CELEX: 61996CJ0020
Social sikring
Særlige ikke-bidragspligtige ydelser
Artikel 4, stk. 2a, og artikel 10a i forordning (EØF) nr. 1408/71
Invalidepension
Ikke mulighed for at modtage ydelsen i et andet land

Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 17. januar 1996, indgaaet til Domstolen den 22. januar 1996, har Social Security Commissioner i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 4, stk. 2a, og artikel 10a i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter »forordning nr. 1408/71«), og som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 1).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem en britisk statsborger, Kelvin Snares, og Adjudication Officer vedroerende tilkendelse af »disability living allowance« (invalidepension, herefter »DLA«) i henhold til Det Forenede Kongeriges lovgivning.
Den nationale lovgivning
3 Foer den 1. april 1992 fandtes der efter britisk lovgivning to ydelser ved invaliditet: »attendance allowance« (bistandsydelse, herefter »AA«) og »mobility allowance« (befordringstilskud, herefter »MA«). Begge var ikke-bidragspligtige ydelser, som var uafhaengige af den paagaeldendes indkomst- og formueforhold.
4 Den 1. april 1992 blev DLA indfoert ved Disability Living Allowance and Disability Working Allowance Act 1991.
5 DLA er ogsaa en ikke-bidragspligtig ydelse. Den er ikke betinget af uarbejdsdygtighed og ydes uafhaengigt af indkomst- og formueforhold. Den bestaar af to elementer: en ydelse, der udbetales til personer med behov for pleje, og som svarer til den tidligere AA, og en ydelse, der udbetales til bevaegelseshaemmede, og som svarer til den tidligere MA. Plejeydelsen udbetales efter tre forskellige satser, alt efter arten af den paagaeldendes handicap og behovet for pleje, mens mobilitetsydelsen udbetales efter to forskellige satser, alt efter arten og omfanget af indskraenkningen af den paagaeldendes foerlighed. Plejeydelsens to foerste satser svarer til de satser, AA blev udbetalt efter, og mobilitetsydelsens foerste sats svarer til den, MA blev udbetalt efter.
6 Fra den 1. april 1992 blev allerede tilkendt AA - for saa vidt angik ydelsesberettigede under 65 aar - og MA konverteret til DLA, nemlig henholdsvis plejeydelse og mobilitetsydelse. Fra dette tidspunkt kunne der ikke laengere tilkendes AA eller MA, idet personer over 65 aar dog fortsat kunne tilkendes AA.
7 Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen blev DLA udbetalt dels i henhold til section 71-76 i Social Security Contributions and Benefits Act 1992, dels i henhold til Social Security (Disability Living Allowance) Regulations 1991 (herefter »reglerne om DLA«).
8 Section 71(6) i Social Security Contributions and Benefits Act 1992 bestemmer foelgende:
»En person er ikke berettiget til invalidepension, medmindre han opfylder de foreskrevne betingelser med hensyn til bopael og ophold i Storbritannien.«
9 Regulation 2(1) og (2) i reglerne om DLA bestemmer foelgende:
»1) Medmindre andet foelger af nedenstaaende bestemmelser i denne 'regulation', er betingelserne med hensyn til bopael og ophold i Storbritannien med henblik paa anvendelsen af [section 71(6) i Social Security Contributions and Benefits Act 1992] for enhver person paa en bestemt dag, at den paagaeldende -
a) paa denne dag -
i) har fast bopael i Storbritannien og
ii) opholder sig i Storbritannien og
iii) har opholdt sig i Storbritannien i en periode paa - eller i perioder, der sammenlagt udgoer - mindst 26 uger ud af de 52 uger, der ligger umiddelbart forud for den paagaeldende dag, og
...
