CELEX: 62003CJ0364
Fördragsbrott
Direktiv 84/360/EEG
Luftförorening
Industrianläggningar
Kraftstation

1       Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter enligt artikel 13 i rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från
industrianläggningar (EGT L 188, s. 20; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 199), genom att varken ange politik eller
strategi för att stegvis anpassa de ångturbiner och enheter med gasturbiner som finns installerade i den kraftstation som
ägs av bolaget Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (statligt kraftbolag) (nedan kallat DEI), Linoperamata, Kreta, till bästa tillgängliga
teknik.

Tillämpliga bestämmelser
2       Enligt artikel 1 i direktiv 84/360 gäller följande:
”Syftet med detta direktiv är att skapa utrymme för ytterligare åtgärder och förfaranden ämnade att hindra eller minska luftförorening
från industrianläggningar i gemenskapen, särskilt anläggningar i de kategorier som anges i bilaga 1.”
3       Bland de industrianläggningar som räknas upp i bilaga 1 till direktiv 84/360 återfinns, i punkt 1.4 i denna bilaga, energiindustri
som omfattar kondenskraftverk (utom kärnkraftverk) och andra förbränningsanläggningar med en avgiven värmeeffekt av mer än
50 MW.
4       Enligt artikel 2.1 i direktiv 84/360 avses med luftförorening ”utsläpp av ämnen eller tillförsel av energi till luften som
direkt eller indirekt härrör från människan och som medför risker för människors hälsa, skadar levande resurser, ekosystem
eller materiella tillgångar, begränsar rekreationsmöjligheter eller stör annat berättigat nyttjande av naturen”.
5       Enligt artikel 2.3 i nämnda direktiv förstås med ”befintlig anläggning” en anläggning som är i drift före den 1 juli 1987
eller som har uppförts eller erhållit tillstånd före detta datum.
6       Artikel 3 i nämnda direktiv har följande avfattning:
”1.      Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att anläggningar som tillhör de kategorier som anges
i bilaga 1 inte kan tas i drift utan att tillstånd har lämnats av de behöriga myndigheterna. Projekteringen av en anläggning
måste ske med beaktande av att de föreskrivna kraven för tillstånd måste kunna uppfyllas.
2      Tillstånd krävs också för en betydande ändring av en anläggning som antingen tillhör någon av kategorierna i bilaga 1 eller
som till följd av ändringen kommer att tillhöra någon av dessa kategorier.
3.      Medlemsstaterna kan ställa krav på tillstånd för andra kategorier av anläggningar eller, om så föreskrivs i den nationella
lagstiftningen, på att förhandsanmälan skall ske.”
7       I artikel 8 i direktiv 84/360 föreskrivs följande:
”1.      Efter förslag från kommissionen skall rådet genom enhälligt beslut vid behov fastställa gränsvärden för utsläpp. Sådana gränsvärden
skall bestämmas på grundval av bästa tillgängliga teknik som inte medför oskäliga kostnader och med beaktande av utsläppens
art, omfattning och skadlighet.
2.      Efter förslag från kommissionen skall rådet genom enhälligt beslut fastställa lämpliga metoder och förfaranden för mätning
och utvärdering.”
8       Artikel 13 i direktiv 84/360 har följande lydelse:
”Mot bakgrund av utvecklingen i fråga om bästa tillgängliga teknik och med hänsyn till miljösituationen skall medlemsstaterna
genomföra en politik och en strategi, som innefattar lämpliga åtgärder för att stegvis anpassa befintliga anläggningar i kategorierna
i bilaga 1 till bästa tillgängliga teknik, med beaktande särskilt av
–       anläggningens tekniska utformning,
–       i vilken omfattning anläggningen utnyttjas och dess återstående livslängd,
–       arten och omfattningen av de förorenande utsläppen från anläggningen,
–       det önskvärda i att inte belasta den berörda anläggningen med oskäliga kostnader, särskilt med tanke på den ekonomiska situationen
för verksamheterna i den aktuella kategorin.”
9       Artikel 16.1 i nämnda direktiv har följande avfattning:
”Medlemsstaterna skall senast den 30 juni 1987 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa
detta direktiv.”

