CELEX: 62001CJ0153
Euroopa põllumajanduse arendus- ja tagatisfond
Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine
Eelarveaastad 1996 kuni 1998
Otsus 2001/137/EÜ

Oma hagis taotleb Hispaania Kuningriik komisjoni 5. veebruari 2001. aasta otsuse 2001/137/EÜ, millega jäetakse Euroopa Põllumajanduse
Arendus- ja Tagatisfondi (edaspidi „EPATF”) tagatisrahastu raames liikmesriikide tehtud teatud kulutused ühenduse rahastamisest
välja (EÜT L 50, lk 9, edaspidi „vaidlustatud otsus”), osalist tühistamist niivõrd, kuivõrd otsus teda puudutab.

Kulude rahastamine EPATF-ist
Nõukogu 21. aprilli 1970. aasta määruse (EMÜ) nr 729/70 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta (EÜT L 94, lk 13) nõukogu
22. mai 1995. aasta määrusega (EÜ) nr 1287/95 muudetud redaktsioonis (EÜT L 125, lk 1, edaspidi „määrus nr 729/70”) artikli
1 lõike 2 punkt b ja artikli 3 lõige 1 sätestavad, et EPATF-i tagatisrahastu rahastab ühise põllumajandusturgude korraldamise
raames ühenduse õigusnormide alusel teostatud sekkumisi põllumajandusturgude stabiliseerimiseks.
Vastavalt määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktile c:
„Komisjon […]
[...]
c)      otsustab kulutuste välja jätmise artiklites 2 ja 3 viidatud ühenduse rahastamisest, kui on tuvastatud, et kulutusi ei tehtud
kooskõlas ühenduse õigusnormidega.
Enne rahastamisest keeldumise otsuse tegemist teavitatakse kirjalikult komisjoni kontrollide tulemustest ning asjaomaste liikmesriikide
vastustest, misjärel püüavad kaks osapoolt jõuda kokkuleppele edaspidise tegutsemise suhtes.
Juhul, kui kokkulepet ei saavutata, võib liikmesriik taotleda menetluse alustamist, millega lepitatakse nelja kuu jooksul
vastavaid seisukohti ja mille tulemuste põhjal koostatakse komisjonile, enne rahastamisest keeldumise otsustamist, teadmiseks
ja kontrollimiseks saadetav aruanne.
Komisjon hindab väljajäetavaid summasid, arvestades eriti tuvastatud mittevastavuse olulisust. Komisjon võtab arvesse õigusrikkumise
iseloomu ja tõsidust ning samuti ühendusele tekitatud rahalist kahju.
Rahastamisest keeldumise otsus ei tohi puudutada kulutusi, mis on tehtud kakskümmend neli kuud enne komisjoni poolt liikmesriigile
kontrollide tulemuste kohta kirjaliku teatise saatmist. […]”
Vastavalt määruse nr 729/70 artikli 8 lõike 1 esimesele lõigule:
„Kooskõlas siseriiklike õigusnormide ja haldusmeetmetega võtavad liikmesriigid meetmed, mis on vajalikud, et:
—      tagada, et fondist rahastatavad tehingud tegelikult toimuvad ja need teostatakse õigesti;
—      tõkestada ja käsitleda eeskirjade eiramist;
—      hüvitada eeskirjade eiramise või hooletuse tagajärjel kaotatud summasid.”
Sama määruse artikli 8 lõike 2 esimesest lõigust järeldub, et juhul kui summasid täielikult ei hüvitata, ei kanna ühendus
eeskirjade eiramisest või hooletusest tulenevaid rahalisi kulusid, mille on põhjustanud liikmesriikide haldus- või muud organid.
Määruse nr 729/70 artikli 9 kohaselt võib komisjon rakendada teatud meetmeid liikmesriikide ametiasutuste esitatud teabe ja
dokumentide kontrollimiseks ja täiendamiseks. Nii võib ta teostada kohapealset kontrolli ning ametnikel, kelle komisjon on
määranud seda kontrolli teostama, peab olema juurdepääs arveraamatutele ja kõikidele muudele dokumentidele, mis on EPATF-ist
rahastatavate kulutustega seotud.
Komisjoni 7. juuli 1995. aasta määrus (EÜ) nr 1663/95, millega nähakse ette nõukogu määruse nr 729/70 kohaldamise üksikasjalikud
eeskirjad seoses EPATF-i tagatisrahastu aruannete kontrollimise ja heakskiitmisega (EÜT L 158, lk 6), määrab kindlaks kohustused
koordineerivatele asutustele, kes on asjaomase liikmesriigi ainsad suhtluspartnerid suhtluses komisjoniga. Need asutused peavad
viimasele kättesaadavaks tegema kõik vajalikud raamatupidamisarvestuse andmed sellises vormis, mis võimaldab komisjoni teenistustel
vajalikku kontrollimist teostada.
Määruse nr 1663/95 lisa näeb ette haldus- ja raamatupidamiseeskirjad, mida liikmesriikide makseagentuurid peavad järgima selleks,
et tagada abitaotluste sobivuse ja teostatavate maksete ühenduse õigusnormidele vastavuse tõhus kontroll.
Nimetatud määruse artikli 8 lõike 1 esimene lõik sätestab:
„Kui komisjon on uurimise tulemusel leidnud, et tehtud kulutused ei ole ühenduse eeskirjadega kooskõlas, teatab ta oma tähelepanekust
asjaomasele liikmesriigile ning lisab edaspidise eeskirjadele vastavuse tagamiseks vajalikud korrigeerivad meetmed ja hinnangu
nende kulutuste kohta, mille saab vastavalt määruse (EMÜ) nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktile c ühenduse rahastamisest välja
arvata. Komisjoni teates viidatakse käesolevale määrusele. [...]”
Komisjoni 23. detsembri 1997. aasta dokument nr VI/5330/97 (edaspidi „dokument nr VI/5330/97”) sisaldab juhiseid, mida komisjon
kavatseb järgida EPATF-i raamatupidamise kontrollimise ja heakskiitmise menetluse raames finantskorrektsioonide tegemisel.
Juhul kui eeskirju eiravate maksete tegelikku taset ei ole võimalik kindlaks teha ja selle tulemusena ei saa määratleda ühenduse
poolt kantud finantskahju summat, kohaldab komisjon nende juhiste alusel kogusumma suhtes fikseeritud finantskorrektsioone,
mis ulatuvad üldiselt kuni 2%, 5%, 10% või 25%-ni deklareeritud kulutustest, katmaks kahjumiohu ulatust.
Nagu tuleneb mainitud dokumendist, eristavad need juhised kahte liiki kontrolle järgnevalt:
–        „Võtmekontrollid on füüsilised ja administratiivsed kontrollid, mis on vajalikud erinevate osade põhjalikuks kontrollimiseks,
eriti taotluseseme tegelikkusele vastavuse, koguse ja kvalitatiivsete omaduste, sealhulgas tähtaegadest kinnipidamise, saagikoristusnõuete,
ooteaegade jms osas. Kontrolle viiakse läbi kohapeal ja andmeid võrreldakse teiste sõltumatute andmeallikatega nagu kataster.”
–        „Teisesed kontrollid on taotluste korrektseks menetlemiseks vajalikud haldustoimingud nagu taotluste esitamise tähtaegadest
kinnipidamise kontrollimine, sama eseme suhtes esitatud topelttaotluste tuvastamine, riskianalüüs, sanktsioonide kohaldamine
ja menetluse üle järelevalve teostamine.”
Selles suhtes näeb dokumendi nr VI/5330/97 lisa ette:
„Juhul kui üks või mitu võtmekontrolli on jäänud teostamata või on nii halvasti või harva läbi viidud, et need ei ole tõhusad,
tuvastamaks taotluse sobivust või kõrvaldamaks eeskirjade rikkumisi, kohaldatakse korrektsiooni ulatusega kuni 10%, sest on
mõistlikult võimalik arvestada, et EPATF-i jaoks on suur oht saada olulist kahju.
Juhul kui kõik võtmekontrollid on läbi viidud, aga ei ole järgitud õigusnormidega soovitatud kontrollide arvu, sagedust või
täpsust, kohaldatakse korrektsiooni ulatusega kuni 5%, sest on mõistlik järeldada, et sellised kontrollid ei taga oodatud
tasemel taotluste nõuetele vastavust ja et EPATF-i jaoks on kahju oht märkimisväärne.
Juhul kui liikmesriik viib korrektselt läbi võtmekontrollid, kuid jätab täielikult teostamata ühe või mitu teisest kontrolli,
kohaldatakse korrektsiooni ulatusega kuni 2%, võttes arvesse EPATF-i jaoks kahju väiksemat ohtu ja õigusrikkumise kergemat
raskusastet.
[…]
Vaatamata sellele kohaldatakse juhul, kui kontrollisüsteem on täielikult rakendamata või see on oluliste puudustega ja eksisteerivad
märgid sagedaste eeskirjade rikkumiste ja hooletuse kohta võitluses eeskirjade eiramise ja pettuse vastu, korrektsiooni ulatusega
kuni 25% niivõrd, kuivõrd on mõistlik hinnata, et vabadus karistamatult vastuvõetamatuid taotlusi esitada tekitab EPATF-ile
äärmiselt suuri kahjusid.”
[Mitteametlik tõlge]