2) Med henblik paa anvendelsen af paragraph 1), a), ii) og iii) skal en person, uanset at han ikke opholder sig i Storbritannien paa en bestemt dag, betragtes, som om han opholdt sig i Storbritannien, saafremt hans fravaer udelukkende skyldes, at han paa denne dag
...
d) midlertidigt opholder sig uden for Storbritannien, og hans fravaer, da det begyndte, skulle vaere midlertidigt og ikke har strakt sig over en sammenhaengende periode paa mere end 26 uger, eller
e) midlertidigt opholder sig uden for Storbritannien med det saerlige formaal at blive behandlet for en invaliditet eller et handicap, som opstod, foer han forlod Storbritannien, og Secretary of State har fastslaaet, at det er foreneligt med den rette anvendelse af loven, at han, hvis ovennaevnte betingelse i denne sub-paragraph er opfyldt, betragtes, som om han opholdt sig i Storbritannien.«
Faellesskabsbestemmelserne
10 Foer den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, bestemtes det i artikel 4 i forordning nr. 1408/71:
»1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer:
...
b) ydelser ved invaliditet, herunder ydelser, der tager sigte paa at bevare eller forbedre erhvervsevnen
...
2. Denne forordning finder anvendelse paa alle almindelige og saerlige sociale sikringsordninger med eller uden bidragspligt ...
...
4. Denne forordning finder hverken anvendelse paa offentlig social og sundhedsmaessig forsorg ...«
11 I artikel 5 i forordning nr. 1408/71 tilfoejedes det:
»Medlemsstaterne skal i erklaeringer, der meddeles og offentliggoeres i overensstemmelse med reglerne i artikel 97, angive deres lovgivning og ordninger, der omfattes af artikel 4, stk. 1 og 2 ...«
12 Endelig bestemtes det i artikel 10 i forordning nr. 1408/71:
»1. Kontantydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved doedsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsaettes, aendres, stilles i bero, inddrages eller beslaglaegges som foelge af, at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det paahviler at udrede ydelsen, er beliggende ...«
13 Ved forordning nr. 1247/92, som er udstedt i medfoer af EOEF-traktatens artikel 51 og 235, blev foelgende bestemmelse indsat i artikel 4 i forordning nr. 1408/71 som stk. 2a:
»2a. Denne forordning finder ligeledes anvendelse paa saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, der er fastsat i en anden lovgivning eller ordning end dem, der er omhandlet i stk. 1 eller udelukket i henhold til stk. 4, naar disse ydelser har til formaal
a) enten at daekke de risici, der svarer til de i stk. 1, litra a)-h), omhandlede sikringsgrene, i stedet for eller som tillaeg til andre ydelser
b) eller udelukkende at sikre saerlig beskyttelse af handicappede.«
14 Parallelt hermed blev artikel 5 i forordning nr. 1408/71 aendret, saaledes at medlemsstaternes erklaering i henhold til denne artikel ogsaa kom til at omfatte »de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige ydelser«. Det Forenede Kongerige har ikke afgivet nogen erklaering med hensyn til disse ydelser.
15 Desuden blev der ved forordning nr. 1247/92 indsat en artikel 10a, hvori det hedder:
»1. Uanset artikel 10 og afsnit III modtager de personer, som er omfattet af denne forordning, udelukkende de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige kontantydelser i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, og i henhold til dennes lovgivning, saafremt disse ydelser er anfoert i bilag IIa. Ydelserne udredes af institutionen paa bopaelsstedet og paa dennes bekostning.
2. Institutionen i en medlemsstat, hvis lovgivning goer retten til de i stk. 1 omhandlede ydelser betinget af beskaeftigelsesperioder, perioder med selvstaendig beskaeftigelse eller bopaelsperioder, tager i fornoedent omfang beskaeftigelsesperioder, perioder med selvstaendig beskaeftigelse eller bopaelsperioder, der er tilbragt i enhver anden medlemsstat, i betragtning, som om det drejede sig om perioder, der var tilbragt paa foerstnaevnte medlemsstats omraade.