Omständigheterna i målet och det administrativa förfarandet
10     Kraftstationen har sex enheter med ångturbiner, två enheter med gasturbiner och fyra enheter med dieselturbiner. De första
åtta turbinerna installerades mellan åren 1965 och 1974 medan de fyra sista turbinerna installerades år 1986.
11     Det är i förevarande fall ostridigt att kraftstationen tillhör de förbränningsanläggningar med en avgiven värmeeffekt av mer
än 50 MW som avses i punkt 1.4 i bilaga 1 till direktiv 84/360, att den omfattas av det kontrollsystem som anges i artikel 3.1
däri och att den utgör en befintlig anläggning i den mening som avses i artikel 2.3 i nämnda direktiv.
12     Kommissionen erhöll ett klagomål angående miljöföroreningar förorsakade av kraftstationen, varför den i skrivelse av den 12 maj 1998
anmodade de grekiska myndigheterna att lämna uppgifter om hur kraftstationen drevs, varvid den särskilt hänvisade till de
skyldigheter som följer av direktiv 84/360.
13     Kommissionen ansåg att de villkor för tillstånd som föreskrivs i artikel 3 i direktiv 84/360 inte hade iakttagits och skickade
därför den 1 februari 1999 en andra skrivelse till de grekiska myndigheterna i vilken den begärde ytterligare uppgifter i
fråga om utbyggnaden av kraftstationen.
14     Då kommissionen fann att det av svaret på denna skrivelse framgick att Republiken Grekland inte iakttog sina skyldigheter
enligt artiklarna 3 och 13 i direktiv 84/360, uppmanades medlemsstaten den 13 april 2000 att inkomma med ett yttrande inom
två månader.
15     De grekiska myndigheterna inkom under åren 2000 och 2001 med olika skrivelser som bland annat avsåg tillstånd för utbyggnad
av kraftstationen, ministerbeslut nr 46998 av den 5 juni 2000 om godkännande av en ny miljökonsekvensbedömning som DEI gjort
för samtliga installationer i kraftstationen, samt ministerbeslut nr 56512 av den 19 maj 2001 om ändring av föregående ministerbeslut
och om de driftstillstånd som lämnats för kraftstationen den 26 februari och den 27 juli 2001.
16     Kommissionen, som fann att endast åsidosättandet av artikel 13 i direktiv 84/360 kvarstod, riktade den 21 mars 2002 ett motiverat
yttrande till Republiken Grekland och uppmanade den att vidta nödvändiga åtgärder för att inom två månader efter delgivningen
av nämnda yttrande fullgöra de skyldigheter som följer av denna bestämmelse.
17     Kommissionen var inte övertygad om att de uppgifter som de grekiska myndigheterna lämnat i sina skrivelser av den 10 juli och
av den 13 november 2002 var tillräckliga för att åsidosättandet av artikel 13 i direktiv 84/360 skulle upphöra, varför den
väckte förevarande talan.

Talan

Parternas argument
18     Enligt kommissionen framgår det av de uppgifter som de grekiska myndigheterna har lämnat under såväl det administrativa förfarandet
som förfarandet vid EG‑domstolen att kraftstationen drivs med en uttjänt teknik som är starkt förorenande och som inte kan
klassificeras som ”bästa tillgängliga teknik” i den mening som avses i direktiv 84/360.
19     Under åren 1992–2002 minskade således inte utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider från kraftstationen. Dessa utsläpp varierade
mellan 14,2 kiloton (år 1995) och 16,3 kiloton (år 1999) i fråga om svaveldioxid, och mellan 4,3 kiloton (åren 1992, 1998
och 2000) och 5 kiloton (år 1999) i fråga om kväveoxid. Utsläppen motsvarade praktiskt taget Kretas totala svaveldioxidutsläpp
och 50 procent av dess kväveoxidutsläpp under den berörda perioden.
20     Kommissionen har, när det gäller de olika åtgärder som Republiken Grekland påstår sig ha vidtagit för att fullgöra den skyldighet
som följer av artikel 13 i direktiv 84/360, gjort gällande att dessa åtgärder
–       är av allmän karaktär, varför de alltså inte specifikt avser den ifrågavarande kraftstationen, eller
–       inte har lett till någon förbättring i fråga om registrerade utsläpp, eller
–       inte är tvingande, eller
–       inte utgör åtgärder för anpassning till bästa tillgängliga teknik i den mening som avses i direktivet.