Oliiviõli tootmise sektor
Ühenduse oliivi- ja oliiviõlitootmispotentsiaali määramiseks vajaliku teabe saamiseks ja ühenduse oliiviõli toetuste süsteemi
toimimise parandamiseks on kehtestatud nõukogu 21. jaanuari 1975. aasta määrus (EMÜ) nr 154/75, mis käsitleb oliiviregistri
sisseseadmist oliiviõli tootvates liikmesriikides (EÜT L 19, lk 1) nõukogu 20. detsembri 1985. aasta määrusega (EMÜ) nr 3788/85
muudetud redaktsioonis, millega muudetakse teatavaid õli- ja rasvasektori määrusi seoses Hispaania ja Portugali ühinemisega
(EÜT L 367, lk 1, edaspidi „määrus nr 154/75”).
Määruse nr 154/75 artikli 1 lõige 1 näeb ette, et oliiviõli tootvad liikmesriigid seavad vastavalt käesolevale määrusele sisse
oliiviregistri, mis hõlmab kõiki nende territooriumil asuvaid oliivikasvatusmajandeid.
Nimetatud määruse artikli 1 lõike 2 kolmanda lõigu teine taane sätestab Hispaanias oliiviregistri sisseseadmise tähtajaks
1. novembri 1988.
Samas on kehtestatud nõukogu 17. juuli 1984. aasta määrus (EMÜ) nr 2261/84, millega sätestatakse oliiviõli tootmistoetuse
ja oliiviõli tootjate organisatsioonidele makstava toetuse andmise üldeeskirjad (EÜT L 208, lk 3). Selle määruse artikli 16
lõige 1 täpsustab, et iga tootjaliikmesriik koostab ja uuendab automatiseeritud püsifaile andmetega oliivide ja oliiviõli
tootmise kohta, mis peavad sisaldama mitmesugust selles sättes mainitud teavet.
Komisjoni 31. oktoobri 1984. aasta määruse (EMÜ) nr 3061/84, millega sätestatakse täpsed eeskirjad oliiviõli tootmise toetuste
süsteemi rakendamiseks (EÜT L 288, lk 52) komisjoni 17. jaanuari 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 98/89 muudetud redaktsioonis
(EÜT L 14, lk 14, edaspidi „määrus nr 3061/84”) artikli 11 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid oliiviregistri automatiseeritud
püsifailides olevaid baasandmeid uuendama niipea, kui need on kättesaadavad.
Määruse nr 3061/84 artikli 11 lõike 2 kohaselt tuli püsifail luua ja tööle rakendada enne 31. oktoobrit 1990.

Oliiviõli tarbimise sektor
Oliiviõli tarbimise toetamise üldeeskirjad on sätestatud nõukogu 19. detsembri 1978. aasta määruses (EMÜ) nr 3089/78 (EÜT
L 369, lk 12), mida on muudetud nõukogu 17. novembri 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 3461/87 (EÜT L 329, lk 1, edaspidi „määrus
nr 3089/78”). Vastavalt selle artiklile 4 antakse toetust ühenduses toodetud oliiviõlile, mis vastab nimetatud määruses kehtestatud
tingimustele.
Määruse nr 3089/78 artikli 7 esimese lõigu alusel peavad liikmesriigid sisse seadma järelevalvesüsteemi tagamaks, et toode,
millele abi taotletakse, vastaks kehtestatud tingimustele.
Komisjoni 24. septembri 1985. aasta määruses (EMÜ) nr 2677/85 (EÜT L 254, lk 5) on ära toodud oliiviõli tarbimise toetamise
süsteemi rakendussätted. Nimetatud määruse artikkel 12 komisjoni 8. märtsi 1991.  aasta määrusega (EMÜ) nr 571/91 muudetud
redaktsioonis (EÜT L 63, lk 19, edaspidi „määrus nr 2677/85”) sätestab nõuded kohapealsete kontrollide sisu osas. Selle artikli
lõike 1 esimene lõik näeb ette, et määruse nr 3089/78 artiklis 7 viidatud järelevalve teostamiseks kontrollivad liikmesriigid
kõikide tunnustatud ettevõtete raamatupidamist.
Määruse nr 2677/85 artikli 12 lõikes 6 sätestatakse, et kui pädeva asutuse otsusega on kinnitatud, et taotlus on esitatud
suurema koguse osas, kui selleks oli õigus, tühistab liikmesriik viivitamatult nõusoleku, kohaldamata seajuures muid võimalikke
sanktsioone.

Piima- ja piimatootesektor
Nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3950/92, millega piima- ja piimatootesektoris kehtestatakse lisamaks (EÜT
L 405, lk 1), artikkel 1 sätestab:
„Seitsme piimandusaasta jooksul alates 1. aprillist 1993 tuleb lehmapiima tootjatel tasuda lisamaksu piima või piimaekvivalendi
kogustelt, mida igal piimandusaastal on tarnitud ostjale või müüdud otsetarbimiseks üle kehtestatud kvoodi.
Maks on 115% piima sihthinnast.”
Määruse nr 3950/92 artikli 2 lõigete 1–3 kohaselt:
„1. Maksu tuleb tasuda kõigilt piima või piimaekvivalendi kogustelt, mida on kõnesoleva piimandusaasta jooksul turustatud
üle artiklis 3 märgitud asjakohase kvoodi. See tuleb jagada ületurustanud tootjate vahel.
Pärast seda, kui kasutamata kvoodid on ümber jagatud või jagamata jäetud, tuleb vastavalt liikmesriigi otsusele kehtestada
iga tootja osa tasutavast maksust kas ostja tasandil, pidades silmas kvoodi ületamise määra, mis selgub pärast kasutamata
kvoodi ümberjagamist võrdeliselt iga tootja kvoodiga, või riigi tasandil, pidades silmas kvoodi ületamise määra iga üksiktootja
puhul.
2. Tarnete puhul tuleb maksu maksmise eest vastutaval ostjal sätestatavate üksikasjalike eeskirjade kohaselt enne tähtpäeva
maksta liikmesriigi pädevale asutusele nõutav summa, mille ta arvab maha maksukohustuslikule tootjale makstavast piima hinnast,
või kui see võimalik ei ole, nõuab sisse mõnel muul sobival viisil.
[...]
3. Otsemüügi korral maksab tootja nõutava maksu sätestatavate eeskirjade kohaselt enne tähtpäeva liikmesriigi pädevale asutusele.”
Sama määruse artikkel 10 sätestab:
„Asjakohast maksu tuleb käsitleda sekkumisena põllumajandusturgude stabiliseerimiseks ja seda tuleb kasutada piimasektori
kuludeks.”
Komisjoni 9. märtsi 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 536/93, millega sätestatakse piimalt ja piimatoodetelt võetava lisamaksu
kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT L 57, lk 12), viienda põhjenduse kohaselt:
„[...] kogemused on näidanud, et pikaajalised viivitused nii piima kogumise ja otsemüügi summade ülekandmisel kui ka maksu
tasumisel on takistanud selle korra täit toimet; [...] seetõttu tuleks minevikust õppida ja teha vajalikud järeldused, sätestades
ranged nõuded teatamis- ja maksmistähtaegade suhtes, nähes ette karistused, kui tähtaegadest kinni ei peeta”.
Vastavalt selle määruse artikli 3 lõikele 4:
„Enne iga aasta 1. septembrit maksab maksude eest vastutav ostja pädevale organile nõutava summa vastavalt liikmesriigis sätestatud
eeskirjadele.
Kui maksutähtajast kinni ei peeta, võetakse nõutavatelt summadelt viivist, mille ühe aasta kohta kinnitab liikmesriik ja mis
pole madalam kui viivisemäär, mida liikmesriik kohaldab valesti makstud summade hüvitamisel”.
Määruse nr 536/93 artikli 5 lõige 2 sätestab:
„Liikmesriigid võtavad lisameetmeid, mis on vajalikud, et tagada ühendusele maksude maksmine ettenähtud tähtaja jooksul.
Kui komisjoni määruse (EMÜ) nr 2776/88 […] artikli 3 lõikes 5 nimetatud dokumentidest, mida liikmesriigid peavad iga kuu komisjonile
edastama, nähtub, et sellest tähtajast ei ole kinni peetud, vähendab komisjon põllumajanduskulude arvestuse kande avanssi
võrdeliselt nõutava summaga või eeldatavalt nõutava summaga.
Liikmesriigid arvavad vastavalt artikli 3 lõikele 4 ja artikli 4 lõikele 4 võetavad viivised maha piimale ja piimatoodetele
tehtavatest kuludest.”

