viitata siihen, että Systran-konserni tarjoaisi taitotietoa tai että tämä taitotieto olisi
suojattu. Komissio korostaa lisäksi, että Systran-ohjelmiston ja sen sovellusten kehittämisestä vastasivat lähinnä komission
yksiköt ja Systran-konsernin ulkopuoliset yhtiöt, kuitenkin yhteistyössä Systran-konsernin kanssa. Kantajat ovat siis hyödyntäneet
komission tai kolmansien osapuolten taitotietoa ja pystyneet pitämään kaupan komission ja kolmansien osapuolten tuotteita
saaden siitä voittoa. Komissio huomauttaa, että tietyt EC-Systran Unix ‑version kehittämistyöhön Gosselies-yhtiön nimissä
osallistuneet henkilöt olivat aiemmin työskennelleet Telindus-yhtiön ja sittemmin Systran Luxembourgin nimissä. Telindus-yhtiö,
jonka kanssa Systran yhdistyi ja muodosti Systran Luxembourgin, oli tehnyt komission kanssa vuodesta 1990 lähtien käännösalan
sopimuksia, mikä osoittaa, ettei Systran voi vedota EC-Systran Unix ‑versiota koskeviin oikeuksiin tai taitotietoon.
Kun otetaan huomioon alkuperäisen sopimuksen 4 artiklan a kohta, yhteistyösopimuksen johdanto-osan kuudes kappale ja 4 artikla
sekä toisen migraatiosopimuksen liitteen II lisäyksessä 1 oleva 1 artikla, komissio ei myöskään ole voinut syyllistyä minkäänlaiseen
tuottamukselliseen loukkaamiseen tehdessään sopimuksen Gosselies-yhtiön kanssa.
Komissio täsmentää myös, että tarjouspyyntö sisältää salassapitolausekkeen, jonka mukaan toimeksisaaja ei voi käyttää tai
paljastaa kolmansille osapuolille komission sille luovuttamia tietoja (ks. 4.10.2003 julkaistun tarjouspyynnön liitteessä
1 oleva II.9 artikla). Tämän salassapitolausekkeen vuoksi Gosselies-yhtiö ei siis komission mukaan missään tapauksessa voi
paljastaa salassa pidettäviä tietoja, joita komissio on sille tarvittaessa luovuttanut. Tällaisten tietojen paljastaminen
kyseiselle yritykselle ei siis voi aiheuttaa vahinkoa kantajille. Komissio toteaa vielä, että EC-Systran Unix ‑version ohjelmat
ja sanakirjat on asennettu ainoastaan sen omiin tietokoneisiin.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Nyt käsiteltävässä asiassa lainvastaiseksi väitetyllä toiminnalla tarkoitetaan sitä, että komissio on katsonut oikeudekseen
teettää ilman kantajien suostumusta tarjouspyynnössä mainittuja töitä, joissa saatetaan muuttaa tai paljastaa kolmansille
osapuolille Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix -versiossa käytettyjä Systran Unix ‑version tietoelementtejä, jotka on suojattu
tekijänoikeudella tai jotka kuuluvat Systran-konsernin taitotietoon.
Sen selvittämiseksi, onko tällainen toiminta lainvastaista, on ensiksi tutkittava, voivatko kantajat vedota jäsenvaltioiden
lainsäädännön yhteisten yleisten periaatteiden nojalla oikeuteensa vastustaa sitä, että komissio teettää ilman niiden suostumusta
kolmannella osapuolella töitä, jotka liittyvät tiettyihin EC-Systran Unix ‑version ominaisuuksiin. Komissio kiistää tämän
oikeuden, joka kantajien mukaan perustuu alkuperäistä ja aiempaa Systran Unix ‑versiota koskevaan tekijänoikeuteen ja taitotietoon,
ja väittää, että kantajat eivät ole esittäneet näyttöä tätä ohjelmistoversiota koskevista oikeuksista, joihin ne vetoavat
(ks. edellä 178 ja 179 kohta).
Jos todetaan, että kantajat voivat vedota tällaisin oikeuksiin, on seuraavaksi tarkasteltava komission väitettä siitä, että
Systran-konserni on antanut luvan riidanalaisessa sopimuksessa määriteltyjen töiden teettämiseen kolmannella osapuolella.
Komissio katsoo lähinnä, että Systran-konsernin kanssa vuodesta 1975 alkaen tehdyt eri sopimukset ja tätä varten myönnetty
rahoitus antavat komissiolle riittävät käyttöoikeudet ja omistusoikeudet EC-Systran Unix ‑version eri tietoelementteihin,
jotta sen ei tarvitse ottaa huomioon väiteoikeutta, johon kantajat vetoavat Systran Unix ‑versiota koskevien oikeuksiensa
nojalla (ks. edellä 181–187 kohta).
Jos todetaan, että komission on otettava huomioon väiteoikeus, johon kantajat vetoavat, seuraavaksi on arvioitava tarjouspyynnössä
mainittujen EC-Systran Unix ‑versiota koskevien töiden sisältö sen selvittämiseksi, voivatko ne johtaa kantajien esille ottamien
tekijänoikeuden ja taitotiedon nojalla suojattujen tietoelementtien tai tietojen muuttamiseen tai paljastamiseen, minkä komissio
lopuksi kiistää (ks. edellä 189 kohta).
Oikeudet, joihin kantajat vetoavat Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑version osalta
Kantajat vetoavat Bernin yleissopimukseen, direktiiviin 91/250 ja direktiiviin 2004/48 määritelläkseen jäsenvaltioiden lainsäädännön
yhteiset yleiset periaatteet tekijänoikeuksien alalla. Ne mainitsevat myös jäsenvaltioiden lainsäädännön ja esittävät kaksi
Sirinellin lausuntoa, joissa käsitellään oikeushenkilön nostaman loukkaamista koskevan kanteen tutkittavaksi ottamista ja
uudelleenohjelmoidun ohjelmiston suojaamista tekijänoikeudella, sekä Bitanin toisen teknisen muistion.
Kuten jo todettiin tarkasteltaessa unionin yleisen tuomioistuimen toimivaltaa (ks. edellä 68–73 kohta), Systran-konsernilla
on oikeus vedota Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota, jonka se on kehittänyt ja jota se pitää kaupan omissa nimissään,
koskeviin tekijänoikeuksiin ilman, että sen tarvitsisi esittää muuta näyttöä.
Kuten komissio esittää, yleisenä sääntönä tosin on, että kun oikeuden olemassaolosta on erimielisyyttä, todistustaakka on
oikeuden olemassaoloon tai sen puuttumiseen vetoavalla asianosaisella (actori incumbit probatio). Tekijänoikeuden alalla on
kuitenkin olemassa oikeudellinen olettama, jonka vuoksi todistustaakka kääntyy. Unionin oikeudessa tällainen olettama on vahvistettu
direktiivin 2004/48 5 artiklassa, jonka otsikkona on ”Olettama tekijänoikeudesta” ja jonka mukaan ”tässä direktiivissä säädettyjä
toimenpiteitä, menettelyjä ja oikeussuojakeinoja sovellettaessa – – jotta kirjallisen tai taiteellisen teoksen tekijää voidaan
pitää, jollei toisin osoiteta, tekijänä ja sen johdosta oikeutettuna ajamaan kannetta tekijänoikeutensa loukkaamisesta, riittää,
että hänen nimensä on tavanmukaisella tavalla ilmoitettu teoksessa”. Kantajat ovat lisäksi vedonneet siihen, että tällaisesta
olettamasta on säädetty kahden jäsenvaltion lainsäädännössä, eikä komissio ole esittänyt esimerkkejä muiden jäsenvaltioiden
päinvastaisesta lainsäädännöstä. Systranin, joka nyt käsiteltävässä asiassa vetoaa kaupan pitämänsä Systran-ohjelmiston Systran
Unix -versiota koskeviin tekijänoikeuksiin, sijoittautumispaikassa sovellettava oikeus on Ranskan oikeus, ja sen tekijänoikeuskoodeksin
L 113-1 §:ssä säädetään, että ”tekijänoikeudet kuuluvat sille tai niille, joiden nimissä teos on julkistettu, jollei muuta
osoiteta”. Belgian oikeudessa, jota sovelletaan komission toimipaikan sijaintivaltiossa, tämä olettama on vahvistettu tekijänoikeuksia
koskevan Belgian lain 6 §:n toisessa momentissa, jonka mukaan ”tekijäksi oletetaan henkilö, jota voidaan pitää tekijänä teoksessa
olevan nimen tai tekijän yksilöivän merkinnän perusteella, jollei muuta osoiteta”. Näihin erillisiin säännöksiin on vedottu
esimerkkeinä jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisistä yleisistä periaatteista.
Kantajat mainitsevat esimerkkinä säännöksistä, jotka on olennaisilta osiltaan toistettu kaikkien jäsenvaltioiden lainsäädännössä,
Ranskan oikeuden säännöksen, jonka mukaan teos on suojattu pelkästään sen tekemisen perusteella. Ranskan tekijänoikeuskoodeksin
L 111-1 §:ssä säädetään, että ”hengentuotteen tekijällä on tähän teokseen aineetonta omaisuutta koskeva yksinoikeus, johon
voidaan vedota kaikkia vastaan, pelkästään sen perusteella, että hän on sen tekijä”. Ranskan tekijänoikeuskoodeksin L 112-2
§:ssä säädetään ”hengentuotteen” käsitteestä, että ”tässä tekijänoikeuskoodeksissa hengentuotteella tarkoitetaan ohjelmistoja,
mukaan luettuna alustavan määrittelyn materiaali”. Mikään komission esittämä seikka ei kyseenalaista tätä kantajien mainitsemaa
esimerkkiä.
Kun teos on luotu, olettamana on, että se on omaperäinen. Näyttöön liittyvä ongelma koskee yleensä tietyn teoksen aiemmuutta
suhteessa toiseen teokseen. Nyt käsiteltävässä asiassa Systran Unix ‑version aiemmuus suhteessa EC-Systran Unix ‑versioon
on näytetty toteen pelkästään sillä seikalla, että jälkimmäinen versio kehitettiin ensimmäisen jälkeen ja että komissio turvautui
sen kehittämisessä Systran-konserniin ja sen Systran Unix ‑versioon. Tästä on huomautettava, ettei komissio kiistä, kuten
se vahvistaa vastauskirjelmässään, että Systran on kaupan pitämänsä Systran Unix ‑ohjelmiston oikeuksien haltija.
Lisäksi on huomattava, että kantajien Ranskan ja Belgian oikeuksista esittämien tietojen mukaan näiden jäsenvaltioiden oikeuskäytännössä
vahvistetaan yrityksen tekijänoikeus. Ranskan osalta kyseessä on Cour de cassationin (première chambre civile) 24.3.1993 antama
tuomio, jonka mukaan oikeushenkilön on ainoastaan osoitettava käyttävänsä teosta, jotta sen loukkaamista koskeva kanne voidaan
ottaa tutkittavaksi, eikä sen tarvitse osoittaa oikeuksiensa alkuperää, ja Belgian osalta kyseessä on Cour de cassationin
12.6.1998 antama tuomio (ks. Sirinellin ensimmäinen lausunto, s. 18 ja 26). Osoittaakseen tämän yksityiskohtaisen oikeudellisen
lausunnon vääräksi komissio esittää vain epämääräisiä ja suppeita väitteitä siitä, että edellä esitettyä ratkaisua on kritisoitu
osassa oikeuskirjallisuutta, sekä mainitsee Hof van Beroep te Gentin vuonna 1993 antaman tuomion, joka edeltää edellä mainittua
Belgian Cour de cassationin tuomiota. Asianosaiset eivät ole ottaneet esille kysymystä muiden kuin Sirinellin esimerkkinä
mainitsemien jäsenvaltioiden lainsäädännön sisällöstä eivätkä keskustelleet siitä.
Edellä mainittuun oikeuskäytäntöön perustuvalla ratkaisulla pyritään rajoittamaan oikeudenloukkaajan mahdollisuuksia vedota
kanteen tutkimatta jättämiseen ja välttämään se, että oikeushenkilö joutuisi esittämään kaikki luovutussopimukset ensimmäisestä
oikeuden alkuperäisen haltijan eli luonnollisen henkilön – teoksen tekijän – kanssa tehdystä luovutussopimuksesta alkaen.
Näytön kannalta ensisijaista on siis tosiasiallinen omistus kanteen nostamisen hetkellä eikä se, miten omistusoikeus on aiemmin
siirtynyt.
Komissio väittää, että tekijänoikeutta koskeva olettama on kumottu EC-Systran Unix ‑version osalta siksi, että tätä versiota
ei pidetä kaupan paketissa, jossa mainitaan tekijän nimi, ja että sitä kutsutaan toisinaan ”komission konekäännösjärjestelmäksi”
tai ”Euroopan komission konekäännösjärjestelmäksi (ECMT)”; tästä on huomautettava, että kantajat vetoavat sopimussuhteen ulkopuolista
vastuuta koskevan kanteensa tueksi Systran Unix ‑versioon, minkä jälkeen ne vertaavat tätä versiota EC-Systran Unix ‑versioon
osoittaakseen, että osa tästä johdetusta versiosta on peräisin aiemmasta ja alkuperäisestä versiosta. Edellä esitetyn perusteella
EC-Systran Unix ‑versiossa on todellakin niin sanottu ”Systran-osa” (perusydin), ja kiistatonta on myös, että siinä on niin
sanottu ”EC-osa” (komission luomat sanakirjat). Keskustelun kohteena ei siis ole EC-Systran Unix ‑versio vaan oikeudet, joihin
kantajat voivat vedota, kun kyse on EC-Systran Unix ‑versiota koskevista töistä, niiden hallussa olevien alkuperäistä ja aiempaa
Systran Unix ‑versiota koskevien oikeuksien perusteella. Samalla on myös huomattava, että tarjouspyyntöön liitetyssä sopimusmallissa
esitetyistä määritelmistä ilmenee, että nimitys ”komission konekäännöspalvelu (tai -järjestelmä)”, johon komissio viittaa,
on määritelty seuraavasti: ”Komission konekäännösjärjestelmä on rakennettu EC Systranin ympärille, joka on yksi Systran-konekäännösjärjestelmän
versio; tämän Systran-järjestelmän on alun perin kehittänyt La Jollassa Yhdysvalloissa sijaitseva World Translation Center,
ja Euroopan komissio on kehittänyt sitä vuodesta 1976” (The Commission’s machine translation service is built around EC Systran,
a specific version of the Systran machine translation system originally developed by the World Translation Center, La Jolla,
USA, which since 1976 has been further developed by the European Commission). Komission suhteessa kolmansiin osapuoliin käyttämien
käsitteiden mukaan komission konekäännöspalvelu tai ‑järjestelmä pohjautuu siis WTC/Systran-konsernin luomaan ja kehittämään
konekäännösjärjestelmään.
Kantajat voivat näin ollen vedota Systran-konsernina tekijänoikeuksiin, jotka koskevat Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota,
jota Systran oli pitänyt kaupan useita vuosia jopa ennen kuin Systran Luxembourg kehitti EC-Systran Unix ‑version komission
erityistarpeisiin.
Joka tapauksessa komission esille ottamia sopimusmääräyksiä ei voida käyttää perusteena väitetylle valvontaoikeudelle, joka
liittyisi Systran-konsernin toteuttamaan WTC-konsernin ostoon (ks. edellä 179 kohta). Komissio vetoaa tässä yhteydessä WTC:n
kanssa 22.12.1975 tehdyn alkuperäisen sopimuksen 5 artiklan c kohtaan ja väittää, että sopimukseen perustuvia oikeuksia tai
velvollisuuksia ei voida siirtää ilman sen ennakkoon antamaa suostumusta. Kyseisessä määräyksessä täsmennetään kuitenkin ainoastaan
seuraavaa: ”Toimeksisaaja ei voi ilman komission ennakkoon antamaa nimenomaista suostumusta siirtää tai luovuttaa kaikkia
sopimukseen perustuvia oikeuksia ja velvollisuuksia tai osaa niistä tai teettää alihankkijalla sille annettuja töitä tai käyttää
tosiasiassa kolmansia osapuolia tähän tarkoitukseen.” Määräys oli voimassa vain sopimuksen keston ajan eli joitakin kuukausia,
ja velvollisuudet, joiden siirtäminen ja luovutus määräyksessä mainittiin, koskivat ainoastaan Systran-järjestelmän käyttöä
eivätkä siihen liittyviä omistusoikeuksia. Kyseisellä määräyksellä ei siis voida viedä WTC:ltä oikeutta määrätä sen omaisuudesta,
kun Gachot-yhtiö, josta tuli myöhemmin Systran, osti sen vuoden 1985 lopulla, kuten käy ilmi kantajien vastauskirjelmänsä
liitteenä toimittamista sopimuksista. Samoin on hylättävä komission väite siitä, että kantajien tekijänoikeuksien oikeudellinen
perusta ja sopimusperusta olisi pitänyt määritellä. Edellä esitetyt oikeussäännöt eivät nimittäin velvoita tekijöitä rekisteröimään
teoksiaan, kuten voi olla patenttien tapauksessa.
Sivumennen sanottuna on todettava komission olleen täysin tietoinen siitä, että Systran-konserni ja sen ostamat yhtiöt, erityisesti
WTC, olivat Systran-ohjelmiston eri versioita, joita on 1970-luvulta lähtien hyödynnetty kaupallisesti erityisesti suhteessa
komissioon, koskevien teollis- ja tekijänoikeuksien haltijoita. Kantajat esittävät runsaasti näyttöä, jonka perusteella voidaan
todeta, että olemassa on alan hengentuote ja että sen on luonut Toma, minkä jälkeen se on siirtynyt ensin WTC-konsernin ja
sitten Systran-konsernin yhtiöiden omistukseen (ks. edellä 174 ja 175 kohta).
