CELEX: 62002CJ0366
Gemensam jordbrukspolitik
Förordningarna (EEG) nr 1765/92 och (EG) nr 1251/1999
Stödsystem för producenter av jordbruksgrödor
Kompensationsbetalning för areal som utnyttjats för jordbruksgrödor eller som tas ur bruk
Omfattar inte mark som utnyttjats för permanenta grödor
Begrepp

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande
av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 181, s. 12; svensk specialutgåva, område 3, volym 43, s.
20), och av artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter
av vissa jordbruksgrödor (EGT L 160, s. 1).
Begäran har framställts i samband med ett mål mellan Gerd Gschoßmann, lantbrukare, och Amt für Landwirtschaft und Flurneuordnung
Süd (myndighet för jordbruks- och fastighetsregleringsfrågor, nedan kallad myndigheten) angående en begäran om återbetalning
av kompensationsbetalningar.
Tillämpliga bestämmelser
Det framgår av andra skälet i förordning nr 1765/92 att stödsystemet för producenter av jordbruksgrödor, vilket upprättats
genom nämnda förordning, har till syfte att säkerställa en bättre balans på marknaden genom att närma gemenskapens priser
till världsmarknadspriserna och genom att kompensera för det inkomstbortfall som följer av denna anpassning genom en kompensationsbetalning
till producenterna.
I förordning nr 1765/92 föreskrivs ett beviljande av kompensationsbetalningar för areal som utnyttjats för jordbruksgrödor
eller som tas ur bruk. Artikel 9 i denna förordning undantar dock viss mark från beviljande av nämnda betalningar, nämligen:
”Ansökningar som gäller kompensationsbetalning och åtagandet om uttag av mark får inte lämnas för mark som utnyttjades för
permanent bete, fleråriga[*] grödor eller skogsbruk eller för andra ändamål än jordbruk den 31 december 1991.” [*I enlighet
med förordning nr 1251/1999 används nedan begreppet permanenta grödor. Övers. anm.]
Samma förordning genomfördes genom kommissionens förordning (EEG) nr 2780/92 av den 24 september 1992 om villkoren för beviljande
av kompensationsbetalningar i enlighet med stödsystemet för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 281, s. 5; svensk
specialutgåva, område 3, volym 45, s. 87).
I punkt II i bilaga I till förordning nr 2780/92, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 1959/94 av den 27
juli 1994 (EGT L 198, s. 93; svensk specialutgåva, område 3, volym 60, s. 53), definieras begreppet permanenta odlingar enligt
följande:
”Andra odlingar än permanent betesmark som inte ingår i växtföljd som upptar marken i minst fem år och ger upprepade skördar,
med undantag av de fleråriga jordbruksgrödor som avses i bilaga 2.”
Förordning nr 2780/92 har ersatts av kommissionens förordning (EG) nr 658/96 av den 9 april 1996 om vissa villkor för beviljande
av kompensationsbetalningar enligt stödsystemet för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 91, s. 46). Definitionen av
begreppet permanenta odlingar som förekommer i bilaga I, punkt 2, till denna senare förordning är i huvudsak oförändrad. Den
lyder enligt följande:
”Grödor som inte ingår i växtföljden med undantag för permanent betesmark och som upptar marken i minst fem år och ger upprepade
skördar, med undantag av fleråriga jordbruksgrödor.”
Förordning nr 1765/92 har ersatts av förordning nr 1251/1999, i vilken det i artikel 7 första stycket föreskrivs följande:
”Ansökningar om ersättning får inte göras med avseende på arealer som den 31 december 1991 utnyttjades för permanent bete
eller permanenta grödor eller som var skogbevuxen eller utnyttjades för andra ändamål än jordbruk.”
Tillämpningsföreskrifterna till förordning nr 1251/1999 återfinns i kommissionens förordning (EG) nr 2316/1999 av den 22 oktober
1999 (EGT L 280, s. 43), vilken har ersatt förordning nr 658/96. Definitionen av begreppet permanenta odlingar som återfinns
i bilaga I, punkt 2, till förordning nr 2316/1999, överensstämmer med den som återfinns i bilaga I, punkt 2, till förordning
nr 658/96. Den lyder enligt följande:
”Grödor som inte ingår i växtföljden, med undantag av permanent betesmark, och som upptar marken i minst fem år och ger upprepade
skördar, med undantag av fleråriga jordbruksgrödor.”
Tvisten vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Gerd Gschoßmann har av myndigheten erhållit kompensationsbetalningar för mark som tidigare var planterad med äppelträd och
som utnyttjades för fruktodling.
