CELEX: 61995CJ0027
Veterinärbesiktning före slakt
Giltighet
Officiella veterinärers roll
Kostnader som bärs av slakterierna

Domskäl
1 High Court of Justice (Bristol Mercantile Court) har genom beslut av den 20 januari 1995, som inkom till domstolen den 6 februari samma år, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende fyra frågor om giltigheten av rådets direktiv 64/433/EEG av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen (EGT L 121, 1964, s. 2012) i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt rådets direktiv 91/497/EEG av den 29 juli 1991 (EGT L 268, s. 69, nedan kallat direktiv 64/433) med avseende på artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget och på de allmänna principerna om proportionalitet och icke-diskriminering.
2 Frågorna har uppkommit i en tvist mellan Woodspring District Council (nedan kallat Woodspring) och Bakers of Nailsea Ltd (nedan kallat Bakers). Woodspring är en lokal myndighet i sydvästra England. Bakers, som äger och driver ett slakteri i Nailsea, en ort i distriktet Woodspring, hävdar att rådets direktiv 64/433/EEG i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt rådets direktiv 91/497/EEG är ogiltigt eftersom det föreskriver att besiktningar skall utföras före slakt och/eller att det föreskriver och/eller tillåter medlemsstaterna att föreskriva att de besiktningar som utförs i slakterierna skall utföras av besiktningsveterinärer. Som en följd av detta vägrar Bakers att betala kostnaderna för de besiktningstjänster som Woodspring hade utfört och fakturerat mellan den 1 januari 1993, den dag då direktiv 64/433 i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt direktiv 91/497 trädde i kraft, och den 4 mars 1994.
3 Det framgår av handlingarna i målet vid den nationella domstolen att en besiktningsveterinär ofta har utfört besiktningar i Bakers lokaler i enlighet med den tillämpliga lagstiftningen. Besiktningarna har därefter fakturerats Woodspring, som övervältrade kostnaden på Bakers. Bakers ifrågasätter betalningen av dessa arvoden och hävdar att det är rättsstridigt att besiktningsveterinären utför besiktningar, att han utför besiktningar före slakt och att besiktningsveterinärens arvoden övervältrats på den som driver slakteriet.
4 Enligt det andra och det tredje övervägandet i ingressen till direktiv 64/433 är det nödvändigt att närma medlemsstaternas hygienkrav till varandra i enlighet med de förordningar som redan har antagits för att undanröja de skillnader som finns mellan medlemsstaterna i fråga om hygienkrav rörande kött. I det sjätte övervägandet stadgas att "[d]et bästa sättet att övertyga de behöriga myndigheterna på destinationsorten om att en köttleverans följer bestämmelserna i detta direktiv är genom att kontrollmärka kött och genom att besiktningsveterinären på ursprungsanläggningen utfärdar transporthandlingar".
5 I artikel 3.1.A b, 3.1.A d, och 3.1.A e i direktiv 64/433 klargörs följande:
"1. Varje medlemsstat skall säkerställa följande:
6 Vad gäller hela slaktkroppar, halva slaktkroppar eller halva slaktkroppar som inte styckats i mer än tre delar samt kvartsparter skall följande vara uppfyllt:
7 ...
8 De härrör från ett slaktat djur som besiktats före slakt av en besiktningsveterinär i enlighet med kapitel VI i bilaga 1 och vid en sådan besiktning kunnat godkännas för slakt enligt detta direktiv.
9 ...
10 De har besiktats efter slakt av en besiktningsveterinär i enlighet med kapitel VIII i bilaga 1 och inte uppvisar några andra förändringar än traumatiska skador som inträffat strax före slakt eller lokala missbildningar eller förändringar, förutsatt att det är fastställt, vid behov genom lämpliga laboratorieundersökningar, att dessa inte gör slaktkroppen och de ätliga organen farliga att förtära eller på annat sätt otjänliga som livsmedel.