Kantajat väittävät taitotietoon perustuvasta suojasta, että se, että komissio on paljastanut kolmannelle osapuolelle EC-Systran
Unix ‑versioon sisältyviin Systran Unix ‑version osiin liittyviä teknisiä ja salassa pidettäviä tietoja, on lainvastaista
toimintaa, joka voi synnyttää EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitetun yhteisön sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun.
Kuten unionin yleisen tuomioistuimen toimivallan tarkastelun yhteydessä jo todettiin (ks. edellä 78–81 kohta), voidaan katsoa,
että Systran-konsernilla on oikeus vedota tähän Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota koskevien teknisten ja salassa
pidettävien tietojen suojaan.
Väite, jonka mukaan komissio voi sillä olevien oikeuksien nojalla jättää huomiotta kantajien väiteoikeuden
Komissio väittää, että sillä olevien Systran Unix ‑versiota koskevien oikeuksien ansiosta sen ei tarvinnut ottaa huomioon
kantajien oikeutta vastustaa sitä, että tietyt EC-Systran Unix ‑versiota koskevat työt teetettäisiin kolmannella osapuolella,
ja esittää, että sillä on tarvittavat luvat Systran-konsernin kanssa vuodesta 1975 alkaen tehtyjen sopimusten nojalla luovutettujen
oikeuksien ja tässä yhteydessä myönnetyn rahoituksen perusteella.
Tämä väite on hylättävä. Kuten kantajat aivan oikein toteavat, oikeuden luovutus ei nimittäin voi perustua olettamaan. Se,
että tietoteknistä kehittämistä on rahoitettu, ei kuitenkaan tarkoita, että rahoittaja olisi saanut kehitystyön omistukseensa.
Tällainen oikeudellinen seuraus olisi nimenomaisesti mainittava kyseessä olevassa sopimuksessa. Oikeuksien luovutuksia tulkitaan
suppeasti tekijän hyväksi.
Kantajat kieltävät tässä yhteydessä kuitenkin ehdottomasti luovuttaneensa minkäänlaisia teollis- ja tekijänoikeuksia komissiolle,
olipa sitten kyse Systran Mainframe- tai Systran Unix ‑versiosta, niiden perustana olevista alkuperäisestä ideasta tai ohjelmakoodista,
alustavan määrittelyn materiaalista, tietorakenteista tai etenkään ytimestä. Ainoat oikeudet, jotka kantajat myöntävät komissiolla
olevan, liittyvät komission yksiköiden ilman Systranin työpanosta kehittämiin sanakirjoihin.
Sopimusmääräyksissä, joihin komissio vetoaa ja jotka koskevat yhtä hyvin EC-Systran Mainframe- kuin EC-Systran Unix ‑versiota,
otetaan lisäksi nimenomaisesti huomioon mahdollisuus, että Systran Mainframe- ja Systran Unix ‑versioita koskevat oikeudet
ovat jo olemassa. Lisäksi on todettava, että määräykset, joihin komissio vetoaa, eivät voi olla perusteena sopijapuolen (WTC:n
tai Systran-konsernin yhtiöiden) hallussa olevien, näissä sopimuksissa tarkoitettuja Systran-ohjelmiston eri versioita koskevien
tekijänoikeuksien siirtämiselle. Erityisesti on huomautettava, että ainoa EC-Systran Unix ‑versiota koskeva sopimusmääräys,
johon komissio vetoaa toimintansa oikeuttamiseksi, on migraatiosopimusten 13 artiklan 1 ja 2 kohta, jonka mukaan komissio
voi vedota omistusoikeuteen ainoastaan, jos olemassa ei ole aiempia teollis- ja tekijänoikeuksia (ks. edellä 95–97 kohta).
Komission mainitsemassa toisen migraatiosopimuksen liitteen II lisäyksessä 1 olevan 1 artiklan otteessa määrätään seuraavaa:
”Tässä teknisessä liitteessä kuvatuista siirtotöistä tai [Systran Softwaren] ja [Systranin] järjestelmien osien, henkilöresurssien
tai taitotiedon käyttöön antamisesta ei suoriteta mitään lisämaksua, eivätkä ne johda mihinkään rahamääräisiin vaatimuksiin
minkään omistusoikeuden nojalla.” Sen lisäksi, että tässä määräyksessä tunnustetaan nimenomaisesti Systranin taitotieto, sen
voidaan todeta koskevan ainoastaan Systran Luxembourgin komissiolle tekemien siirtotöiden johdosta esitettyjä rahamääräisiä
vaatimuksia. Käsiteltävä kanne koskee kuitenkin komission kolmannella osapuolella tarjouspyynnön seurauksena teettämiä töitä.
Lisäksi on tuotava esiin, että komissio on itse huomauttanut, ettei ”toimeksiantosopimuksia” koskeva näkemys, jonka ansiosta
se voisi tulkita aluksi WTC-konsernin yhtiöiden ja sittemmin Systran-konsernin yhtiöiden kanssa tehtyjä sopimuksia siten,
että ne olisivat sopimuksia, joilla nämä yhtiöt ovat halunneet siirtää sille tekijänoikeutensa, käy nimenomaisesti ilmi sen
mainitsemista sopimuksista. Yhtään komission mainitsemaa sopimusmääräystä ei nimittäin voida tulkita tällä tavoin, sillä näissä
eri määräyksissä puhutaan omistusoikeuden sijasta käyttöoikeudesta ja esitetään nimenomainen varaus jo olemassa olevista teollis-
ja tekijänoikeuksista.
Lisäksi on hylättävä komission väite näiden sopimusten ideasta, sillä tietokoneohjelman käyttöön antamista koskevien sopimusten
tarkoitus on juuri käyttäjän oikeuksien rajaaminen yhteen käyttölisenssiin, joka ei anna käyttäjälle oikeutta omia tätä tietokoneohjelmaa.
Komissio ei näin ollen ole pystynyt osoittamaan, että kantajat olisivat antaneet sille sopimukseen perustuvan luvan sellaiseen
käyttöön ja paljastamiseen, joihin se on ryhtynyt riidanalaisen sopimuksen tekemisen myötä, sellaisen omistusoikeuden nojalla,
johon se voisi vedota Systran-ohjelmiston EC-Systran Unix -version osalta.
Komissio väittää toissijaisesti, että se voi tehdä muutoksia EC-Systran Unix ‑versioon loukkaamatta kuitenkaan Systran-konsernin
mahdollisia Systran Unix ‑versiota koskevia tekijänoikeuksia, sillä näiden muutosten tekeminen on lain mukaan sallittu kaikille
käyttölisenssin saaneille henkilöille.
Komissio vetoaa tässä yhteydessä tietokoneohjelmia koskevan Belgian lain 6 §:ään, jossa säädetään, että saman lain 5 §:n a
ja b momentissa tarkoitetut tietokoneohjelman toisintaminen ja muuntaminen eivät edellytä oikeudenhaltijan suostumusta, jos
ne ovat tarpeen, jotta tietokoneohjelman käyttöoikeuden saanut henkilö voi käyttää ohjelmaa sen aiotun tarkoituksen mukaisesti,
virheiden korjaaminen mukaan luettuna. Komissio vetoaa myös tietokoneohjelmia koskevan Luxemburgin lain 28 §:n 4 momenttiin,
jonka otsikko on ”Yksinoikeuksia koskevat poikkeukset” ja jossa säädetään, että ”jollei sopimusmääräyksissä ole nimenomaisesti
toisin sovittu, oikeudenhaltijan suostumusta ei tarvita 28 §:n [3 momentin] a ja b kohdassa tarkoitettuihin toimiin, jos ne
ovat tarpeen, jotta tietokoneohjelman laillisesti hankkinut henkilö voi käyttää ohjelmaa sen aiotun tarkoituksen mukaisesti,
virheiden korjaaminen mukaan luettuna”. Myös tekijänoikeuksia koskevan Luxemburgin lain 34 §:ssä, jonka otsikko on ”Yksinoikeuksia
koskevat poikkeukset”, säädetään seuraavaa: ”Jollei sopimusmääräyksissä ole nimenomaisesti toisin sovittu, oikeudenhaltijan
suostumusta ei tarvita 33 §:ssä tarkoitettuihin toimiin, jos ne ovat tarpeen, jotta tietokoneohjelman laillisesti hankkinut
henkilö voi käyttää ohjelmaa sen aiotun tarkoituksen mukaisesti, mukaan luettuna virheiden korjaaminen ja ohjelman yhdistäminen
tietokantaan, jota sillä on tarkoitus käyttää.”
On kuitenkin huomattava, että laissa säädettyjä poikkeuksia näihin yksinoikeuksiin eli tekijän lupaa edellyttäviin toimiin
on tulkittava suppeasti. Tätä direktiivin 91/250 5 artiklassa tarkoitettua lakisääteistä poikkeusta saman direktiivin 4 artiklassa
tarkoitettuihin tietokoneohjelman tekijän yksinoikeuksien alaan kuuluviin toimiin sovelletaan ainoastaan tietokoneohjelman
laillisesti hankkineen henkilön tekemiin töihin, ei tämän kolmannella osapuolella teettämiin töihin (ks. Sirinellin lausunto
tietokoneohjelman laillisen käyttäjän oikeudesta muuttaa ohjelmaa ja Bitanin kolmas tekninen muistio Gosselies-yhtiöllä teetettyjen
töiden luonteesta; ks. myös asianosaisten vastaukset unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin käyttöoikeuksista).
Tämäkin poikkeus koskee ainoastaan toimia, jotka ovat tarpeen, jotta tietokoneohjelman laillisesti hankkinut henkilö voi käyttää
ohjelmaa sen aiotun tarkoituksen mukaisesti, virheiden korjaaminen mukaan luettuna. Komissio ei nyt käsiteltävässä asiassa
ole osoittanut, millä perusteella pyydetyt muutokset voitiin teettää kolmannella osapuolella ja miksi ne olivat tarpeen virheiden
korjaamiseksi tai ohjelman käyttämiseksi sen aiotun tarkoituksen mukaisesti. Asiakirja-aineistosta ei millään tavalla käy
ilmi, millä perusteella tämä poikkeus antoi mahdollisuuden komission käyttämän tietokoneohjelman parantamiseen, mukauttamiseen
tai täydentämiseen (komission kolmannella osapuolella teettämien töiden luonteesta ks. jäljempänä 227–250 kohta). Nämä työt
kuuluvat nimittäin yksinoikeuden piiriin, sillä ne liittyvät direktiivin 91/250 4 artiklassa tarkoitettuun tietokoneohjelman
mukauttamiseen, sovittamiseen ja muunlaiseen muuttamiseen. Kantajat totesivatkin istunnossa, että niiden muut asiakkaat ovat
pyytäneet niiltä lupaa tehdä muutoksia, jollaisia Gosselies-yhtiötä pyydettiin tekemään, toisin kuin komissio väittää.
Komissio ei näin ollen ole nyt käsiteltävässä asiassa pystynyt osoittamaan, millä perusteella se saattoi vedota yksinoikeuksia
koskevaan lainmukaiseen poikkeukseen teettääkseen kolmannella osapuolella riidanalaisessa sopimuksessa tarkoitettuja töitä.
Lisäksi on huomattava, että komissio väittää joka tapauksessa, että toimet, joista sitä moititaan, eli sanakirjojen korjaaminen
ja parantaminen, kuuluvat ainakin osittain direktiivin 91/250 5 artiklassa tarkoitetun poikkeuksen piiriin (ks. komission
vastaus kolmanteen kysymyssarjaan, huomautukset Systran-ohjelmiston käyttölisenssin hinnasta, 23 kohta), mikä tarkoittaa,
että se myöntää epäsuorasti, etteivät tietyt riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitetut työt kuulu tämän poikkeuksen piiriin
vaan ne voivat siis kuulua direktiivin 91/250 4 artiklassa määritellyn yksinoikeuden piiriin.
On siis katsottava ensinnäkin, että kantajat voivat vedota tekijänoikeuksiin ja taitotietoa koskevaan suojaan niiden alkuperäistä
ja aiempaa Systran Unix ‑versiota koskevien tietojen ja tietoelementtien osalta, jotka sisältyvät myös johdettuun EC-Systran
Unix ‑versioon, toiseksi, että komissio ei ole pystynyt osoittamaan, etteivät kantajat olisi niiden Systran Unix ‑versiota
koskevien oikeuksien haltijoita, joihin ne ovat vedonneet, tai että nämä oikeudet olisi luovutettu sille nimenomaisesti tai
implisiittisesti EC-Systran Mainframe- ja EC-Systran Unix ‑versioista Systran-konsernin kanssa tehtyjen sopimusten tai tässä
yhteydessä myönnetyn rahoituksen perusteella, tai kolmanneksi, että sillä olisi oikeus teettää kolmannella osapuolella kyseessä
olevat työt ilman Systran-konsernin ennakkoon antamaa suostumusta.
Komission kolmannella osapuolella teettämien töiden luonne
Jotta kantajat voisivat osoittaa, että niiden mainitsemaa väiteoikeutta on loukattu, niiden on osoitettava, että tarjouspyynnössä
mainitut työt, joille Systran-konserni ei ole antanut suostumustaan, saattoivat johtaa EC-Systran Unix ‑versioon sisältyvien
Systran Unix ‑versioon liittyvien tietojen tai tietoelementtien muuttamiseen tai siirtämiseen.
Jotta nyt käsiteltävässä asiassa voitaisiin todeta tällainen tuottamuksellinen muuttaminen tai paljastaminen, on ensiksi huomattava,
että komission tarjouspyyntö koski komission konekäännösjärjestelmän kielellistä ylläpitoa ja vahvistamista. Tarjouspyyntö
kattoi seuraavat suoritukset:
”3.1 Sanakirjojen ohjelmointi: sanakirjojen ohjelmointi palautteen, sanastojen ja käyttäjien konekäännösjärjestelmään syöttämien
tekstien perusteella, mukaan luettuna sanakirjojen yhtenäistäminen kieliparien välillä. Ohjelmointia varten toimitetaan apuohjelma.
– – Tähän tehtävään kuuluu myös:
muiden lähteiden komission konekäännöspalvelua varten valmistamien konekääntämiseen tarkoitettujen sanakirjatiedostojen revisointi
ja ohjelmointi
käyttäjien sanakirjatiedostojen keruu – toimeksisaaja käy pyydettäessä läpi käyttäjien syötteet ja sisällyttää yleisesti käytetyt
termit pääsanakirjoihin sekä varmistaa samalla, etteivät ne ole ristiriidassa jo olemassa olevien termien kanssa.
3.2 Kielellisten aliohjelmien parantaminen, mukauttaminen ja täydentäminen: analysointi-, siirto- ja synteesiohjelmiin tehtävät
parannukset palautteen, sanastojen ja käyttäjien konekäännösjärjestelmään syöttämien tekstien perusteella. Esimerkiksi lähde-
ja kohdetekstien rivien lopussa tavutettujen sanojen käsittely, suuraakkoset, englannin s-genetiivi, homografit ja komission
käytäntöjen noudattaminen (erityisesti numeroiden kirjoittaminen).
3.3 Järjestelmän päivitys: sanakirjojen ja ohjelmien päivitys tehdään komission pyynnöstä. Toimeksisaaja toimii läheisessä
yhteistyössä komission kanssa varmistaakseen päivitysten sujuvuuden.
3.4 Dokumentaation päivitys: toimeksisaaja toteuttaa tarvittavat dokumentaatiopäivitykset (esimerkiksi ohjelmointikäsikirjoihin),
jotka liittyvät sen vastuulla oleviin järjestelmän osiin, ja säilyttää tarkistetut asiakirjat tietojenkäsittelykeskuksessa.
Päivitetyt versiot sisältävät kuvauksen ja selvityksen sopimuksen nojalla tehdyistä parannuksista ja muutoksista – –.”
(3.1 Dictionary coding: Dictionary coding based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users, including the
«levelling-up» of dictionaries between language pairs. A utility will be provided to help with coding. – – This task also
includes:
The revision and encoding of MT dictionary files which have been prepared for the Commission’s MT service by other sources.
The harvesting of users’ custom dictionary files - if requested, the contractor will review user entries, and where terms
are of general use, include them in the main dictionaries, ensuring that there is no conflict with existing terms.
3.2 Enhancements, Adaptations and Additions to Linguistic Routines: Specific improvements to Analysis, Transfer and Synthesis
programs based on feedback, glossaries and texts submitted to MT by users. For example: the treatment of hyphenated words
in source and target output, capitalisation, the English genitive
s
, homographs, and respect of Commission conventions (amongst others, for the writing of numbers).
3.3 System updates: Updates to dictionaries and programs will take place as required by the Commission. The contractor will
work closely with the Commission to ensure the smooth integration of updates.
3.4 Documentation updates: The contractor shall update as required any documentation (e.g. coding manuals) on parts of the
system for which he is responsible and shall store revised documents at the Data Centre. The updated versions shall include
a description of, and explanation for, improvements and changes made under contract – –)
Kantajien mukaan näiden tehtävien suorittaminen edellyttää Systran-ohjelmiston (EC-Systran Unix ‑version) järjestelmän ytimen,
kielellisten ohjelmien ja tietorakenteen muuttamista ja mukauttamista, mikä tarkoittaa, että ohjelmiston lähdekoodia ja alustavan
määrittelyn materiaalia on muutettava. Tarjouspyynnön 3.7.5 kohdassa vahvistetaan, että siinä tarkoitettujen tehtävien suorittaminen
edellyttää lähdekoodien saamista ja muuttamista, sillä sen mukaan toimeksisaajan velvollisuutena on muun muassa varmistaa,
että lähdekoodien, sanakirjojen ja ohjelmien uusimmat versiot on asianmukaisesti asennettu ja käännetty komission palvelimille.
Bitanin ensimmäisessä teknisessä muistiossa selvitetään lisäksi, missä määrin Gosselies-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen nojalla
sillä teetettyjen töiden toteuttaminen edellytti Systran Unix ‑versiosta otettujen EC-Systran Unix ‑version tietoelementtien
muuttamista, eikä komissio ole kyseenalaistanut tätä.