3. Naar lovgivningen i en medlemsstat goer retten til en i stk. 1 omhandlet ydelse, som tilkendes i form af en tillaegsydelse, betinget af, at der oppebaeres en af de i artikel 4, stk. 1, litra a)-h), omhandlede ydelser, og der ikke goeres krav paa nogen ydelse af denne art efter den paagaeldende lovgivning, betragtes enhver tilsvarende ydelse, der tilkendes efter lovgivningen i en anden medlemsstat, som en ydelse, der tilkendes efter lovgivningen i foerstnaevnte medlemsstat, med henblik paa tilkendelse af tillaegsydelsen.
4. Naar lovgivningen i en medlemsstat goer retten til de i stk. 1 omhandlede ydelser til invalider eller handicappede betinget af, at invaliditeten eller handicappet foerste gang blev konstateret paa denne medlemsstats omraade, anses denne betingelse for opfyldt, naar invaliditeten eller handicappet foerste gang blev konstateret paa en anden medlemsstats omraade.«
16 DLA er anfoert i afsnit L (Det Forenede Kongerige), litra f), i bilag IIa til forordning nr. 1408/71.
Hovedsagen
17 Kelvin Snares har arbejdet som loenmodtager i Det Forenede Kongerige i 25 aar og har i den forbindelse betalt bidrag til den sociale sikringsordning i denne stat. I april 1993 blev han i en alder af 39 aar udsat for en alvorlig ulykke, som bevirkede, at han blev bevaegelseshaemmet i alvorlig grad. Han ansoegte herefter om DLA, og ansoegningen blev anset for indgivet den 1. september 1993.
18 Efter en vurdering af, i hvilket omfang Kelvin Snares havde behov for pleje, og af hans foerlighed, tilkendte Adjudication Officer ham med virkning fra den 1. september 1993 DLA bestaaende af plejeydelse efter den mellemste sats og mobilitetsydelse efter den hoejeste sats.
19 Desuden fik Kelvin Snares i samme medlemsstat tilkendt ydelser ved invaliditet (som senere blev konverteret til ydelser ved uarbejdsdygtighed). Det staar fast, at disse ydelser er bidragspligtige og som saadanne er omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 10 i forordning nr. 1408/71.
20 I november 1993 besluttede Kelvin Snares at bosaette sig paa Tenerife, hvor hans naermeste familie, bl.a. hans mor, bor, for at hun kunne passe ham. Kelvin Snares meddelte de britiske myndigheder, at hans fravaer ikke var midlertidigt, og at han ville saelge sin faste ejendom i Det Forenede Kongerige.
21 Den 6. januar 1994 traf Adjudication Officer afgoerelse om, at Kelvin Snares fra afrejsetidspunktet den 13. november 1993 ikke var berettiget til DLA, og denne afgoerelse blev efter fornyet proevelse stadfaestet den 16. februar 1994.
22 Kelvin Snares indbragte afgoerelserne for Salisbury Social Security Appeal Tribunal, som den 21. juli 1994 stadfaestede dem og fastslog, at han ikke var berettiget til nogen af de ydelser, der indgaar i DLA, saa laenge han var bosat paa Tenerife. Som begrundelse herfor anfoerte Salisbury Social Security Appeal Tribunal, at retsvirkningen af den aendring af forordning nr. 1408/71, der blev foretaget ved forordning nr. 1247/92 med virkning fra den 1. juni 1992, var, at der skulle ses bort fra de bestemmelser i faellesskabsretten, der gjorde det muligt for de ydelsesberettigede at modtage DLA, mens de boede i udlandet, og at den britiske lovgivning, hvorefter der gjaldt en bopaelsbetingelse, derfor fuldt ud fandt anvendelse fra dette tidspunkt. For saa vidt som Kelvin Snares' ret til den omtvistede ydelse opstod den 1. september 1993, og dermed efter at forordning nr. 1247/92 var traadt i kraft, havde han derfor ikke laengere ret til DLA, efter at han havde forladt Det Forenede Kongerige, hverken efter britisk lovgivning eller efter faellesskabsretten.
