CELEX: 62003CJ0171
Nötkött
Bidrag för förtida utsläppande på marknaden av kalvar
Frist inom vilken bidragsansökan skall lämnas in
Metoder för att beräkna fristen
Giltighet av förordning (EEG) nr 3886/92

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler
för bestämning av perioder, datum och frister (EGT L 124, s. 1; svensk specialutgåva, område 1, volym 1, s. 71) samt tolkningen
och giltigheten av kommissionens förordning EEG nr 3886/92 av den 23 december 1992 om tillämpningsföreskrifter för de bidragssystem
som fastställs i rådets förordning (EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och om upphävande
av förordningarna (EEG) nr 1244/82 och (EEG) nr 714/89 (EGT L 391, s. 20; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 91),
i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2311/96 av den 2 december 1996 (EGT L 313, s. 9).
Denna begäran har framställts inom ramen för tvister mellan å ena sidan Maatschap Toeters (nedan kallat Toeters) och M.C.
Verberk, som är verksamt under firma Verberk-Voeten (nedan kallat Verberk), och å andra sidan Productschap Vee en Vlees (nedan
kallad Productschap), angående den senares avslag på Toeters och Verberks ansökningar om bidrag för förtida utsläppande på
marknaden av kalvar.
Tillämpliga bestämmelser
Gemenskapslagstiftningen
Förordning nr 1182/71 innehåller allmänna och enhetliga regler om perioder, datum och frister som fastställs i rättsakter
som antagits av Europeiska unionens råd och Europeiska gemenskapernas kommission.
I artikel 1 i förordning nr 1182/71 föreskrivs följande:
”Om inte annat föreskrivits, skall bestämmelserna i denna förordning tillämpas på de rättsakter, som har antagits eller kommer
att antas av rådet eller kommissionen enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen eller Fördraget
om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.”
Artikel 3.1 och 3.2 i förordning nr 1182/71 har följande lydelse:
”1. …
Om en tidsfrist uttryckt i dagar, veckor, månader eller år skall räknas från det ögonblick då en händelse eller handling äger
rum, skall den dag då händelsen eller handlingen äger rum inte ingå i tidsfristen.
2. Om inte annat följer av bestämmelserna i punkterna 1 och 4 skall följande gälla:
…
c)

En tidsfrist uttryckt i veckor, månader eller år skall inledas vid början av första dagens första timme inom tidsfristen och
upphöra vid utgången av den sista timmen under den dag i den sista veckan, månaden eller året som infaller på samma veckodag
respektive samma datum som den dag som inleder tidsfristen. …”
I rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 148,
s. 24; svensk specialutgåva, område 3, volym 2, s. 63), i dess lydelse enligt rådets förordning (EG) nr 2222/96 av den 18 november 1996
(EGT L 296, s. 50) (nedan kallad förordning nr 805/68), föreskrivs en möjlighet för medlemsstaterna att anta lagstiftning
om införande av bidrag, särskilt i syfte att återställa balansen på marknaden för nötkött efter den oro som uppkommit med
anledning av den epidemiska sjukdomen bovin spongiform encefalopati (BSE) och samtidigt bevara stödsystemen för nötköttssektorn.
I artikel 4i, punkterna 2, 5 och 6, i förordning nr 805/68 föreskrivs bland annat följande:
”2.

Medlemsstaterna får fram till och med den 30 november 1998 bevilja bidrag för förtida utsläppande på marknaden av kalvar.
Detta bidrag beviljas vid slakt i en medlemsstat för varje kalv
–
vars slaktvikt är lika med eller mindre än medelslaktvikten för kalvar som slaktats i medlemsstaten i fråga, minskat med 15
%. Medelslaktvikten per medlemsstat är den som framgår av Eurostats statistiska uppgifter för år 1995, eller all annan offentliggjord
officiell statistisk information för detta år som godkänns av kommissionen,
–
som omedelbart före slakt hålls i den medlemsstat där slakten äger rum under en period som skall bestämmas.
...
5.