Bitanin ensimmäisessä teknisessä muistiossa Systran-ohjelmiston tietoelementtien toimintaa kuvataan seuraavasti:
–        tarjouspyynnössä mainittu ”yhdysviivan sisältävien sanojen jakamista osiin” koskeva toiminto (tarjouspyynnön 3.2 kohta; ks.
edellä 229 kohta) tapahtuu ytimessä asiakirjojen esikäsittelymoduuleissa
–        tarjouspyynnössä mainittu ”suuraakkosia” koskeva toiminto (tarjouspyynnön 3.2 kohta; ks. edellä 229 kohta) eli suuraakkosten
käsittely käännettäessä kielestä toiseen tapahtuu ytimessä tekstin jälkikäsittelymoduuleissa
–        tarjouspyynnössä mainittuja typografisen muotoilun sääntöjä (esim. numeroiden ja välilyöntien hallinta) (tarjouspyynnön 3.2
kohta; ks. edellä 229 kohta) toteutetaan ytimessä tekstin jälkikäsittelymoduuleissa
–        tarjouspyynnössä mainittuja tietojen hakua sanakirjoista koskevia sääntöjä (esim. englannin kielen genetiivin palauttaminen)
(tarjouspyynnön 3.2 kohta; ks. edellä 229 kohta) toteutetaan kielikohtaiset ominaisuudet sisältävässä ytimessä.
Kuten edellä on esitetty, asianosaiset eivät kiistä sitä, että kielellinen kehitystyö tapahtuu ensisijaisesti ytimessä. Ydin
ei koostu staattisista kirjastoista, jotka ovat irrallisia kielellisestä kehitystyöstä, vaan se on päinvastoin olennainen
ja välttämätön osa tätä työtä. Bitanin ensimmäisessä teknisessä muistiossa täsmennetään, että ”tavanomaisen kielellisen kehittämistyön
yhteydessä” ydintä on useissa tapauksissa muutettava erityisesti seuraavien tarjouspyynnössä mainittujen töiden tapauksessa:
”Kielellisten aliohjelmien parantaminen, mukauttaminen ja täydentäminen” (tarjouspyynnön 3.2 kohta; ks. edellä 229 kohta ja
Bitanin ensimmäinen tekninen muistio).
Edellä esitetystä ilmenee, että voidakseen suorittaa sille annetut tehtävät toimeksisaajalla on oltava käytettävissään EC-Systran
Unix ‑version lähdekoodit, jotta se voi mukauttaa ja muuttaa niitä ja tehdä näin parannuksia tarjouspyynnön 3.2 kohdassa määriteltyihin
analysointi-, siirto- ja synteesiohjelmiin sekä toteuttaa tarjouspyynnön 3.3, 3.4 ja 3.7.5 kohdassa tarkoitetut päivitykset.
Komission esittämät väitteet eivät kyseenalaista tätä arviointia. Tässä kohtaa on muistutettava, että komissio kiistää ehdottomasti
ilmaisseensa EC-Systran Unix ‑version lähdekoodeja Gosselies-yhtiön kanssa tehdyn sopimuksen täytäntöönpanon edellyttämien
töiden yhteydessä. Se ilmoittaa, että kyseisellä yhtiöllä teetetyt työt eivät edellyttäneet ohjelmiston ytimen muuttamista.
Tämä toteamus perustuu käännöstoimen pääosaston 16.1.2008 laatimaan tekniseen muistioon, joka on vastaus Bitanin ensimmäiseen
tekniseen muistioon (jäljempänä toinen muistio tai käännöstoimen pääosaston toinen muistio). Käännöstoimen pääosasto toteaa
toisen muistionsa johdanto-osassa, että Bitanin ensimmäisen teknisen muistion tarkoituksena on ennen kaikkea osoittaa, että
kaikki kielelliset muutokset tehdään ”analyysikentässä” ja että ne on välttämätöntä käsitellä ytimessä, jolloin itse ydinkin
muuttuu. Käännöstoimen pääosaston toisessa muistiossa korostetaan kuitenkin, että tarjouspyynnössä tarkoitetut, kielellisiin
aliohjelmiin liittyvät työt eivät edellytä ytimen muuttamista.
Tämän näkemyksensä tueksi käännöstoimen pääosasto huomauttaa, ettei toisiinsa pidä sekoittaa analyysikentän sisältöaluetta
(ytimen tasolla määritelty rakenne) ja sisältöä (kielellisten ohjelmien säännöt, joilla on kielellinen sivumerkitys). Käännösjärjestelmän
osien modulaarisuuden periaate tarkoittaa, että toisistaan on erotettava selvästi paitsi eri kielelliset moduulit myös kielelliset
moduulit ja ydin. Käännöstoimen pääosaston mielestä ytimellä on erittäin vähäinen kielellinen merkitys. Se toteaa tästä, että
vaikka ydin toki hallinnoi käännösprosessia, toimii vuorovaikutuksessa kaikkien osien kanssa ja sisältää joitakin toimintoja,
joita voidaan jossain määrin kuvailla luonteeltaan kielellisiksi (jako virkkeisiin, yhdysviivan sisältävien sanojen käsittely
tai sanat, joita ei löydy sanakirjoista), ytimen moduulien merkitys on kuitenkin yleinen, kun taas kullakin lähtökielellä,
kieliparilla tai kohdekielellä on omat kielelliset aliohjelmansa.
Käännöstoimen pääosasto tutki 4.10.2003 julkaistussa tarjouspyynnössä mainittuja esimerkkejä, joiden korostettiin edellyttävän
ytimen muuttamista, ja esitti seuraavat kaksi huomautusta:
–        ”Toisin kuin Systran väittää, – – tarjouspyynnössä tehdyssä viittauksessa [kielellisiin aliohjelmiin] täsmennetään tarjottavien
palvelujen luonne eli analyysi-, siirto- ja synteesiohjelmiin tehtävät parannukset, jotka perustuvat käyttäjiltä saatuun palautteeseen.
Tarjouspyynnössä mainitut esimerkit ongelmista ovat vain esimerkkejä, ja ne ovat mitä ilmeisimmin luonteeltaan kielellisiä.”
–        ”Näyttää ilmeiseltä, että kielelliset ongelmat ratkaistaan ennen kaikkea [kielellisissä aliohjelmissa], kuten niiden nimityksestäkin
käy ilmi. Vaikka tietyt esitetyt ongelmat ratkaistaisiin ytimen tasolla, niitä voidaan käsitellä ja käsitelläänkin [kielellisten
aliohjelmien] ja sanakirjojen tasolla. Kielellisten ilmiöiden käsittelytapoja on lukuisia ja ne ovat monimutkaisia, kuten
missä tahansa monitahoisessa järjestelmässä.”
Edellä esitetyn perusteella käännöstoimen pääosasto ei varsinaisesti kiistä Bitanin päätelmiä, joiden mukaan tietyt sopimuksen
nojalla teetetyt tehtävät edellyttävät ytimen muuttamista. Käännöstoimen pääosasto tunnustaakin nimenomaisesti, että Systran-ohjelmiston
ydin, jonka rakenne on sama niin Systran Unix- kuin EC-Systran Unix ‑versiossakin, käsittää tiettyjä toimintoja, kuten tarjouspyynnössä
mainitun yhdysviivan sisältävien sanojen käsittelyn. Käännöstoimen pääosasto myöntää implisiittisesti oikeiksi myös Bitanin
esittämät päätelmät, sillä se tyytyy toteamaan, että ”vaikka tietyt [tarjouspyynnössä] esitetyt ongelmat ratkaistaisiin ytimen
tasolla, niitä voidaan käsitellä ja käsitelläänkin [kielellisten aliohjelmien] ja sanakirjojen tasolla”. On nimittäin mahdollista
joko ohjelmoida suoraan sanakirjoihin kaikki sanat, jotka sisältävät yhdysviivan, tai pyytää sellaisen ohjelman luomista tai
parantamista, jonka avulla yhdysviivan sisältävät sanat voidaan käsitellä systemaattisesti niin, ettei niitä tarvitse ohjelmoida
yksitellen sanakirjoihin. Bitan huomauttaa tästä, eikä käännöstoimen pääosasto kiistä tätä huomautusta, että ”yhdysviivan
sisältävien sanojen jakamista osiin” koskeva toiminto – eli näitä sanoja systemaattisesti käsittelevä tietokoneohjelma – tapahtuu
ytimessä asiakirjojen esikäsittelyä koskevissa moduuleissa. Käännöstoimen pääosasto ei myöskään pysty väittämään vakuuttavasti,
että tarjouspyynnössä mainitut esimerkit, joiden Bitan korosti edellyttävän ytimen muutosta, ovat ainoastaan esimerkkejä.
Tarjouspyynnön sanamuodon mukaan kyse on EC-Systran Unix ‑version käyttäjien antamista esimerkeistä, jotka koskevat sopimuksen
nojalla toteutettavia parannuksia.
Käännöstoimen pääosasto huomauttaa erityisesti yhdysviivan sisältävien sanojen (esimerkiksi sana ”hospital-based”) käsittelystä,
että ytimen tehtävää ei juurikaan voida pitää kielellisenä, koska se ensin ainoastaan etsii sanaa sanakirjasta sellaisena
kuin se kirjoitetaan ja sitten, jos sanaa ei näin löydy, toistaa haun poistamalla sanasta yhdysviivan (”hospitalbased”). Jos
haku ei vieläkään tuota tulosta, kahta sanaa (”hospital” ja ”based”) etsitään erikseen. Tällaisia sanoja voitaisiin helposti
käsitellä ohjelmoimalla ne suoraan sanakirjaan, kuten yhteisön asiakirjoissa usein esiintyvän sanan ”medium-sized” kohdalla
on tehty. Kun sana on ohjelmoitu sanakirjaan, sitä ei tarvitse enää käsitellä eikä siitä aiheudu ongelmaa. Pääosa käsittelystä
toteutuu silloin kielellisissä ohjelmissa ja erityisesti analyysitasolla Ehmrt000.c-ohjelmassa. Tämän jälkeen käsittely jatkuu
siirtotasolla. Leksikaaliset aliohjelmat, jotka käsittelevät yhdysviivan sisältäviä sanoja, muodostuvat suurelta osin kielipareista,
joissa lähtökieli on englanti.
Nämä seikat eivät kuitenkaan vaikuta siihen, että ydintä on välttämätöntä muuttaa, jotta sopimus pystytään panemaan täytäntöön.
Merkitystä ei ole sillä, että toisenlainen toimintatapa on mahdollinen tai että pyydetyn toiminnon sisältö on luonteeltaan
kielellinen. Merkitystä on EC-Systran Unix ‑version tapauksessa käytetyllä toimintatavalla, joka on sama kuin Systran Unix
‑version tapauksessa käytetty toimintatapa. Mikään ei siis kyseenalaista kantajien tietoteknisen asiantuntijan toteamusta
siitä, että yhdysviivan sisältävien sanojen käsittely tähän toimintoon liittyvän tietokoneohjelman avulla todellakin toteutuu
ytimen tasolla. Tämä toteamus päinvastoin vahvistetaan käännöstoimen pääosaston toisessa muistiossa (ks. edellä 239 kohta).
Tarjouspyynnössä ei tältä osin myöskään pyydetä toimeksisaajaa ohjelmoimaan kaikkia yhdysviivan sisältäviä sanoja vaan parantamaan
tähän toimintoon liittyvää tietokoneohjelmaa.
Suuraakkosten käsittelystä käännöstoimen pääosasto huomauttaa, että ytimen tehtävä ei ole millään tavalla kielellinen vaan
pikemminkin mekaaninen. Esimerkiksi Bitanin ensimmäisessä teknisessä muistiossa mainitun ytimen ohjelman muodostavan Rtrprint.c-ohjelman
tehtävänä on ainoastaan toteuttaa kohdekielessä ne päätökset, jotka on tehty kielellisissä ohjelmissa, erityisesti viikonpäiviä
käsittelevässä leksikaalisessa Lefweekd.c-aliohjelmassa, joka muodostaa kielellisten aliohjelmien ohjelman. Päätös suuraakkosia
koskevan toiminnon soveltamisesta kielioppisääntöjen ja kielellisen kontekstin perusteella tehdään sekin kielellisissä ohjelmissa,
ja se perustuu ensisijaisesti muun muassa erisnimiä, lyhenteitä ja kirjainsanoja käsittelevällä Epropnou.c-ohjelmalla tehtyyn
analyysiin. Käsittely voi jatkua siirtotasolla leksikaalisissa aliohjelmissa, kuten kieliparissa englanti–italia. Käännöstoimen
pääosasto huomauttaa myös, että suuraakkosia koskevat päätökset voidaan tehdä jopa sanakirjojen tasolla. Esimerkiksi kaikki
erisnimet (Panama, Palestiina, Parkinson) tai kaikki saksan kielen substantiivit ohjelmoidaan isolla alkukirjaimella.
Nämä seikat eivät kuitenkaan vaikuta siihen, että ydintä on välttämätöntä muuttaa, jotta sopimus pystytään panemaan täytäntöön.
Tässä yhteydessä toteutetun toimen kielellisellä tai mekaanisella luonteella ei ole merkitystä, koska kyse on ainoastaan siitä,
että tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla suojattuihin tietoelementteihin on tehty luvattomia muutoksia. Merkitystä ei
myöskään ole sillä, että toinen toimintatapa on mahdollinen, koska merkityksellinen on ainoastaan EC-Systran Unix ‑version
tapauksessa käytetty toimintatapa, joka on tässä sama kuin Systran Unix ‑version tapauksessa käytetty toimintatapa. Tarjouspyynnössä
pyydettiin nyt käsiteltävässä asiassa toimeksisaajaa parantamaan tähän toimintoon liittyvää tietokoneohjelmaa, eikä mikään
kyseenalaista kantajien tietoteknisen asiantuntijan toteamusta siitä, että suuraakkosten tietotekninen käsittely yhdestä kielestä
toiseen käännettäessä toteutuu ytimessä tekstin jälkikäsittelyä koskevissa moduuleissa. Käännöstoimen pääosasto myöntää päinvastoin
nimenomaisesti, että ydintä ainakin hyödynnetään tässä prosessissa, sillä tiettyjen aliohjelmien tekemät päätökset toteutetaan
ytimessä. Systran Unix- ja EC-Systran Unix ‑versioiden lähdekoodeista on lisäksi huomattava, että Bitan osoitti sen, että
80–95 prosenttia näiden kahden version ydinten lähdekoodeista oli samanlaisia, ja lisäksi sen, että kielellisten aliohjelmien
tasolla oli muitakin samankaltaisuuksia, koska suuri osa Systran Unix ‑version aliohjelmista sisältyy myös EC-Systran Unix
‑versioon. Systran Unix ‑versio käsittää EC-Systran Unix ‑version tavoin ohjelman suuraakkosten käsittelyä varten. Tarjouspyynnössä
ei tässäkään yhteydessä pyydetä toimeksisaajaa ohjelmoimaan kaikkia isolla alkukirjaimella kirjoitettavia sanoja vaan parantamaan
tähän toimintoon liittyvää tietokoneohjelmaa.
Käännöstoimen pääosasto ei käsittele kysymystä komission käytäntöjen noudattamisesta, mikä Bitanin mukaan edellyttää ytimen
muuttamista.
Englannin kielen s-genetiivin (esimerkiksi termin ”operator’s”) käsittelystä käännöstoimen pääosasto huomauttaa, ettei ydin
juurikaan osallistu tällaisten sanojen käsittelyyn, sillä se ainoastaan poistaa loppu-s:n, jotta sanakirjasta voidaan etsiä
pelkkää perussanaa (eli sanaa ”operator”). Tämä toiminto toimii lisäksi moitteettomasti, joten sitä ei ole syytä muuttaa.
Nämä seikat eivät kuitenkaan vaikuta siihen, että ydintä on välttämätöntä käsitellä ja muuttaa, jotta sopimus pystytään panemaan
täytäntöön. Käännöstoimen pääosasto päinvastoin vahvistaa nimenomaisesti ytimen tehtävän englannin kielen s-genetiivin käsittelyssä
ja ilmoittaa ainoastaan, että tätä toimintoa varten kehitetty tietokoneohjelma toimii moitteettomasti, kun taas tarjouspyynnön
sanamuodosta käy ilmi, että toimeksisaajan oli tarkoitus toteuttaa myös tätä toimintoa koskevia parannuksia.
Unionin yleisen tuomioistuimen esittämässä toisessa kysymyssarjassa ja istunnossa esitettiin useita kysymyksiä Gosselies-yhtiöllä
teetettyjen töiden luonteesta. Unionin yleinen tuomioistuin kehotti komissiota erityisesti ilmoittamaan, oliko se tosiasiassa
ilmaissut Systran-ohjelmiston lähdekoodit, jotta Gosselies-yhtiölle annetut työt voitaisiin toteuttaa, riippumatta siitä,
liittyivätkö nämä työt toissijaisesti tai ensisijaisesti Systran-ohjelmiston muihin osiin. Siltä varalta, että komissio väittäisi
edelleen, etteivät kyseessä olevat työt yhtäältä edellyttäneet perusytimen muuttamista ja ettei se toisaalta ollut paljastanut
Gosselies-yhtiölle EC-Systran Unix ‑järjestelmän lähdekoodeja, asianosaisia pyydettiin ilmoittamaan, voidaanko nämä väitteet
todentaa teknisesti ja miten se tehtäisiin.