21     Kommissionen har dessutom hävdat att de grekiska myndigheterna inte har fastställt några gränsvärden för utsläpp av svaveldioxid
och kvävedioxider.
22     När det gäller den grekiska regeringens argument att en anpassning av kraftstationen till bästa tillgängliga teknik skulle
ha medfört alltför stora kostnader för DEI, har kommissionen gjort gällande dels att kostnaden inte utgör det enda kriteriet
för anpassning som anges i artikel 13 i direktiv 84/360, dels att sådana kostnader skall sättas i relation till de år som
förflutit sedan detta direktiv trädde i kraft. Nämnda bolags finansiella ställning, såsom den återspeglas i balansräkningen
för räkenskapsåret 2002, kan inte heller ha medfört att kostnaderna för nödvändiga förbättringar av kraftstationen blev alltför
stora.
23     Den grekiska regeringen har för det första hävdat att gemenskapslagstiftningen fram till och med antagandet av Europaparlamentets
och rådets direktiv 2001/80/EG av den 23 oktober 2001 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora
förbränningsanläggningar (EGT L 309, s. 1) inte innehöll några föreskrifter om gränsvärden för befintliga anläggningar av
den storlek som den som är i fråga i förevarande fall, samt att direktiv 84/360 inte innehåller någon definition av begreppet
”bästa tillgängliga teknik”, ingen konkret frist för den stegvisa anpassningen av befintliga anläggningar till sådan teknik
och inte heller någon angivelse av det sätt på vilket olika tekniker skall utvärderas.
24     För det andra har nämnda regering betonat att nivån för föroreningar från en viss källa bestäms efter utsläppen från denna
källa vid förekomst av olika luftföroreningar i det område där källan är belägen liksom av omfattningen av dessa utsläpp.
För att bedöma anpassningen av den berörda kraftstationen till bästa tillgängliga teknik måste man begagna sig av de specifika
utsläpp (uttryckta i g/kWh) som kännetecknar den genomsnittliga förorening som kraftstationen förorsakar över en längre tid,
och inte av utsläpp som beräknas i absoluta termer, det vill säga antal ton som släpps ut per år. Utnyttjandegraden och tillväxten
i storlek på kraftstationen skulle nämligen kunna inverka på volymen av sistnämnda utsläpp, av vilka det följaktligen inte
går att dra några slutsatser om standarden på den använda tekniken.
25     Den grekiska regeringen har vad specifikt gäller kraftstationen understrukit att energiproduktionen vid denna har ökat kraftigt
mellan åren 1992 och 2002. Av de uppgifter som DEI lämnat framgår emellertid att de specifika utsläppen av svaveldioxid från
denna kraftstation har fallit från 18,0 g/kWh år 1992 till 13,0 g/kWh år 2001 och att utsläppen av kvävedioxider har minskat
från 4,1 g/kWh år 1998 till 3,9 g/kWh år 2001.
26     Nämnda regering har för det tredje gjort gällande att särskilda åtgärder för anpassning av kraftstationen till bästa tillgängliga
teknik har vidtagits inom ramen för genomförandet av en mer allmän politik och strategi, nämligen följande:
–       Mellan åren 1993 och 2002 har den högsta svavelhalten i bränslena minskats från fyra procent till tre procent, alltså en minskning
med 25 procent.
–       Eldningsolja med en svavelhalt som med nästan 13 procent understiger de gränser som fastställts i den nationella planen har
använts, vilket har minskat de specifika svaveldioxidutsläppen med mer än 5 kg/MWh.
–       Mellan åren 1993 och 2002 har den högsta svavelhalten i diesel på nationell nivå minskat från 0,5 procent till 0,035 procent,
alltså en minskning med 93 procent.
–       Andelen eldningsolja som används för kraftproduktionen på Kreta har sänkts med nästan 46 procent, medan kraftproduktionen
från förnybara energikällor har ökat och användningen av de allra äldsta gasturbinerna har minskat.
–       Från år 1999 har kemiska tillsatsmaterial för att öka förbränningen i enheterna med ångturbiner använts, varigenom mängden
luftburna partiklar som släpps ut från dessa enheter har minskats med cirka 50 procent.