11 De har kontrollmärkts i enlighet med kapitel XI i bilaga 1."
12 I bilaga 1, kapitel VI, till direktiv 64/433, som har rubriken "Besiktning före slakt", ges närmare föreskrifter om hur besiktningsveterinärens besiktningar skall utföras den dag djuren anländer till slakteriet eller innan den dagliga slakten påbörjas. I kapitel VIII i bilagan som har rubriken "Besiktning efter slakt" klargörs hur besiktningsveterinärens besiktningar skall utföras omedelbart efter slakt så att man kan fastställa om köttet är tjänligt som livsmedel. I kapitel XI i bilaga 1 som har rubriken "Kontrollmärkning" anges bland annat att kontrollmärkning skall utföras under besiktningsveterinärens ansvar. I artikel 9 andra stycket i direktiv 64/433 föreskrivs att besiktningsveterinären får biträdas av assistenter som står under hans ledning vid besiktningen före slakt, då assistenterna gör en första kontroll av djuret och biträder med rent praktiska uppgifter, samt vid besiktningen efter slakt, förutsatt att besiktningsveterinären själv kan övervaka assistenternas arbete på plats.
13 För att garantera fri rörlighet inom gemenskapen för produkter som omfattas av en gemensam organisation av marknaden och för att undvika snedvridning av konkurrensen utsträcktes genom rådets direktiv 88/409/EEG av den 15 juni 1988 om fastställande av hygienregler som skall tillämpas på kött som är avsett för den inhemska marknaden och om storleken på de avgifter som skall tas ut i enlighet med direktiv 85/73/EEG om besiktning av sådant kött (EGT L 194, s. 28) kraven i direktiv 64/433 till att omfatta kött avsett för medlemsstaternas inhemska marknad i syfte att garantera konsumenterna enhetliga krav på hälsoskydd. I direktivet föreskrevs även, för kött som var avsett för lokal konsumtion, att samma avgiftsbelopp skulle fastställas som de belopp som hade fastställts i rådets beslut 88/408/EEG av den 15 juni 1988 om storleken på de avgifter som i enlighet med direktiv 85/73/EEG skall tas ut för hälsoundersökningar och för kontroller av färskt kött (EGT L 194, s. 24, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) för kött avsett för export. I artikel 6.1 i beslut 88/408 föreskrevs att den avgift som skulle erläggas för besiktningar som utförs i slakterierna skulle bäras av den som låter utföra slaktning, styckning eller lagring. I artikel 6.2 första meningen i beslutet klargjordes att det sammanlagda avgiftsbeloppet i princip uppbärs i slakteriet.
14 Som framgår av det sjätte övervägandet i ingressen till direktiv 91/497 blev den ändring som följde av detta direktiv nödvändig för att beakta att de veterinära kontrollerna vid gränserna avskaffades och att skärpta garantier på produktionsplatsen infördes i ett läge när det inte längre var möjligt att skilja mellan produkter avsedda för hemmamarknaden och produkter som skulle säljas i en annan medlemsstat.
15 Beslut 88/408 upphörde att gälla från och med den 1 januari 1994 till följd av rådets direktiv 93/118/EEG av den 22 december 1993 om ändring av direktiv 85/73/EEG om finansiering av hygienundersökningar och kontroller av färskt kött och fjäderfäkött (EGT L 340, s. 15).
16 Enligt artikel 2.1 i rådets direktiv 85/73/EEG av den 29 januari 1985 om finansiering av hygienundersökningar och kontroller av färskt kött och fjäderfäkött (EGT L 32, s. 14) i dess lydelse enligt direktiv 93/118 skall medlemsstaterna, i syfte att finansiera de kontroller som utförs i enlighet med bland annat direktiv 64/433, säkerställa uttag av gemenskapsavgifter enligt de förfaranden som föreskrivs i bilagan till direktiv 93/118. I artikel 4 i direktiv 85/73 i dess lydelse enligt direktiv 93/118 föreskrivs att avgifterna skall betalas av innehavaren eller ägaren av den anläggning som utför de verksamheter som avses i de direktiv som förtecknas i bilaga A till rådets direktiv 89/662/EEG av den 11 december 1989 om veterinära kontroller vid handeln inom gemenskapen i syfte att fullborda den inre marknaden (EGT L 395, s. 13), och dessa skall ha möjligheten att vidarebefordra avgiftskostnaden för den berörda verksamheten till den fysiska eller juridiska person på vars uppdrag nämnda verksamhet utförs.