Vastauksessaan näihin kysymyksiin komissio pysyi kannassaan, jonka mukaan ”Gosselies-yhtiölle annetut työt eivät edellyttäneet
perusytimen muuttamista” ja ”se ei [ollut] ilmaissut Systran-ohjelmiston ytimen lähdekoodeja tai paljastanut EC-Systran Unix ‑järjestelmän
lähdekoodeja Gosselies-yhtiölle”. Se viittasi lisäksi 4.10.2003 julkaistua tarjouspyyntöä koskevaan salassapitosopimukseen,
jolla ei ole merkitystä tarkasteltaessa komission vastuuta nyt käsiteltävässä asiassa. Näiden tarjouspyynnön sanamuodon ja
Bitanin ensimmäisen teknisen muistion kanssa ristiriidassa olevien väitteiden teknisestä todentamisesta, komissio väittää
toiseen kysymyssarjaan antamassaan vastauksessa seuraavaa:
”Kun otetaan huomioon edellä mainittujen toimien toteuttamiseen tarvittava asiantuntemus ja se, että Gosselies-yhtiön työntekijät,
joiden oli tarkoitus panna täytäntöön komission kanssa tehty sopimus, olivat koulutukseltaan kielitieteilijöitä eivätkä tietokoneasiantuntijoita,
voidaan todeta, että nämä työntekijät eivät todellakaan osanneet muuttaa perusydintä. Tästä voidaan täsmentää, että Gosselies-yhtiön
tuolloin hoitamia töitä hoitavat nykyisin komission lingvistit.”
Tätä vastausta on verrattava kantajien vastaukseen; kantajien asiantuntija Bitan kertoo kolmannessa teknisessä muistiossaan,
joka koskee komission teknisten väitteiden todentamismenetelmää, miten EC-Systran Unix ‑ohjelmiston kahta versiota – eli tarjouspyyntöä
edeltävää versiota ja sen jälkeen kehitettyä, komission tarpeet täyttävää versiota – voidaan verrata toisiinsa. Tätä seikkaa
käsiteltiin istunnossa, jossa komissio huomautti, ettei tällaisen vertailun tekeminen ollutkaan yhtä hankalaa kuin se oli
luullut.
Asianosaisten esittämien väitteiden ja unionin yleisen tuomioistuimen kysymyksiin annettujen vastausten perusteella voidaan
näin ollen katsoa, ettei komissio ole pystynyt kyseenalaistamaan kantajien näkemyksensä tueksi esittämiä tietoja; kantajien
näkemyksen mukaan Gosselies-yhtiöltä pyydetyt työt edellyttivät siis EC-Systran Unix ‑version lähdekoodin käsittelyä ja sen
muuttamista. Komission kanta on ristiriidassa niin kantajien tästä esittämien teknisten tietojen kuin sen oman tarjouspyynnönkin
kanssa. Kantajat väittävät lisäksi, että ”Gosselies-yhtiö, joka oli tarjouspyynnön julkaisuhetkellä hiljattain perustettu
ja jolla ei ollut juurikaan työntekijöitä, onnistui saamaan riittävän pätevän henkilöstön palkkaamalla Systran Luxembourgin
entisiä työntekijöitä ja pystyi näin vastaamaan tarjouspyyntöön ja saamaan sopimuksen”. Systran Luxembourgin toimintakertomuksista,
jotka ovat komission viimeiseen kysymyssarjaan antamien vastausten liitteenä 4 ja 5, käy kuitenkin ilmi, että kyseinen yhtiö
toteutti pikemminkin tietoteknisiä kuin kielitieteellisiä töitä. Komissio esitti istunnossa Gosselies-yhtiön työntekijöiden
ansioluettelot, joiden perusteella voitiin todeta, ettei henkilöstöön kuulunut ainoastaan kielitieteilijöitä vaan myös tietokoneinsinöörejä,
jotka osasivat käsitellä Systran-ohjelmiston lähdekoodeja – myös ytimen ja siihen liittyvien kielellisten aliohjelmien lähdekoodeja
– ja työstää niitä.
Lisäksi on huomattava, että komissio esitti kolmanteen kysymyssarjaan, joka koski haitan arvioinnissa huomioon otettavia seikkoja,
antamansa vastauksen liitteenä 3.5.2010 päivätyn asiantuntijalausunnon, jonka laatijana oli Belgian tuomioistuinten hyväksymä
tietotekninen asiantuntija insinööri L. Golvers ja jossa käsiteltiin tuottamuksellisia tekoja, joista komissiota moitittiin
ja jotka käsittivät EC-Systran Unix ‑version ytimen muuttamisen ja Systranin taitotiedon paljastamisen (jäljempänä Golversin
raportti; ks. myös Bitanin laatima Golversin raporttia koskevien huomautusten muistio, joka toimitettiin kantajien neljänteen
kysymyssarjaan antamien vastausten liitteenä ja joka ei vaikuttanut unionin yleisen tuomioistuimen päätökseen Golversin raportin
huomioon ottamisesta), sekä 23.4.2010 päivätyn lausunnon, jonka oli antanut Gosselies-yhtiön hallituksen jäsen A. Seck ja
jossa kuvataan yhtiön komission puolesta toteuttamien töiden sisältöä (jäljempänä Gosselies-lausunto).
On kuitenkin todettava, että Golversin raportti ja Gosselies-lausunto esitettiin varsin myöhäisessä vaiheessa eikä myöhäistä
esitysajankohtaa perusteltu millään tavalla näiden asiakirjojen toimittamishetkellä. Perustelujen puuttuminen on sitäkin oudompaa,
kun otetaan huomioon, että komission toiminnan lainvastaisuuteen liittyviä seikkoja ja erityisesti niitä seikkoja, jotka liittyivät
komissiolta odotettuihin tietoteknisiin asiantuntijalausuntoihin, joilla olisi voitu kiistää kantajien tietoteknisen asiantuntijan
esittämät näkemykset, sekä tietoja, joilla olisi voitu selventää toimeksisaajan toteuttamia töitä, oli käsitelty jo kahdessa
ensimmäisessä kysymyssarjassa ja niistä oli keskusteltu perusteellisesti istunnossa.
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 1 kohdan nojalla on näin ollen katsottava, että sen paremmin Golversin
raporttia kuin Gosselies-lausuntoakaan ei voida ottaa huomioon, eikä niitä oteta huomioon asianosaisten lausumia arvioitaessa.
Joka tapauksessa on korostettava, että Golversin raportissa, jonka oli laatinut insinööri ja Belgian tuomioistuinten hyväksymä
tietotekninen asiantuntija, ei kiistetä kantajien tietoteknisen asiantuntijan lausunnon tuloksia tältä osin. Golversin raportti
ei nimittäin perustu Systran-ohjelmiston eri versioihin, olipa sitten kyse Systran Unix ‑versiosta tai EC-Systran Unixin eri
versioista, ennen riidanalaisessa tarjouspyynnössä tarkoitettujen töiden toteuttamista ja niiden jälkeen, eikä siinä tarkasteltu
Gosselies-yhtiön komission puolesta tekemien töiden tuloksia. Tässä yhteydessä on muistettava, että kantajien tietotekninen
asiantuntija selvitti unionin yleisen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa ja istunnossa, miten
komissio pystyi vertailemaan EC-Systran Unix ‑ohjelmiston eri versioita vahvistaakseen tai kiistääkseen ne tiedot, joiden
mukaan tarjouspyynnössä tarkoitetut eri työt edellyttivät ytimen ja siihen liittyvien kielellisten aliohjelmien käsittelyä
ja johtivat sen muuttamiseen. Komissiolla oli näin ollen useita mahdollisuuksia vapautua kaikesta vastuusta esittämällä aineellista
näyttöä siitä, että mitään Systranin tekijänoikeuksilla ja taitotietoon liittyvillä oikeuksilla suojattuja tietoja ei ollut
muutettu tarjouspyynnössä tarkoitettujen töiden toteuttamisen johdosta. Golversin raportti ei muodosta tällaista aineellista
näyttöä.
Golversin raportti perustuu ainoastaan nyt käsiteltävän asian kirjelmiin, liitteisiin ja oikeudenkäyntiasiakirjoihin, kantajien
tietoteknisen asiantuntijan tekniset muistiot mukaan luettuina, sekä käännöstoimen pääosaston virkamiesten, Gosselies-yhtiön
hallituksen jäsenen D. Buisonin ja Systran Luxembourgin entisen ohjelmoijan kanssa käytyihin keskusteluihin. Teknisistä seikoista
Golvers mainitsee lähinnä sen, että komissio pitää kehittämiään sanakirjoja erityisen tärkeinä, mistä asianosaiset eivät ole
erimielisiä ja mikä ei millään tavoin estä Systran-konsernia vetoamasta Systran-ohjelmiston ydintä koskeviin teollis- ja tekijänoikeuksiin,
olipa kyse sitten alkuperäisestä Systran Mainframe ‑versiosta tai erityisesti Systran Unix ‑versiosta, joka on nyt käsiteltävän
asian kannalta ainoa merkityksellinen versio.
Golvers korostaa myös, että Gosselies-yhtiön henkilöstöllä ei oletettu olevan riittävää teknistä pätevyyttä C-kielellä ohjelmoitujen
monimutkaisten ohjelmien muuttamiseen, joskin hän lisäksi toteaa, että Gosselies-yhtiön henkilöstö muodostui Systran Luxembourgin
entisistä työntekijöistä, jotka osasivat työstää Systran-ohjelmiston eri versioita.
Kuvaillessaan Gosselies-yhtiön tarjouspyynnön perusteella toteuttamia töitä Golvers lisäksi korostaa tarjouspyynnön 3.1 kohtaan
perustuneita töitä eli sanakirjojen ohjelmointia eikä juurikaan käsittele 3.2 kohdan toteuttamiseen liittyviä töitä eli kielellisten
aliohjelmien parantamista, mukauttamista ja täydentämistä.
Ohjelmointi toteutettiin ulkoista ohjelmistoa eli DMP:tä käyttämällä; sitä ei mainita tarjouspyynnössä ja sen olemassaoloon
viitattiin ensimmäisen kerran menettelyn tässä vaiheessa eli 5.5.2010. Golversin raportin mukaan sanakirjojen ohjelmointi
käsitti 10 577 syötteen lisäämisen ja korjaamisen. Gosselies-lausunnosta käy tältä osin ilmi, että Gosselies-yhtiön ”tehtävänä
oli tarkastaa ja hyväksyä sähköiset sanakirjat, joihin oli vuosien varrella kertynyt tuhansia muunnettavia syötteitä”, ja
että tätä varten se ”käytti DMP-ohjelmistoa, jolla epäjohdonmukaiset syötteet oli helpompi havaita ja korjata ja – – jolla
sanakirjat pystyttiin tallentamaan avoimessa tietokantamuodossa”. Kantajien asiantuntijan tästä esittämien huomautusten perusteella
on todettava, ettei ole kovinkaan todennäköistä, että komissio olisi maksanut noin kaksi miljoonaa euroa siitä, että ulkoinen
palveluntarjoaja korjaa ohjelman 10 577 syötettä, mikä vastaa sopimuksen keston perusteella tehtyjen Bitanin laskelmien mukaan
sitä, että yksi Gosselies-yhtiön työntekijä korjaa 2,5 syötettä päivässä, kun taas Systranin sanakirjaohjelmoija luo päivässä
keskimäärin 400 syötettä.
Muista töistä Golversin raportissa todetaan lyhyesti, että Gosselies-yhtiö ”toteutti lähinnä sanakirjojen päivitystöitä ja
jonkin verran kielellisten aliohjelmien mukauttamista, ei kuitenkaan ytimessä vaan Mainframe Amdhalista automaattisesti poimituissa
tiedostoissa”. Gosselies-lausunnossa ei edes viitata toteutettujen töiden tähän osaan muuten kuin epämääräisesti toteamalla,
että ”sanakirjojen mukauttamisen tarkoituksena oli ainoastaan parantaa käännösten laatua”. Golversin esittämän näkemyksen
mukaan on niin, että vaikka kävisi ilmi, että Gosselies-yhtiön toteuttamat ”muutamat” kielellisten aliohjelmien mukauttamiset
edellyttivät EC-Systran Unix ‑version lähdekoodin käsittelyä, Systran-konsernilla ei ole tähän liittyviä tekijänoikeuksia
tai taitotietoa, sillä kyse on ainoastaan lähdekoodin Unix-versiosta, joka oli aiemmin olemassa ainoastaan EC-Systran Mainframe
‑versiossa, jonka osalta Systran-konserni ei voi vedota mihinkään oikeuksiin ja joka ei mitenkään liity Systran Unix ‑versioon.
Tässä yhteydessä on muistutettava tutkinnasta ilmenevän, että Systran Unix ‑versio voidaan luokitella suojatuksi alkuperäisteokseksi,
kun taas EC-Systran Unix ‑versio on Systran Unix ‑versiosta johdettu jälkiperäisteos, joka sisältää useita huomattavia samankaltaisuuksia
ytimen ja kielellisten aliohjelmien tasolla, ja että komissio ei ole missään vaiheessa pystynyt osoittamaan, mitkä ovat ne
Systran Unixin ytimen ja kielellisten aliohjelmien tietoelementit, joiden omistaja se väittää olevansa sen hallussa olevien
EC-Systran Mainframe ‑version sanakirjoja ja niihin liittyviä kielellisiä aliohjelmia koskevien oikeuksien perusteella, ilman
että kantajat voisivat vedota tältä osin alkuperäistä Systran Mainframe ‑versiota koskeviin oikeuksiin.
Kantajat puolestaan väittävät ja osoittavat riittävällä tavalla, että tarjouspyynnön 3.2 kohdassa tarkoitetut muutokset edellyttävät
Systran Unix ‑versioon sisältyvien EC-Systran Unix ‑version tietoelementtien käsittelyä ja muuttamista. Komissio ei ole esittänyt
näyttöä päinvastaisesta vertaillessaan Systran-ohjelmiston eri versioita ja pyrkiessään näin osoittamaan, että mitään Systran
Unix ‑version ytimeen sisältyviä tietoja ei ole muutettu tarjouspyynnön seurauksena toteutetuissa töissä.
Edellä esitetystä seuraa, että komissio on toiminut lainvastaisesti alalla sovellettavien jäsenvaltioiden lainsäädännön yhteisten
yleisten periaatteiden näkökulmasta, kun se on katsonut oikeudekseen toteuttaa sellaisia töitä, joissa oli muutettava EC-Systran
Unix ‑versioon sisältyviä Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota koskevia tietoelementtejä ilman Systran-konsernin ennakkoon
antamaa suostumusta. Tämä lainvastainen toimi muodostaa Systran-konsernille kuuluvien Systran-ohjelmiston Systran Unix -versiota
koskevien tekijänoikeuksien ja taitotiedon riittävän ilmeisen loukkaamisen, josta yhteisö on sopimussuhteen ulkopuolisessa
vastuussa.
B
Aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
1.     Systran Luxembourgille aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
a)     Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, että Systran Luxembourgille aiheutunut vahinko on suuruudeltaan ainakin 1 170 328 euroa. Vahinko käsittää
ensinnäkin yhtiön vuonna 2003 kärsimät 571 000 euron tappiot. Ennen tarjouspyynnön julkaisua vuonna 2003 komissio nimittäin
lopetti liikesuhteensa Systran Luxembourgiin, mikä johti yhtiön työntekijöiden irtisanomiseen. Nämä tappiot on siis otettava
huomioon, sillä päätös henkilöstön irtisanomisesta tehtiin vasta sen jälkeen, kun liikesuhteet komissioon päättyivät. Systran
Luxembourgille aiheutunut vahinko käsittää myös tarjouspyynnön myötä Gosselies-yhtiön kanssa tehdyn, Systran-konsernin oikeuksia
loukanneen sopimuksen takia saamatta jääneen voiton. Kantajat arvioivat saamatta jääneen voiton määräksi 30 prosenttia nettomarginaalista.
Gosselies-yhtiön kanssa tehdyssä sopimuksessa liikevaihdoksi ennakoitiin 800 000 euroa vuodessa neljän vuoden ajan, joten
vahinko on 30 prosenttia 3 200 000 eurosta eli 960 000 euroa. Kantajat täsmentävät vastauskirjelmässään, että tämä määrä on
599 328 euroa, kun otetaan huomioon komission esittämä laskelma, jonka mukaan 30 prosenttia on laskettava 1 997 760 euron
määrästä. Systran Luxembourgille aiheutunut vahinko on kantajien mukaan suoraa seurausta komission toimista, jotka ovat ainoa
syy yhtiön henkilöstön irtisanomiseen. Myös Systran Luxembourgin saamatta jäänyt voitto on suoraan yhteydessä komission päätökseen
sopimuksen tekemisestä Gosselies-yhtiön kanssa Systran-konsernin oikeuksia loukaten.
Komissio väittää, etteivät kantajat ole osoittaneet, että Systran Luxembourgin osalta esitetty vahinko on todellinen. Toiminta,
josta sitä moititaan, ei myöskään ole syynä kyseisen yhtiön vuonna 2003 kärsimiin tappioihin ja mainittuun voiton saamatta
jäämiseen vuosina 2003–2007. Systran Luxembourg ja Systran eivät nimittäin vastanneet 4.10.2003 julkaistuun tarjouspyyntöön.
Vaikka vahinko olisi todella syntynyt, sen laskennassa olisi otettava huomioon 4.10.2003 julkaistun tarjouspyynnön seurauksena
Gosselies-yhtiön kanssa tehtyjen sopimusten yhteenlaskettu liikevaihto eli 1 997 760 euroa neljältä vuodelta eikä kantajien
esittämä 3 200 000 euroa. Systran Luxembourgin toimiala on lisäksi monitahoinen ja käsittää ”tietoteknisen kehittämistyön
luonnollisten kielten alalla, tietoteknisten palvelujen ja ohjelmistojen myynnin ja tarjoamisen, kaikenlaisissa muodoissa
olevien tekstien käsittelyn, syöttämisen ja kääntämisen”. Systran Luxembourgin toiminnan lopettamista ei siis voida lukea
komission syyksi.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajat vaativat 1 170 328 euron vahingonkorvausta Systran Luxembourgille väitetysti aiheutuneen vahingon perusteella eli
571 000 euroa tappioista, jotka liittyvät toiminnan loppumiseen vuonna 2003, ja 599 328 euroa saamatta jääneestä voitosta,
joka liittyy sopimuksen tekemiseen Gosselies-yhtiön kanssa.