I enlighet med förfarandet i artikel 27
…
–
skall kommissionen fastställa bidragets storlek för förtida utsläppande på marknaden till en lämplig nivå för att möjliggöra
slakt av ett tillräckligt antal kalvar i enlighet med marknadens behov,
–
får kommissionen, på begäran av en medlemsstat, tillåta en differentierad regional tillämpning av bidraget för förtida utsläppande
på marknaden inom en medlemsstat, under förutsättning att djuren omedelbart före slakt förvarats i regionen för slakten under
en bestämd tid,
–
får kommissionen besluta om upphävande av det ena och/eller det andra av de bidrag som avses i denna artikel.
6.

Sex månader efter ikraftträdandet av de system som avses i denna artikel skall kommissionen kontrollera om de har haft ett
gott resultat.
Om det inte är så skall kommissionen underställa rådet ett lämpligt förslag över vilket rådet skall besluta med kvalificerad majoritet
bland annat med beaktande av fördelningen av anpassningsansträngningarna mellan medlemsstaterna och eventuell snedvridning
av handeln.”
Förordning nr 3886/92 innehåller tillämpningsföreskrifter för de bidragssystem som fastställs i förordning nr 805/68.
I artikel 50.1 i förordning nr 3886/92, i dess lydelse enligt förordning nr 2311/96, föreskrivs följande:
”Villkor för bidrag
1.

En medlemsstat får endast bevilja bidraget för tidig saluföring av slaktkalvar (nedan kallat ’bidraget’) för djur som slaktats
på dess territorium och som har en slaktvikt som är lika med eller lägre än den vikt som anges i bilaga IV.
Djuren skall slaktas på ett slakteri som gentemot den behöriga myndigheten har förbundit sig att medverka till att det bidragssystem
som bland annat fastställs i artikel 50a och 50b tillämpas på ett riktigt sätt.”
I artikel 50a i förordning nr 3886/92, som tillagts genom förordning nr 2311/96, föreskrivs följande:
”Bidragsansökningar
1.

Bidragsansökningar skall lämnas in till den berörda medlemsstatens behöriga myndighet senast tre veckor efter den dag slakten
sker.
En enda ansökan får lämnas in för flera djur under förutsättning att alla nödvändiga uppgifter för vart och ett av dessa djur
finns med i enlighet med punkt 2.
2.

Ansökningarna skall åtföljas av dokument innehållande sådana uppgifter för varje djur som är nödvändiga för att den behöriga
myndigheten skall kunna kontrollera att bidraget är berättigat.
…”
I artikel 52 i förordning nr 3886/92, i dess lydelse enligt förordning nr 2311/96, föreskrivs följande:
”Anmälan
Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen
…
c)
och när det gäller bidraget för tidig saluföring av slaktkalvar gäller följande:
i)
Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen de åtgärder de vidtagit för att införa bearbetningsbidraget.
ii)
Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen senast den 2 december 1996 vilka slaktkroppsspecifikationer som använts för
slaktkalvar under 1995 för att meddela produktionssiffrorna till kommissionens statistikkontor.
iii)
Medlemsstaterna skall varje onsdag anmäla till kommissionen
–
det antal djur för vilka det ansökts om bidrag under den gångna veckan och sedan systemet infördes,
–
det antal djur som godkänts som bidragsberättigande sedan systemet infördes,
–
det sammanlagda antalet kalvar som slaktats varje vecka från och med den 1 december 1996 och därefter.
iv)
Medlemsstaterna skall varje kvartal anmäla slaktvikten till kommissionen, uppdelat i tio-kilosgrupper för
–
kalvar för vilka bidragsansökan har lämnats in,
–
andra kalvar.”
Den nationella lagstiftningen
Bestämmelserna om sådana bidragsansökningar som avses i artikel 50 i förordning nr 3886/92 fastställs i Verordening kalverslachtpremie
(förordning om bidrag för slakt av kalvar), som myndigheten Productschap antog den 11 december 1996 (PBO-blad 1997, nr 25).
I artiklarna 2 och 3 i denna förordning föreskrivs följande:
”Artikel 2
1.

Bidrag skall, efter ansökan av ägaren till kalvarna, beviljas i enlighet med de villkor som anges i kommissionens förordning
och de villkor som föreskrivs i eller med stöd av förevarande förordning, för varje kalv
–
som slaktats den 1 december 1996 eller senare …
…
Artikel 3
1.

Ansökan skall lämnas in genom återsändande till Productschap av det av myndigheten tillhadahållna formuläret, som skall vara
vederbörligen och sanningsenligt ifyllt.
2.