23 Formanden for Salisbury Social Security Appeal Tribunal gav Kelvin Snares tilladelse til at indbringe afgoerelsen for Social Security Commissioner.
24 Ifoelge Social Security Commissioner staar det fast, at Kelvin Snares fra den 13. november 1993 ikke laengere opfyldte betingelserne i regulation 2(1) (a) (i) og (ii) i reglerne om DLA. Fra dette tidspunkt opholdt han sig faktisk ikke laengere i Storbritannien, og han har erkendt, at han ikke laengere havde fast bopael der. Endvidere var han ikke omfattet af nogle af de i regulation 2(2) omhandlede tilfaelde, hvori en person skal betragtes, som om han opholdt sig i Storbritannien. Endelig kunne hans fravaer fra det tidspunkt, hvor han forlod Storbritannien, ikke betragtes som midlertidigt.
25 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kelvin Snares alligevel skal modtage DLA i medfoer af forordning nr. 1408/71, har den forelaeggende ret efter at have konstateret, at parterne i hovedsagen har gjort forskellige opfattelser gaeldende, besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:
»1) Foelger det af ordlyden af artikel 4, stk. 2a, og artikel 10a i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71, som indsat ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 med virkning fra den 1. juni 1992, at anvendelsesomraadet for artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 ikke laengere omfatter en ydelse, der foer den 1. juni 1992 ville vaere blevet anset for at vaere omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 4, stk. 1, naar der er tale om en person, der som foelge af sin tidligere erhvervsmaessige beskaeftigelse var eller havde vaeret omfattet af vedkommende medlemsstats lovgivning om social sikring, saaledes at en person, der efter den 1. juni 1992 bliver berettiget til en saadan ydelse efter lovgivningen i én medlemsstat, ikke kan stoette ret paa bestemmelserne i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 med henblik paa at anfaegte en afgoerelse om denne rets bortfald, som udelukkende begrundes med, at den paagaeldende har bopael i en anden medlemsstat?
2) Saafremt det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, om Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 er udstedt inden for rammerne af de befoejelser, der er tillagt Raadet i henhold til Rom-traktaten, navnlig traktatens artikel 51 og 235?«
26 Ved kendelse af 24. maj 1996 er der meddelt Kelvin Snares fri proces. Det foerste spoergsmaal
27 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at den finder anvendelse paa DLA, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person som sagsoegeren i hovedsagen, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.
28 Indledningsvis bemaerkes, at en person som Kelvin Snares falder ind under forordning nr. 1408/71's personelle anvendelsesomraade, idet han som arbejdstager er omfattet af Det Forenede Kongeriges sociale sikringsordning.
29 I medfoer af artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, modtager de personer, som er omfattet af forordningen, de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige kontantydelser i henhold til de koordineringsregler, der er fastsat i forordningen, paa betingelse af, at ydelserne er anfoert i bilag IIa. Dette er tilfaeldet, for saa vidt angaar DLA, som er naevnt i bilagets afsnit L (Det Forenede Kongerige), litra f).
30 Det maa antages, at den omstaendighed, at faellesskabslovgiver naevner regler, som f.eks. reglerne om DLA, i bilag IIa til forordning nr. 1408/71, er et bevis for, at ydelser, der tilkendes i henhold til disse regler, er saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, der er omfattet af anvendelsesomraadet for artikel 10a i forordning nr. 1408/71 (jf. i denne retning bl.a. dom af 2.12.1964, sag 24/64, Dingemans, Sml. 1954-1964, s. 557, org. ref.: Rec. s. 1259, paa s. 1275).
31 Det fremgaar endvidere af artikel 10a's ordlyd, at denne bestemmelse forudsaetter, at de i bestemmelsen omhandlede ydelser desuden er omfattet af artikel 4, stk. 2a, i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92.