On kuitenkin huomattava, kuten kantajat istunnossa täsmensivät, että toiminnan loppumiseen liittyvän vahingon aiheuttanut
teko on komission toiminta, joka sai Systran Luxembourgin irtisanomaan henkilöstönsä. Vaikka tällainen toiminta, jonka tuloksena
liikesuhteet päättyivät, voitaisiin osoittaa toteen, se ei liity Systran Unix ‑versiota koskeviin Systran-konsernin tekijänoikeuksiin
ja taitotietoon, joiden loukkaaminen on kantajien mainitsema ja nyt käsiteltävässä asiassa todettu lainvastainen toimi. Myöskään
saamatta jääneestä voitosta aiheutunutta vahinkoa ei voida suoraan lukea komission syyksi, sillä Systran Luxembourg ei ollut
osallistunut riidanalaiseen tarjouskilpailuun, jonka päätteeksi sopimus tehtiin Gosselies-yhtiön kanssa.
Koska komission moititun toiminnan ja Systran Luxembourgille väitetysti aiheutuneen vahingon välillä ei ole syy-yhteyttä,
viimeksi mainittu ei voi saada vaatimaansa vahingonkorvausta.
Näin ollen Systran Luxembourgin vaatimus, joka koskee korvauksen saamista toiminnan lopettamiseen vuonna 2003 liittyvistä
tappioista ja sopimuksen tekemiseen Gosselies-yhtiön kanssa liittyvästä saamatta jääneestä voitosta, on hylättävä.
2.     Systranille aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
Tässä vaiheessa on muistutettava, että EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettu sopimussuhteen ulkopuolinen yhteisön
vastuu edellyttää, että vahinko, josta korvausta vaaditaan, on todellinen ja varma (ks. edellä 126 kohdassa mainittu asia
Agraz ym. v. komissio, tuomion 27 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja että toimielimen toiminnan ja vahingon välillä on
riittävän suora syy-yhteys (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79, Dumortier
ym. v. neuvosto, tuomio 4.10.1979, Kok., s. 3091, 21 kohta).
a)     Asianosaisten lausumat
Erilaiset vahingot, vahingon todellisuus ja syy-yhteys
Kantajat väittävät ensinnäkin, että Systranille aiheutunut aineellinen vahinko on suuruudeltaan yhteensä 46 804 000 euroa.
Vahinko on suoraa seurausta komission toimista. Se johtuu ennen kaikkea Systranin hallussa olevien Systran Luxembourgin osakkeiden
arvon alenemisesta. Näiden osakkeiden arvo on 1 950 000 euroa, josta on tehty samansuuruinen varaus Systranin kirjanpitoon
ja johon on lisättävä vielä 64 000 euron varaus, eli yhteensä 2 014 000 euroa. Systranille aiheutunut aineellinen vahinko
käsittää myös sen aineettomien varojen taloudellisen arvon menetyksen. Komissio on ehdyttänyt Systranin varojen taloudellisen
arvon, joka perustuu varojen salassapidettävään luonteeseen, kun se on tehnyt sopimuksen Gosselies-yhtiön kanssa ja paljastanut
näin Systranin taitotiedon ilman sen suostumusta. Vahingon määrä vastaa siis paljastetun taitotiedon arvoa, ja komission on
korvattava se kokonaan. Kantajat väittävät myös, että väitetyt oikeuksien loukkaaminen ja taitotiedon paljastaminen ovat aiheuttaneet
niille todellista vahinkoa. Ne esittävät useita jälleenmyyjien, rahoittajien ja tilintarkastajien lausuntoja, joista käy ilmi
komission asenteesta kantajien tekijänoikeuksia kohtaan aiheutunut vakava vahinko.
Komissio kritisoi tätä aineellisen vahingon arviota sillä perusteella, että mainitun vahingon todellisuutta ei ole osoitettu
ja että vaikka komissio olisi aiheuttanut väitetyn vahingon, josta sitä moititaan, nämä lainvastaiset teot eivät kuitenkaan
ole johtaneet Systran Luxembourgin osakkeiden arvon täyteen romahtamiseen ja Systranin aineettomien varojen arvon täyttä menetystä
vastaavaan vahinkoon. Kantajat eivät myöskään ole osoittaneet pienintäkään syy-yhteyttä väitettyjen lainvastaisten toimien
ja väitetysti aiheutuneen aineellisen vahingon välillä. Systranin vuoden 2005 vuosikertomuksesta, jossa käsitellään vuosien
2001–2005 tilejä, käy lisäksi ilmi, että vuosi 2003 oli ollut erityisen tuottoisa verrattuna sitä edeltäneisiin vuosiin 2001
ja 2002 sekä sitä seuranneisiin vuosiin 2004 ja 2005. Kyseisessä vuosikertomuksessa liikevaihdon supistumista ei selitetä
sillä, että komission asiakkuus menetettiin tai että komissio olisi syyllistynyt väitettyyn oikeuksien loukkaamiseen. Vuosikertomuksessa
todetaan tästä seuraavaa:
”Tietokoneohjelmat eivät yleensä ole patentoitavia keksintöjä. Konserni omistaa kaikki teknologiaansa ja tuotteisiinsa liittyvät
tekijänoikeudet. Konserni ei ole tähän mennessä ollut osallisena teollis- ja tekijänoikeuksien alan oikeusriidoissa. – – Meneillään
ei ole oikeusriitaa tai sovittelumenettelyä, joka voisi vaikuttaa tai olisi vastikään vaikuttanut merkittävästi konsernin
taloudelliseen tilanteeseen, toimintaan tai tulokseen.”
Kun tarkastellaan vahingon todellisuuden osoittamiseksi esitettyjä eri lausuntoja, komissio kiistää ensinnäkin tilintarkastajien
lausunnon sillä perusteella, että siinä todetaan, että komission moitittu taitotiedon paljastaminen oikeuttaisi osittain Systranin
tekemän varauksen. Komissio väittää lähinnä, että kyseessä on yhdestä vuodesta eli vuodesta 2008, jolloin kaikki yritykset
toimivat varovaisesti, laadittu ”tarkoitukseen sopiva” lausunto. Komissio väittää myös, ettei selvästikään pidä paikkaansa,
että sen toiminta olisi haitannut Systran-konsernin liikesuhteita, koska juuri Systran saattoi oikeudenkäynnin julkiseksi
ja koska sen enempää komissio kuin Gosselies-yhtiökään eivät ole Systranin kilpailijoita. Systranin jälleenmyyjien esittämät
asiakirjat on selvästi laadittu jälkikäteen, ja on järjetöntä väittää, että väitetty loukkaaminen olisi voinut vaikuttaa näihin
jälleenmyyjiin. Liiketoiminnan ongelmat johtuivat pikemminkin siitä, että markkinoille oli tullut kilpailevia ratkaisuja,
ohjelmiston eri versiot olivat vanhentuneet ja talouskriisi alkoi vuosina 2008–2009. Komissio pitää lisäksi virheellisenä
väitettä, jonka mukaan sen toiminta voisi muodostaa merkittävän esteen Systran-konsernista kiinnostuneille sijoittajille.
Sijoittajien toimintaa voidaan nimittäin selittää sillä, että Systran-konserni menetti komission asiakkuuden. Tältä osin ei
ole osoitettu mitään syy-yhteyttä.
Kantajat arvioivat toiseksi Systranille aiheutuneen aineettoman vahingon määräksi ainakin kaksi miljoonaa euroa. Tämän aineettoman
vahingon suuruudesta voidaan esittää ainoastaan arvioita, vaikka se on varma, sillä komission toteuttamat taitotiedon paljastamiset
ovat aiheuttaneet Systran-konsernille merkittäviä tappioita. Myös Systran-konsernin maine on kärsinyt, sillä kantajat ovat
joutuneet panemaan vireille menettelyn toimielintä vastaan, mikä vahingoittaa huomattavasti niiden julkisuuskuvaa ja liikesuhteita.
Komission toiminta todennäköisesti kannustaa myös muita Systran-konsernin nykyisiä ja potentiaalisia asiakkaita siihen, että
nämä yrittävät hankkia sen järjestelmän muita kuin kaupallisia kanavia pitkin.
Komissio huomauttaa tästä, että Systran on yksin vastuussa riita-asian julkiseksi saattamisesta eikä mitään aineetonta vahinkoa
ole näin ollen tarpeen korjata. Komissio korostaa myös, että jos oikeudenloukkauksen uhri ei pysty esittämään näyttöä sille
aiheutuneesta vahingosta tai vahingon laajuudesta, korvausvaatimus voidaan hylätä tai korvauksen määräksi voidaan määrätä
nimellinen summa. Komission mielestä minkäänlaista näyttöä ei ole esitetty kahden miljoonan euron suuruisen aineettoman vahingon
olemassaolosta tai syy-yhteydestä toiminnan, josta sitä moititaan, ja väitetyn vahingon välillä.
Alustava arvio aineettomien varojen arvonmenetyksestä
Vastauksena komission esittämiin huomautuksiin aineettomien varojen arvonmenetyksistä kantajat esittivät muistion, jonka on
laatinut niiden talousasiantuntija (Ranskan tuomioistuinten, muun muassa Cour de cassationin, hyväksymän kirjanpitäjän ja
tilintarkastajan A. Martinin muistio Systranin aineettomien varojen arvioinnista, jäljempänä kantajien ensimmäinen taloudellinen
muistio). Muistion mukaan Systran on yhden tuotteen yhtiö, ja sen ainoat aineettomat varat, jotka voidaan arvottaa, ovat ohjelmisto
ja taitotieto, jotka on osaksi kirjattu sen kirjanpidossa käyttöomaisuuden hankintamenoiksi. Tämä kirjanpitoarvo ei kuitenkaan
vastaa näiden varojen todellista arvoa, joka voidaan arvioida yhtiön pörssiarvon perusteella. Systranin osakekurssin kehityksen
perusteella nyt käsiteltävässä asiassa voidaan siis todeta selvä korrelaatio komission lainvastaisten toimien ja kyseisen
yhtiön pörssiarvon alenemisen sekä sitä kautta sen aineettomien varojen arvonmenetyksen välillä. Kantajien ensimmäisessä taloudellisessa
muistiossa Martin toteaakin seuraavaa: ”Systranin aineettomat varat voidaan arvioida vuoden 2004 pörssiarvon perusteella,
ja se oli noin 43–45 miljoonaa euroa. Nämä aineettomat varat muodostuvat lähinnä Systranin ainoasta tuotteesta eli konekäännösohjelmistosta
ja siihen liittyvästä taitotiedosta. Aineettomien varojen arvo oli vuoden 2004 lopulla ainoastaan noin 23–24 miljoonaa euroa,
ja 20–21 miljoonan euron arvon aleneminen selittyy ainoastaan komission toimilla – – jotka johtivat näiden tietojen paljastamiseen
ja niiden riidanalaiseen käyttöön.” Kantajat väittävät tässä vaiheessa, että komissio olisi näin ollen määrättävä korvaamaan
aineettomien varojen arvon menetyksestä yhteensä 44 790 000 euroa, sillä taitotiedon paljastaminen vei näiltä varoilta kaiken
taloudellisen arvon. Komissio olisi ainakin määrättävä korvaamaan varma ja jo todettu vahinko, joka muodostuu taitotiedon
paljastamisesta johtuvasta markkina-arvon menetyksestä, jonka suuruus oli 21 miljoonaa euroa.
Vastauksena kantajien ensimmäiseen taloudelliseen muistioon komissio esittää oman talousasiantuntijansa laatiman muistion
(belgialaisen tilintarkastajan P. Tytgatin muistio). Kantajat väittivät, että ”[Systranin] liikevaihto laski vuonna 2004 suurelta
osin sen vuoksi, että komission [asiakkuus] menetettiin, minkä jälkeen se pysyi vakaana vuonna 2005 ja laski jälleen vuonna
2006”; komission asiantuntija vastasi tähän toteamalla, että komissio oli Systran Luxembourgin asiakas eikä Systranin asiakas
ja että väite tuntuu osoittavan, että Systranin liikevaihdon laskeminen ei johtunut väitetystä oikeuksien loukkaamisesta.
Kantajat väittivät edelleen, että ”pörssiarvon aleneminen vuonna 2004 – – selittyy ainoastaan komission toimilla” ja että
”Systranin [osakekurssi] laski vuonna 2004 jatkuvasti sitä mukaa kuin uutinen komissioon yhdistetystä ohjelmiston ja taitotiedon
paljastamisesta levisi, vaikka pörssi oli yleisesti nousussa ja CAC 40 ‑indeksin keskimääräinen kuukausiarvo nousi vuonna
2004 tammikuun 3 636 [pisteestä] joulukuun 3 796 [pisteeseen]”; komission asiantuntija toteaa tästä, että Systranin osakekurssin
kehitystä ei pitäisi verrata CAC 40 ‑indeksin kehitykseen vaan ohjelmistojen ja tietoteknisten palvelujen sektoria koskevaan
indeksiin Pariisin pörssissä. Tämän indeksin kehitys kertoo, että Systranin osakekurssi noudatti sektori-indeksiä, mikä osoittaa,
ettei väitetty oikeuksien loukkaaminen ollut mainitun vahingon syynä. Aineettoman varallisuuden arvo riippuu lisäksi tuon
ajankohdan talouskehityksestä eikä osakekurssista, joka puolestaan riippuu useista muista tekijöistä. Kantajat väittävät siis
virheellisesti, että yhtiön aineettomien hyödykkeiden arvo riippuisi automaattisesti ja erotuksetta yhtiön pörssiarvosta.
Komission asiantuntija korostaa myös, että Systranin varat eivät muodostu ainoastaan Systran-ohjelmistosta. Yhtiö pitää kaupan
myös muita ohjelmistoja ja omistaa tavaramerkin, joka muodostaa sekin yhtiön aineettomien varojen kannalta tärkeän tekijän,
kun otetaan huomioon Systranin asema käännösohjelmistojen markkinoilla. Systran ei siis ole ainoastaan yhden tuotteen yhtiö,
eikä voida väittää, että vaikutus olisi voinut ulottua Systranin koko liikeomaisuuden arvoon.
Muut arviot vahingosta
Istunnon jälkeen kantajat mainitsevat vastauksessaan vahingon arvioinnista esitettyihin kolmanteen ja neljänteen kysymyssarjaan
kaksi direktiivin 2004/48 13 artiklassa tarkoitettua arviointimenetelmää eli niin sanotun kielteisten taloudellisten seurausten
menetelmän, jossa otetaan huomioon ”kaikki asianmukaiset näkökohdat”, kuten saamatta jäänyt voitto ja aineettomien varojen
arvonmenetys, ja niin sanotun kiinteämääräisen korvauksen menetelmän, jossa vahvistetaan kiinteämääräinen vahingonkorvaus
esimerkiksi niiden rojaltien määrän perusteella, jotka oikeudenloukkaaja olisi joutunut maksamaan, jos se olisi pyytänyt lupaa
käyttää kyseistä teollis- ja tekijänoikeutta. Kantajien vastauksiin on liitetty kaksi niiden talousasiantuntijan laatimaa
muistiota (Martinin 23.4.2010 laatima muistio, jäljempänä kantajien toinen taloudellinen muistio, ja Martinin 2.6.2010 laatima
muistio, jäljempänä kantajien kolmas taloudellinen muistio).
Kantajat ottavat alustavasti esille ensinnäkin aineettomien varojen arvon menetyksestä aiheutuneen vahingon todellisuuden.
Ne korostavat, että vuoden 2004 aikana tuskin 12 kuukautta sopimuksen tekemisen jälkeen näiden aineettomien varojen arvo oli
laskenut 46 prosentilla eli noin 20–21 miljoonalla eurolla, vaikka sektorin pörssiarvot nousivat samalla ajanjaksolla 1,5
prosentilla Pariisin pörssin ohjelmistoja ja tietoteknisten palvelujen sektoria koskevasta indeksistä saatujen tietojen mukaan.
Systranin osakekurssin romahtamisen syynä voi olla ainoastaan se, että komissio oli paljastanut yhtiön taitotietoa. Aineettomien
varojen arvo heikkeni edelleen, ja arvonmenetys oli maaliskuussa 2010 noin 43–45 miljoonaa euroa.
Kantajat väittävät seuraavaksi, että aineettomien varojen arvonmenetys on otettava huomioon sovellettaessa sekä kielteisten
taloudellisten seurausten menetelmää että kiinteämääräisen korvauksen menetelmää. Arvonmenetys voidaan määrittää kahdella
tavalla, ja nämä ovat tulevien kassavirtojen menetysten määrittelyyn perustuva arviointi, jota komission talousasiantuntija
Tytgat ehdotti istunnossa, ja pörssiarvoon vertaamiseen perustuva arviointi, jota Martin alun perin ehdotti. Kantajat väittävät,
että toinen arviointitapa on asianmukaisempi kuin ensimmäinen, joka perustuu ennusteisiin ja oletuksiin. Martin noudatti tätä
tapaa kantajien toisessa taloudellisessa muistiossa, jossa todetaan, että Systranille aiheutunut vahinko olisi tällöin 33,5
miljoonaa euroa (eli 18,5 miljoonaa euroa kaudelta 2004–2010 ja 15 miljoonaa euroa tulevan osalta vuoden 2010 ensimmäisen
puoliskon huomioon ottamiseksi nykyarvotettujen tietojen perusteella). Kantajat toteavat toisesta arviointitavasta, että näkemys
siitä, että muut tekijät kuin komission lainvastainen toiminta voisivat selittää pörssiarvon menetyksen, on teoriassa pätevä
mutta sillä ei ole merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa, sillä mikään muu tekijä ei voi selittää vuonna 2004 toteutunutta
pörssiarvon 46 prosentin romahdusta, kun sitä verrataan vertailuindeksin 1,5 prosentin nousuun. Noudatetusta arviointitavasta
riippumatta aineettomien varojen arvonmenetyksestä aiheutunut vahinko on suuruudeltaan joka tapauksessa ainakin 20 miljoonaa
euroa.