För att kunna beaktas skall ansökan vara åtföljd av alla handlingar som visar att kalven i fråga berättigar till bidrag och
ha inkommit till Productschap före utgången av en frist om tre veckor som börjar löpa den dag då slakten har ägt rum.
... ”
Artikel 6.9 i wet houdende algemene regels van bestuursrecht (Algemene wet bestuursrecht, allmän förvaltningslag) av den 4 juni 1992
(Stbl. 1998, s. 1) har följande lydelse:
”1.

Ett klagomål eller ett överklagande skall anses vara inlämnat i tid om det har mottagits före fristens utgång.
2.

När ett klagomål eller ett överklagande skickas per post skall det anses vara inlämnat i tid om det har postats före fristens
utgång, förutsatt att det inte mottagits senare än en vecka efter fristens utgång.”
Bakgrunden i målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
Målet Toeters
Toeters ansökte genom ett formulär, den 3 april 1998, hos Productschap om slaktbidrag avseende 209 kalvar, som bolaget uppgav
hade slaktats den 12, den 13 och den 16 mars 1998. Formuläret skickades per post den 7 april 1998 och inkom till Productschap
den 8 april 1998.
Genom skrivelse av den 26 maj 1998 avslog Productschap Toeters ansökan i dess helhet, med motiveringen att ovannämnda formulär
inte hade lämnats in inom tre veckor efter det att djuren hade slaktats. Enligt Productschap hade fristerna för att lämna
in ansökningarna löpt ut den 3, den 6 respektive den 7 april 1998.
Den 21 januari 1999 avslog Productschap det klagomål som Toeters hade anfört mot beslutet om avslag på bolagets bidragsansökan.
Den 8 februari 1999 väckte Toeters talan mot detta avslagsbeslut vid den nationella domstolen.
Toeters har bland annat gjort gällande att beslutet att avslå dess bidragsansökan i dess helhet, som avsåg cirka 11 300 euro,
inte står i proportion till det ringa överskridande av fristen som kunde konstateras när ansökan lämnades in.
Målet Verberk
Verberk ansökte genom tre formulär, den 18 februari 1998, hos Productschap om slaktbidrag avseende 68, 49 respektive 102 kalvar,
som bolaget uppgav hade slaktats den 28, den 27 respektive den 27 januari 1998. Såsom framgår av poststämpeln skickades formulären
den 19 februari 1998. De inkom till Productschap den 20 februari 1998.
Productschap avslog dessa tre ansökningar genom skrivelse av den 24 februari 1998, med motiveringen att nämnda formulär inte
hade lämnats in inom tre veckor efter slakten. Enligt Productschap hade fristerna för att lämna in ansökningarna löpt ut den
19, den 18 respektive den 18 februari 1998.
Den 15 april 1999 avslog Productschap det klagomål som Verberk hade anfört mot beslutet om avslag på bolagets bidragsansökningar.
Den 27 maj 1999 väckte Verberk talan mot detta beslut vid den nationella domstolen.
Verberk har gjort gällande att en av dess ansökningar, som avsåg 68 kalvar som hade slaktats den 28 januari 1998, faktiskt
hade lämnats in inom fristen eftersom den hade lämnats in till postkontoret inom den föreskrivna treveckorsfristen.
Verberk har även gjort gällande att beslutet att avslå bolagets bidragsansökan i dess helhet på grund av ett ringa överskridande
av fristen är oförenligt med proportionalitetsprincipen.
Verberk har vid College van Beroep voor het bedrijfsleven bland annat hävdat att rådet, genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92
av den 27 november 1992 om ett integrerat system för administration och kontroll av vissa stödsystem inom gemenskapen (EGT L 355,
s. 1; svensk specialutgåva, område 3, volym 46, s. 78), har föreskrivit att nämnda system bland annat skall tillämpas på systemen
för det bidrag till producenter av nötkött som har införts genom artikel 4a–h i förordning nr 805/68. Enligt artikel 8 i kommissionens
förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations-
och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem (EGT L 391, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 107)
medför en för sent inlämnad ansökan, utom vid fall av force majeure, att det stödbelopp som ansökan gäller reduceras i proportion
till det antal dagar som förseningen motsvarar. En sådan regel är förenlig med proportionalitetsprincipen. Det bidrag för
slakt av kalvar som tvisten rör och som grundas på artikel 4i i förordning nr 805/68 omfattas emellertid inte av dessa bestämmelser.
College van Beroep voor het bedrijfsleven är osäker på hur artikel 3.2 c i förordning nr 1182/71 skall tolkas. Om man utgår
från exemplet med en bidragsansökan som skall lämnas in inom tre veckor efter slakten, skall, enligt artikel 3.1 i förordningen,
fristen börja löpa den dag då slakten äger rum, utan att det tas någon hänsyn till den resterande delen av denna dag. Om däremot
