CELEX: 62009CJ0215
Pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumi
Direktīva 2004/18/EK
Jaukts līgums
Līgums, kas ir noslēgts starp līgumslēdzēju iestādi un no tās neatkarīgu privātu sabiedrību
Kopuzņēmuma, kas sniedz veselības aprūpes pakalpojumus, izveidošana, tajā piedaloties vienādās daļās
Partneru saistības četru gadu pārejas posma laikā iegādāties no kopuzņēmuma veselības aprūpes pakalpojumus, kas tiem ir jānodrošina saviem darbiniekiem

Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīvas 2004/18/EK par to,
kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā
iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūru (OV L 134, 114. lpp.), atbilstošo tiesību normu interpretāciju,
ievērojot pamata lietas apstākļus.
Šis lūgums ir iesniegts tiesvedībā, kuras ietvaros
Mehiläinen Oy
un
Terveystalo Healthcare Oy
, agrākais nosaukums –
Suomen Terveystalo Oyj
, atbilstoši Somijas tiesībām izveidotas akciju sabiedrības, vēršas pret
Oulun kaupunki
(Oulu [
Oulu
] pilsētu) par to, kā, ievērojot Savienības tiesību normas publiskā iepirkuma līgumu jomā, juridiski kvalificēt līgumisku
vienošanos, kura tika noslēgta starp
Oulun kaupunki
un
ODL Terveys Oy
– privātu un no šīs pilsētas neatkarīgu sabiedrību (turpmāk tekstā – “privātais partneris”) – un kurā ir paredzēta kopuzņēmuma
ODL Oulun Työterveys Oy
(turpmāk tekstā – “kopuzņēmums”) izveidošana.

Atbilstošās tiesību normas

Savienības tiesiskais regulējums
Atbilstoši Direktīvas 2004/18 1. panta 2. punktā paredzētajām definīcijām:
a)      “Valsts [publiskā iepirkuma] līgumi” ir finansiāli [atlīdzības] līgumi, kurus rakstveidā savstarpēji noslēdz viens vai vairāki
komersanti [saimnieciskās darbības subjekti] un viena vai vairākas līgumslēdzējas iestādes un kuru mērķis ir būvdarbu realizācija,
produkcijas piegāde vai pakalpojumu sniegšana šīs direktīvas izpratnē.
[..]
b)      “pakalpojumu valsts [publiskā iepirkuma] līgumi” ir valsts [publiskā iepirkuma] līgumi, kuri nav būvdarbu vai piegādes līgumi
un kuru mērķis ir II pielikumā minēto pakalpojumu sniegšana.
[..]”
Šīs direktīvas 2. pantā ar virsrakstu “Līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas principi” ir paredzēts:
“Līgumslēdzējas iestādes pret visiem komersantiem [saimnieciskās darbības subjektiem] izturas vienādi un nediskriminējoši
un rīkojas pārredzami.”
Atbilstoši šīs pašas direktīvas 7. pantam ar virsrakstu “Robežvērtību summas valsts [publiskā iepirkuma] līgumos”, redakcijā,
kas ir ieviesta ar Komisijas 2007. gada 4. decembra Regulu (EK) Nr. 1422/2007, ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas
2004/17/EK un 2004/18/EK par to piemērošanas robežvērtībām līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrās (OV L 317, 34. lpp.),
Direktīva 2004/18 ir piemērojama pakalpojumu publiskā iepirkuma līgumiem, kuru slēgšanas tiesības piešķīrušas nevis centrālās
pārvaldes iestādes, bet citas līgumslēdzējas iestādes un kuru aplēstā vērtība bez pievienotās vērtības nodokļa (PVN) ir vienāda
ar vai augstāka par EUR 206 000.
Saskaņā ar Direktīvas 2004/18 II B pielikumu veselības pakalpojumi ir ietverti šī pielikuma 25. ailē ar virsrakstu “Veselības
un sociālie pakalpojumi”.
Šīs direktīvas 21. punktā ir paredzēts:
“Uz līgumiem, kuru priekšmets ir II B pielikumā uzskaitītie pakalpojumi, attiecina vienīgi 23. pantu un 35. panta 4. punktu.”