Põllukultuuride sektor ja maade erakorralise tootmisest kõrvalejätmise kohustuse sätestamata jätmise tagajärjed
Mis puudutab põllukultuuridele ja maa tootmisest kõrvalejätmisele rakendatavat toetussüsteemi, siis sätestab nõukogu 30. juuni
1992. aasta määruse (EMÜ) nr 1765/92, millega kehtestatakse mõnede põllukultuuride tootjate toetussüsteem (EÜT L 181, lk 12),
nõukogu 24. jaanuari 1994. aasta määrusega (EÜ) nr  231/94 muudetud redaktsioonis (EÜT L 30, lk  2, edaspidi „määrus nr 1765/92”)
artikli 2 lõige 1, et ühenduse põllukultuuride tootjad võivad määruse artiklites 2–13 sätestatud tingimustel nõuda toetust.
Määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 2 teine lõik näeb ette, et toetust makstakse põllukultuuride all oleva maa või tootmisest
kõrvalejäetud maa eest, mis ei ületa piirkondlikku baaskülvipinda.
Sama sätte kohaselt moodustab piirkondliku baaskülvipinna selles piirkonnas põllukultuuride all olnud maa keskmine hektarite
arv aastate 1989, 1990 ja 1991 lõikes või vajaduse korral avalike toetuste süsteemi kohaselt tootmisest kõrvalejäetud maa.
„Piirkond” nimetatud sätte tähenduses on liikmesriik või vastavalt liikmesriigi äranägemisele asjaomase liikmesriigi piirkond.
Piirkondlikud baaskülvipinnad on määratletud komisjoni 11. mai 1994. aasta määruse (EMÜ) nr 1098/94, millega sätestatakse
mõnede põllukultuuride tootjate toetussüsteemi raames rakendatavad piirkondlikud baaskülvipinnad ja tunnistatakse kehtetuks
määrus (EMÜ) nr 845/93 (EÜT L 121, lk 12), lisas. See Hispaaniat puudutav lisa määratleb esiteks baaskülvipinna mitteniisutatavatele
põllukultuuridele (
secano
) igas omavalitsusüksuses ja teiseks baaskülvipinna niisutatavatele põllukultuuridele (
regadío
) kogu riigi ulatuses.
Lisaks sätestab määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 5 teine lõik, et tootjad, kes taotlevad üldise süsteemi alusel toetuse
maksmist, peavad osa nende poolt kasutatavast toetusele õigustatud maast tootmisest kõrvale jätma.
Sama määruse artikli 7 lõike 1 esimese lõigu kohaselt määratletakse tootmisest kõrvalejätmise kohustus ühe piirkondliku baaskülvipinna
kohta proportsionaalselt vastavate põllukultuuride all olevale pinnale; pindalale, millele taotlus on esitatud ja alale, millel
maa on tootmisest kõrvale jäetud.
Vastavalt nimetatud määruse artikli 7 lõike 1 teisele lõigule on maa tootmisest kõrvalejätmise kohustus, mis peab põhinema
rotatsioonil, alates 1993/1994. turustusaastast 15%.
Määruse nr 1765/92 artikli 7 lõike 7 alusel võib ühe liikmesriigi tootja oma maa tootmisest kõrvalejätmise kohustuse üle anda
teisele sama liikmesriigi tootjale. Artikli 7 lõike 1 teises lõigus viidatud kõrvalejätmise määr tõuseb sellisel juhul 5%
võrra.
Komisjoni 18. oktoobri 1993. aasta määruse (EMÜ) nr 2836/93, milles sätestatakse piirkondlikke baaskülvipindu käsitleva nõukogu
määruse nr 1765/92 üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 260, lk 3), artikli 1 lõige 1 näeb ette, et võimalike piirkondlike
baaskülvipindade määra ületamise sedastamiseks peab liikmesriigi pädev asutus esiteks arvesse võtma kindlaksmääratud baaskülvipinda
ja teiseks nende alade summat, mille ulatuses asjaomases piirkonnas abitaotlusi on esitatud.
Selliste ületamiste tagajärgede suhtes nägi määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 1994/1995. turustusaasta abitaotluste suhtes
rakendatav versioon ette:
„[…] kui individuaalsete alade summa, millele põllukultuuride tootjate süsteemi raames abi taotletakse […] on suurem piirkonna
baaskülvipinnast, rakendatakse asjaomases piirkonnas järgmisi meetmeid:
—      sama turustusaasta jooksul vähendatakse toetuse taotlemiseks aktsepteeritavat ala iga tootja kohta proportsionaalselt kõikide
käesoleval alusel antud toetuste suhtes,
—      järgmisel turustusaastal peavad tootjad üldise skeemi kohaselt määrama erakorralise tootmisest kõrvalejätmise, saamata selle
eest kompensatsiooni. Erakorralise maa kõrvalejätmise määr peab olema võrdne piirkonna baaskülvipinna ületamise määraga. See
lisandub artiklis 7 sätestatud maa tootmisest kõrvalejätmise kohustusele.
Eelmise lõigu teise taande kohaselt kõrvalejäetavaid maid ei võeta arvesse käesoleva lõike kohaldamisel.”
[Mitteametlik tõlge]
Nõukogu 22. juuli 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1422/97, millega muudetakse määrust nr 1765/92 (EÜT L 196, lk 18), artikliga
1 lisati muudetava määruse artikli 2 lõikele 6 kolmas lõik järgmisel kujul:
„Juhul kui tootmine on turustusaastal, mil tuvastati baaskülvipinna määra ületamine, erandlike ilmastikutingimuste tõttu niivõrd
kahjustatud, et selle tagajärjel on tekkinud saagise langus märgatavalt alla normaalse ja põhjustatud kõnealune ületamine,
võib komisjon eelarve reservi olemasolu korral […] jätta asjaomases piirkonnas täielikult või osaliselt kohaldamata ühe või
mõlemad käesolevas lõigus sätestatud meetmetest.”
[Mitteametlik tõlge]
Vastavalt määruse nr 1422/97 artikli 2 teisele lõigule tuli nimetatud muudatust kohaldama hakata alates 1995/1996. eelarveaastast.
12. mail 1995 jõustunud komisjoni 10. mai 1995. aasta määrus (EÜ) nr 1040/95, milles sätestatakse üleminekumeetmed baaskülvipindade
haldamiseks Hispaanias (EÜT L 106, lk 4), näeb artiklis 1 ette:
„1994/1995. eelarveaasta jooksul ei kohaldata määruse (EMÜ) nr 1765/92 artikli 2 lõikes 6 sätestatut Hispaanias Regadío piirkondliku
külvipinna alade suhtes, millele viidatakse määruses (EÜ) nr 1098/94 ja millel kasvatatakse teravilja, valgukultuure, lina
ja ei kohaldata ka sellega seonduvat maa kohustuslikku ja vabatahtlikku tootmisest kõrvalejätmist.”
[Mitteametlik tõlge]