Enligt begäran om förhandsavgörande indelas denna mark i tre kategorier:
–
Den mark som tillhör den första kategorin var fortfarande planterad med äppelträd den 31 december 1991 och besprutades inte
längre. Äpplena skördades inte under år 1991. Man hade redan beslutat att röja marken i fråga, vilket också sedermera gjordes.
–
På den mark som tillhör den andra kategorin hade träden redan fällts per referensdagen, men de hade inte bortskaffats, vilket
hindrade all form av nyttjande av fältet. Det var inte förrän senare som träden bortskaffades.
–
På den mark som tillhör den tredje kategorin hade träden redan fällts och bortskaffats, men marken nyttjades ännu inte på
något annat sätt.
Myndigheten begärde genom beslut av den 15 juni 2001 en delvis återbetalning av kompensationsbetalningarna med motiveringen
att marken i fråga omfattades av det undantag som föreskrivs i artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning
nr 1251/1999, eftersom marken den 31 december 1991 ”utnyttjades … för permanenta grödor eller … för andra ändamål än jordbruk”.
Verwaltungsgericht Halle var osäker på de aktuella gemenskapsbestämmelsernas räckvidd och beslutade att vilandeförklara målet
och ställa följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Är det, för att mark skall anses utnyttjas för permanenta grödor i den mening som avses i artikel 9 i förordning … nr 1765/92
… eller i den mening som avses i artikel 7 i förordning … nr 1251/1999 … erforderligt att de växter (i detta mål äppleträd)
som står på marken är föremål för förvaltning?
2)
Skall mark anses utnyttjad för permanenta grödor i det fall då ägaren eller arrendatorn under växtperioden underlåter att
använda sig av besprutningsmedel och därefter inte genomför någon skörd?
3)
För det fall den andra frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då ägaren eller arrendatorn
beslutar att inom kort fälla de äppelträd som står på marken, även om han inte verkställer sitt beslut före referensdagen?
Skall frågan besvaras på ett annat sätt om ett annat företag före referensdagen får i uppdrag att utföra röjningen?
4)
För det fall även den tredje frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då ägaren eller arrendatorn
har fällt äppelträden utan att ha för avsikt att plantera nya träd, eller, med andra ord, är i ett sådant fall röjningsgränsen
per den 31 december 1991 samtidigt den gräns som beaktas enligt stödsystemet?
5)
För det fall även den fjärde frågan besvaras nekande, utnyttjas marken inte längre för permanenta grödor då de fällda träden
avlägsnas från marken före referensdagen i avsikt att preparera marken till att utnyttjas som åkermark i stället?
6)
För det fall någon av de ovan beskrivna sakomständigheterna skulle anses innebära att marken inte längre utnyttjas för permanenta
grödor uppkommer frågan om marken, efter det att den per referensdagen inte längre utnyttjas för permanenta grödor, skall
anses utgöra mark som utnyttjas för andra ändamål än jordbruk i den mening som avses i någon av de ovannämnda förordningarna?
För det fall den frågan besvaras jakande uppkommer vidare frågan huruvida någon av de ovannämnda sakomständigheterna kan utgöra
grund för att en dylik klassificering skall upphöra?”
Tolkningsfrågorna
Den första och den andra frågan
Den nationella domstolen frågar genom sin första och andra fråga, vilka skall prövas tillsammans, huruvida artikel 9 i förordning
nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999 skall tolkas så att det för att mark som utnyttjades för permanenta grödor
skall undantas från beviljande av kompensationsbetalningar, krävs att marken i fråga har förvaltats och, närmare bestämt,
att besprutningsmedel använts under odlingen av grödorna och att skörd genomförts.
Såsom kommissionen och generaladvokaten konstaterat, i punkt 16 och följande i sitt förslag till avgörande, avses i artikel
9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999 endast utnyttjande av mark för permanent bete, permanenta
grödor, skog eller andra ändamål än jordbruk, utan krav på att marken förvaltats i egentlig mening.
Permanent bete och skog kan i själva verket användas som sådana, utan att marken förvaltas. Under dessa omständigheter, i
avsaknad av annan anvisning i de relevanta gemenskapsbestämmelserna, skulle det vara ologiskt att kräva att marken förvaltas
när den används för permanenta grödor, men inte när den används för permanent bete eller för skog.