artikel 3.2 i den ovannämnda förordningen skall tillämpas skall fristen inledas den dag som följer efter slakten och upphöra
vid utgången av den sista timmen under den dag i den sista veckan som infaller på samma veckodag som den dag som följer efter
slakten. I det senare fallet omfattar fristen alltid en dag mer än det antal dagar som ingår i dessa veckor.
College van Beroep voor het bedrijfsleven har i sitt beslut om hänskjutande dessutom påpekat att om de nationella processrättsliga
reglerna tillämpades vid fastställandet av den dag då en ansökan skall anses vara inlämnad, det vill säga artikel 6.9 i den
allmänna förvaltningslagen, skulle ansökningarna i målet vid den nationella domstolen anses vara inlämnade i enlighet med
artikel 50a i förordning nr 3886/92. Ansökningarna postades nämligen före fristens utgång och mottogs mindre än en vecka efter
fristens utgång.
Det har enligt den nationella domstolen inte framkommit att den omständigheten att dessa ansökningar anses vara inlämnade
i tid skulle äventyra den effektiva kontroll som kommissionen har velat åstadkomma genom fastställandet av fristen, att den
skulle strida mot de kontrollåtgärder som gemenskapsinstitutionen för detta ändamål har infört genom artikel 50b i förordning
nr 3886/92 eller förhindra att systemet fungerar korrekt.
Mot denna bakgrund har College van Beroep voor het bedrijfsleven ställt följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
a)
Skall artikel 3.2 c i förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 tolkas så att en sådan tidsfrist uttryckt i veckor som föreskrivs
i artikel 50a i förordning EEG nr 3886/92 löper ut vid utgången av den sista timmen under den dag i den sista veckan som infaller
på samma veckodag som dagen efter den dag då slakten ägde rum?
2.
Är artikel 50a.1 i förordning nr 3886/92 giltig i den del den innebär att sökanden går miste om hela bidraget så snart ansökningsfristen
överskrids, oavsett överskridandets art och omfattning?”
Bedömning av frågorna
Fråga 1 a
Den nationella domstolen har ställt fråga 1 a för att få klarhet i huruvida artikel 3.2 c i förordning nr 1182/71 skall tolkas
så att en sådan tidsfrist uttryckt i veckor som föreskrivs i artikel 50a i förordning nr 3886/92 löper ut vid utgången av
den sista timmen under den dag i den sista veckan som infaller på samma veckodag som dagen efter den dag då slakten ägde rum.
Såsom framgår av artikel 3.1 andra stycket i förordning nr 1182/71 skall, om en tidsfrist uttryckt i dagar, veckor, månader
eller år skall räknas från det ögonblick då en händelse eller handling äger rum, den dag då händelsen eller handlingen äger
rum inte ingå i tidsfristen. Bestämmelsen uttrycker den latinska sentensen
dies a quo non computatur in termino
som är en rättsregel som erkänns i flera av medlemsstaternas rättssystem.
Den första dagen i en frist eller den dag då händelsen äger rum är följaktligen den dag då fristen inleds och från vilken
den i lagen fastställda tidsperioden skall beräknas, vilken i målet vid den nationella domstolen således omfattar tre veckor.
Enligt artikel 3.2 c i förordning nr 1182/71 skall en tidsfrist uttryckt i veckor upphöra vid utgången av den sista timmen
under den dag i den sista veckan som infaller på samma veckodag respektive samma datum som den dag som inleder tidsfristen.
Bestämmelsen, som gör det möjligt att fastställa fristens sista dag eller den dag då fristen löper ut, skall tolkas mot bakgrund
av artikel 3.1 andra stycket i samma förordning, enligt vilken den dag då fristen inleds är den dag då händelsen äger rum.
Om en händelse som inleder en enveckasfrist äger rum en måndag upphör fristen följaktligen följande måndag, som blir fristens
sista dag.
Denna tolkning av förordning nr 1182/71 överensstämmer med artikel 4.1 i den europeiska konventionen om beräkning av tidsfrister,
som antagits i Basel den 16 maj 1972 (nedan kallad Baselkonventionen), av vilken det framgår att ”när en tidsfrist uttrycks
i veckor skall fristens sista dag vara den dag i den sista veckan som motsvarar fristens första dag”.
Tolkningen överensstämmer dessutom med den bestämmelse som tillämpas för att beräkna frister i domstolsförfaranden. Enligt
artikel 80.1 b i domstolens rättegångsregler löper en frist uttryckt i veckor ut vid utgången av den dag i sista veckan som
infaller på samma veckodag som den dag då händelsen eller handlingen från vilken fristen skall räknas inträffade eller företogs
(se, för ett liknande resonemang, dom av den 15 januari 1987 i mål 152/85, Misset mot rådet, REG 1987, s. 223, punkterna 7
och 8).
Eftersom denna bestämmelse är tillräcklig för att avgöra på vilket sätt fristen skall beräknas och vilken dag som den i lagen