–       Pannorna i fem av sex ångturbiner i kraftstationen har fortlöpande ersatts med nya pannor av typen ångdifussion, varav två
har varit i drift sedan år 2001 och två andra sedan år 2003, medan den sista håller på att installeras.
–       Nya förpliktelser har införts med avseende på kontroll av att mätning och övervakning av utsläpp tillämpas, såsom skyldighet
att installera tre moderna stationer för mätning av luftkvaliteten i området runt kraftstationen, ett system för insprutning
av vatten i syfte att minska halterna av kväveoxid i den nya enheten med gasturbiner och ett system för mätning och registrering
av koncentrationer av luftföroreningar från kraftstationen.
–       I februari 2003 har beslut fattats att gradvis flytta kraftstationen till en annan del av Kreta efter år 2006 och att installera
en fjärde elektrisk kraftstation på ön, i vilken naturgas kan användas i syfte att säkerställa att anläggningarna för elproduktion
har bästa möjliga miljöprestanda.
27     Den grekiska regeringen har för det fjärde hävdat att det inte framgår av de siffror som står till dess förfogande att kraftstationen
ger upphov till kraftig miljöförorening. Miljökvaliteten är för övrigt utmärkt i den region där kraftstationen är belägen
och den låga grad av förorening som förekommer utgör inte något hot mot folkhälsan.
28     Den grekiska regeringen har för det femte anfört att DEI:s ekonomiska situation, som kommissionen redogjort för, inte gör
det möjligt att dra några slutsatser om företagets finansiella styrka före år 2002. DEI, som var ett offentligt företag och
som ombildades till aktiebolag först under år 2000, förfogade inte över tillräckliga likvida medel för att göra stora investeringar.
Det ovannämnda företaget gick för övrigt med förlust under åren 1998–2000. Företagets lönsamhet och finansiella situation
förbättrades först från och med år 2001. Det kan därför inte med fog göras gällande att DEI var i stånd att täcka de kostnader
som uppkom på grund av de åtgärder som kommissionen räknade med behövdes för att anpassa kraftstationen till bästa tillgängliga
teknik.

Domstolens bedömning
29     Domstolen erinrar inledningsvis om att medlemsstaterna enligt artikel 13 i direktiv 84/360 är skyldiga att, mot bakgrund av
den tekniska utvecklingen och miljösituationen, genomföra en politik och en strategi som innefattar lämpliga åtgärder för
att stegvis anpassa sådana anläggningar som kraftstationen till bästa tillgängliga teknik, med beaktande av olika kriterier,
såsom bland annat arten och omfattningen av de förorenande utsläppen från sådana anläggningar och kostnaderna för att anpassa
dem till denna teknik.
30     Det är visserligen riktigt att det, såsom den grekiska regeringen gjort gällande, framgår av artikel 13 i direktiv 84/360
att medlemsstaterna har ett visst utrymme för skönsmässig bedömning av vilka åtgärder som är lämpliga för att bekämpa förorening
av atmosfären. Medlemsstaterna är emellertid enligt denna bestämmelse förpliktade att gradvis anpassa de anläggningar som
avses i detta direktiv till den ovannämnda tekniken allteftersom den utvecklas.
31     Det är härvid väsentligt att slå fast att utsläppsvolymerna från en anläggning som avses i direktiv 84/360 visserligen inverkar
på det slag av åtgärder som skall vidtas. Härav följer emellertid inte att en medlemsstat – även om de förorenade utsläppen
inte når upp till betydande volymer – kan underlåta att anpassa anläggningen till bästa tillgängliga teknik. Det är bland
annat mot bakgrund av detta konstaterande som domstolen skall undersöka om Republiken Grekland i förevarande fall har uppfyllt
sin skyldighet enligt artikel 13 i det ovannämnda direktivet.
32     Domstolen anger först och främst att den grekiska regeringens påstående att miljökvaliteten är utmärkt i det område där kraftstationen
är belägen och inte utgör någon fara för folkhälsan står i strid med innehållet i svaret, av den 10 juli 2002, på kommissionens
motiverade yttrande, i vilket den grekiska regeringen medgav att det förelåg problem med försämring av miljön på grund av
driften av denna kraftstation.