Ett krav på förvaltning skulle dessutom te sig svårförenligt med gemenskapslagstiftarens strävan, som uttrycks i sjuttonde
skälet i förordning nr 1765/92 och i skäl 26 till förordning nr 1251/1999, att från beviljande av kompensationsbetalningar
undanta mark som inte brukats omedelbart innan det ifrågavarande stödsystemet trädde i kraft. Ett krav på förvaltning av marken
för att denna skall undantas från beviljande av kompensationsbetalningar skulle få som konsekvens att mark, som inte besåtts
före den 31 december 1991 men som omvandlats till odlingsbar mark endast i syfte att beviljas sådana betalningar, skulle vara
berättigade till stöd.
Eftersom det är tillräckligt, för att kompensationsbetalningar inte skall beviljas, att marken i fråga utnyttjas för permanenta
grödor, även om den inte förvaltas, finns det än mindre anledning att kräva att besprutningsmedel använts eller att skörd
genomförts.
Den första och den andra frågan skall således besvaras så att artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning
nr 1251/1999 skall tolkas så att det för att mark som utnyttjats för permanenta grödor skall undantas från beviljande av kompensationsbetalningar
inte krävs att denna mark förvaltats och särskilt inte att besprutningsmedel använts eller att skörd genomförts.
Den tredje, den fjärde och den femte frågan
Den nationella domstolen frågar genom sin tredje, fjärde och femte fråga, vilka hänger nära samman, om artikel 9 i förordning
nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999 skall tolkas så att utnyttjandet av mark för permanenta grödor upphör,
när det gäller äppelodlingar, då brukaren beslutar sig för att fälla äppelträden eller att anlita ett företag för denna uppgift,
vid tidpunkten för den faktiska röjningen av äppelträden eller vid tidpunkten för avlägsnandet av de fällda träden.
Svaret på den första frågan är att det för att undantas från beviljande av kompensationsbetalningar är tillräckligt att marken
utnyttjats för permanenta grödor, även om den inte förvaltats, och det är uppenbart att den förutsättningen inte längre föreligger,
i fråga om fruktplanteringar, när fruktträden fällts utan att ha bortskaffats.
Däremot upphör inte utnyttjandet av mark för permanenta grödor till följd endast av beslutet att hugga ned träden, utan att
detta beslut verkställs.
Den tredje, den fjärde och den femte frågan skall således besvaras så att artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7
i förordning nr 1251/1999 skall tolkas så att utnyttjandet av mark för permanenta grödor upphör, när det gäller äppelodlingar,
när fruktträden huggits ned, även om de inte bortskaffats. Endast ett beslut att hugga ned träden, utan att verkställa detta,
är emellertid inte tillräckligt för att anse att utnyttjandet av marken för permanenta grödor har upphört.
Den sjätte frågan
Den nationella domstolen frågar genom sin sjätte fråga om artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr
1251/1999 skall tolkas så att mark som inte längre utnyttjas för permanenta grödor skall anses utnyttjas för andra ändamål
än jordbruk.
Såsom generaladvokaten har angett i punkt 25 i sitt förslag till avgörande, skall marken användas för växt- och animalieproduktion
för att anses vara mark som utnyttjas för lantbruk.
Följaktligen kan mark som inte längre utnyttjas för permanenta grödor anses utnyttjad för andra ändamål än jordbruk endast
om det fastställs att den inte utnyttjas för växt- och animalieproduktion. Det ankommer på den nationella domstolen att pröva
om detta villkor är uppfyllt i förevarande fall.
Den sjätte frågan skall följaktligen besvaras så att artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999
skall tolkas så att mark som inte längre utnyttjas för permanenta grödor skall anses utnyttjas för andra ändamål än jordbruk
om det fastställts att den inte utnyttjas för växt- eller animalieproduktion.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (tredje avdelningen) följande dom:
1)
Artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 1765/92 av den 30 juni 1992 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa
jordbruksgrödor, och artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för
producenter av vissa jordbruksgrödor skall tolkas så att det för att mark som utnyttjats för permanenta grödor skall undantas
från beviljande av kompensationsbetalningar inte krävs att denna mark har förvaltats, och särskilt inte att besprutningsmedel
använts eller att skörd genomförts.
2)
Artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999 skall tolkas så att utnyttjandet av marken för permanenta
grödor upphör, när det gäller äppelodlingar, när fruktträden huggits ned, även om de inte bortskaffats. Endast ett beslut
att hugga ned träden, utan att verkställa detta, är emellertid inte tillräckligt för att anse att utnyttjandet av mark för
permanenta grödor har upphört.
3)
Artikel 9 i förordning nr 1765/92 och artikel 7 i förordning nr 1251/1999 skall tolkas så att mark som inte längre utnyttjas
för permanenta grödor skall anses utnyttjas för andra ändamål än jordbruk om det fastställts att den inte utnyttjas för växt-
eller animalieproduktion.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: tyska.