Direktīvas 2004/18 23. pants, kas ir ietverts tās IV nodaļā ar virsrakstu “Īpaši noteikumi attiecībā uz reglamentējošām specifikācijām
un līguma dokumentiem”, attiecas uz līguma dokumentos ietilpstošām tehniskajām specifikācijām, un šīs pašas direktīvas 35. panta
4. punkts, kas ir ietverts tās VI nodaļā ar virsrakstu “Izsludināšanas un pārredzamības noteikumi”, attiecas uz līgumslēdzēju
iestāžu informēšanas pienākumu saistībā ar līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūras rezultātiem.

Valsts tiesiskais regulējums
Ar Somijas Likumu 1383/2001 par veselības aprūpi darbavietā (
Työterveyshuoltolaki
) gan publiskiem, gan privātiem darba devējiem ir uzlikts pienākums rūpēties par savu darbinieku veselības aprūpi darbā.
Saskaņā ar šī likuma 3. panta 1. punktu veselības aprūpe darbā ir darba devēja organizēta veselības aprūpes darbā speciālistu
un ekspertu darbība, ar ko veicina arodslimību un nelaimes gadījumu darbā profilaksi, veselīgus un drošus apstākļus darbavietā
un atbilstīgu darba vidi, nodrošina labu darba kolektīva funkcionēšanu, kā arī darbinieku veselību, darbspējas un atdevi.
Atbilstoši minētā likuma 4. panta pirmajai daļai, lai izvairītos no darba un darba apstākļu radītiem veselības apdraudējumiem
un kaitējuma veselībai un novērstu tos, kā arī lai aizsargātu un veicinātu darbinieku drošību, darbspējas un veselību, darba
devējam par saviem līdzekļiem jāorganizē veselības aprūpe darbā.
Saskaņā ar Likuma 1383/2001 7. pantu darba devējs veselības aprūpes darbā pakalpojumus šī likuma izpratnē var organizēt, nepieciešamos
pakalpojumus iegādājoties no “veselības aprūpes centra” Likuma 66/1972 par sabiedrības veselību (
Kansanterveyslaki
) izpratnē, pats vai kopā ar citiem darba devējiem organizējot tam nepieciešamos pakalpojumus vai iegādājoties attiecīgos
pakalpojumus no citas šim nolūkam pilnvarotas personas vai iestādes.
Saskaņā ar Somijas Likuma 365/1995 par pašvaldībām (
Kuntalaki
), kurā grozījumi ir izdarīti ar 2007. gada 15. maijā spēkā stājušos Likumu 519/2007, 87.a panta 1. punktu pašvaldība vai
pašvaldību apvienība var dibināt pašvaldības uzņēmumu, lai veiktu komercdarbību vai izpildītu uzdevumu atbilstoši privātās
ekonomiskās darbības principiem. Pašvaldības uzņēmumiem nav juridiskas personas statusa, tie ir organiski integrēti pašvaldībā,
un to darbības ir pakļautas pašvaldības darbību regulējošajām tiesību normām.
Direktīva 2004/18 Somijas tiesībās ir transponēta ar Likumu 348/2007 par publiskajiem iepirkumiem (
Hankintalaki
), kura 5. panta 1. punktā ir paredzēta “publiskā iepirkuma līguma” definīcija, kas atbilst šīs direktīvas 1. panta 2. punkta
a) apakšpunktā ietvertajai definīcijai.
Atbilstoši šī likuma sagatavošanas dokumentiem (valdības projekts 50/2006 vp) publiskā iepirkuma līgums vispārīgi ir privāttiesību
līgums starp divām dažādām juridiskām personām. Tāpēc vienas organizācijas ietvaros noslēgti līgumi parasti nebūtu jāuzskata
par publiskā iepirkuma līgumiem. Līgums nebūtu jāuzskata par publiskā iepirkuma līgumu, ja tā galvenais mērķis ir nevis publiskā
iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršana, bet cita darbība. Īpaši būtu jāpārbauda, vai darījums vai līgumu kopums ir
vienība, no kuras attiecīgo līgumu nevar nodalīt.