33     Vidare påpekas att det framgår av artikel 1 i direktiv 84/360 att syftet med detta direktiv är att hindra eller minska luftförorening
från industrianläggningar i gemenskapen. Med luftförorening åsyftas enligt artikel 2.1 i detta direktiv utsläpp av ämnen eller
tillförsel av energi till luften som direkt eller indirekt härrör från människan och som medför risker för människors hälsa
och skadar levande resurser eller ekosystem.
34     Eftersom det är ostridigt att utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider är skadliga för människors hälsa, levande resurser och
ekosystem, följer härav att medlemsstaternas skyldighet att vidta nödvändiga åtgärder för att minska utsläpp av dessa två
ämnen, tvärtemot vad den grekiska regeringen gjort gällande, inte är beroende av den allmänna miljösituationen i det område där
den ifrågavarande industrianläggningen är belägen.
35     Vad för det andra beträffar det förhållandet att gränsvärden inte har fastställts för utsläpp från sådana anläggningar som
kraftstationen, finner domstolen att artikel 13 i direktiv 84/360, såsom den grekiska regeringen med fog har anfört, inte
innehåller någon uttrycklig förpliktelse för medlemsstaterna att fastställa sådana gränsvärden.
36     Det skall emellertid betonas att åtgärden att fastställa gränsvärden för utsläpp från sådana anläggningar som kraftstationen
är synnerligen värdefull i samband med genomförandet av en politik eller strategi i den mening som avses i artikel 13 i direktiv 84/360.
37     Domstolen finner för det tredje att de siffror avseende specifika utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider som den grekiska
regeringen åberopat, och som kommissionen för övrigt bestritt, verkligen påvisar en svag minskning av utsläppen mellan åren 1992
och 2001. Faktum kvarstår emellertid att det inte går att dra någon slutsats på grundval av dessa siffror med avseende på
frågan huruvida kraftstationen har anpassats till bästa tillgängliga teknik. Vad som på sin höjd går att påvisa med dessa
siffror är att de av den grekiska regeringen vidtagna åtgärderna har lett till en minskning av ovannämnda utsläpp.
38     Kommissionen har emellertid inte klandrat den grekiska regeringen för att inte ha vidtagit åtgärder för att minska de luftföroreningar
som förorsakas av kraftstationen, utan för att inte ha utformat en politik eller strategi för att anpassa kraftstationen i
fråga till bästa tillgängliga teknik.
39     Vad för det fjärde beträffar de olika åtgärder som den grekiska regeringen åberopat för att styrka att den har uppfyllt sina
skyldigheter enligt artikel 13 i direktiv 84/360, konstaterar domstolen först och främst att sänkningen av högsta svavelhalt
i den eldningsolja och dieselolja som används i kraftstationen i princip kan anses utgöra en åtgärd för anpassning av en sådan
industrianläggning som kraftstationen till bästa tillgängliga teknik, eftersom åtgärden påtagligt kan minska de luftföroreningar
som kommer från en sådan anläggning. Detta förutsätter emellertid att svavelhalten i det använda bränslet motsvarar den lägsta
halt som är tillgänglig på marknaden.
40     I förevarande fall skall det emellertid, såsom kommissionen har angett till svar på domstolens fråga, vilket inte bestritts
av den grekiska regeringen, konstateras att svavelhalten på 2,6 procent i bland annat den eldningsolja som används i kraftstationen
påtagligt överstiger svavelhalten i den eldningsolja som har den lägsta halt som är tillgänglig på marknaden, vilken uppgår
till 0,4 procent. Svavelhalten i den eldningsolja som används i kraftstationen överstiger betydligt svavelhalten i den eldningsolja
som används i industrianläggningar i Atenområdet, vilken uppgår till 0,7 procent.
41     Det argumentet kan inte godtas som den grekiska regeringen anfört med avseende på att skyldighet att använda bränslen med
den lägsta svavelhalt som är tillgänglig på marknaden inte följer av artikel 13 i direktiv 84/360, eftersom det skulle medföra
orimliga kostnader för DEI att använda dessa bränslen.
42     I förevarande fall är det nämligen ostridigt att användning av eldningsolja med en svavelhalt på omkring en procent skulle
ha krävt en engångsinvestering till en kostnad av tre miljoner euro och en höjning av de löpande kostnaderna för anskaffning
av eldningsolja på omkring sex miljoner euro om året.