fastställda perioden löper ut, är det ointressant att försöka fastställa vid vilken dag fristen började löpa och det antal
dagar som den har varat. Oavsett om fristen anses ha börjat löpa den dag då händelsen ägde rum, den första dagen vid midnatt
(se, för ett liknande resonemang, artikel 3.1 i Baselkonventionen) eller den första timmen av den dag som följer efter fristens
första dag, såsom inledningen av artikel 3.2 c i förordning nr 1182/71 skulle kunna tolkas, är det väsentligt att denna första
dag av fristen inte tas med i beräkningen av den i lagen fastställda tidsperioden (
non computatur in termino
).
En alltför restriktiv bokstavstolkning av denna inledning av artikel 3.2 c, enligt vilken fristen börjar löpa först dagen
efter fristens första dag skulle, i ett sådant fall som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen, dessutom kunna leda
till att en bidragsansökan som lämnas in samma dag som slakten av kalvarna äger rum, det vill säga fristens första dag, skall
avvisas eftersom den inte har lämnats in inom fristen. Detta var säkerligen inte gemenskapslagstiftarens vilja när han antog
bestämmelserna om beräkning av frister. Hans enda syfte var då att fastställa hur en frist skall beräknas när vissa rättsverkningar
följer enligt lagstiftningen, om fristen inte iakttas.
Mot bakgrund av dessa olika omständigheter skall fråga 1 a besvaras enligt följande. Artikel 3.2 c i förordning nr 1182/71
skall tolkas så att en sådan tidsfrist uttryckt i veckor som föreskrivs i artikel 50a i förordning nr 3886/92 löper ut vid
utgången av den sista timmen under den dag i den sista veckan som infaller på samma veckodag som dagen då slakten ägde rum.
Fråga 1 b
Den nationella domstolen har ställt fråga 1 b för att få klarhet i huruvida det står en medlemsstat fritt att vid tillämpning
av artikel 50a i förordning nr 3886/92 fastställa vid vilken tidpunkt en bidragsansökan skall anses vara inlämnad med stöd
av sådana nationella processrättsliga regler som gäller enligt medlemsstatens interna rättsordning för jämförbara nationella
ansökningsfrister.
Domstolen konstaterar i detta hänseende att ovannämnda artikel 50a innehåller en precis bestämmelse som skall tillämpas enhetligt
inom gemenskapen så att likabehandlingen av ekonomiska aktörer bevaras.
Den fråga som har ställts skall följaktligen besvaras enligt följande. När en medlemsstat tillämpar artikel 50a i förordning
nr 3886/92 får den inte fastställa vid vilken tidpunkt en bidragsansökan skall anses vara inlämnad med stöd av sådana nationella
processrättsliga regler som gäller enligt medlemsstatens interna rättsordning för jämförbara nationella ansökningsfrister.
Fråga 1c
Den nationella domstolen har ställt fråga 1 b för att få klarhet i huruvida artikel 50a i förordning nr 3886/92 skall tolkas
så att en bidragsansökan skall anses vara ”inlämnad” i tid om det kan styrkas att den postats före utgången av treveckorsfristen
och har mottagits av den behöriga myndigheten vid en sådan tidpunkt efter fristen att myndigheten har kunnat lämna ifrågavarande
uppgifter till kommissionen samma dag som skulle ha varit fallet om bidragsansökan hade mottagits av den behöriga myndigheten
inom fristen.
Såsom generaladvokaten har understrukit i punkt 33 i sitt förslag till avgörande är artikel 50a klar i den meningen att en
ansökan kan anses vara ”inlämnad” endast om den har tagits emot av mottagaren. Det räcker följaktligen inte att en ansökan
inom fristen har lämnats till postanstalten.
Att den behöriga myndigheten har kunnat lämna vissa uppgifter till kommissionen är inte relevant vid beräkningen av en frist
som skall tillämpas enhetligt inom hela gemenskapen, särskilt i syfte att bevara likabehandlingen av ekonomiska aktörer.
Mot denna bakgrund skall den fråga som har ställts besvaras enligt följande: Artikel 50a i förordning nr 3886/92 skall tolkas
så att en bidragsansökan kan anses vara ”inlämnad” i tid endast om den har mottagits av den behöriga myndigheten före fristens
utgång.
Den andra frågan
Den nationella domstolen har ställt den andra frågan för att få klarhet i huruvida artikel 50a.1 i förordning nr 3886/92 är
giltig i den del den innebär att sökanden går miste om hela bidraget så snart ansökningsfristen överskrids, oavsett överskridandets
art och omfattning.
Det skall härvid klargöras att, när gemenskapslagstiftaren har fastställt en tvingande frist för att lämna in en ansökan,
den omständigheten att rätten att göra någonting gällande upphör till följd av att fristen inte har iakttagits inte utgör
en sanktionsåtgärd utan är en ren följd av att de villkor som föreskrivs i lagen inte har iakttagits (se, för ett liknande