Saskaņā ar šī likuma 10. pantu šo likumu nepiemēro līgumiem, attiecībā uz kuriem līguma slēgšanas tiesības līgumslēdzēja iestāde
piešķir personai, kas formāli no tās ir nošķirta un kurai pašai ir tiesības pieņemt lēmumus, taču kuru līgumslēdzēja iestāde
viena pati vai kopā ar citām līgumslēdzējām iestādēm kontrolē tāpat kā savus dienestus, jo šī persona savu darbību būtībā
veic par labu šīm līgumslēdzējām iestādēm. Šī tiesību norma ir valsts tiesību aktu saskaņošanas ar Tiesas judikatūru (1999. gada
18. novembra spriedums lietā C‑107/98
Teckal
,
Recueil
, I‑8121. lpp., 50. punkts) rezultāts.

Pamata lieta un prejudiciālie jautājumi
2008. gada 21. aprīlī
Oulun kaupunki
pašvaldības padome nolēma nodibināt ar privāto partneri kopuzņēmumu, kuru regulētu Likums 624/2006 par akciju sabiedrībām
un kuram sava darbība būtu jāuzsāk 2008. gada 1. jūnijā. Kopuzņēmuma kapitāls starp abiem partneriem būtu sadalāms vienādās
daļās un uzņēmums tiktu pārvaldīts kopīgi.
Kopuzņēmuma darbībai būtu jāietver veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumu sniegšana, un abu partneru nodoms
bija šo darbību galvenokārt un pieaugošā mērā orientēt uz privātiem klientiem. Tomēr attiecībā uz četru gadu pārejas posmu
(turpmāk tekstā – “pārejas posms”) tie ir vienojušies, ka veselības pakalpojumus, ar kuriem tiem kā darba devējiem atbilstoši
valsts tiesību aktiem ir jānodrošina savi darbinieki, tie iegādāsies no kopuzņēmuma.
Saskaņā ar
Oulun kaupunki
sniegto informāciju sagaidāmajam kopuzņēmuma apgrozījumam pārejas posmā būtu jāsasniedz aptuveni EUR 90 miljoni, EUR 18 miljoni
no kuriem būtu pakalpojumu, kas šai pilsētai ir jāsniedz saviem darbiniekiem, vērtība.
Abiem partneriem, izdarot mantisku ieguldījumu, bija jānodod kopuzņēmumam savas vienības, kurām šo partneru ietvaros attiecīgi
ir uzticēta veselības aprūpes darbā pakalpojumu sniegšana to darbiniekiem atbilstoši piemērojamajiem valsts tiesību aktiem.
Tātad
Oulun kaupunki
kopuzņēmumam nodeva pašvaldības uzņēmumu
Oulun Työterveys
(turpmāk tekstā – “pašvaldības uzņēmums”), kam šajā pilsētā ir uzticēta veselības aprūpes darbā pakalpojumu sniegšana, kuru
vērtība ir no EUR 2,5 līdz 3,4 miljoniem, kamēr privātais partneris nodeva savu atbilstošo vienību, kuras aplēstā vērtība
ir no EUR 2,2 līdz 3 miljoniem.
Saskaņā ar
Oulun kaupunki
sniegto informāciju šīs pilsētas darbiniekiem sniegtie veselības aprūpes darbā pakalpojumi veido aptuveni 38 % no pašvaldības
uzņēmuma apgrozījuma.

Oulun kaupunki
pašvaldības padomes sēdes, kuras noslēgumā tika pieņemts 2008. gada 21. aprīļa lēmums, protokolā ir paredzēts:
“Partneri ir arī vienojušies, ka pakalpojumi veselības aprūpes un labklājības darbavietā jomā četru gadu pārejas posma laikā
tiks pirkti no [kopuzņēmuma].
Oulun kaupunki
iegādāsies veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumus tādā pašā apjomā kā [līdz šim] no pašvaldības uzņēmuma
[..]. [Likumā par publiskajiem iepirkumiem] ir paredzēts, ka
Oulun kaupunki
rīko atklātu konkursu par šo veselības aprūpes darbā pakalpojumu publisko iepirkumu, kad par tiem ir kļuvis atbildīgs [kopuzņēmums].