32 Under disse omstaendigheder maa en ydelse som DLA som foelge af, at den er anfoert i bilag IIa, anses for udelukkende at vaere underlagt koordineringsreglerne i artikel 10a og dermed for at hoere til de saerlige ikke-bidragspligtige ydelser i artikel 4, stk. 2a's forstand.
33 Denne fortolkning stoettes af tredje, fjerde, femte og sjette betragtning til forordning nr. 1247/92, hvoraf fremgaar, at lovgiver havde til hensigt at indfoere et saerligt koordineringssystem, som tager hensyn til de saerlige karakteristika ved visse ydelser, der baade har lighedspunkter med den sociale forsorg og den sociale sikring, og som i henhold til Domstolens praksis var blevet betragtet som sociale sikringsydelser i forhold til arbejdstagere, som allerede var omfattet af den sociale sikringsordning i den stat, hvis lovgivning de paaberaabte sig (jf. bl.a. dom af 20.6.1991, sag C-356/89, Newton, Sml. I, s. 3017). Som generaladvokaten har paavist i punkt 59-63 i sit forslag til afgoerelse, er en ydelse som DLA en saadan ydelse.
34 I modsaetning til, hvad Kelvin Snares har gjort gaeldende, er den omstaendighed, at Det Forenede Kongerige ikke har afgivet en saerlig erklaering i henhold til artikel 5 i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, hvori det bestemmes, at medlemsstaterne skal angive de i artikel 4, stk. 2a, omhandlede saerlige ikke-bidragspligtige ydelser, ikke til hinder for, at DLA kvalificeres som en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i sidstnaevnte bestemmelses forstand.
35 Det fremgaar nemlig af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 27.1.1981, sag 70/80, Vigier, Sml. s. 229, praemis 15, af 11.6.1991, sag C-251/89, Athanasopoulos m.fl., Sml. I, s. 2797, praemis 28, og af 20.2.1997, forenede sager C-88/95, C-102/95 og C-103/95, Martínez Losada m.fl., Sml. I, s. 869, praemis 21), at den omstaendighed, at en ordning ikke er angivet i en medlemsstats erklaering, ikke er afgoerende i denne henseende og saaledes ikke i sig selv beviser, at ordningen ikke falder ind under anvendelsesomraadet for den paagaeldende bestemmelse.
36 Endelig staar det fast, at en person som Kelvin Snares, hvis handicap, som ligger til grund for udbetalingen af DLA, er opstaaet efter ikrafttraedelsen af forordning nr. 1247/92, hvorved artikel 4, stk. 2a, og artikel 10a blev indsat i forordning nr. 1408/71, udelukkende er omfattet af de sidstnaevnte bestemmelser og ikke kan paaberaabe sig overgangsbestemmelserne i artikel 2 i forordning nr. 1247/92, hvorefter forordningen ikke kan bevirke, at personer, som allerede modtog ydelsen, inden forordningen traadte i kraft (stk. 1), eller opfyldte betingelserne for opnaaelse af ydelsen (stk. 2), mister deres rettigheder.
37 Herefter maa det forelagte spoergsmaal besvares med, at artikel 10a i forordning nr. 1408/71, som aendret ved forordning nr. 1247/92, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at DLA er omfattet af artiklens anvendelsesomraade og dermed er en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i forordningens artikel 4, stk. 2a, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person som sagsoegeren i hovedsagen, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.
Det andet spoergsmaal
38 Med det andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om forordning nr. 1247/92 er gyldig i henhold til artikel 51 og 235 i EOEF-traktaten, nu EF-traktaten, for saa vidt der i forordningen med hensyn til DLA ses bort fra princippet om ophaevelse af bopaelsbestemmelser i artikel 10 i forordning nr. 1408/71.