17 Ett krav på besiktning före slakt av samtliga djur infördes i Förenade kungariket från och med den 1 januari 1991 till följd av en ändring av SI 1987/2236 (Meat Inspection Regulations).
18 Besiktningsveterinärens deltagande i besiktningar före och efter slakt i slakterierna utökades från och med ikraftträdandet den 1 januari 1993 av SI 1992/2037 (Fresh Meat (Hygiene and Inspection) Regulations 1992), vars syfte bland annat var att införliva direktiv 91/497.
19 Bemyndigandet att fakturera avgifterna för veterinärbesiktningarna före slakt anges i Fresh Meat and Poultry Meat (Hygiene, Inspection and Examinations for Residues)(Charges) Regulations från år 1990 (SI 1990/2494).
20 High Court of Justice, som anser att tvistens utgång beror på tolkningen av gemenskapsrätten, har hänskjutit följande frågor till domstolen:
"1) Kan en enskild fysisk eller juridisk person, under de i målet aktuella omständigheterna, åberopa artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget och/eller de allmänna principerna om proportionalitet och icke-diskriminering som grund för att vid den nationella domstolen ifrågasätta giltigheten av viss gemenskapslagstiftning?
2) Är, med avseende på artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget och den allmänna principen om proportionalitet, direktiv 64/443/EEG i dess lydelse enligt direktiv 91/497/EEG ogiltigt i den del medlemsstaterna genom direktivet åläggs en skyldighet och/eller tillåts att föreskriva att besiktningar vid slakterier skall utföras av veterinärer och/eller i den del det i direktivet föreskrivs en skyldighet att utföra besiktningar före slakt?
3) Om fråga 2 skall besvaras jakande:
a) Vilken, om någon, begränsning i tiden skall gälla för ogiltigheten eller dess verkan?
b) Strider det, under de i målet aktuella omständigheterna, mot gemenskapslagstiftningen att en behörig nationell myndighet tillämpar en bestämmelse i den egna nationella lagstiftningen i vilken det krävs att besiktningar vid slakterierna skall utföras eller ske under överinseende av en veterinär, när denna bestämmelse uttryckligen syftar till att genomföra det ändrade direktivet 64/433/EEG, men har, eller anses ha, en annan autonom rättslig grund i den nationella rätten?
4) Strider det mot artiklarna 39 och/eller 40.3 i EG-fördraget eller mot de allmänna principerna om proportionalitet och/eller icke-diskriminering att kostnaderna för besiktningar av slaktdjur som utförs av veterinärer bärs av slakteriet där djuren slaktas?"
Den första frågan
21 Genom sin första fråga önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i om en enskild kan åberopa artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget och/eller de allmänna principerna om proportionalitet och icke-diskriminering som grund för att vid en nationell domstol ifrågasätta giltigheten av en gemenskapsrättslig bestämmelse.
22 Det bör inledningsvis erinras om att, som framgår av domen av den 5 juli 1977 i mål 114/76, Bela-Mühle (Rec. 1977, s. 1211), en enskild kan åberopa artiklarna 39 och 40.3 i fördraget vid en nationell domstol för att ifrågasätta giltigheten av gemenskapsrättsliga bestämmelser med motiveringen att de strider mot reglerna i fördraget.
23 Därefter bör dessutom anföras att eftersom det har fastslagits att principerna om proportionalitet och icke-diskriminering ingår bland de allmänna principerna i gemenskapsrätten (se bland annat dom av den 19 oktober 1977 i förenade målen 117/76 och 16/77, Ruckdeschel m.fl., Rec. 1977, s. 1753, punkt 7, och av den 11 juli 1989 i mål 265/87, Schräder, Rec. 1989, s. 2237, punkt 15) går det att med utgångspunkt från dessa allmänna rättsprinciper pröva om gemenskapsinstitutionernas rättsakter är giltiga.