Põllukultuuride sektor ja Andaluusia omavalitsusüksus
Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate
toetuskavade ühendatud haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks (EÜT L 391, lk 6), seitsmes põhjendus näeb ette:
„tuleks tõhusalt jälgida ühenduse abiga seotud sätete järgimist […]”.
Sama määruse üheksanda põhjenduse kohaselt tuleb koha peal luua tingimused kaugseireks ja kahtluse korral on nõutav ka inspekteerimine.
Nimetatud määruse artikli 6 lõiked 1–5 sätestavad:
„1. Haldus- ja kohapealset kontrolli tuleb teha nii, et oleks tagatud toetuste ja lisatasude määramise tingimuste täitmine.
2.       Määruse (EMÜ) nr 3508/92 artikli 8 lõikes 1 nimetatud halduskontroll hõlmab deklareeritud maatükkide […] ristkontrolli, tagamaks,
et ühel kalendriaastal ei antaks abi põhjendamatult kaks korda .
3.       Kohapealne kontroll peab hõlmama märkimisväärse osa abitaotlustest. See osa on vähemalt:
[…]
—      5% pindalatoetuste taotlustest. Seda arvu vähendatakse siiski 3%-ni, kui liikmesriigis esitatakse kalendriaastal üle 700 000
pindalatoetuse taotluse.
Kui kohapealsete kontrollide käigus ilmneb olulisi eeskirjade eiramisi teatavas piirkonnas või selle osas, teeb pädev asutus
selles piirkonnas samal aastal täiendava kontrolli ja suurendab järgneval aastal kontrollitavate abitaotluste protsenti.
4.       Kohapeal kontrollitavad abitaotlused valib pädev asutus riskianalüüsi ning esitatud abitaotluste esindatavuse alusel. Riskianalüüsis
võetakse arvesse:
—      toetuse summat,
—      maatükkide arvu […], mille kohta abi taotletakse,
—      eelneva aastaga võrreldes toimunud arengut,
—      möödunud aastatel tehtud kontrollide tulemusi,
—      muid liikmesriigi poolt määratletavaid tegureid.
5.       Kohapealne kontroll toimub ette teatamata ning hõlmab kõiki põllumajanduslikke maatükke […], mille kohta on esitatud üks abitaotlus
või mitu abitaotlust. Kontrollist võib siiski minimaalse aja jooksul ette teatada, kuid üldjuhul ei tohi see ületada 48 tundi.
[…]”.
Peale selle sätestab artikli 7 lõige 1:
„Kui liikmesriik otsustab kasutada artikli 6 lõikes 3 nimetatud valimite puhul osaliselt või täielikult kaugseiret, peab ta:
—      tõlgendama kõikide kontrollitavate maatükkide satelliidikujutisi või aerofotosid, et teha kindlaks nende taimkate ja mõõta
pindala,
—      kohapeal kontrollima kõiki taotlusi, mille puhul ei saa fotode tõlgendamise abil deklaratsiooni täpsust pädevale asutusele
nõuetekohaselt tõendada.”

Asjaolud ja menetlus
Vaidlustatud otsuses viidatud eeskirjarikkumiste põhjendused on kokku võetud komisjoni 16. oktoobri 2000. aasta koondaruandes,
mis kajastab EPATF-i tagatisrahastu 1996.–1998. eelarveaasta raamatupidamisarvestuste kontrolli tulemusi (edaspidi „koondaruanne”).
Esiteks viis komisjon seoses oliiviõli tootmistoetustega Hispaanias läbi auditid, nimelt Extremaduras detsembris 1988, Castilla-La
Manchas märtsis 1999 ning Madridis ja Kataloonias juunis 1999. Auditite käigus selgus esiteks, et oliiviregister sisaldas
veel olulisi puudusi ning teiseks, et erinevused nimetatud registri ja põllukultuurideklaratsioonide vahel ei olnud kaugeltki
kõrvaldatud ja lõpuks, et register ei olnud kontrollivahendina tööle rakendatud.
Sellal, kui Hispaania ametiasutused jäid jaanuaris 2000 seisukohale, et nii oliiviregister kui ka automatiseeritud püsifailid
olid tööle rakendatud enamikus piirkondades, viisid komisjoni teenistused läbi kontrolli kõige olulisemas tootmispiirkonnas
Andaluusias, mis annab üle 80% kogutoodangust.
Selle kontrolli käigus selgus mitu puudust. Näiteks rohkem kui 50%-l analüüsitud juhtudest puudus oliiviregistrist vähemalt
üks põllukultuurideklaratsioonil esinev maatükk. Need tulemused osutusid 1999. aastal teostatud kontrolli tulemustest halvemaks.
Tulemused kinnitasid, et automatiseeritud püsifailid ei olnud tööle rakendatud. Nimetatud asjaolude tõttu kohaldas komisjon
1997. ja 1998. eelarveaastal deklareeritud kulutuste suhtes finantskorrektsiooni 5%, mis moodustab summa 11 826 116 171 Hispaania
peseetat.
Teiseks, seonduvalt toetustega oliiviõli tarbimisele, tuvastas komisjon pärast 18.–22. novembrini 1996 kestnud komisjoni teenistuste
missiooni puudusi Hispaania maksete haldus- ja kontrollisüsteemis ning kõnealuses valdkonnas sanktsioonide kohaldamisel. Selle
tõttu kohaldas komisjon 1996. eelarveaastal deklareeritud kulutuste suhtes finantskorrektsiooni 10%, mis moodustab summa 832 182 856
Hispaania peseetat.
Kolmandaks, mis puudutab piima- ja piimatootesektorit, tehti ettepanek finantskorrektsiooniks komisjoni kontrolli raames,
millega Hispaanias oli tuvastanud 1995/1996. eelarveaasta piimakvoodi ületamine 136 261 218 liitri võrra. Kui lisamaks selle
koguse pealt on 8 020 335 291 Hispaania peseetat, siis EPATF-i oli krediteeritud 7 193 208 113  Hispaania peseetat, nii et
võlg ulatus 827 127 178  Hispaania peseetani. Komisjoni väitel lisandus hilinenud lisamakse tõttu ka intress. Kuna 1996.,
1997., 1998. ja 1999. aastadeklaratsioonide ja 2000. aasta kuudeklaratsioonide (kuni augustini) kaudu EPATF-i krediteeritud
intressisummad moodustasid kogusummana 22 270 689 Hispaania peseetat, siis fikseeris komisjon täiendava korrektsioonina viivitusintressiks
2 426 259 870 Hispaania peseetat.
Neljandaks, mis puudutab põllukultuuride sektorit, selgub toimikust, et 1994/1995. turustusaastal oli Hispaanias määruses
nr 1098/94 kindlaks määratud baaskülvipind ületatud. Ületamine puudutas kolme omavalitsusüksuse (Aragón, Castilla-León ning
Baskimaa) mitteniisutatavate kultuuride külvipinda ja riiklikul tasandil määratletud niisutatavate kultuuride piirkondlikku
külvipinda. Niisuguse ületamise olemasolul näeb määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 esimene lõik ette, et järgmisel turustusaastal
peavad üldise süsteemi alusel toetust saavad tootjad ilma ühegi kompensatsioonita maa erakorraliselt tootmisest kõrvale jätma.
Kuna Hispaania ametiasutused ei rakendanud seda ilma kompensatsioonita maa erakorralise tootmisest kõrvaldamise meedet 1995/1996.
turustusaastal, kohaldas komisjon finantskorrektsiooni 27 823 775 209 Hispaania peseetat.
Viimaks, mis puudutab Andaluusia omavalitsusüksust, kohaldas komisjon finantskorrektsiooni, põhjendades seda määruse nr 3887/92
artikli 6 rikkumisega, mis käsitleb põllukultuuride süsteemi kohapealset kontrolli. Komisjon määras määruse nr 1765/92 alusel
1995/1996. turustusaastal põllukultuuride süsteemi kohaselt deklareeritud kulutuste suhtes finantskorrektsiooni 5%, viidates
põhjenduses nimetatud kontrolli hilinenud teostamisele. 1996/1997. turustusaasta suhtes määras komisjon finantskorrektsiooni
5% taotluste kohta, mida kohapeal inspekteeriti. Põhjenduses toodi mõnedes provintsides esile pidevat kontrollimiste hilinemist
ja kontrollide läbiviimisel ebapiisavat koostööd raamatupidamisarvestuse kontrolli üksusega. Muu hulgas määras komisjon 2%
finantskorrektsiooni kohapealse kaugseire objektiks olnud taotluste suhtes. Nimetatud korrektsioon oli põhjendatud asjaoluga,
et kuigi kaugseirele, mis tehniliselt täiendab inspekteerimist, esitatavad nõuded olid üldiselt täidetud, olid need seired
läbi viidud hilinemisega. Kõigi nimetatud eksimuste eest määras komisjon niisiis finantskorrektsiooni kogusummas 2 668 866 704
Hispaania peseetat.
Vaidlustatud otsuses jättis komisjon käesoleva kohtuasja punktides 49–53 nimetatud summad ühenduse rahastamisest välja põhjendusel,
et need ei ole ühenduse õigusega kooskõlas.
Oma hagis taotleb Hispaania Kuningriik otsuse osalist tühistamist või vähemalt muutmist osas, mis puudutab kohaldatud finantskorrektsioone.
Peale selle taotleb ta kohtukulude jätmist komisjoni kanda.
Komisjon taotleb hagi rahuldamata jätmist ja kohtukulude väljamõistmist Hispaania Kuningriigilt.