Kantajat vastaavat unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen aineettomien varojen arvonmenetyksen arvioinnista
toteamalla, että menetykseksi arvioidaan 5 prosenttia vuodesta 2004 alkaen syntyneestä liikevaihdosta ja että tällaista arviointitapaa
voidaan noudattaa ainoastaan kiinteämääräisen korvauksen muttei kielteisten taloudellisten seurausten menetelmässä. Kiinteämääräisen
korvauksen menetelmässä on tällöin otettava huomioon seuraavat seikat: niiden rojaltien määrä, jotka komission olisi pitänyt
maksaa voidakseen muuttaa Systranin lähdekoodia (eli 10,9 miljoonaa euroa vuodesta 2004 vuoden 2010 ensimmäiseen vuosipuoliskoon
saakka), jolloin tähän määrään lisätään ensinnäkin ”lisäsumma”, jossa on otettu huomioon muut tekijät, kuten Systranin kilpailuaseman
heikkeneminen, menetetyt asiakkaat ja kehittämisvalmiuksien heikkeneminen, joita ei voida korvata ainoastaan maksamalla edellä
mainittuja rojalteja – Martin huomauttaa tästä, että tämä lisäsumma voidaan määritellä soveltamalla liikevaihtoon tiettyä
prosenttiosuutta, kunhan käytetään globaalia liikevaihtoa Euroopan liikevaihdon sijasta, kunhan laskentaperustana käytetään
vuoden 2003 liikevaihtoa ja kunhan 5 prosentin sijasta sovelletaan 10:tä prosenttia –, ja toiseksi tuleva vahinko, jonka suuruudeksi
Martin arvioi 15 miljoonaa euroa.
Komissio puolestaan kiistää aluksi Systran-konsernille aiheutuneen aineellisen vahingon todellisen luonteen, sillä se ei johdu
riittävän suoraan toiminnasta, josta komissiota moititaan. Komissio vetoaa sanakirjoja koskeviin oikeuksiinsa ja väittää,
että sillä oli oikeus toteuttaa Gosselies-yhtiöllä teetetyt työt ilman Systran-konsernin suostumusta. Komissio huomauttaa
lisäksi, että Gosselies-yhtiön työntekijät olivat Systran Luxembourgin työntekijöitä ja että heidän hallussaan oli taitotieto,
jota on väitetysti paljastettu. Komission vastauksiin oli liitetty sen talousasiantuntijan laatima muistio (Tytgatin 3.5.2010
laatima muistio, jäljempänä komission toinen taloudellinen muistio, ja Tytgatin 10.6.2010 laatima muistio, jäljempänä komission
kolmas taloudellinen muistio).
Komissio vastaa unionin yleisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, joka koskee sitä, että osa aiheutuneesta vahingosta
arvioitaisiin 5 prosentiksi vuodesta 2004 alkaen saadusta liikevaihdosta, viittaamalla Tytgatin lausuntoon, jonka mukaan ”viittauksella
5 prosenttiin Systranin vuodesta 2004 alkaen saamasta liikevaihdosta ei ole merkitystä”. Tytgat korostaa, että minkään seikan
perusteella ei voida päätellä, että Systranin liikevarallisuuden arvo olisi muuttunut vuodesta 2004. Koska Systran ei vastannut
komission vuonna 2004 julkaisemaan tarjouspyyntöön, ”sen asema sen yhdellä toiminta-alalla oli huono tietyllä hetkellä”. Systranin
toimintoja, kustannuksia, marginaaleja ja liikevaihtoa koskevassa monitahoisessa toimintaympäristössä ei ole mahdollista määritellä
tarkkaan, varmasti ja todennettavasti jonkin tietyn toimen taloudellisia vaikutuksia, samoin kuin ei myöskään ole mahdollista
arvioida pörssiarvon menetyksestä aiheutunutta vahinkoa. Systran-konsernin arvoon vuodesta 2005 alkaen ovat lisäksi voineet
vaikuttaa useat eri tekijät. Ainoa tapa arvioida mahdollinen vahinko on soveltaa menetelmää, jossa arvioidaan ainoastaan ”menetetyistä
varoista aiheutuvat tulevien kassavirtojen menetykset” ottamalla lähtökohdaksi alataso ”eli sopimukset, kustannuspaikat ja
rahavirtaa tuottava yksikkö”, eikä ylätasoa eli ”kaikkien tuotteiden, sopimusten ja maiden yhteenlaskettua liikevaihtoa kiinteine
kertoimineen, joita ei ole näytetty toteen”. Systranin toiminta käsittää lisäksi ”useita tuotteita, segmenttejä, alueita,
portaaleja ja sitä kautta useita asiakkaita”. Systranin vuoden 2008 vuosikertomuksen perusteella suhdanneherkkä ohjelmistomyynti
oli laskussa, sillä Systran-ohjelmiston versio 6 oli vanhentunut ja kaikki odottivat version 7 julkaisemista. Tytgatin mainitsema
monitahoinen toimintaympäristö ja tiettyjen Systranin kaupan pitämien tuotteiden lyhyt elinkaari lisäsivät joidenkin liikevaihdon
osatekijöiden volatiliteettia, eikä liikevaihtoa voida näin ollen käyttää luotettavana perustana. Pääosa Systranin liikevaihdosta
oli peräisin suurilta internet-palveluntarjoajilta, mikä osoitti komission mielestä, ettei vahinkoa ollut syntynyt, koska
tämä asiakaskunta oli säilynyt.
b)     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajat vaativat nyt käsiteltävässä asiassa 46 804 000 euron suuruista korvausta aineellisesta vahingosta, jota Systranille
on aiheutunut komission toimista, eli 2 014 000:ta euroa Systran Luxembourgin osakkeiden arvon alenemisesta ja 44 790 000:ta
euroa aineettomien varojen arvonmenetyksestä, mihin sisältyy jo todettu 21 miljoonan euron menetys.
Systran Luxembourgin osakkeiden arvon aleneminen
Vahingosta, joka liittyy Systran Luxembourgin toiminnan loppumisesta aiheutuneeseen yhtiön osakkeiden arvon alenemiseen, voidaan
todeta, ettei Systran voi vaatia korvauksia tällä perusteella siksi, että Systran Luxembourgin toiminnan loppumisen syynä
oli kantajien mukaan komission toimenpide, jonka tarkoituksena oli saada se irtisanomaan henkilöstönsä (ks. edellä 265 kohta).
Vaikka tämä toimenpide näytettäisiin toteen, se ei liity Systran Unixia koskeviin Systranin tekijänoikeuksiin tai taitotietoon,
joiden loukkaamisesta nyt käsiteltävässä asiassa lainvastaiseksi todettu toimenpide muodostuu. Vaikka kyseinen toimenpide
käsittäisi riidanalaisen sopimuksen tekemisen toisen yhtiön kanssa, komission ei voida katsoa olevan suoraan vastuussa tästä
aiheutuneeksi väitetystä vahingosta, koska Systran Luxembourg ei ollut vastannut riidanalaiseen tarjouspyyntöön, jonka perusteella
sopimus myöhemmin tehtiin Gosselies-yhtiön kanssa.
Koska toiminnan, josta komissiota moititaan, ja väitetyn vahingon välillä ei ole syy-yhteyttä, Systranin vaatimus Systran
Luxembourgin osakkeiden arvon alenemiseen liittyvien vahinkojen korvaamisesta on hylättävä.
Aineettomien varojen arvonmenetys
Kantajille on korvattava Systranin aineettomien varojen arvonmenetykseen liittyvä vahinko, jos käy ilmi, että vahinko, jonka
korvaamista vaaditaan, on todellinen ja varma, ja jos komission toiminnan ja vahingon välillä on riittävän suora syy-yhteys.
–       Kantajien alun perin esittämä arviointi
Aluksi on todettava, ettei kantajien alun perin esittämää arviointia Systranin aineettomien varojen arvonmenetyksestä voida
hyväksyä. Arviointi perustuu nimittäin Systranin pörssiarvon vertaamiseen indeksiin, joka käsittää 40 suurinta Pariisin pörssiin
listattua yhtiötä (CAC 40 -indeksi) (ks. edellä 274 kohta ja kantajien ensimmäinen taloudellinen muistio). Tällainen vertailu
ei nimittäin ole vakuuttava nyt käsiteltävässä asiassa, koska se on liian yleinen, jotta sen perusteella voitaisiin tyydyttävästi
määritellä komission moititusta toiminnasta aiheutunut vahinko.
Kuten komission talousasiantuntija perustellusti totesi, pörssiarvon menetys voidaan selittää hyvin useilla tekijöillä, ei
ainoastaan komission toiminnalla.
Kantajien talousasiantuntija huomauttaa tosin tästä, että hänen mielestään ainoastaan Systranin taitotiedon tuottamuksellinen
paljastaminen voi selittää vuonna 2004 tapahtuneen osakekurssin romahtamisen, joka oli huomattavan raju myös verrattuna CAC
40 -indeksin sijasta merkitykselliseen sektori-indeksiin eli Pariisin pörssin ohjelmistoja ja tietoteknisiä palveluja koskevaan
indeksiin.
Toisin kuin kantajat väittävät, ei kuitenkaan ole riittävällä tavalla osoitettu, että Systranin osakekurssi aleni vuonna 2004
sitä mukaa kuin uutinen komission tekemästä ohjelmiston ja siihen liittyvän taitotiedon paljastuksesta levisi. Asiakirja-aineiston
perusteella uutinen levisi nimittäin pikemminkin vuonna 2005, ja siitä tuli joka tapauksessa julkinen vasta vuonna 2006. Komissiota
koskeva kantelu nimittäin tehtiin Euroopan oikeusasiamiehelle 28.7.2005, ja tämä esitti tutkintansa tulokset 28.9.2006. Komission
toisessa talousalan muistiossa Tytgat toteaa lisäksi, ettei ”minkään tosiseikan perusteella voida päätellä, että Systranin
liikeomaisuuden – – arvo olisi muuttunut vuodesta 2004 (ks. internetsivusto ja muut tiedotteet)”, ja jatkaa, että ”tiedossa
on esimerkiksi, että Systranin vireille panemaa oikeudenkäyntiä koskevan uutisen julkistaminen Systranin lehdistötiedotteella
18.10.2006 kello 6.48 ja sen vuoden 2006 vuosikertomuksessa vaikuttivat kielteisesti konsernin arvoon”. Systranin vuoden 2005
vuosikertomuksessa ei viitattu lainkaan tähän oikeudenkäyntiin (ks. edellä 270 kohta). Lisäksi kaikki kannekirjelmään liitetyt
lehtiartikkelit, joiden tarkoituksena on kuvata nyt käsiteltävän asian käsittelyä lehdistössä, ovat peräisin vuoden 2005 loppupuolelta
tai vuodelta 2006.
Asianosaisten esittämien tietojen perusteella ei näin ollen voida hylätä oletusta siitä, että Systranin osakekurssin kehitys
tarkasteltavalla ajanjaksolla riippui varsin useista siihen mahdollisesti vaikuttaneista tekijöistä, minkä vuoksi kantajat
eivät voi vedota Systranin aineettomien varojen täyteen arvonmenetykseen, jonka suuruudeksi ne ovat arvioineet 43–45 miljoonaa
euroa vuodesta 2004.
–       Systranille aiheutuneen vahingon todellisuus sekä vahingon ja komission toiminnan välinen syy-yhteys
Tämä liian epätarkka alkuperäinen arviointi ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin jättäisi huomiotta
sen, että Systran-konsernille on nyt käsiteltävässä asiassa aiheutunut todellista ja varmaa vahinkoa, joka voidaan riittävän
suoraan lukea komission moititun toiminnan syyksi.
Toisen kysymyssarjan avulla pyrittiin erityisesti mittaamaan komission toiminnan vaikutuksia Systran-konsernin toimintaan
muulla tavoin kuin Systranin pörssiarvoon vertaamalla, ja kantajat esittivät useita seikkoja, joilla ne selittivät Systranin
taitotiedon arvonmenetystä, joka johtui siitä, että komissio oli paljastanut tämän taitotiedon.
Kantajat esittivät ensinnäkin kaksi jälleenmyyjiensä lausuntoa, joista ilmenee, missä määrin komission asenteesta riidanalaisen
sopimuksen tekohetkellä ja sen jälkeen on aiheutunut todellista vahinkoa Systran-konsernin liiketoiminnalle. Tämä vahinko
ilmenee potentiaalisten asiakkaiden menetyksenä ja nykyisten asiakkaiden kanssa käytävien neuvottelujen monimutkaistumisena,
sillä asiakkaat eivät ymmärrä, miksi heidän pitäisi maksaa jostakin, millä ei ole arvoa komissiolle (ks. kantajien toiseen
kysymyssarjaan antamien vastausten liitteenä olevat kahden jälleenmyyjän lausunnot).
Toisin kuin komissio väittää (ks. edellä 271 kohta), näistä lausunnoista käy täysin uskottavasti ilmi, että riita-asia, jossa
vastapuolina ovat yritys, joka pitää kaupan tekemäänsä tietokoneohjelmaa, ja sen toimielinasiakas, joka väittää olevansa oikeutettu
teettämään kolmannella osapuolella edellä mainitusta tietokoneohjelmasta johdettua ohjelmistoa koskevia töitä ilman alkuperäisteoksen
tekijän lupaa, hankaloittaa tämän yrityksen liikesuhteita sen nykyisiin ja potentiaalisiin asiakkaisiin. Komissio ei voi tässä
moittia Systrania – joka on pörssiyhtiö – siitä, että se on velvollisuuksiensa mukaisesti julkisesti ilmoittanut niiden välisestä
oikeudenkäynnistä, joka koskee sen kaupan pitämän tietokoneohjelman teollis- ja tekijänoikeuksia. Se, että komissio ei pidä
kaupan tietokoneohjelmia, ei myöskään vaikuta siihen, että Systran-konsernin asiakkailla voi komission toiminnan vuoksi olla
epäilyjä Systranin kaupan pitämää tietokoneohjelmaa koskevien Systran-konsernin oikeuksien täsmällisestä ulottuvuudesta. Mistään
ei siis voida päätellä, että kantajien esittämät lausunnot olisi hylättävä niiden väitetyn opportunistisuuden vuoksi. Nämä
lausunnot osoittavat päinvastoin tarkkaan komission toiminnan vaikutuksen Systranin liiketoimintaan.
Kantajat ovat toiseksi esittäneet useita rahoitusyhtiöiden lausuntoja tai todisteita, jotka osoittavat, että komission toiminta
vähensi Systranin kiinnostavuutta sen osakkaiden, nykyisten ja potentiaalisten sijoittajien sekä yritysostajien keskuudessa
(ks. kantajien toiseen kysymyssarjaan antamien vastausten liitteenä olevat, usean sijoitusyhtiön ja yhden pankin nimissä esitetyt
asiakirjat).
Toisin kuin komissio väittää (ks. edellä 271 kohta), näistä eri todisteista ja lausunnoista käy riittävän vakuuttavalla tavalla
ilmi useiden sijoittajien reaktiot tilanteessa, jossa vaihtoehtoina ovat toiminnan jatkaminen entiseen tapaan, investointien
tekeminen tai ostaminen, kun kyse on yhtiöstä, joka pitää kaupan tietokoneohjelmaa, jota koskevat oikeudet komissio kiistää.
Tietyt sijoittajat kieltäytyivätkin sijoittamasta Systraniin. Yksi sijoittaja päätti myydä merkittävän omistusosuutensa tappiolliseen
hintaan ja totesi nimenomaisesti, että ”Systranin ja komission välinen riita-asia ja erityisesti se, että komissio on kiistänyt
– – Systranin oikeudet ja taitotiedon, estävät tämän yhtiön liiketoiminnan kehittymisen ja sen, että sijoittajat ennakoivat
yhtiön osakekurssin kehitystä”. Tästä on huomautettava, että komissio ei ole mikä tahansa asiakas vaan toimielinasiakas, jolla
on erityisen laaja oikeudellinen yksikkö ja huomattavasti osaamista teollis- ja tekijänoikeuksien alalla. Huomioon on otettava
myös riita-asian luonne, sillä se ei ole pelkästään kaupallinen vaan koskee myös Systranin nimellä kaupan pidettävän ja kyseisen
yhtiön tärkeimmän varan muodostavan tietokoneohjelman tekijänoikeuksia ja taitotietoa, joiden haltija on Systran, jonka koko
toiminta liittyy sen Systran-konekäännösohjelmiston kehittämiseen ja kaupan pitämiseen.
Tässä yhteydessä ei voida hyväksyä komission väitettä siitä, että Systran-ohjelmiston eri versioiden vanhentuminen olisi syynä
Systranin ongelmiin. Kuten kantajat toteavat vastauksessaan neljänteen kysymyssarjaan, ohjelmiston uuden version markkinoille
saattaminen ei vaikuta sen tekijän aiempaa versiota, jolla on edelleen taloudellista arvoa, koskeviin teollis- ja tekijänoikeuksiin.
Systran-konserni saa edelleen asiakkailtaan tuottoa edeltävistä versioista niiden ylläpidosta, uusia kielipareja käsittävien
tai muita palvelimia varten tarkoitettujen lisälisenssien myynnistä, liitännäispalvelujen tarjoamisesta tai muiden ohjelmistovalmistajien
kanssa tehtävistä integraatiosopimuksista. Kantajat korostavat vakuuttavalla tavalla lisäksi, että EC-Systran Unix ‑versio,
joka vastaa Systran Unix 4 ‑versiota, on arkkitehtuuriltaan sama kuin sitä seuraavat versiot (eli versiot 5–7). Näillä kaikilla
versioilla on yhteinen lähdekoodi, ja ne perustuvat samaan ohjelmistoon eli Systran-ohjelmiston Unix-versioon. Nämä eri versiot
eivät eroa toisistaan arkkitehtuuriltaan vaan lisättyjen uusien toimintojen, parannettujen käännösalgoritmien ja täydennettyjen
kielellisten resurssien osalta.