24 Under sådana omständigheter kan den nationella domstolen begära, och under vissa omständigheter är den skyldig att göra det, att domstolen meddelar ett förhandsavgörande angående giltigheten av sagda bestämmelser med avseende på reglerna i fördraget.
25 Det bör erinras om att enligt en fast rättspraxis kan de nationella domstolarna pröva om en av gemenskapens rättsakter är giltig och om de inte anser att de ogiltighetsgrunder som parterna har åberopat är befogade, skall de förklara rättsakten för fullt giltig. Då de agerar på detta sätt ifrågasätter de nämligen inte att gemenskapsrättsakten finns (dom av den 22 oktober 1987 i mål 314/85, Foto-Frost, Rec. 1987, s. 4199, punkt 14).
26 Däremot är de inte behöriga att ogiltigförklara gemenskapsinstitutionernas rättsakter. De befogenheter som tillerkänns domstolen i artikel 177 i fördraget syftar nämligen i huvudsak till att säkerställa att de nationella domstolarna tillämpar gemenskapsrätten på ett enhetligt sätt. Detta oavvisliga krav på enhetlighet gör sig särskilt gällande när det är fråga om gemenskapsrättsakternas giltighet. Skillnader mellan medlemsstaternas domstolar med avseende på någon av gemenskapsrättsakternas giltighet skulle nämligen kunna äventyra gemenskapsrättsordningens enhet och vara till men för det grundläggande kravet på rättssäkerhet (dom i målet Foto-Frost, ovan punkt 15).
27 Den första frågan skall således besvaras så, att en enskild vid en nationell domstol kan åberopa att artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget, eller de allmänna principerna om proportionalitet och icke-diskriminering, har åsidosatts för att ifrågasätta en gemenskapsrättslig bestämmelses giltighet.
Den andra frågan
28 Genom sin andra fråga önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i om direktiv 64/443/EEG med avseende på artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget och på den allmänna principen om proportionalitet är ogiltigt i den del medlemsstaterna i direktivet åläggs en skyldighet och/eller tillåts att föreskriva att besiktningar vid slakterier skall utföras av veterinärer och/eller i den del det i direktivet föreskrivs en skyldighet att utföra besiktningar före slakt.
29 Enligt Bakers är varken ställningen som besiktningsveterinär eller skyldigheten att utföra en besiktning före slakt ägnad att tjäna de målsättningar som anges i artikel 39 i fördraget. Dessutom anser det att bestämmelserna i direktivet skapar ett diskriminerande system för besiktning som strider mot artikel 40.3 i fördraget.
30 Vad beträffar artiklarna 39 och 40.3 i fördraget finns det skäl att inledningsvis konstatera att enligt artikel 39 har den gemensamma jordbrukspolitiken bland annat som mål att trygga en rationell utveckling av jordbruksproduktionen, att tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard, att stabilisera marknaderna, att trygga försörjningen och att tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. I artikel 39 anges därefter de faktorer till vilka hänsyn skall tas vid utformningen av politiken i fråga och de särskilda åtgärder som kan krävas.
31 I artikel 40.3 första stycket i fördraget föreskrivs att den gemensamma organisation som upprättas enligt punkt 2 i den bestämmelsen får omfatta alla de åtgärder som behövs för att uppnå de mål som anges i artikel 39. Icke desto mindre föreskrivs i artikel 40.3 andra stycket att denna organisation "skall begränsas till att sträva efter de mål som anges i artikel 39 och skall utesluta varje form av diskriminering mellan producenter eller konsumenter inom gemenskapen".
32 Det bör i det avseendet påpekas att det i det andra övervägandet i ingressen till direktiv 91/497 om ändring av direktiv 64/433 uttryckligen hänvisas till behovet att säkerställa en rationell utveckling av jordbrukssektorn och att öka produktiviteten. Dessa målsättningar anges även i artikel 39.1 a i fördraget. Således syftar direktiv 64/433 till att underlätta handeln mellan medlemsstaterna och följaktligen till att trygga försörjningen, en målsättning som anges i artikel 39.1 d, att tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser, såsom framgår av artikel 39.1 e, stabilisera marknaden, ett mål som anges i artikel 39.1 c, samt till att tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard, såsom anges i artikel 39.1 b i fördraget. Den sistnämnda målsättningen anges i det första övervägandet i ingressen till direktiv 64/433.