Oliiviõli tootmise toetuste suhtes kohaldatav korrektsioon

Esimene väide, mis põhineb määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c neljanda lõigu rikkumisel
Poolte argumendid
Hispaania valitsus vaidleb vastu finantskorrektsioonile, mida komisjon kohaldas pärast seda, kui ta oli tuvastanud puudused
maksete sooritamisel, tootjate tootlikkuse arvestamisel ning oliiviregistrite ja automatiseeritud failide kontrolli puudumise.
Esiteks tugineb ta oma põhjenduses 21. märtsi 2002. aasta otsusele C-130/99: Hispaania
v
. komisjon (EKL 2002, lk I-3005) ja 8. mai 2003. aasta otsusele C‑349/97: Hispaania
v.
komisjon (EKL 2003, lk I-3851), mis puudutavad vastavalt 1993., 1995. ja 1996. turustusaastat. Ta lisab, et täpsustused oliiviregistris
on tehtud kuninga 23. detsembri 1999. aasta dekreedis nr 1972/1999 sätestatud meetmete elluviimisega.
Teiseks väidab ta, et ühenduse eelarve ei kanna mingil moel kahju. Ta rõhutab, et kõnesolevatel turustusaastatel Hispaanias
toodetud oliiviõli kogus oli võrdne või suurem kogusest, mille eest toetust saadi.
Komisjon kinnitab, et tema 1998., 1999. ja 2000. aasta auditid tõendavad, et ei oliiviregister ega automatiseeritud failid
olnud töökorras. Ta on seisukohal, et igasuguse alusetult antud toetusega kaasneb vältimatult kahju ühenduse eelarvele. Komisjoni
väite kohaselt ei võimalda praegu Hispaania oliiviõli tootmistoetuste kontrollisüsteemis esinevad puudused tagada seda, et
kõik toetused oleksid määratud õigustatult.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks ilmneb, et Hispaania Kuningriik pidi määruse nr 154/75 artikli 1 lõike 2 kohaselt looma oliiviregistri hiljemalt 1. novembriks
1988 ja määrusi nr 2261/84 ja nr 3061/84 rakendades sisestama oliivisektori andmed automatiseeritud failidesse enne 31. oktoobrit
1990.
Kuid toimikust selgub, et neid tähtaegu ei olnud järgitud, oliiviregister ja kõnealused automatiseeritud failid puudusid veel
1995. ja 1996. turustusaastal.
Sellistel tingimustel ei lasu komisjonil käesolevas asjas kohustust oliiviregistri ja püsifaili puudumise tõendamiseks 1997.
ja 1998. turustusaastal esitada muid tõendeid kui need, mida ta kogus 1995. ja 1996. turustusaastal (vt eespool viidatud 21. märtsi
2002. aasta otsus kohtuasjas: Hispaania
v.
komisjon, punktid 137–139). Küll aga on kõnealune liikmesriik kohustatud tõendama, et pärast nimetatud eelarveaastaid on
ta tõhusalt rakendanud nii oliiviregistrit kui ka püsifaili (vt selle kohta 9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-332/01:
Kreeka
v.
komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 61).
Selliseid tõendeid ei ole Hispaania Kuningriik esitanud. Vastupidi, nagu komisjon on õigesti märkinud, et mis puudutab eelkõige
oliiviregistrit, tõendavad 23. detsembri 1999. aasta kuninglikus määruses nr 1972/1999 ettenähtud täpsustused, et nimetatud
register ei olnud veel täielikult töökorras. Järelikult oli finantskorrektsioon selles suhtes õigustatud.
Mis puudutab teisi kontrollisüsteemi puudusi, mis seonduvad eelkõige sooritatud maksetega, tootjatelt eeldatava saagikuse
määraga ning muu kontrolli puudumisega, siis piirdub Hispaania valitsus oma seisukohtade refereerimisega eespool viidatud
kohtuasjades: Hispaania
v.
komisjon. Sellega seoses piisab nentimisest, et nimetatud asjade raames toodud argumendid puudutasid 1993., 1995. ja 1996.
turustusaastat, samas käsitleb käesolev kohtuasi 1997. ja 1998. turustusaastat. Kõikidel eespool viidatud otsustes käsitletud
juhtudel lükkas kohus Hispaania valitsuse argumendid juba nimetatud muude puuduste tõttu tagasi.
Teiseks, mis puudutab Hispaania valitsuse väidet, mille kohaselt ei ole ühenduse eelarve kandnud mingisugust kahju, tuleb
rõhutada, et EPATF rahastab vaid neid sekkumisi, mis on tehtud kooskõlas põllumajandusturu ühise korraldusega. Komisjon ei
pea tõendama tegeliku kahju olemasolu, vaid võib piirduda sellele viitavate oluliste asjaolude esitamisega. Keerulistel juhtudel,
kus tekkinud kahjusummat ei ole võimalik täpselt kindlaks teha, tuleb ühenduse fondide kahju määrata selle riski põhjal, mis
oli kontrolli puudulikkuse tõttu tekkinud (vt selle kohta eespool viidatud 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas: Hispaania
v.
komisjon, punkt 146).
Kui komisjoni kohustuseks on liikmesriigipoolset põllumajandusturu ühise korralduse eeskirjade rikkumist tõendada, siis juhul,
kui see rikkumine on tõendatud, on liikmesriigi kohustuseks vajaduse korral tõendada, et komisjon on oma finantsilistes järeldustes
eksinud. Liikmesriik peab sellisel juhul esitama detailse ja võimalikult kompleksse tõendusmaterjali oma arvutuste kohta ja
vajaduse korral tõendama komisjoni arvutuste ebatäpsust (eespool viidatud 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas: Hispaania
v.
komisjon, punkt 147).
Hispaania valitsus põhjendab ühenduse eelarvele kahju tekkimise eitamist komisjonile 17. märtsil 2000 saadetud kirjas toodud
näitajatega ja Hispaania Põllumajandusministeeriumi 16. detsembri 1999. aasta dokumendis sisalduvate detailsete andmetega
1995/1996. ja 1996/1997. turustusaasta kohta. Tema väitel näitavad esitatud andmed, et nendel viimastel turustusaastatel Hispaanias
toodetud oliiviõli kogus oli võrdne või suurem kogusest, mille ulatuses toetust saadi.
Samas pole nimetatud andmetega võimalik ümber lükata komisjoni kokkuvõtet selle kohta, et Hispaania ametiasutuste kontroll
oli puudulik. Automatiseeritud failide puudumise tõttu, nagu on konstateeritud käesoleva otsuse punktis 64, ei näita esitatud
andmed seda, kas õli, mille jaoks toetust anti, on efektiivselt toodetud. Sellest järeldub, et osundatud tõendid ei suuda
ümber lükata väidet, mille kohaselt Hispaania ametiasutuste rakendatud oliiviõli tootmise toetamise kontrollisüsteemi puudulikkus
loob ühenduse eelarvele olulise kahju tekkimise riski.
Järelikult tuleb esimene väide, mis puudutab toetusi oliiviõli tootmiseks, tagasi lükata kui põhjendamatu.