resonemang, dom av den 22 januari 1986 i mål 266/84, Denkavit, REG 1986, s. 149, punkt 21).
När lagstiftaren exempelvis föreskriver, såsom i artikel 8 i förordning nr 3887/92, som har åberopats i målet vid den nationella
domstolen, att en för sent inlämnad ansökan medför att det stödbelopp som ansökan gäller och som jordbrukaren skulle ha haft
rätt till om ansökan hade inlämnats i rätt tid reduceras med 1 procent per arbetsdag, innefattar detta inte en allmän reglering
av de sanktionsåtgärder som kan vidtas om fristen inte iakttas. Det utgör i stället ett angivande av de rättsverkningar som
inträder i det enskilda fallet och som beror på när och hur sent en ansökan har lämnats in.
Av detta följer att när en bidragsansökan har lämnats in för sent följer reduceringen av det belopp som beviljas inte av en
allmän princip som är tillämplig i alla de fall där det i jordbrukslagstiftningen föreskrivs en frist inom vilken en ansökan
skall lämnas in, utan av ett medvetet val av lagstiftaren som ansett att iakttagandet av en frist inte var väsentligt för
förvaltningen av ett visst bidragssystem.
Det skall i förevarande fall kontrolleras huruvida gemenskapslagstiftaren gjorde en uppenbart oriktig bedömning genom att
inte föreskriva en fortgående reducering av de bidragsbelopp som beviljas, beroende på när ansökningarna har lämnats in. Domstolen
skall göra denna kontroll med beaktande av proportionalitetsprincipen.
Enligt domstolens rättspraxis krävs enligt proportionalitetsprincipen, som ingår bland gemenskapsrättens allmänna principer,
att gemenskapsinstitutionernas rättsakter inte går utöver vad som är ändamålsenligt och nödvändigt för att uppnå de legitima
mål som eftersträvas med reglerna i fråga. Detta innebär att när det finns flera ändamålsenliga åtgärder att välja mellan
skall den åtgärd väljas som är minst betungande och att vållade olägenheter inte får vara orimliga i förhållande till de eftersträvade
målen (se bland annat dom av den 5 oktober 1994 i de förenade målen C‑133/93, C‑300/93 och C‑362/93, Crispoltoni m.fl., REG 1994,
s. I‑4863, punkt 41, av den 5 maj 1998 i mål C‑157/96, National Farmers’ Union m.fl., REG 1998, s. I‑2211, punkt 60, och av
den 29 oktober 1998 i mål C‑375/96, Zaninotto, REG 1998, s. I‑6629, punkt 63).
Vad beträffar domstolsprövningen av de ovannämnda villkoren, har gemenskapslagstiftaren på jordbrukspolitikens område ett
utrymme för skönsmässig bedömning som motsvarar det politiska ansvar som lagstiftaren har tilldelats genom artiklarna 34 EG–37 EG.
Följaktligen kan en åtgärd på detta område endast förklaras ogiltig om den är uppenbart olämplig i förhållande till det mål som
den behöriga institutionen eftersträvar (se domarna i de ovannämnda målen Crispoltoni m.fl., punkt 42, och National Farmers’
Union m.fl., punkt 61).
Såsom Konungariket Nederländerna och kommissionen har understrukit i de yttranden som de har inkommit med till domstolen är
det bidrag som är i fråga i målet vid den nationella domstolen en konjunkturell åtgärd som syftar dels till att minska det
överskottsutbud av nötkött som uppkommit på marknaden till följd av BSE‑krisen, dels till att stödja producenternas priser.
Vikten av att fristerna för att lämna in bidragsansökningar iakttas framgår klart av nionde–elfte skälen i förordning nr 2311/96,
vilka har följande lydelse:
”För att systemet skall kunna följas upp på ett effektivt sätt bör ansökningarna lämnas in senast tre veckor efter slakten.
Ansökningarna måste innehålla alla uppgifter som krävs för en grundlig kontroll.
Det är nödvändigt att föreskriva effektiva kontrollåtgärder. Åtgärderna bör särskilt utgå från administrativa och fysiska
kontroller av slakterier och uppfödningsanläggningar.
För att systemet skall fungera bra måste medlemsstaterna regelbundet lämna vissa uppgifter om ansökningar, godkännande av
bidrag och slakt av kalvar.”
Det har, med hänsyn till målen med uppföljning och kontroll av att villkoren för beviljande av bidrag iakttas, inte framkommit
att lagstiftaren skulle ha gjort sig skyldig till ett uppenbart åsidosättande av proportionalitetsprincipen genom att inte
föreskriva en fortgående reducering av det bidragsbelopp som beviljas, beroende på när ansökan har lämnats in.
Den andra frågan skall besvaras enligt följande. Det har vid bedömningen av artikel 50a.1 i förordning nr 3886/92 inte framkommit
någon omständighet som kan påverka giltigheten av denna bestämmelse i den del den innebär att sökanden oavsett överskridandets
art och omfattning helt går miste om ett bidrag så snart ansökningsfristen överskrids.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
1 a)