33 I den ovannämnda domen i målet Ruckdeschel m.fl., punkt 7, konstaterade domstolen att det förbud mot diskriminering som uttrycks i artikel 40.3 i fördraget endast är ett konkret uttryck för den allmänna principen om likabehandling som är en av de grundläggande principerna inom gemenskapsrätten. Denna princip innebär att jämförbara situationer inte skall behandlas på olika sätt, om det inte finns någon saklig grund för en särbehandling.
34 Vad beträffar producenterna går det inte att ifrågasätta att avskaffandet av veterinära kontroller vid gränserna mellan medlemsstaterna krävde att de skyldigheter som följer av direktiv 64/433 först utsträcktes till alla näringsidkare som var verksamma inom gemenskapens köttproduktionssektor. Vad beträffar kontrollerna i ursprungsmedlemsstaten behandlas följaktligen färskt kött på samma sätt ur veterinär synvinkel, oavsett om det är avsett för handel inom gemenskapen eller för den inhemska marknaden. Således genomgår allt kött samma besiktningar och det på samma villkor, oavsett sin destination.
35 Sedan gränskontrollerna avskaffats befinner sig således samtliga producenter av färskt kött i en jämförbar situation och är utan åtskillnad underställda samma regler och samma veterinära krav.
36 Bakers argument avseende det påstådda åsidosättandet av målsättningarna i artikel 39 i fördraget samt av icke-diskrimineringsprincipen som anges i artikel 40.3 i fördraget kan följaktligen inte godtas.
37 Bakers har dessutom gjort gällande att direktiv 64/433 strider mot proportionalitetsprincipen, eftersom såväl anlitandet av en besiktningsveterinär som skyldigheten att utföra en besiktning före slakt är omotiverade och överdrivna krav.
38 Domstolen har redan fastslagit att gemenskapsinstitutionerna, då de skall fastställa sin politik i fråga om jordbruk, förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning, inte bara för att fastställa de faktiska grunderna för sin verksamhet utan även för att fastslå de målsättningar som skall uppnås inom ramen för föreskrifterna i fördraget och för att välja lämpliga medel för sina åtgärder (se bland annat dom av den 17 december 1981 i de förenade målen 197/80, 198/80, 199/80, 200/80, 243/80, 245/80 och 247/80, Ludwigshafener Walzmühle Erling m.fl. mot rådet och kommissionen, Rec. 1981, s. 3211, punkt 37).
39 Det är mot bakgrund av dessa principer som de skyldigheter som följer av direktiv 64/433 bör prövas.
40 Vad, för det första, beträffar anlitandet av en besiktningsveterinär framgår det av det sjätte övervägandet i ingressen till direktiv 64/433 att "[d]et bästa sättet att övertyga de behöriga myndigheterna på destinationsorten om att en köttleverans följer bestämmelserna i detta direktiv är genom att kontrollmärka kött och genom att besiktningsveterinären på ursprungsanläggningen utfärdar transporthandlingar".
41 Eftersom bestämmelserna i direktiv 64/433 i det avseendet kräver att kontrollen av besiktningarna i de avsändande medlemsstaterna skall utföras enhetligt av den person som med hänsyn till sin befattning och yrkeserfarenhet rimligtvis kan anses vara mest kvalificerad för att utföra dessa moment och som har befogenhet att utföra dem, utgör de ett resultat av en korrekt utförd skönsmässig bedömning.
42 Med anledning av avskaffandet av veterinära kontroller vid gränserna erbjuder nämligen besiktningsveterinären som utför kontrollerna och som finns i samtliga medlemsstater lämpliga garantier för behörighet och enhetlighet i fråga om hygienbestämmelser för färskt kött, oavsett om detta är avsett för handel inom gemenskapen eller för den inhemska marknaden. Således kan de bestämmelser i direktiv 64/433 enligt vilka besiktningarna skall utföras av en besiktningsveterinär inte anses utgöra ett missbruk av den befogenhet att företa skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren förfogar över.