Teine väide, mis põhineb ebaõiglasel finantskorrektsiooni määral
Poolte argumendid
Hispaania valitsus väidab esiteks, et kui komisjon oli konstateerinud kontrollisüsteemi ja oliiviõli tootmise toetuste maksmise
paranemise võrreldes varasemate eelarveaastatega, oleks ta pidanud vähendama finantskorrektsiooni 5%-lt 2%-le. Teiseks kinnitab
ta, et komisjon oli arvesse võtnud teisi oliiviõli tootmise toetamise kontrollimeetmeid, mis võimaldavad kompenseerida oliiviregistri
kasutamisega vältimatult kaasnevaid puudusi, näiteks Hispaania valitsuse läbiviidud inspekteerimised ja veskite külastused.
Komisjon on seisukohal, et isegi kui mõned kontrollisüsteemi elemendid olid rahuldavad, ei õigusta tehtud parandused siiski
mitte mingil määral 1997. ja 1998. eelarveaasta suhtes kohaldatud finantskorrektsiooni vähendamist. Ta rõhutab, et niikaua,
kui ei ole rakendatud kahte põhilist kontrollielementi – oliiviregistrit ja automatiseeritud faili, säilib ühendusele kahju
tekkimise risk ja korrektsioonid on seega õigustatud.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab komisjoni poolt kohaldatud 5% korrektsioonimäära, tuleb kõigepealt märkida, et oliiviregister ja automatiseeritud
failid kujutavad endast ühenduse toetustesüsteemi kontrolli põhielemente. Kui neid elemente ei ole rakendatud, on komisjoni
dokumendis nr VI/5330/97 sätestatud suuniste kohaselt põhimõtteliselt õigustatud 10% korrektsiooni kohaldamine (vt eespool
viidatud otsus Kreeka
v.
komisjon, punkt 70).
Siiski on komisjon nõustunud sellega, et mõned süsteemi kontrollielemendid Hispaanias olid rahuldavad, vaatamata sellele,
et nad ei olnud oma efektiivsuselt võrreldavad kontrolliga, mis vastaks ühenduse eeskirjades süsteemi kontrolliks sätestatud
nõuetele. Seetõttu pidas komisjon asjakohaseks kohaldada korrektsioonimäära 5%.
Komisjoni suuniste kohaselt ei ole lubatav korrektsioonimäära alandada alla 5%, kui oliiviregistri ja automatiseeritud faili
loomine ei ole sellises staadiumis, et nad sisaldaksid ühenduse süsteemi kontrolli põhielemente. Hispaania valitsuse vastupidised
argumendid tuleb seega tagasi lükata.
Teiselt poolt, mis puudutab Hispaania valitsuse kinnitust, mille kohaselt oliiviõli tootmise toetamise kontrolliks oli rakendatud
teistsuguseid meetmeid, eelkõige veskite inspekteerimist, tuleb meenutada, et kui määrus kehtestab spetsiifilised kontrollimeetmed,
on liikmesriigid kohustatud väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt neid kohaldama ilma, et oleks vaja hinnata nende väidet,
mille kohaselt erinev kontrollisüsteem oleks tõhusam (vt 22. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑54/91: Saksamaa
v.
komisjon, EKL 1993, lk I-3399, punkt 38, ja eespool viidatud 21. märtsi 2002. aasta otsust kohtuasjas: Hispaania
v.
komisjon, punkt 87).
Järelikult tuleb teine oliiviõli tootmise toetamist puudutav väide tagasi lükata kui põhjendamatu.
Eelnenud kaalutlustest tulenevalt tuleb Hispaania valitsuse nõue osas, mis puudutab EPATF-ist teatud oliiviõli tootmisega
seotud kulude katmisest keeldumist, rahuldamata jätta kui põhjendamatu.

Oliiviõli tarbimisele antava toetuse korrektsioon

Esimene väide, mis põhineb määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c neljanda lõigu rikkumisel
Poolte argumendid
Hispaania valitsuse väitel põhjendab komisjon käesolevat finantskorrektsiooni samade motiividega, mis olid aluseks komisjoni
poolt 1994. ja 1995. eelarveaasta suhtes kohaldatud korrektsioonide puhul. Seetõttu viitab ta oma varasemas, nende korrektsioonide
vastu algatatud hagis esitatud põhjendustele, mille suhtes on tehtud otsus 13. septembril 2001 kohtuasjas C‑374/99: Hispaania
v.
komisjon (EKL 2001, lk I-5943).
Komisjon märgib, et nimetatud otsuses lükkas kohus tagasi kõik Hispaania valitsuse argumendid, mis puudutasid komisjoni poolt
1994. ja 1995. eelarveaasta osas leitud defitsiidi suhtes rakendatud finantskorrektsiooni.
Euroopa Kohtu hinnang
Mis puudutab Hispaania valitsuse seisukohta eespool viidatud 13. septembri 2001. aasta kohtuasjas Hispaania
v.
komisjon, piisab meenutamisest, et Hispaania valitsuse poolt nimetatud asjas toodud argumendid puudutasid 1994. ja 1995. eelarveaastat,
kuid praegune kaasus käsitleb 1996. eelarveaastat. Igal juhul lükkas kohus nimetatud otsuse punktis 36 tagasi kõik Hispaania
valitsuse argumendid, mis olid suunatud oliiviõli tarbimise toetamise suhtes rakendatud korrektsioonide vastu.
Järelikult tuleb esimene toodud väide tagasi lükata.