Tomēr pārejas posmā
Oulun kaupunki
paliek [kopuzņēmuma] kliente šādu apsvērumu dēļ:
–        šādi tiek nodrošināta darbavietu saglabāšana pašvaldības darbiniekiem, kas pāriet strādāt [kopuzņēmumā];
–        pašreizējais
Oulun kaupunki
līgums ir izdevīgs un konkurētspējīgs;
–        tiek radīti labi priekšnoteikumi, lai [kopuzņēmums] uzsāktu darbību.”
Atbilstoši šim protokolam
Oulun kaupunki
2008. gada 24. aprīlī ar privāto partneri parakstīja līgumu, saskaņā ar kuru tā ir apņēmusies pārejas posma laikā veselības
aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumu sniegšanu pašvaldības darbiniekiem uzticēt nākamajam kopuzņēmumam. Izbeidzoties
šim pārejas posmam,
Oulun kaupunki
atbilstoši tās apgalvojumiem attiecīgo pakalpojumu piešķiršanu bija paredzējusi pakļaut publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas
tiesību piešķiršanas procedūrai.
Tādējādi no minētā protokola izriet, ka
Oulun kaupunki
kā līgumslēdzēja iestāde par veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumu, ar kuriem tai atbilstoši valsts tiesību
aktiem ir jānodrošina savi darbinieki, sniegšanu pārejas posmā nav rīkojusi konkursu. Tāpat ir konstatēts, ka privātā partnera
izvēle nav notikusi konkursa rīkošanas rezultātā.
Iesniedzējtiesa, kurā ir vērsušies uzņēmumi – konkurenti, kas bija ieinteresēti sniegt veselības aprūpes un labklājības darbavietā
pakalpojumus
Oulun kaupunki
darbiniekiem, uz laiku aizliedza šai pēdējai, brīdinot par naudas soda EUR 200 000 apmērā piemērošanu aizlieguma nepildīšanas
gadījumā, jebkādā veidā piemērot pašvaldības padomes 2008. gada 21. aprīļa lēmumu attiecībā uz
Oulun kaupunki
šīs pilsētas darbiniekiem paredzēto veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumu pirkšanu no kopuzņēmuma. Gaidot
attiecīgās tiesas galīgo nolēmumu,
Oulun kaupunki
2008. gada 26. augustā nolēma nodot kopuzņēmumam pašvaldības uzņēmuma darbību, no šīs nodošanas tomēr izslēdzot tās darbiniekiem
sniedzamos veselības aprūpes darbā pakalpojumus.
Ņemot vērā lietas dalībnieku pamata lietā izvirzītos pretējos argumentus par strīdus darījuma dabu, ievērojot Savienības tiesības
publiskā iepirkuma līgumu jomā,
Markkinaoikeus
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vērtējot vispārīgi, vai tiesiskās attiecības, kuru ietvaros pašvaldības līgumslēdzēja iestāde ar attiecībā pret šo iestādi
neatkarīgu, privātu sabiedrību noslēdz līgumu par tāda jauna uzņēmuma akciju sabiedrības formā dibināšanu, kurā abiem partneriem
ir vienāds kapitāla daļu skaits un vienlīdzīgas kontroles pilnvaras un kura veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumus
pašvaldības līgumslēdzēja iestāde šī uzņēmuma dibināšanas brīdī apņemas iegādāties saviem darbiniekiem, ir tādas tiesiskās
attiecības, attiecībā uz kurām ir jārīko konkurss par publisko iepirkumu, jo šo līgumattiecību kopums ir uzskatāms par pakalpojumu
publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu Direktīvas 2004/18[..] izpratnē, vai arī šīs tiesiskās attiecības
ir kopuzņēmuma dibināšana un pašvaldības uzņēmuma darbības nodošana, attiecībā uz kuru nepiemēro minēto direktīvu un no tās
izrietošo pienākumu rīkot konkursu par publisko iepirkumu?