39 Det bemaerkes for det foerste, at det foelger af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at princippet om ophaevelse af bopaelsbestemmelser finder anvendelse, »medmindre andet er bestemt i denne forordning«. Saaledes har faellesskabslovgiver bl.a. i artikel 69 i forordning nr. 1408/71 begraenset muligheden for at modtage ydelser ved arbejdsloeshed i et andet land til en periode paa tre maaneder. I dommen af 19.6.1980 i de forenede sager 41/79, 121/79 og 796/79, Testa m.fl. (Sml. s. 1979, praemis 14), har Domstolen udtalt, at en saadan begraensning ikke er i strid med traktatens artikel 51.
40 Som det fremgaar af praemis 28 og 33 i naervaerende dom, ville en person i Kelvin Snares' situation, hvis det saerlige koordineringssystem i forordning nr. 1247/92 ikke var blevet indfoert, have kunnet paaberaabe sig princippet i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 om, at ydelser ved invaliditet kan »eksporteres«, med henblik paa fortsat at modtage DLA.
41 Det maa imidlertid fremhaeves, at Domstolen ved flere lejligheder med hensyn til saerlige ikke-bidragspligtige ydelser af den type, hovedsagen drejer sig om, har understreget, at princippet om, at sociale sikringsydelser kan »eksporteres«, finder anvendelse, saa laenge faellesskabslovgiver ikke har vedtaget modstaaende bestemmelser (jf. bl.a. dom af 31.3.1977, sag 87/76, Bozzone, Sml. s. 687, af 5.5.1983, sag 139/82, Piscitello, Sml. s. 1427, praemis 16, af 24.2.1987, forenede sager 379/85, 380/85, 381/85 og 93/86, Giletti m.fl., Sml. s. 955, praemis 16, og af 12.7.1990, sag C-236/88, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 3163, praemis 16).
42 For det andet bemaerkes, at Domstolen allerede har anerkendt, at ydelser, der er snaevert knyttet til det sociale miljoe, kan tildeles under forudsaetning af, at en betingelse om bopael i den stat, hvor den kompetente institution er beliggende, er opfyldt (dom af 27.9.1988, sag 313/86, Lenoir, Sml. s. 5391, praemis 16).
43 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 85-88 i sit forslag til afgoerelse, hoerer ydelser som DLA til den kategori af ydelser, som tilkendes efter regler, der staar i naer forbindelse med en bestemt oekonomisk og social sammenhaeng.
44 Den omstaendighed, at en person, der befinder sig i samme situation som Kelvin Snares, i givet fald ikke opfylder de betingelser, som hans nye bopaelsstat opstiller for tilkendelse af invaliditetsydelse, eller at han dér modtager et mindre beloeb end han indtil da modtog i en anden medlemsstat, kan ikke foere til, at den ordning, der er indfoert ved artikel 10a i forordning nr. 1408/71, maa anses for ugyldig.
45 Det fremgaar af Domstolens praksis (jf. bl.a. dommen i sagen Martínez Losada m.fl., praemis 43), at medlemsstaterne i mangel af harmonisering paa socialsikringsomraadet fortsat har kompetence til at fastlaegge betingelserne for tilkendelse af sociale sikringsydelser, selv om de herved skaerpes, blot de fastsatte betingelser ikke medfoerer nogen aabenlys eller skjult forskelsbehandling af EF-arbejdstagere.
46 Desuden indeholder den ordning, der er indfoert ved artikel 10a i forordning nr. 1408/71, koordineringsregler, der - som det fremgaar af sjette betragtning til forordning nr. 1247/92 - netop skal beskytte vandrende arbejdstageres interesser i overensstemmelse med traktatens artikel 51.
47 Saaledes skal bopaelsstaten i givet fald tage beskaeftigelsesperioder, perioder med selvstaendig beskaeftigelse eller bopaelsperioder, der er tilbragt i andre medlemsstater, i betragtning (stk. 2), betragte ydelser, der tilkendes efter lovgivningen i andre medlemsstater, som om de var tilkendt i henhold til den lovgivning, der finder anvendelse, for saa vidt angaar retten til tillaegsydelser (stk. 3), og tage hensyn til en invaliditet eller et handicap, der foerste gang er konstateret i en anden medlemsstat, som om invaliditeten eller handicappet foerste gang var konstateret i bopaelsstaten (stk. 4).