43 Vad, för det andra, beträffar de besiktningar före slakt som föreskrivs i direktiv 64/433 avser de att skydda folkhälsan i enlighet med den av domstolen erkända principen att gemenskapsinstitutionerna, då de utövar sina befogenheter, skall beakta sådana krav av allmänt intresse som konsument- eller hälsoskydd eller personers och djurs liv (se dom av den 23 februari 1988 i mål 68/86, Förenade kungariket mot rådet, Rec. 1988, s. 855, punkt 12).
44 Enligt sagda princip är det endast om en åtgärd som har beslutats inom området är uppenbart olämplig med hänsyn till den målsättning som den behöriga institutionen söker uppnå som åtgärdens rättsenlighet kan ifrågasättas (se ovannämnda dom i målet Schräder, punkt 22).
45 I bilaga 1, kapitel VI, till direktiv 64/433 anges tydligt de särskilda skäl för att besiktning före slakt skall utföras. Det räcker i det avseendet med att erinra om att de kontroller som nämns i denna i fråga om djurens välmåga inte kan utföras efter slakt, eftersom vissa sjukdomar inte kan diagnostiseras effektivt annat än på ett levande djur. Det skall konstateras att en sådan målsättning är motiverad så, att kravet på besiktning före slakt skall anses omfattas av det utrymme för skönsmässig bedömning som gemenskapslagstiftaren förfogar över.
46 Följaktligen kan inte heller Bakers argument avseende det påstådda åsidosättandet av proportionalitetsprincipen godtas.
47 Det skall således konstateras att direktiv 64/433 i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt direktiv 91/497 inte är ogiltigt med avseende på artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget samt med avseende på den allmänna principen om proportionalitet i den del där det föreskrivs och/eller tillåts att medlemsstaterna föreskriver att de besiktningar som utförs i slakterierna skall utföras av en besiktningsveterinär och/eller i den mån det där föreskrivs att besiktning skall utföras före slakt.
Den tredje frågan
48 Eftersom den tredje frågan endast har ställts för det fall att den andra frågan skulle besvaras jakande, saknas skäl att pröva denna.
Den fjärde frågan
49 Genom sin fjärde fråga önskar den hänskjutande domstolen i huvudsak få klarhet i om den i direktiv 64/433 föreskrivna skyldigheten att låta de slakterier där djuren slaktas bära kostnaderna för besiktningsveterinärernas besiktningar strider mot artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget eller mot de allmänna principerna om likabehandling och proportionalitet.
50 Att låta den som driver slakteriet bära avgifterna för veterinärkontrollerna strider enligt Bakers mot domstolens praxis, enligt vilken kostnaderna för dessa tvärtom måste bäras av samhället, vilket som helhet gynnas av den fria rörligheten för gemenskapsvaror (se dom av den 5 februari 1976 i mål 87/75, Bresciani, Rec. 1976, s. 129, och av den 15 december 1993 i de förenade målen C-277/91, C-318/91 och C-319/91, Ligur Carni m.fl., Rec. 1993, s. I-6621).
51 Det bör erinras om att det i de domar som Bakers har åberopat var fråga om avgifter som medlemsstaten ensidigt ålade för att finansiera de veterinära kontrollerna. Domstolen konstaterade att sådana avgifter hindrar den fria rörligheten för varor. I den ovannämnda domen i målet Ligur Carni m.fl. ansåg domstolen att samhället endast skall bära sådana avgifter för kontroller och besiktningar som den behöriga myndigheten i importmedlemsstaten utför i fall av allvarlig misstanke om oegentligheter och som tillåts i direktiv 64/433.
52 I föreliggande fall är det inte fråga om avgifter som en medlemsstat ensidigt har ålagt, eftersom de följer just av en normgivning som gemenskapen antagit och som är enhetligt tillämplig i samtliga medlemsstater. De domar som Bakers har åberopat är följaktligen inte tillämpliga på föreliggande mål.