Kantajat ovat kolmanneksi korostaneet, että komission toimintaan liittyvä Systranin teollis- ja tekijänoikeuksien arvonmenetys
kasvaa ajan mittaan. Ne huomauttavat, että Systran joutui 31.12.2008 kirjaamaan merkittävän suuren varauksen aineellisten
varojensa arvon alenemisen vuoksi, ”kun otetaan huomioon huomattava vahinko, jota aiheutuu komission tekemästä Systranin teollis-
ja tekijänoikeuksien loukkaamisesta ja taitotiedon paljastuksesta, vuoden 2008 vaikeuksista ja nykyisen talousympäristön poikkeuksellisesta
epävakaudesta” (ks. Systranin tilintarkastajien 13.10.2009 laatima lausunto). Tämän kirjanpitovarauksen syynä on siis ainakin
osittain komission toiminta.
On todettava, että tämän lausunnon perusteella voidaan katsoa, että aineettomien varojen arvon alenemisen vuoksi vuonna 2008
tehty 11,6 miljoonan euron varaus liittyy kolmeen lausunnossa mainittuun syyhyn, joista ensimmäinen on komission ja kantajan
välinen oikeudenkäynti. Huolimatta komission esittämistä huomautuksista (ks. edellä 271 kohta), joissa se pyrkii korostamaan
toista lausunnossa mainittua syytä eli vuonna 2008 alkanutta poikkeuksellisen vakavaa talouskriisiä, on kuitenkin edelleen
mahdollista, että Systranin teollis- ja tekijänoikeuksien loukkaamista ja taitotiedon tuottamuksellista paljastamista koskeva
oikeudenkäynti saattaa vaikuttaa yhtiön aineettomien varojen arvoon.
Nyt käsiteltävässä asiassa komission toiminta on näin ollen riittävän suorassa syy-yhteydessä Systranille aiheutuneeseen vahinkoon;
siihen kuuluu ensinnäkin liiketoiminnallinen vahinko, joka on aiheutunut siitä, että Systran menetti potentiaalisia asiakkaita
ja sen neuvottelut nykyisten asiakkaidensa kanssa hankaloituivat, toiseksi taloudellinen vahinko, joka on aiheutunut siitä,
että sen kiinnostavuus osakkaiden, sijoittajien ja mahdollisten yritysostajien keskuudessa heikkeni, sekä kolmanneksi vahinko,
joka on aiheutunut siitä, että Systranin oli vuoden 2008 lopulla tehtävä kirjanpitoonsa 11,6 miljoonan euron varaus komission
moititusta toiminnasta aiheutuneen Systranin aineellisten varojen arvon alenemisen vuoksi. Tämä komission toiminnasta aiheutunut
vahinko on todellinen ja varma, kuten käy ilmi kantajien tästä esittämistä asiakirjoista, vaikka sitä ei olekaan voitu täsmällisesti
arvioida. Aineetonta vahinkoa tarkastellaan jäljempänä 324 ja 325 kohdassa.
–       Vahingon kiinteämääräinen arviointi
Asianosaisilta on tässä yhteydessä tiedusteltu, mitä menetelmää voitaisiin käyttää arvioitaessa nyt käsiteltävässä asiassa
komission toiminnan syyksi riittävän suoraan luettavan todellisen ja varman vahingon määrää.
Vastauksessaan kolmanteen kysymyssarjaan kantajat vetosivat direktiivin 2004/48 13 artiklaan, jossa säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että toimivaltaiset oikeusviranomaiset määräävät vahingon kärsineen osapuolen hakemuksesta
loukkaajan, joka tiesi tai jolla oli riittävät perusteet tietää ryhtyneensä loukkaavaan tekoon, maksamaan oikeudenhaltijalle
vahingonkorvauksen, joka vastaa tälle loukkauksen johdosta koitunutta tosiasiallista vahinkoa.
Määrittäessään vahingonkorvauksen oikeusviranomaisten on:
a)      otettava huomioon kaikki asianmukaiset näkökohdat, kuten vahingon kärsineelle osapuolelle aiheutuneet kielteiset taloudelliset
seuraukset, saamatta jäänyt voitto mukaan lukien, loukkaajan saama perusteeton etu ja soveltuvissa tapauksissa muita kuin
taloudellisia tekijöitä, kuten oikeudenhaltijalle loukkauksen johdosta aiheutunut aineeton vahinko;
tai
b)      vaihtoehtona a kohdan säännökselle oikeusviranomaiset voivat soveltuvissa tapauksissa määrittää vahingot kiinteänä määränä
esimerkiksi vähintään niiden rojaltien tai maksujen määrän perusteella, jotka oikeudenloukkaaja olisi joutunut suorittamaan,
jos se olisi pyytänyt lupaa käyttää kyseistä teollis- ja tekijänoikeutta.
– –”
Kielteisten taloudellisten seurausten menetelmän soveltamiseen liittyy huomattavia hankaluuksia nyt käsiteltävässä asiassa,
sillä komission talousasiantuntija kiistää systemaattisesti kaikki kantajien talousasiantuntijan tekemät arviointiyritykset.
Tytgat tyytyy lähinnä kritisoimaan niitä arviointeja ja perusteita, joita Martin on käyttänyt arvioidessaan Systranille aiheutuneita
kielteisiä taloudellisia seurauksia ja erityisesti siltä saamatta jäänyttä voittoa, muttei kuitenkaan tee itse rinnakkaista
arviointia.
Kun Martin esimerkiksi pyrkii arvioimaan aineettomien varojen arvonmenetykseen liittyvää vahinkoa viittaamalla Tytgatin istunnossa
ehdottamaan menetelmään, jossa otetaan huomioon pelkästään kyseisistä varoista syntyvän tulevan kassavirran menetys, häntä
kritisoidaan sellaisten tietojen käyttämisestä, jotka on saatu analyysitoimiston laatimasta talousanalyysista, jonka ”vastaavuuden
paikkansapitävyyttä” ei ole osoitettu (komission kolmas taloudellinen muistio, s. 4). Mitään korvaavaa perustetta ei kuitenkaan
ole konkreettisesti ehdotettu, vaikka Martin oli ilmoittanut, että kyseessä oleva riippumattoman analyysitoimiston tekemä
talousanalyysi oli toteutettu vuoden 2004 alussa, jolloin Systran yritti toteuttaa 7 miljoonan euron suuruisen joukkovelkakirjojen
ja merkintäoptioiden liikkeeseenlaskun, joka kuitenkin epäonnistui, ja että tämä ajankohta vastaa täysin huomioon otettavaa
ajanjaksoa (kantajien toinen taloudellinen muistio, alaviite 2 ja muistion liite).
Kantajien todetessa, mitä komissio ei vakuuttavasti kiistä, että yhtäältä Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota koskevat
Systranin tekijänoikeudet muodostavat yhtiön toiminnan ytimen ja että toisaalta komission kieltäytyminen näiden oikeuksien
tunnustamisesta on omiaan vaikuttamaan yhtiön liikevaihtoon ja sen kehittämiseen, Tytgat vaatii jälleen yksityiskohtaista
ja dokumentoitua arviointia, joka lähtee alatasolta ”eli sopimusten, kustannuspaikkojen, rahavirtaa tuottavien yksikköjen”
tasolta, jolloin voidaan ottaa huomioon Systranin myymien tuotteiden ja sen harjoittamien toimintojen väitetty moninaisuus,
vaikka on käynyt ilmi, että nämä tuotteet ja toiminnot liittyvät kaikki Systran-ohjelmiston kehittämiseen ja kaupan pitämiseen
(komission toinen taloudellinen muistio, s. 8). Martinin pyrkiessä vuorostaan arvioimaan vahinkoa ottamalla huomioon komission
Gosselies-yhtiön kanssa tekemän sopimuksen taloudellisen arvon, joka vastaa käytännössä toteutuvasta liikevaihdosta 30 prosentin
suuruiseksi arvioitua nettomarginaalia, joka on kantajien esittämien tietojen mukaan pienempi kuin Systran-konsernin todellinen
marginaali tämäntyyppisissä sopimuksissa (kantajien vastaus neljänteen kysymyssarjaan, 12 kohta), Tytgat kritisoi tätä arviota
sillä perusteella, että ”nettomarginaalin määrittäminen yhdestä toiminnosta syntyvän liikevaihdon kiinteämääräisen osuuden
perusteella ei ole asianmukaista – –, sillä kiinteä osuus voidaan vahvistaa ainoastaan vakuuttavien pitkän aikavälin tietojen
otoksen perusteella” (komission toinen taloudellinen muistio, s. 3 ja komission kolmas taloudellinen muistio, s. 5). Komission
talousasiantuntijan huomautusten mukaan olisi siis lähes mahdotonta arvioida käytännössä Systranille komission toiminnasta
aiheutunutta vahinkoa ilman sitä koskevia kattavia ja riittävän tarkkoja tietoja, riippumatta arvioinnin tekemisessä käytetystä
perusteesta.
Kun otetaan huomioon se, että Systranille aiheutuneiden kielteisten taloudellisten seurausten arvioimisessa sovellettavia
perusteita on vaikea määritellä, nyt käsiteltävässä asiassa on näin ollen vahvistettava kiinteämääräinen vahingonkorvaus kiinteämääräisen
korvauksen menetelmän mukaisesti sellaisten seikkojen perusteella, joihin kuuluvat ainakin niiden rojaltien ja maksujen määrä,
jotka oikeudenloukkaaja olisi joutunut maksamaan, jos se olisi pyytänyt lupaa käyttää kyseessä olevaa teollis- ja tekijänoikeutta.
Tätä menetelmää sovellettaessa on otettava huomioon jäljempänä esitetyt seikat.
Ensimmäinen huomioon otettava seikka on niiden rojaltien määrä, jotka oikeudenloukkaaja olisi joutunut maksamaan, jos se olisi
pyytänyt Systranilta lupaa käyttää kyseessä olevia teollis- ja tekijänoikeuksia toteuttaakseen tarjouspyynnössä luetellut
kielellisten aliohjelmien parantamiset, mukauttamiset ja täydentämiset, jotka edellyttävät EC-Systran Unix ‑versioon sisältyvien
Systran Unix ‑version tietoelementtien käsittelyä ja niiden muuttamista.
Näiden töiden luonteen perusteella sekä kantajien kolmanteen ja neljänteen kysymyssarjaan antamissaan vastauksissa vakuuttavalla
tavalla esittämistä syistä tämä kiinteämääräinen korvaus on määriteltävä suhteessa sellaisen lisenssin hintaan, jolla sen
saaja saa luvan muuttaa ohjelmiston lähdekoodia, eikä pelkän tätä ohjelmistoa koskevan käyttölisenssin hintaan. Tällaisen
lähdekoodin muuttamista koskevan lisenssin myöntäminen on epätavallista, sillä se ei sisälly ohjelmistovalmistajien perinteiseen
taloudelliseen toimintamalliin. Tällainen lisenssi nimittäin estää valmistajaa myymästä muutoslisenssin saajalle ohjelmiston
uusia versioita koskevia lisenssejä sekä ohjelmistoon liittyviä palveluja, joiden suorittamiseen on lupa yleensä ainoastaan
valmistajalla. Tällainen lisenssi voi lisäksi vaarantaa valmistajan taitotiedon, sillä sen perusteella lähdekoodi voidaan
mahdollisesti luovuttaa kolmansille osapuolille. Myymällä lähdekoodin muuttamislisenssi, jolla lisenssinsaaja voi itse kehittää
ohjelmistoa, luovutaan siis tulevista tuloista, joita tälle ohjelmistolle myönnettävistä käyttölisensseistä voitaisiin saada.
Tässä yhteydessä tällaisen lähdekoodin muuttamislisenssin teoreettinen hinta on arvioitava noudattamalla taloudellista menetelmää,
jota kantajien talousasiantuntija ehdotti kolmanteen kysymyssarjaan annetussa vastauksessa. Menetelmässä otetaan lähdekoodin
muuttamislisenssin teoreettisen hinnan määrittelyn lähtökohdaksi hinta, joka komission olisi maksettava Systran-ohjelmiston
vuosittaisesta käyttölisenssistä.
Kantajien talousasiantuntija Martin arvioi tässä yhteydessä komissiolle myönnettävän Systran-ohjelmiston vuosittaisen käyttölisenssin
hinnaksi 760 000 euroa. Arvion perusteena on hinta, jonka maailmanlaajuinen internetpalveluja tarjoava yhtiö maksaa vuosittain
Systran-ohjelmiston käyttöoikeudesta, ja hinta, jonka maksoivat aiemmin vuosittain kaksi muuta maailmanlaajuista amerikkalaista
yhtiötä, joista ensimmäinen ylläpitää hakukonetta internetissä ja toinen on erikoistunut tietokoneohjelmien valmistukseen,
sekä noin 1,3 miljoonan euron hinta, jonka yksi kansallinen julkishallinto, joka on vähintään yhtä merkittävä kuin komissio,
maksaa pelkästä päivityksestä, joka antaa sille oikeuden käyttää ohjelmiston versiota 7, ja jolla on jo komission tavoin pysyvä
käyttöoikeus, joka ei käsitä ohjelmiston muuttamista.
Komission talousasiantuntija Tytgat kritisoi Martinin viittauksia yksityisiin yhtiöihin sillä perusteella, että nämä ovat
epäasianmukaisia esimerkkejä, joilla ei ole minkäänlaista yhteyttä komissiota koskeviin hintoihin. Mainitut lisenssit ovat
nimittäin lisenssejä, joilla on kaupallisia vaikutuksia yksityisten vaikutusten sijasta. Komissio ei käytä Systran-ohjelmistoa
parantaakseen suurelle yleisölle suunnattua kaupallista tarjontaansa, vaan se on tarkoitettu satojen virkamiesten käyttöön.
Tästä syystä lähdekoodin muuttamislisenssin hinnan määrittelyn lähtökohdaksi otettu arvo on komission mukaan väärä, ja siihen
perustuva päättely on hylättävä.
Komission mukaan kantajien talousasiantuntijan olisi pitänyt ottaa lähtökohdaksi noin 15 000 euron hinta, joka vastaa hallintoelimille
tarkoitetun ei-kaupallisen käyttölisenssin hintaa ja ohjelmistojälleenmyyjän Euroopan petostentorjuntavirastolta (OLAF) Systran
Enterprise Server 7, Standard Edition ‑ohjelmiston vuosilisenssistä pyytämää hintaa (noin 15 000 euroa tämän ohjelmiston käytöstä
2 500 käyttäjän osalta ja noin 15 000 euroa ”English World Packista”, joka sisältää useita kieliä; nämä ovat englanti, arabia,
kiina, hollanti, ranska, saksa, kreikka, italia, japani, korea, puola, portugali, venäjä, espanja ja ruotsi). Komissio viittaa
kolmanteen ja neljänteen kysymyssarjaan antamissaan vastauksissa myös hintahaitariin, joka ulottuu 15 000 eurosta (enintään
sata käyttäjää) vähintään 150 000 euroon (määrittelemättömälle määrälle käyttäjiä ja suuryritysten monitahoisia integrointitarpeita
varten) ja johon viitattiin Systranin lehdistötiedotteessa Systran Enterprise Server 6 ‑ohjelmiston (Workgroup Edition-, Standard
Edition- ja Global Edition ‑versiot) erityyppisten käyttölisenssien osalta.
Aluksi on huomattava, että asianosaisten talousasiantuntijat ovat samaa mieltä siitä, että Systran-ohjelmiston lähdekoodin
muuttamislisenssin teoreettisen hinnan määrittämisessä lähtökohdaksi voidaan ottaa komission tämän ohjelmiston vuosittaisen
käyttölisenssin hinta, mutta ne ovat erimielisiä tällaisen lisenssin asianmukaisesta arvosta. Vertailun vuoksi on tässä yhteydessä
todettava, että komissio huomauttaa kolmanteen ja neljänteen kysymyssarjaan antamissaan vastauksissa, että Gosselies-yhtiölle
maksettiin 1 925 280 euroa sen tehtäväksi annettujen töiden toteuttamisesta kolmen vuoden ajalta kaudella 2004–2006. Gosselies-yhtiö
sai siis näin ollen keskimäärin 641 760 euroa kultakin näiltä vuodelta komission teettämien töiden toteuttamisesta.
Komissio esitti kritiikkiä kantajien asiantuntijan mainitsemien kolmen maailmanlaajuisen yrityksen vuosittain maksamista eri
käyttölisenssien hinnoista (ks. edellä 310 kohta), mutta Systran-konsernia koskevien taloudellisten asiakirjojen tarkastelun
perusteella voidaan todeta, että suurin osa kyseisen yrityksen tuloista oli peräisin erityisen suurilta asiakkailta. Ranskan
arvopaperimarkkinaviranomaiselle 29.4.2009 toimitetusta vuotta 2008 koskevasta viiteasiakirjasta käy ilmi, että vuonna 2004
Systran-konsernin viiden suurimman asiakkaan osuus sen liikevaihdosta oli 60,9 prosenttia ja kahdelta suurimmalta asiakkaalta
saadut tulot olivat täsmälleen yhtä suuret (14,8 prosenttia), kun taas vuonna 2008 näiden viiden suurimman asiakkaan osuus
sen liikevaihdosta oli 42,3 prosenttia ja suurimman asiakkaan osuus 10,9 prosenttia 7,6 miljoonan euron liikevaihdosta eli
hieman yli 760 000 euroa. Tämä seikka voidaan siis esittää otettavaksi huomioon vuosittaisen käyttölisenssin hintaa arvioitaessa.
Kyse on eräänlaisesta enimmäishinnasta.