Artikel 3.2 c i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av den 3 juni 1971 om regler för bestämning av perioder, datum
och frister skall tolkas så att en sådan tidsfrist uttryckt i veckor som föreskrivs i artikel 50a i kommissionens förordning
EEG nr 3886/92 av den 23 december 1992 om tillämpningsföreskrifter för de bidragssystem som fastställs i rådets förordning
(EEG) nr 805/68 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och om upphävande av förordningarna (EEG) nr 1244/82
och (EEG) nr 714/89, i dess lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2311/96 av den 2 december 1996, löper ut vid utgången
av den sista timmen under den dag i den sista veckan som infaller på samma veckodag som dagen då slakten ägde rum.
b)

När en medlemsstat tillämpar artikel 50a i förordning nr 3886/92 får den inte fastställa vid vilken tidpunkt en bidragsansökan
skall anses vara inlämnad med stöd av sådana nationella processrättsliga regler som gäller enligt medlemsstatens interna rättsordning
för jämförbara nationella ansökningsfrister.
c)

Artikel 50a i förordning nr 3886/92 skall tolkas så att en bidragsansökan kan anses vara ”inlämnad” i tid endast om den har
mottagits av den behöriga myndigheten före fristens utgång.
2)

Det har vid bedömningen av artikel 50a.1 i förordning nr 3886/92 inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten
av denna bestämmelse i den del den innebär att sökanden oavsett överskridandets art och omfattning helt går miste om ett bidrag
så snart ansökningsfristen överskrids.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: nederländska.