53 Vad beträffar giltigheten av skyldigheten att bära avgifterna för veterinärkontroller med hänsyn till artikel 39 i fördraget, såsom föreskrivs i beslut 88/408, har det redan angetts i punkt 32 i denna dom att gemenskapsinstitutionerna förfogar över ett stort utrymme för skönsmässig bedömning i fråga om den gemensamma jordbrukspolitiken. På samma sätt som bestämmelserna i direktiv 64/433 omfattas bestämmelserna i beslut 88/408 av gemenskapslagstiftarens utrymme för skönsmässig bedömning om denne inte har utövat sin befogenhet på ett uppenbart olämpligt sätt.
54 I det avseendet kan man inte anse att gemenskapslagstiftaren överskred sitt utrymme för att företa en skönsmässig bedömning genom att ålägga de näringsidkare som förbereder varor avsedda för försäljning inom gemenskapen ansvaret, bland annat det ekonomiska ansvaret, för att säkerställa att de säkerhetskrav som skall tillämpas på sådana produkter iakttas.
55 För övrigt utgör inte artikel 6 i beslut 88/408 hinder för att slakterierna övervältrar kostnaderna för besiktningen på köttets ägare. I själva verket föreskrivs i artikel 6.1 i beslut 88/408 att avgiften skall bäras av den som låter utföra slaktning, styckning eller lagring, utan att även kräva att denne skall äga slakteriet. Endast det sammanlagda avgiftsbeloppet uppbärs i princip i slakteriet i enlighet med artikel 6.2 i beslutet.
56 Det bör slutligen erinras om att det i artikel 4 i direktiv 85/73, i dess ändrade lydelse enligt direktiv 93/118, uttryckligen föreskrivs att även om avgifterna skall betalas av innehavaren eller ägaren av slakteriet, kan avgifterna övervältras på den fysiska eller juridiska person på vars uppdrag slaktningen, styckningen eller lagringen utförs. Det går därför inte att dra slutsatsen att slakterierna innan direktiv 93/118 blev tillämpligt, det vill säga den 1 januari 1994, saknade möjligheten att övervältra kostnaderna för besiktningarna på köttets ägare.
57 Det kan således konstateras att den i direktiv 64/433 föreskrivna skyldigheten för de slakterier i vilka djuren slaktas att bära kostnaderna för besiktningsveterinärernas besiktningar varken strider mot artiklarna 39 och 40.3 i fördraget eller mot de allmänna principerna om likabehandling och/eller proportionalitet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
58 De kostnader som har förorsakats den brittiska och den grekiska regeringen samt Europeiska unionens råd och Europeiska gemenskapernas kommission, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
(sjätte avdelningen)
- angående de frågor som genom beslut av den 20 januari 1995 förts vidare av High Court of Justice (Bristol Mercantile Court) - följande dom:
59 En enskild kan vid en nationell domstol åberopa att artiklarna 39 och 40.3 i EG-fördraget samt de allmänna principerna om proportionalitet och icke-diskriminering har åsidosatts för att ifrågasätta en gemenskapsrättslig bestämmelses giltighet.
60 Rådets direktiv 64/433/EEG av den 26 juni 1964 om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen i dess ändrade och konsoliderade lydelse enligt rådets direktiv 91/497/EEG av den 29 juli 1991 är inte ogiltigt med avseende på artiklarna 39 och 40.3 i fördraget samt med avseende på den allmänna principen om proportionalitet i den del där det föreskrivs och/eller tillåts att medlemsstaterna föreskriver att de besiktningar som utförs i slakterierna skall utföras av en besiktningsveterinär och/eller i den mån det där föreskrivs att besiktning skall utföras före slakt.
61 Den i direktiv 64/433 föreskrivna skyldigheten för de slakterier i vilka djuren slaktas att bära kostnaderna för besiktningsveterinärernas besiktningar strider varken mot artiklarna 39 och 40.3 i fördraget eller mot de allmänna principerna om likabehandling och/eller proportionalitet.