Teine väide, mis põhineb määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c viienda lõigu rikkumisel
Poolte argumendid
Teise väite raames esitab Hispaania valitsus esimese vastuväite, mille kohaselt ei saa komisjoni 3. novembri 1997. aasta kirja
käsitleda kontrolli tulemustest „kirjalikult teavitamisena” määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c viienda lõigu tähenduses.
Ta väidab, et kui see kiri viitab võimalusele kohaldada 1994. ja 1995. eelarveaasta suhtes finantskorrektsiooni, siis ei sisalda
see mingil viisil sõnaselget teavet 1996. eelarveaasta kohta. Lisaks sellele ei viita see kiri Hispaania valitsuse väitel
ei komisjoni poolt selle eelarveaasta suhtes läbiviidud kontrolli tulemustele ega määrusele nr 1663/95.
Sama väite raames Hispaania valitsuse esitatud teise vastuväite kohaselt ei ole kontrolli tulemustest „kirjalikult teavitamisena”
määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c viienda lõigu tähenduses käsitletav ka komisjoni 17. augusti 1998. aasta kiri,
mille Hispaania valitsus sai kätte 21. augustil, kuna selles ei olnud ühtegi viidet määrusele nr 1663/95. Kui seda kirja tuleks
käsitleda nagu nimetatud kirjalikku teavitamist, siis ei saaks see puudutada muid kui vaid neid 1996. eelarveaasta kulusid,
mis on kirjendatud 24 kuu jooksul enne kättesaamise kuupäeva, seega mitte neid, mis kirjendati alates 21. augustist 1996.
Komisjon vastab esiteks, et tema 3. novembri 1997. aasta kiri on määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c viienda lõike
kohaselt 1996. aasta novembris läbiviidud kontrolli tulemustest kirjalikult teavitamine. Ta kinnitab, et kiri viitab 18.–22. novembrini
1996 toimunud kontrollmissiooni lõplikele tulemustele ja finantskorrektsioonidele, mida võidakse kavandada. Sama kiri olevat
selgitanud, et kontrolli tulemused puudutasid 1994. ja sellele järgnevaid eelarveaastaid. Nimetatud kiri olevat selgesõnaliselt
puudutanud 1996. eelarveaastat. Hilisemast komisjoni ja Hispaania valitsuse vahel toimunud kirjavahetusest ja kahepoolsetest
nõupidamistest olevat selgunud, et kõnealust kirja on selles tähenduses käsitlenud ka Hispaania ametiasutused.
Teiselt poolt ei ole 17. augusti 1998. aasta kiri komisjoni väitel eespool käsitletud sättes viidatud kirjalik teavitamine,
vaid kujutab endast lihtsalt ametlikku teavitamist kokkuvõtetest.
Muu hulgas märgib komisjon, et mis puudutab sõnaselget viidet määruse nr 1663/95 artiklile 8, olevat Hispaania valitsus täielikult
teadlik asjaolust, et niikaua, kui käsitletud puudused püsivad, kohaldatakse tema poolt tehtud kulutuste suhtes samadel põhjustel
jätkuvalt finantskorrektsioone. Seetõttu ei saa ta osundada oletatavale õiguskindluse printsiibi rikkumisele, mida nimetatud
artikkel püüab kaitsta.
Euroopa Kohtu hinnang
Määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c viienda lõigu kohaselt, „[r]ahastamisest keeldumise otsus ei tohi puudutada kulutusi,
mis on tehtud kakskümmend neli kuud enne komisjoni poolt liikmesriigile saadetud kirjalikku teatist kontrollide tulemuste
kohta […]”.
Määruse nr 729/70 rakendusmäärus nr 1663/95 täpsustab oma artikli 8 lõike 1 esimeses lõigus selle kirjaliku teatise sisu.
Sätte kohaselt peab nimetatud kirjalik teatis sisaldama edaspidise eeskirjadele vastavuse tagamiseks vajalikud korrigeerivad
meetmed ja hinnangu nende kulutuste kohta, mille saab ühenduse rahastamisest välja arvata, ning peab viitama määrusele nr 1663/95.
Järelikult tuleb kõigepealt kontrollida, kas 3. novembri 1997. aasta kiri vastab määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti
c nõuetele tõlgendatuna koosmõjus määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 esimese lõiguga.
See kiri täpsustab esmalt, et komisjoni teenistused on ajavahemikul 18.–22. november 1996 teinud oliiviõli tarbimise sektori
1994. ja sellele järgnevate eelarveaastate raamatupidamisarvestust käsitleva auditi. Seejärel märgitakse kirjas, et tulemused
viitavad murettekitavale olukorrale, mistõttu komisjon nõuab Hispaania ametiasutustelt kiiret vajalike meetmete rakendamist,
et saavutada kooskõla ühenduse õiguses kehtivate maksete korraldust, kontrolli ja sanktsioonide kohaldamist käsitlevate sätetega.
Edasi teatatakse, et komisjon jätab endale õiguse esitada ettepanek finantskorrektsiooniks Hispaania Kuningriigi poolt 1994.
ja 1995. eelarveaasta kohta ja edaspidi deklareeritud kulutuste suhtes. Lõpuks kutsutakse siseriiklikke ametiasutusi üles
tõstatatud küsimustes kuue nädala jooksul oma kirjalikke seisukohti esitama, seda eelkõige kirja lisas toodud infopäringut
puudutavas osas.
Mis puutub Hispaania valitsuse vastuväitesse, et 3. novembri 1997. aasta kiri ei sisaldanud ühtegi selgesõnalist viidet määrusele
nr 1663/95, tuleb uurida, kas selline osutamata jätmine on piisav alus tuvastamaks, et kiri ei ole kirjalik teavitamine nimetatud
määruse ja ka määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punkti c tähenduses.
Tuleb sedastada, et komisjon peab liikmesriikidega suheldes järgima neid tingimusi, mille ta ise on oma rakendusmäärustega
kehtestanud. Siiski ei saa liikmesriigid oma suhetes komisjoniga lähtuda vaid puhtformaalsetest seisukohtadest, kui asjaoludest
selgub, et nende õigused on olnud täielikult kaitstud. Kui kõnealune dokument, see tähendab 3. novembri 1997. aasta kiri,
saab anda liikmesriigile täpse teadmise komisjoni õigustest ja korrektsioonidest, mida asjaomases sektoris tõenäoliselt kohaldatakse,
viisil, mis täidab määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktis c ja määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud
kirjaliku teatise hoiatusfunktsiooni, siis pole ainuüksi selles dokumendis määrusele nr 1663/95 viitamata jätmise fakt käsitletav
olulise vorminõude rikkumisena (vt selle kohta 24. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑170/00: Soome
v.
komisjon, EKL 2002, lk I-1007, punkt 34).
On selge, et 3. novembri 1997. aasta kiri andis Hispaania valitsusele täieliku teadmise komisjoni õigustest ja korrektsioonidest,
mida oliiviõli tarbimise sektoris 1996. eelarveaasta suhtes tõenäoliselt rakendatakse. Sellest järeldub, et isegi ilma viiteta
määrusele nr 1663/95 täitis see määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 punktis c ja määruse nr 1663/95 artikli 8 lõike 1 esimeses
lõigus sätestatud kirjaliku teatise hoiatusfunktsiooni.
Seega ei ole teise väite raames esitatud esimene vastuväide vastuvõetav. Järelikult puudub vajadus uurida sama väite raames
esitatud teist vastuväidet.
Eelnenud kaalutlustest lähtuvalt tuleb Hispaania valituse nõue, mis puudutab EPATF-ist teatud oliiviõli tarbimisega seotud
kulude katmisest keeldumist, jätta rahuldamata kui põhjendamatu.

Piimasektori lisamaksu suhtes kohaldatav korrektsioon

Poolte argumendid
Hispaania valitsus möönab, et liikmesriigid on kohustatud hoolsalt täitma piima ostjatele ja tootjatele pandud lisamaksu tasumise
kohustust ning vastaval juhul tasuma ka viivitusega kaasnevat intressi. Samas väidab ta, et ühenduse õigus ei võimalda komisjonil
liikmesriigilt nimetatud intressi nõuda.
Komisjoni kinnitusel on liikmesriikidel kaks kohustust – esiteks võtta tarvitusele sobivad meetmed, et lisamaksu kohustuslased
selle tähtaegselt tasuksid ja kohaldada hilinenud maksete korral karistusena intressi, ning teiseks tasuda lisamaks ja viivitusintressid
kokkulepitud tähtajaks ühendusele. Viimati nimetatud kohustusega seonduv ettemaksu vähendamine ei lõpeta liikmesriigi kohustust
lisamaksu kohustuslastelt maksu ja viivitusintresse sisse nõuda.
Peale selle märgib komisjon vastupidiselt Hispaania valitsuse väitele, et ei eksisteeri ühtegi õiguslikku alust, mis õigustaks
viivitusintresside kandmist siseriiklikku eelarvesse.

Euroopa Kohtu hinnang
Esmalt tuleb meenutada, et lisamaksude kogumise süsteemi eeskirjakohase funktsioneerimise kindlustamiseks on määruse nr 536/93
artikli 3 lõike 4 ja artikli 5 lõike 2 abil püütud maksukohustuslaselt siseriiklikule pädevale asutusele makstava lisamaksu
tasumist parandada ja kiirendada.
Nende sätete ja määruse nr 729/70 artikli 5 lõike 2 ja artikli 8, komisjoni 16. veebruari 1996. aasta määruse (EÜ) nr 296/96
liikmesriikide edastatavate andmete, Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi tagatisrahastust rahastatavate kulude
igakuise kirjendamise ning määruse (EMÜ) nr 2776/88 kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 39, lk 5) artikli 1 lõike 1 ja artikli
4 ning nõukogu 31. oktoobri 1994. aasta otsuse 94/729/EÜ eelarvedistsipliini kohta (EÜT L 293, lk 14) artikli 13 koosmõjust
selgub, et juhul kui maksukohustuslik ostja või tootja maksetähtaega ei järgi, kohaldab komisjon liikmesriigi suhtes sanktsioonina
piimandussektori kulude katteks tehtava ettemaksu vähendamist proportsionaalselt lisamaksuna võlgnetavale summale või hinnangute
kohaselt võlgnetavale summale.
Tuleb sedastada, et esiteks kohustab määruse nr 536/93 artikli 3 lõige 4 ostjaid ja tootjaid lisamaksu maksmisega hilinemise
korral, s.o alates iga aasta 1. septembrist, maksma pädevale asutusele intressi, ja teiseks kohustab sama määruse artikli 5
lõige 2 liikmesriike makstud intressisummasid EPATF-ist piimasektori kulude katteks taotletavatest toetustest maha arvestama
(vt eespool viidatud 21. märtsi 2002. aasta otsus Hispaania
v.
komisjon, punkt 101, ja 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑148/01: Kreeka
v.
komisjon, EKL 2003, lk I-5883, punkt 52).
Käesoleval juhul on selge, et Hispaania ametiasutused ei ole nimetatud sätetes viidatud viivitusintresse sisse nõudnud.
Eespool viidatud 21. märtsi 2002. aasta otsuse Hispaania
v.
komisjon punktis 101 leiab kohus, et juhtumid, kus mõned summad jäävad maksmata või makstakse hilinemisega, ei kujuta endast
liikmesriigile ühenduse õigusega pandud kohustuste rikkumist.
Järelikult ei saa määruse nr 536/93 artikli 5 lõiget 2 antud juhul kohaldada.
Siiski saab komisjon vastavalt määruse nr 729/70 artikli 8 lõike 2 esimesele lõigule kohaldada korrektsiooni juhul, kui ta
suudab tõendada, et EPATF on kandnud kahju Hispaania ametivõimude hooletuse tõttu vaidlusaluste summade maksmisel (vt eespool
viidatud 21. märtsi 2002. aasta otsus Hispaania
v
. komisjon, punkt 102).
Isegi kui komisjon, ilma selgesõnaliselt määruse nr 729/70 artikli 8 lõike 2 esimesele lõigule viitamata, oli korrektsiooni
põhjenduse rajanud sellele sättele, ei ole ta tuvastanud, mil moel Hispaania valitsuse oletatav hooletus aitas kaasa ühenduse
fondile kahju tekkimisele, ega ole hinnanud nimetatud hooletuse tagajärjel tekkinud riski.
Seega on selge, et viidates selgesõnaliselt määruse nr 536/93 artikli 5 lõikele 2, on komisjon vaidlusaluse korrektsiooni
põhjenduse rajanud üksnes sellele sättele.
Kuna komisjon on vaidlusaluse korrektsiooni põhjenduse rajanud valele õiguslikule alusele, tuleb rahuldada Hispaania valitsuse
taotlus, mis puudutab 2 426 259 870 Hispaania peseetani ulatuva piimatoodete lisamaksustamise süsteemi raames võlgnetavatele
intressisummadele kohaldatud finantskorrektsiooni tühistamist.