48 Desuden er retten til en ydelse ikke betinget af, at ansoegeren tidligere har vaeret undergivet lovgivningen om social sikring i den stat, hvor han ansoeger om ydelsen, hvorimod dette var tilfaeldet, foer forordning nr. 1247/92 traadte i kraft (jf. bl.a. dommen i Newton-sagen).
49 Herefter maa det konkluderes, at det koordineringssystem, der er indfoert ved forordning nr. 1247/92, for saa vidt det finder anvendelse paa DLA, ikke er i modstrid med traktatens artikel 51 og i oevrigt heller ikke med traktatens artikel 235, da sidstnaevnte bestemmelse blot har gjort det muligt ved forordningens udstedelse at udvide koordineringen af de sociale sikringsordninger til ogsaa at omfatte selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, skoent traktaten ikke indeholdt saerlig hjemmel hertil.
50 Det er endvidere korrekt, at en person i samme situation som Kelvin Snares vil kunne faa afslag paa opholdsret i en anden medlemsstat - i det konkrete tilfaelde i hovedsagen Spanien - hvis han i modstrid med kravene i artikel 1 i Raadets direktiv 90/365/EOEF af 28. juni 1990 om opholdsret for loenmodtagere og selvstaendige, der er ophoert med erhvervsaktivitet (EFT L 180, s. 28), ikke modtager invalide-, foertids- eller alderspension eller erstatning i anledning af en arbejdsulykke eller erhvervssygdom, der er af en saadan stoerrelse, at han ikke under opholdet vil falde denne stats sociale system til byrde.
51 Ikke desto mindre bemaerkes, at naar faellesskabslovgiver, som det er fastslaaet i naervaerende dom, uden at tilsidesaette traktatens artikel 51 har kunnet bestemme, at saerlige ikke-bidragspligtige ydelser som f.eks. DLA skal tilkendes efter lovgivningen i bopaelsstaten og paa dennes bekostning, kan denne konklusion ikke anfaegtes med den begrundelse, at anvendelsen af denne regel kan bevirke, at den paagaeldendes indtaegter falder. Dette forhold er nemlig - som anfoert i praemis 45 i naervaerende dom - en foelge af forskellene mellem de nationale sociale sikringsordninger, naar disse ikke er harmoniseret.
52 Det andet spoergsmaal maa derfor besvares med, at gennemgangen af forordning nr. 1247/92, for saa vidt der heri med hensyn til DLA ses bort fra princippet om ophaevelse af bopaelsbestemmelser i artikel 10 i forordning nr. 1408/71, intet har frembragt, der kan rejse tvivl om forordningens gyldighed.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
53 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering, af den tyske, den spanske, den franske og den oestrigske regering, af Raadet for Den Europaeiske Union og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Social Security Commissioner ved kendelse af 17. januar 1996, for ret:
1) Artikel 10a i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, og som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992, sammenholdt med bilag IIa, skal fortolkes saaledes, at »disability living allowance« er omfattet af artiklens anvendelsesomraade og dermed er en saerlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i forordningens artikel 4, stk. 2a, og at det derfor udelukkende er det koordineringssystem, der er indfoert ved artikel 10a, der gaelder for den situation, en person som sagsoegeren i hovedsagen, som efter den 1. juni 1992, hvor forordning nr. 1247/92 traadte i kraft, opfylder betingelserne for at faa tilkendt denne ydelse, befinder sig i.
2) Gennemgangen af forordning nr. 1247/92, for saa vidt som der heri med hensyn til »disability living allowance« ses bort fra princippet om ophaevelse af bopaelsbestemmelser i artikel 10 i forordning nr. 1408/71, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om forordningens gyldighed.