2)      Turklāt, vai izskatāmajā lietā ir nozīme arī tam, ka:
a)
Oulun kaupunki
kā pašvaldības līgumslēdzēja iestāde ir apņēmusies iegādāties iepriekš minētos pakalpojumus par atlīdzību četru gadu pārejas
posma laikā, pēc kura beigām saskaņā ar tās lēmumu tā plāno atkal rīkot konkursu par tai nepieciešamo veselības aprūpes darbā
pakalpojumu publisko iepirkumu;
b)      pašvaldības uzņēmuma, kurš organizatoriski piederēja
Oulun kaupunki
, apgrozījumu pirms strīdīgajām tiesiskajām attiecībām galvenokārt veidoja citi pakalpojumi, nevis pilsētas darbiniekiem sniegtie
veselības aprūpes darbā pakalpojumi;
c)      jaunais uzņēmums tiek nodibināts, tam kā mantisku ieguldījumu nododot pašvaldības uzņēmuma darbību, ko veido gan pilsētas
darbiniekiem, gan privātiem klientiem sniedzamie veselības aprūpes darbā pakalpojumi?”

Par prejudiciālajiem jautājumiem
Ar saviem diviem jautājumiem, kas ir izskatāmi kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīva 2004/18 ir jāinterpretē
tādējādi, ka tā ir piemērojama tiesiskajām attiecībām, kuru ietvaros līgumslēdzēja iestāde ar attiecībā pret šo iestādi neatkarīgu,
privātu personu noslēdz līgumu par tāda kopuzņēmuma akciju sabiedrības formā dibināšanu, no kura minētā līgumslēdzēja iestāde
šī uzņēmuma dibināšanas brīdī apņemas iegādāties veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumus, kas tai ir jānodrošina
saviem darbiniekiem.
No šo jautājumu formulējuma un konteksta, kurā tie ir uzdoti, izriet, ka iesniedzējtiesa jautā konkrētāk par
Oulun kaupunki
darbiniekiem paredzētiem veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumiem, ko šai pilsētai sniedz kopuzņēmums, turklāt
šī pakalpojumu sniegšana atbilst minētās pilsētas saistībām četru gadu pārejas posma laikā no šī kopuzņēmuma iegādāties šādus
pakalpojumus, ko tai iepriekš bija sniedzis ar to organizatoriski saistīts pašvaldības uzņēmums.
Vispirms ir jāuzsver, ka ir konstatēts, ka pamata lietā
Oulun kaupunki
ir līgumslēdzēja iestāde Direktīvas 2004/18 1. panta 9. punkta izpratnē un ka attiecīgie pakalpojumi ietilpst minētās direktīvas
II B pielikuma 25. ailē paredzētā “veselības [..] pakalpojumu” jēdzienā.
Oulun kaupunki
saistības iegādāties attiecīgos pakalpojumus saviem darbiniekiem no kopuzņēmuma nozīmē atlīdzības līguma starp minēto pilsētu
un šo uzņēmumu esamību. No iesniedzējtiesas sniegtajām norādēm turklāt izriet, ka šī līguma aplēstā vērtība – aptuveni EUR
18 miljoni – pārsniedz attiecīgo Direktīvas 2004/18 piemērošanas slieksni.
Tāpat ir jāatgādina, ka Direktīvā 2004/18 nav paredzēta atšķirība starp tādu publiskā iepirkuma līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanu,
ko līgumslēdzēja iestāde veic, lai izpildītu savu uzdevumu, kuru veido vispārējo interešu vajadzību apmierināšana, un tādu,
kura ar šo uzdevumu nav saistīta, – kā, piemēram, kā tas ir šajā lietā, vajadzību izpildīt pienākumu, kas tai ir uzlikts kā
darba devējai (skat. it īpaši 2010. gada 15. jūlija spriedumu lietā C‑271/08 Komisija/Vācija, Krājums, I‑0000. lpp., 73. punkts
un tajā minētā judikatūra),
Pēc šo ievada precizējumu izteikšanas ir jāatgādina, ka valsts iestāde var pildīt vispārējas nozīmes uzdevumus, kas tai ir
jāveic, liekot lietā pati savus līdzekļus, un tai nav pienākuma pieaicināt ārējas struktūras, kas darbojas ārpus tās dienestiem,
un tā to var darīt arī sadarbībā ar citām valsts iestādēm (2009. gada 9. jūnija spriedums lietā C‑480/06 Komisija/Vācija,
Krājums, I‑4747. lpp., 45. punkts). Tāpat, kā ir norādīts Komisijas skaidrojošā paziņojuma par to, kā Kopienas tiesību aktus
attiecībā uz publisko iepirkumu un koncesijām piemērot institucionalizētajai valsts un privātā sektora partnerībai (IVPP)
(OV 2008, C 91, 4. lpp.), 1. punktā, šādai iestādei ir brīva izvēle ekonomisku darbību veikt vai nu pašai, vai uzticēt to
trešajām personām, piemēram, tādiem uzņēmumiem ar jauktu kapitālu, kuri dibināti saistībā ar valsts un privātā sektora partnerību.