Lisäksi on todettava näyttävän siltä, ettei – toisin kuin komissio, joka käyttää tässä perusteena Systran-konsernin asiakirjoja,
joissa viitataan Systran Enterprise Server ‑ohjelmiston version 6 tai 7 käyttölisensseihin, antaa ymmärtää – tämä yritys myy
tai saata myyntiin hallintoelimille tarkoitettua ohjelmistoa erikoishintaan. Kuten komissiokin myöntää, Systran-konsernin
hintapolitiikka sen ohjelmiston käyttölisenssien osalta riippuu pääasiassa myydystä versiosta. Kun esimerkiksi vertaillaan
komission toimittamia tietoja Systran Enterprise Server ‑ohjelmiston versioista 6 ja 7, tämän ohjelmiston halvimman version
nimeltä ”Workgroup Edition”, jota voi hyödyntää enintään sata käyttäjää yhdeltä tuotantopalvelimelta Windows-käyttöjärjestelmässä,
lähtöhinta on 15 000 euroa, kun taas keskihintaisen Standard Edition ‑version, jota voi hyödyntää jopa 2 500 käyttäjää kahdelta
tuotantopalvelimelta Windows- ja Linux-käyttöjärjestelmissä, lähtöhinta on 30 000 euroa ja pisimmälle kehitetyn Global Edition ‑version,
jota voi hyödyntää rajoittamaton määrä käyttäjiä rajoittamattomalta määrältä tuotantopalvelimia Windows-, Linux- ja Solaris-käyttöjärjestelmissä,
150 000 euroa. Kantajat korostavat komission väitteestä, jonka mukaan käyttölisenssin hinta voi olla enintään 150 000 euroa,
esittämissään huomautuksissa, että Systran Enterprise Server ‑ohjelmiston versiosta 6 annetun Systran-konsernin lehdistötiedotteen
perusteella ilmoitettu hinta on selvästi vähimmäishinta, mikä käy ilmi sanasta ”lähtöhinta”. Kantajien mukaan kyseessä on
lähtöhinta yhdelle kieliparille ja yhdelle palvelimelle.
Näiden eri väitteiden ja niiden tueksi esitettyjen asiakirjojen perusteella komission maksettavaksi kuuluvan Systran-ohjelmiston
vuosittaisen käyttölisenssin teoreettiseksi hinnaksi, jota käytetään lähtökohtana laskettaessa lähdekoodin muuttamislisenssin
vuosihintaa, voidaan vahvistaa 450 000 euroa. Kantajien asiantuntijan ehdottama hinta on nimittäin liian korkea siksi, että
vaikka komission käyttämää versiota voi hyödyntää yli 2 500 käyttäjää, tämä käyttäjämäärä on huomattavasti pienempi kuin sen
mainitsemissa kolmessa maailmanlaajuisessa yrityksessä, jotka ovat todennäköisesti Systran-konsernin kolme suurinta asiakasta.
Komission ehdottama hinta on puolestaan liian pieni siksi, että 150 000 euron hinta vastaa komission valitseman ratkaisun
lähtöhintaa ja – kuten kantajat ilmoittivat, eikä komissio ole tätä kiistänyt – kansallinen hallintoelin, joka on vähintään
yhtä suuri kuin komissio, maksoi noin 1,3 miljoonaa euroa käyttämänsä Systran-version päivityksestä.
Tämän 450 000 euron lähtöhinnan perusteella on määritettävä niiden rojaltien määrä, jotka oikeudenloukkaajan olisi pitänyt
maksaa, jos se olisi pyytänyt Systranilta lupaa käyttää tarjouspyynnössä tarkoitettujen töiden toteuttamiseen tarvittavia
teollis- ja tekijänoikeuksia. Kantajien talousasiantuntijan ehdottaman laskentamenetelmän, jota komissio ei ole kyseenalaistanut
vakuuttavasti (ks. jäljempänä 319 kohta), perusteella lähdekoodin muuttamista koskevan vuosirojaltin määrä voidaan pätevästi
vahvistaa kaksinkertaiseksi vuosittaisen käyttölisenssin hintaan nähden eli 900 000 euroon, kun otetaan kantajien talousasiantuntijan
tavoin huomioon, että komissiolla oli jo tämän ohjelmiston käyttölupa ja että ohjelmiston käyttäjäkunta ei muodostu suuresta
yleisöstä.
Lähdekoodin muuttamista koskevien vuosirojaltien kokonaismääräksi vuosilta 2004–2010 voidaan näin ollen vahvistaa 7 miljoonaa
euroa (eli 0,9 miljoonaa euroa, joka vastaa lähdekoodin muuttamista koskevan vuosilisenssin määrää, kerrottuna 7,76:lla, joka
vastaa diskonttauskerrointa, jonka kantajien talousasiantuntija on laskenut soveltamalla kauteen 2004–2010 4 prosentin riskitöntä
tuottoprosenttia, jolloin tulokseksi saadaan yhteensä 6 984 000 euroa, joka pyöristetään 7 miljoonaan euroon).
Tässä yhteydessä on huomattava, että komissio ei varsinaisesti kiistä kantajien talousasiantuntijan ehdottamaa menetelmää,
jonka unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt. Komissio tyytyy tältä osin toistamaan talousasiantuntijansa väitteen, jonka
tämä esitti vastauksessa neljänteen kysymyssarjaan ja jonka mukaan kantajien asiantuntija ”on tehnyt pikemminkin pääomituslaskelmia
kuin päättyneitä ajanjaksoja koskevia diskonttauslaskelmia” ja ”parhaan talousopin mukaan tarkasteltavat ajanjaksot olisi
jaettava osiin, joilla on omat muuttujansa, erottelematta tehdyn pääomittamisen sijaan”. On kuitenkin todettava, että kantajien
talousasiantuntijan noudattama menetelmä ei perustu komission talousasiantuntijan mainitsemaan ”pääomittamiseen” vaan tietojen
diskonttaukseen soveltamalla kauteen 2004–2010 4 prosentin riskitöntä tuottoprosenttia, joka vastaa kyseisellä ajanjaksolla
todennäköisesti sovellettavaa kohtuullista tuottoprosenttia. Komissio ei esitä päteviä syitä perustellakseen, miksi unionin
yleinen tuomioistuin ei voisi käyttää tätä menetelmää vahvistaakseen rojaltien määrän, joka komission olisi pitänyt maksaa,
jos se olisi pyytänyt Systranilta riidanalaisia töitä varten oikeutta käyttää kyseisiä teollis- ja tekijänoikeuksia.
Toinen huomioon otettava seikka on niin sanottu lisäsumma, joka on maksettava muiden sellaisten aineellisten seikkojen huomioon
ottamiseksi, joita pelkällä edellä mainittujen rojaltien maksamisella ei voida korvata. Asianomaiselle yritykselle vuodesta
2004 aiheutunutta haittaa ei näet voida korvata ainoastaan maksamalla jälkikäteen rojaltit, jotka komission olisi pitänyt
maksaa, jos se olisi pyytänyt Systranilta riidanalaisia töitä varten oikeutta käyttää kyseisiä teollis- ja tekijänoikeuksia.
Kun otetaan huomioon asiakirja-aineisto ja erityisesti kantajien esittämät lausunnot, joilla ne pyrkivät osoittamaan komission
lainvastaisen toiminnan vaikutukset Systranin toimintaan ja kehittämiseen, on tässä yhteydessä katsottava, että kyseisen yrityksen
toimintaan ja kehittämiseen vuodesta 2004 kohdistunut vaikutus vastasi vuodessa 650 000 euron kiinteämääräistä summaa (eli
noin 6:ta prosenttia vuoden 2003 liikevaihdosta).
Täksi lisäsummaksi, joka on diskontattu vuosien 2004–2010 osalta, voidaan näin vahvistaa 5 miljoonaa euroa (eli 0,65 miljoonaa
euroa, joka vastaa edellä mainittua vuosittaista kiinteämääräistä summaa, kerrottuna 7,76:lla, joka vastaa diskonttauskerrointa,
jonka kantajien talousasiantuntija on laskenut soveltamalla kauteen 2004–2010 4 prosentin riskitöntä tuottoprosenttia, jolloin
tulokseksi saadaan yhteensä 5 044 000 euroa, joka pyöristetään 5 miljoonaan euroon).
Asiakirja-aineiston perusteella ei sen sijaan ole tarpeen todeta, että nyt käsiteltävässä asiassa olisi aiheutuneen vahingon
kiinteämääräisen arvioinnin yhteydessä otettava huomioon niin sanottu tuleva vahinko, jonka kantajien talousasiantuntija on
arvioinut 15 miljoonaksi euroksi. Tältä osin esitetty arvio ei perustu riittävän vakuuttavaan konkreettiseen näyttöön, jotta
kyseisen vahingon korvaaminen olisi perusteltua.
Viimeinen kiinteämääräisen vahingonkorvauksen arvioinnissa huomioon otettava seikka on aiheutunut aineeton vahinko. Tästä
on todettava, että komissio on toiminnallaan evännyt Systranilta oikeudet, jotka sillä oli teokseensa. Tämä toiminta on sitäkin
vakavampaa, kun otetaan huomioon, että komissio on toimielimenä pannut alulle useita säännöksiä, joilla yhdenmukaistetaan
tekijänoikeuksien alan yhteisön oikeutta ja joita ei ole noudatettu nyt käsiteltävässä asiassa. Systranille on siis korvattava
sille komission toiminnasta aiheutunut aineeton vahinko.
Kantajat eivät kuitenkaan ole esittäneet syitä, joiden vuoksi korvauksen määräksi olisi vahvistettava vähintään 2 miljoonaa
euroa, joten kiinteämääräisen vahingonkorvauksen määrittelyn yhteydessä on asianmukaista määrätä komissio maksamaan sen toiminnasta
aiheutuneesta aineettomasta vahingosta nimellinen 1 000 euron korvaus.
Edellä esitetystä seuraa, että Systranille on maksettava 12 001 000 euron kiinteämääräinen korvaus sille komission toiminnasta
aiheutuneesta vahingosta seuraavasti:
–        7 miljoonaa euroa, joka vastaa niiden rojaltien määrää, jotka komission olisi pitänyt maksaa vuosina 2004–2010, jos se olisi
pyytänyt lupaa käyttää Systranin teollis- ja tekijänoikeuksia toteuttaakseen töitä, jotka liittyvät tarjouspyynnössä lueteltuihin
kielellisten aliohjelmien parantamiseen, muuntamiseen ja täydentämiseen ja jotka edellyttivät Systran-ohjelmiston EC-Systran
Unix -versioon sisältyvien Systran Unix ‑version tietoelementtien käsittelyä ja muuttamista
–        lisäksi 5 miljoonaa euroa, joka vastaa komission toiminnan vaikutusta Systranin vuosien 2004–2010 liikevaihtoon ja yleensä
tämän yrityksen kehittämiseen
–        1 000 euroa aineettomasta vahingosta.
C
Muut toimenpiteet kuin vahingonkorvauksen myöntäminen
1.     Asianosaisten lausumat
Kantajat väittävät, että EY 288 artiklan toisessa kohdassa tarkoitettujen yleisten periaatteiden nojalla jo aiheutunut vahinko
on korvattava, minkä lisäksi haitanteko on määrättävä lopetettavaksi, toisin kuin komissio väittää. Kantajat pyrkivät varmistamaan
annettavan tuomion tehokkaan vaikutuksen vaatimalla oikeuksien loukkaamisen välitöntä lopettamista.
Komissio katsoo, ettei unionin yleinen tuomioistuin voi määrätä kantajien vaatimista toimenpiteistä rahamääräisen vahingonkorvauksen
lisäksi. Unionin yleinen tuomioistuin ei sen mukaan nimittäin voi toimivaltaansa käyttäessään osoittaa unionin toimielimille
määräyksiä tai toimia niiden sijasta.
2.     Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kantajat vaativat unionin yleistä tuomioistuinta määräämään ensinnäkin, että komissio lopettaa välittömästi oikeuksien loukkaamisen
ja taitotiedon paljastamisen, toiseksi, että kaikki komission ja Gosselies-yhtiön hallussa olevat tietovälineet, joille on
tallennettu ne tietokonejärjestelmän kehitystyöt, jotka Gosselies-yhtiö on toteuttanut EC-Systran Unix- ja Systran Unix ‑versioiden
pohjalta Systranin oikeuksien vastaisesti, takavarikoidaan ja luovutetaan Systranille tai ainakin tuhotaan valvotusti, ja
kolmanneksi, että tuomio julkaistaan komission kustannuksella kyseessä olevaa alaa koskevissa sanoma- ja aikakauslehdissä
ja sitä koskevilla internetsivustoilla, jotka Systran valitsee.
Tässä yhteydessä on muistettava, että toimielimen, jonka toiminta on julistettu lainvastaisesti, on toteutettava unionin yleisen
tuomioistuimen tuomion täytäntöön panemiseksi tarvittavat toimenpiteet (ks. analogisesti SEUT 266 artikla). Komission on näin
ollen tehtävä tarvittavat päätelmät varmistaakseen, että Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑versiota koskevia Systranin oikeuksia
noudatetaan tämän ohjelmiston EC-Systran Unix ‑versiota koskevissa töissä, jotka loukkaavat Systranin tekijänoikeuksia ja
taitotietoa. Jos näitä oikeuksia ei noudateta – ja kun otetaan huomioon, että nyt käsiteltävässä asiassa korvattu vahinko
koskee ainoastaan ajanjaksoa vuodesta 2004 tuomion julistamispäivään –, Systranilla on oikeus saattaa unionin yleisen tuomioistuimen
käsiteltäväksi uusi vaatimus sille vielä mahdollisesti aiheutuvan vahingon korvaamisesta.
Kun vielä tarkastellaan vaatimusta tuomion julkaisemisesta eri sanoma- ja aikakauslehdissä sekä internetsivustoilla, unionin
yleinen tuomioistuin julkaisee tänä päivänä lehdistötiedotteen tästä tuomiosta. Lehdistötiedote voidaan toistaa ja julkaista
myös alan lehdissä. Kantajilla on näin käytössään oikeuden päätös komission toiminnasta niitä kohtaan ja lehdistötiedote,
joka voidaan julkaista laajalti, joten ne ovat saavuttaneet tähän liittyvät tavoitteensa. Unionin yleinen tuomioistuin voi
lisäksi lehdistötiedotteen avulla korjata komission lainvastaisesta toiminnasta Systranin maineelle aiheutuneen aineettoman
vahingon.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo näin ollen, että Systranin edut on suojattu riittävällä tavalla rahamääräisellä korvauksella,
eikä sen vaatimusta luontoissuorituksesta ole tarpeen hyväksyä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on hävinnyt asian olennaisilta osin, se on velvoitettava
korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajien vaatimusten mukaisesti.
Lisäksi on huomattava, että niiden asiakirjojen laadinnasta, joita kantajat esittivät kirjelmiensä sisällön tueksi ja vastauksena
unionin yleisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin, jotka koskivat Systran-ohjelmiston teknisiä näkökohtia (Bitanin raportti,
tekniset muistiot ja huomautuksia koskeva muistio), oikeudellisia näkökohtia (Sirinellin lausunto) ja aiheutuneen vahingon
arviointia (Martinin taloudelliset muistiot), on aiheutunut asian käsittelyyn liittyviä välttämättömiä kustannuksia, jotka
on katsottava työjärjestyksen 91 artiklan b alakohdassa tarkoitetuiksi korvattaviksi oikeudenkäyntikuluiksi.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan komissio velvoitetaan maksamaan Systran SA:lle 12 001 000 euron kiinteämääräinen vahingonkorvaus.
2)
Kanne hylätään muilta osin.
3)
Komissio velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Julistettiin Luxemburgissa 16 päivänä joulukuuta 2010.
Sisällys
Tosiseikat
I  Systran-ohjelmiston eri versiot
II  Asianosaisten välisten suhteiden tausta
A  Ensimmäinen vaihe: Systran Mainframesta EC-Systran Mainframeen
1.  WTC:n (ja muiden yhtiöiden) ja komission väliset alkuperäiset sopimukset
2.  Systran-konsernin ja komission välinen yhteistyösopimus
B  Toinen vaihe: Systran Unixista EC‑Systran Unixiin
C  Kolmas vaihe: 4.10.2003 julkaistun tarjouspyynnön jälkeinen aika
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
I  Tutkittavaksi ottaminen
A  Vaatimus, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen on velvoitettava komissio korvaamaan väitetty vahinko
1.  Asiakysymys
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Toteamukset sopimussuhteeseen perustuvan vastuun ja sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun alalla olevasta toimivallasta
Kantajien esittämän vahingonkorvausvaatimuksen tarkastelu
Niiden seikkojen tarkastelu, joihin komissio vetoaa tukeakseen väitettä sopimukseen perustuvasta luvasta paljastaa kolmansille
osapuolille tietoja, jotka voivat olla suojattuja tekijänoikeuksien ja taitotiedon nojalla
2.  Kannekirjelmän epäselvyys
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
3.  Unionin yleiseltä tuomioistuimelta puuttuva toimivalta todeta oikeuksien loukkaus sopimussuhteen ulkopuolista vastuuta
koskevan kanteen yhteydessä
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
B  Muut vaatimukset
II  Asiakysymys
A  Oikeudet, joihin kantajat vetoavat, ja komission toiminnan lainvastaisuus
1.  Systran-ohjelmiston eri versioiden vertailu
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
2.  Komission toiminnan lainvastaisuus
a)  Asianosaisten lausumat
Tekijänoikeuden loukkaus
Taitotietoa koskevat oikeudet
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudet, joihin kantajat vetoavat Systran-ohjelmiston Systran Unix ‑version osalta
Väite, jonka mukaan komissio voi sillä olevien oikeuksien nojalla jättää huomiotta kantajien väiteoikeuden
Komission kolmannella osapuolella teettämien töiden luonne
B  Aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
1.  Systran Luxembourgille aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
2.  Systranille aiheutunut vahinko ja syy-yhteys
a)  Asianosaisten lausumat
Erilaiset vahingot, vahingon todellisuus ja syy-yhteys
Alustava arvio aineettomien varojen arvonmenetyksestä
Muut arviot vahingosta
b)  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Systran Luxembourgin osakkeiden arvon aleneminen
Aineettomien varojen arvonmenetys
–  Kantajien alun perin esittämä arviointi
–  Systranille aiheutuneen vahingon todellisuus sekä vahingon ja komission toiminnan välinen syy-yhteys
–  Vahingon kiinteämääräinen arviointi
C  Muut toimenpiteet kuin vahingonkorvauksen myöntäminen
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.