43     Tvärtemot vad den grekiska regeringen gjort gällande finner domstolen att dessa belopp inte utgör orimliga kostnader i förhållande
till dels DEI:s finansiella ställning, såsom parterna beskrivit denna, dels den omständigheten att företaget har omkring 6,7
miljoner kunder.
44     Tilläggas skall att argumentet att användning av eldningsolja eller dieselolja med lägre svavelhalt inte skulle vara befogad,
med hänsyn till miljöns kvalitet i det område där kraftstationen är belägen, inte kan godtas, eftersom skyldigheten att minska
utsläppen av svaveldioxid och kväveoxider, såsom framgår av punkt 34 i förevarande dom, inte är beroende av att någon särskild
miljöförorening föreligger.
45     Det är, vad därefter avser uppgiften att andelen eldningsolja som används för kraftproduktionen på Kreta har sänkts med nästan
46 procent mellan år 1992 och år 2002, tillräckligt att konstatera att denna uppgift är alltför allmän och inte gör det möjligt
att fastställa om motsvarande minskning av föroreningarna har påvisats med avseende på utsläppen från kraftstationen.
46     Domstolen betonar, med avseende på användning av kemiska tillsatser i syfte att förbättra förbränningen i ångturbiner, att
den grekiska regeringen själv har medgett att denna åtgärd endast har inverkan på ”luftburna partiklar”. Förevarande talan
avser emellertid inte utsläpp av sådana partiklar.
47     Domstolen medger att det förhållandet att pannorna i vissa ångturbiner fortlöpande har ersatts i princip kan anses utgöra
en anpassning av kraftstationen till bästa tillgängliga teknik. I förevarande fall skall det emellertid konstateras att dessa
pannor till stor del ersattes efter det att tvåmånadersfristen i det motiverade yttrandet hade löpte ut.
48     Domstolen anger, med avseende på åtgärderna för övervakning och kontroll av utsläppen, slutligen att sådana åtgärder visserligen
kan anses utgöra en anpassning av en kraftstation till bästa tillgängliga teknik, men att de emellertid måste åtföljas av
andra åtgärder som har en direkt inverkan på utsläppen från den berörda kraftstationen.
49     Sådana åtföljande åtgärder har emellertid inte vidtagits i förevarande fall. Såsom den grekiska regeringen har uppgett till
svar på en fråga från domstolen under förhandlingen leder, om felaktigheter konstateras, dessa kontroller och mätningar av
utsläppen, som föranleder olika rapporter till de behöriga nationella myndigheterna, endast till en tillfällig minskning eller
stängning av kraftstationens produktion och därigenom av utsläppen. De ovannämnda åtgärderna kan under sådana förhållanden
inte anses utgöra en anpassning av kraftstationen till bästa tillgängliga teknik.
50     Detsamma gäller planerna att gradvis flytta kraftstationen till en annan del av Kreta, eftersom en sådan åtgärd endast motsvarar
en gradvis stängning av denna kraftstation.
51     Med beaktande av vad ovan anförts finner domstolen att de åtgärder som den grekiska regeringen har åberopat inte utgör ett
genomförande av en politik och en strategi för att stegvis anpassa kraftstationen till bästa tillgängliga teknik i den mening
som avses i artikel 13 i direktiv 84/360.
52     Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13 i rådets direktiv 84/360/EEG, genom att
varken ange politik eller strategi för att gradvis anpassa de ångturbiner och enheter med gasturbiner som finns installerade
i den kraftstation som ägs av DEI, Linoperamata, Kreta, till bästa tillgängliga teknik.

Rättegångskostnader
53     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Kommissionen har yrkat att Republiken Grekland skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Grekland
har tappat målet, skall kommissionens yrkande bifallas.
På dessa grunder beslutar domstolen (andra avdelningen) följande dom:
1)
Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 13 i rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984
om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar, genom att varken ange politik eller strategi för att gradvis anpassa
de ångturbiner och enheter med gasturbiner som finns installerade i den kraftstation som ägs av bolaget Dimosa Epicheirisi
Ilektrismous (statligt kraftbolag), Linoperamata, Kreta, till bästa tillgängliga teknik.
2)
Republiken Grekland skall ersätta rättegångskostnaderna.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: grekiska.