Turklāt Savienības tiesību normu publiskā iepirkuma līgumu jomā piemērošana katrā ziņā ir izslēgta, ja līgumslēdzējas iestādes
pār līguma slēgšanas tiesību ieguvēju īstenotā kontrole ir analoģiska tai, ko šī iestāde īsteno pār saviem dienestiem, un
ja vienlaikus šī tiesību ieguvēja savu darbību būtībā veic par labu iestādei, kurai tā pieder (skat. iepriekš minēto spriedumu
lietā
Teckal
, 50. punkts). Tomēr, ja privātam uzņēmumam pat kā mazākumdalībniekam pieder kapitāla daļas sabiedrībā, kas tāpat pieder arī
attiecīgajai līgumslēdzējai iestādei, tas izslēdz, ka šī līgumslēdzēja iestāde varētu minēto sabiedrību kontrolēt tāpat, kā
tā kontrolē pati savus dienestus (skat. it īpaši 2009. gada 10. septembra spriedumu lietā C‑573/07
Sea
, Krājums, I‑8127. lpp., 46. punkts, un 2009. gada 15. oktobra spriedumu lietā C‑196/08
Acoset
, Krājums, I‑9913. lpp., 53. punkts).
Konkrētāk, attiecībā uz iesniedzējtiesas jautājumiem par to, vai
Oulun kaupunki
saistībām veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumus, kas tai ir jānodrošina saviem darbiniekiem, pārejas posma
laikā iegādāties no kopuzņēmuma, Direktīvas 2004/18 tiesību normas ir vai nav piemērojamas tāpēc, ka šīs saistības ir līguma,
ar ko tiek izveidots kopuzņēmums, sastāvdaļa, ir jāteic, ka kopuzņēmuma izveidošanai, ko veic līgumslēdzēja iestāde un privāts
tirgus dalībnieks, kā tādai nav piemērojama Direktīva 2004/18. Turklāt šis konstatējums ir atgādināts Komisijas zaļās grāmatas
par publisko un privāto partnerību un Kopienas tiesību aktiem attiecībā uz publisko iepirkumu un koncesijām (COM(2004) 327,
galīgā redakcija) 66. punktā.
Tomēr ir jānorāda, kā izriet no šīs zaļās grāmatas 69. punkta, ka ir jānodrošina, lai kapitāla darījums patiesībā neslēptu
līgumu, kas var tikt kvalificēti kā publiskā iepirkuma līgumi vai koncesijas, piešķiršanu privātam partnerim. Turklāt, kā
norādīts iepriekš minētā Komisijas skaidrojošā paziņojuma 2.1. punktā, tas, ka privāta persona un līgumslēdzējs subjekts sadarbojas
uzņēmuma ar jauktu kapitālu ietvaros, nav pamats, lai, piešķirot līguma slēgšanas tiesības šai privātajai personai vai šim
uzņēmumam ar jauktu kapitālu, netiktu ievērotas tiesību normas par publiskajiem iepirkumiem (šajā ziņā skat. iepriekš minēto
spriedumu lietā
Acoset
, 57. punkts).
Ņemot vērā šīs orientējošās norādes, ir jānosaka, vai un kādā mērā pamata lietas ietvaros Direktīva 2004/18 var tikt piemērota.
Šajā ziņā no Tiesas judikatūras izriet, ka tāda jaukta līguma gadījumā, kurā dažādās daļas ir nenodalāmi saistītas un tādējādi
veido vienotu veselumu, attiecīgais darījums tā juridiskās kvalifikācijas saistībā ar tiesību normām publiskā iepirkuma līgumu
jomā vajadzībām ir jāaplūko kopumā un vienoti un tas ir jānovērtē, ņemot vērā tiesību normas, kuras attiecas uz daļu, kura
ir līguma galvenais vai būtiskākais priekšmets (2010. gada 6. maija spriedums apvienotajās lietās C‑145/08 un C‑149/08
Club Hotel Loutraki
u.c., Krājums, I‑4165. lpp., 48. un 49. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
No minētā izriet, ka Direktīvas 2004/18 piemērošanas vajadzībām ir jāpārbauda, vai līguma daļu, ko veido
Oulun kaupunki
darbiniekiem paredzētie veselības pakalpojumi, kuriem šī direktīva principā ir piemērojama, no šī līguma var nodalīt.
Saistībā ar to ir jāatsaucas uz
Oulun kaupunki
pašvaldības padomes 2008. gada 21. aprīļa sanāksmes protokolu, kurā ir norādīti saistību, ko šī pilsēta ir uzņēmusies, izveidojot
kopuzņēmumu, noteikšanas iemesli. Turklāt no
Oulun kaupunki
tiesas sēdē sniegtajiem paskaidrojumiem izriet, ka šī pilsēta šo līguma daļu uzskata par nenodalāmu, jo saistību pārejas perioda
laikā veselības aprūpes pakalpojumus iegādāties no kopuzņēmuma vērtība esot bijusi daļa no tās mantiskā ieguldījuma šī uzņēmuma
kapitālā un šis mantiskais ieguldījums ekonomiski esot tā izveidošanas nosacījums.
Ir svarīgi uzsvērt, ka līgumslēdzēju pušu izteiktais vai prezumētais nodoms uzskatīt dažādas jauktu līgumu veidojošas sastāvdaļas
par nenodalāmām nav pietiekams [un] tam ir jābalstās uz objektīviem apstākļiem, kas var attaisnot šo nodomu un pamatot vienota
līguma noslēgšanas vajadzību.
Saistībā ar
Oulun kaupunki
argumentiem, atbilstoši kuriem, uzņemoties saistības, būtu nodrošināta darbavietu saglabāšana pašvaldības darbiniekiem, kas
pāriet strādāt kopuzņēmumā, ir jāteic, ka šādu nodrošinājumu būtu iespējams panākt arī nediskriminācijas un pārskatāmības
principiem atbilstošā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanas procedūrā, kurā prasība saistībā ar šo nodrošinājumu varētu būt
daļa no nosacījumiem, kas ir jāievēro, lai tiktu piešķirtas šī līguma slēgšanas tiesības.
Kas attiecas uz
Oulun kaupunki
argumentiem, ar kuriem tiek norādīts, ka “pašreizējais līgums ir izdevīgs un konkurētspējīgs” un ka ar šo līgumu “kopuzņēmums
uzsāks darbību ar labiem priekšnoteikumiem”, ir jāatgādina, ka saskaņā ar Tiesas judikatūru publiskā iepirkuma līguma slēgšanas
tiesību piešķiršana uzņēmumam ar jauktu kapitālu, nerīkojot konkursu, varētu apdraudēt mērķi nodrošināt brīvu un neizkropļotu
konkurenci, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principu, jo šāda procedūra privātam uzņēmumam, kas piedalās iepriekš minētajā
uzņēmumā ar savu kapitālu, sniegtu priekšrocības attiecībā pret tā konkurentiem (iepriekš minētais spriedums lietā
Acoset
, 56. punkts un tajā minētā judikatūra). Šādi argumenti nedod pamatu secināt, ka līguma daļa, ko veido
Oulun kaupunki
darbiniekiem paredzētie veselības pakalpojumi, no pārējā līguma ir nenodalāmi.
Turklāt ir jākonstatē, ka apgalvotā, bet nepierādītā
Oulun kaupunki
uzņemto saistību vērtības iekļaušana šīs pilsētas mantiskajā ieguldījumā kopuzņēmuma pamatkapitālā šajos apstākļos ir juridiskā
tehnika, kas arī neļauj šo jauktā līguma daļu uzskatīt par no šī līguma nenodalāmu.
Turklāt, kā norāda Čehijas valdība un Komisija, tas, ka pamata lietā līgumslēdzēja iestāde esot izteikusi nodomu pēc pārejas
posma beigām rīkot konkursu par tās darbiniekiem sniedzamo veselības aprūpes pakalpojumu iepirkumu, arī ir apstāklis, kas
apstiprina šīs daļas nodalāmo raksturu no pārējā jauktā līguma.
Līdzīgi apstāklis, ka kopš 2008. gada augusta kopuzņēmums darbojas bez norādītās līguma daļas, norāda, ka abi partneri, šķiet,
ir spējīgi noregulēt šīs neesamības iespējamo ietekmi uz minētā uzņēmuma finansiālo stāvokli, kas ir vēl viena atbilstoša
norāde uz šīs daļas nodalāmo raksturu.
Tādējādi, atšķirībā no apstākļiem, uz kuru pamata tika pieņemts iepriekš minētais spriedums apvienotajās lietās
Club Hotel Loutraki
u.c., no iepriekš minētajiem konstatējumiem objektīvi neizriet nepieciešamība noslēgt pamata lietā aplūkojamo jaukto līgumu
ar vienu [konkrētu] partneri (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās
Club Hotel Loutraki
u.c., 53. punkts).
Tā kā jauktā līguma daļa, kurā ir paredzētas
Oulun kaupunki
saistības tās darbiniekiem paredzētos veselības aprūpes pakalpojumus iegādāties no kopuzņēmuma, tādējādi no šī līguma ir
nodalāma, no tā izriet, ka tādā kontekstā kā pamata lietas apstākļi šīs daļas piešķiršanai ir piemērojamas attiecīgās Direktīvas 2004/18
tiesību normas.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdotajiem jautājumiem ir jāatbild, ka Direktīva 2004/18 ir jāinterpretē tādējādi,
ka, ja līgumslēdzēja iestāde ar attiecībā pret šo iestādi neatkarīgu, privātu sabiedrību noslēdz līgumu par tāda kopuzņēmuma
akciju sabiedrības formā dibināšanu, kura mērķis ir sniegt veselības aprūpes un labklājības darbavietā pakalpojumus, minētajai
līgumslēdzējai iestādei līguma saistībā ar tās pašas darbiniekiem paredzētiem pakalpojumiem, kuru vērtība pārsniedz šajā direktīvā
noteikto slieksni, ja šis līgums ir nodalāms no minētās sabiedrības dibināšanas līguma, slēgšanas tiesību piešķiršana ir jāveic,
ievērojot minētās direktīvas noteikumus, kas ir piemērojami tās II B pielikumā ietilpstošajiem pakalpojumiem.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Direktīva 2004/18/EK par to, kā koordinēt būvdarbu valsts līgumu, piegādes
valsts līgumu un pakalpojumu valsts [būvdarbu, piegādes un pakalpojumu publiskā iepirkuma] līgumu slēgšanas tiesību piešķiršanas
procedūru, ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja līgumslēdzēja iestāde ar attiecībā pret šo iestādi neatkarīgu, privātu sabiedrību
noslēdz līgumu par tāda kopuzņēmuma akciju sabiedrības formā dibināšanu, kura mērķis ir sniegt veselības aprūpes un labklājības
darbavietā pakalpojumus, minētajai līgumslēdzējai iestādei līguma saistībā ar tās pašas darbiniekiem paredzētiem pakalpojumiem,
kuru vērtība pārsniedz šajā direktīvā noteikto slieksni, ja šis līgums ir nodalāms no minētās sabiedrības dibināšanas līguma,
slēgšanas tiesību piešķiršana ir jāveic, ievērojot minētās direktīvas noteikumus, kas ir piemērojami tās II B pielikumā ietilpstošajiem
pakalpojumiem.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – somu.