Põllukultuuride sektori toetustele kohaldatud korrektsioon ja maade erakorralise tootmisest kõrvalejätmise kohustuse sätestamata
jätmise tagajärjed

Esimene väide, mis põhineb määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 esimese lõigu teise taande rikkumisel
Poolte argumendid
Kõigepealt, mis puudutab 1994/1995. turustusaastat, tunnistab Hispaania valitsus, et ta on ületanud nii mitteniisutatavatele
kui ka niisutatavatele põllukultuuridele Hispaania jaoks kindlaksmääratud külvipinnamäära. Samas olevat see ületamine toimunud
Hispaaniat 1994. aastal tabanud erandliku põua tõttu, mis oli põhjustanud saagise languse. Sellega olevat kaasnenud mõnede
kultuuride asendamine teiste kultuuridega.
Esimese väite puhul vaidlustab Hispaania valitsus kohustuse jätta mitteniisutatavate kultuuride all olev ala erakorraliselt
tootmisest kõrvale. Ta väidab, et sellises olukorras nagu erandlik põud, oleks komisjon pidanud kohaldama määruse nr 1765/92
artikli 2 lõikele 6 määruse nr 1422/97 artikliga 1 lisatud kolmandat lõiku. Ta märgib, et selle sätte kohaselt juhul, kui
tootmine on turustusaastal, mil tuvastati baaskülvipinna määra ületamine, erandlike ilmastikutingimuste tõttu kahjustatud,
võib komisjon asjaomase piirkonna ilma kompensatsiooni maksmata maa erakorralise tootmisest kõrvalejätmise kohustusest vabastada.
Nimetatud sätte alusel olevat Hispaania Kuningriigil olnud õigus see kohustus 1995/1996. turustusaastal täitmata jätta.
Sama väite raames vaidlustab Hispaania valitsus ka kohustuse jätta niisutatavate kultuuride, eelkõige õlitaimede all olev
maa erakorraliselt tootmisest kõrvale. Ta rõhutab asjaolu, et suure põuaga oli kaasnenud vajadus piirata vee kasutamist taimede
kastmiseks. Traditsiooniliselt toodetavad kultuurid nagu riis, puuvill ja tomatid olevat asendatud vähem vett vajavate kultuuridega,
eriti õliseemnetaimedega. Nende asjaolude kokkulangemise tagajärjel olevat abi taotlemise objektiks olnud alad, kaasa arvatud
tootmisest kõrvalejäetud alad, ületanud niisutatavate kultuuride baaskülvipinna määra.
Hispaania valitsus möönab, et komisjoni määrus nr 1040/95 näeb ette, et määruse nr 1765/92 artikli 2 lõige 6 sätestab ilma
kompensatsioonita maa erakorralise tootmisest kõrvalejätmise vaid õlitaimede tootjatele, mitte aga teiste niisutatavate kultuuride
tootjatele. Siiski polevat vastavalt komisjoniga sõlmitud poliitilisele kokkuleppele nimetatud kohustus ka õlitaimede tootjatele
kohaldatav.
Mis puudutab esimest vastuväidet, siis kinnitab komisjon, et määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 kolmandat lõiku kohaldatakse
ületamiste suhtes alates 1995/1996. turustusaastast. Seega ei saavat seda käesoleval juhul kohaldada, kuna vaidlusaluse korrektsiooni
aluseks olev tegevus on toimunud 1994/1995. turustusaastal.
Mis puudutab teist vastuväidet, siis väidab komisjon, et määrus nr 1040/95 olevat kohustanud Hispaania ametiasutusi 1995/1996. turustusaasta
jooksul maa erakorralist tootmisest kõrvalejätmist mitte rakendama vaid nendele aladele, kus kasvatatakse teravilja, valgukultuure,
lina ning sellega seonduvale maa kohustuslikule ja vabatahtlikule tootmisest kõrvale jätmisele, mida võetakse arvesse niisutatavate
kultuuride all oleva baaskülvipinna kohta. Ta eitab ja väidab, et on alati eitanud Hispaania ametiasutustega sõlmitud suulise
lepingu olemasolu, mille kohaselt ta olevat nõustunud, et maa erakorralise tootmisest kõrvalejätmise kohustust polevat vaja
rakendada ka õlitaimede seemnete puhul.
Euroopa Kohtu hinnang
Määruse nr 1765/92 artikli 2 lõiked 1 ja 2 näevad ette, et ühenduse põllukultuuride tootjad võivad teatud tingimustel nõuda
kompensatsiooni maksmist. Seda makstakse põllukultuuride all oleva maa või tootmisest kõrvalejäetud maa eest, mis ei ületa
piirkondlikku baaskülvipinda.
Selleks sätestab määruse nr 1098/94 lisa Hispaania jaoks esiteks baaskülvipinna mitteniisutatavatele põllukultuuridele igas
omavalitsusüksuses ja teiseks baaskülvipinna niisutatavatele põllukultuuridele kogu riigi ulatuses.
Määruse nr 2836/93 artikli 1 lõige 1 näeb ette, et võimalike nimetatud piirkondlike baaskülvipindade määra ületamise sedastamiseks
peab liikmesriigi pädev asutus arvesse võtma kindlaksmääratud baaskülvipinna ja ka alade summa, mille ulatuses asjaomases
piirkonnas abitaotlusi on esitatud.
Kui nende individuaalsete alade summa, mille jaoks abi taotleti, on suurem regionaalsest baaskülvipinnast, peavad üldise süsteemi
alusel abi saavad tootjad määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 esimese lõigu teise taande kohaselt järgmise turustusaasta
jooksul ilma ühegi kompensatsioonita rakendama erakorralist maa tootmisest kõrvalejätmist.
Mis puudutab esimest vastuväidet, siis möönab Hispaania valitsus, et 1994/1995. turustusaastal ületas mitteniisutatavate põllukultuuride
all olev ala piirkondlikku baaskülvipinda ilma, et nende kultuuride tootjatele oleks kohustuseks tehtud maa ilma ühegi kompensatsioonita
tootmisest kõrvale jätta.
Vastupidiselt sellele, mida väidab Hispaania valitsus, ei kohaldata määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 kolmandat lõiku,
mis näeb ette, et juhul, kui tootmine on turustusaastal, mil tuvastati baaskülvipinna määra ületamine, erandlike ilmastikutingimuste
tõttu kahjustatud, võib komisjon asjaomase piirkonna ilma kompensatsiooni maksmata maa erakorralise tootmisest kõrvalejätmise
kohustusest vabastada, ületamiste suhtes mitte varem kui alles 1995/1996. turustusaastast. Seega ei ole see käesoleval juhul,
mil on tegemist 1994/1995. turustusaastaga, asjakohane.
Seega tuleb Hispaania valitsuse poolt esitatud esimese väite esimene vastuväide tagasi lükata kui põhjendamatu.
Mis puudutab esimese väite teist vastuväidet, tuleb meenutada, et Hispaania valitsus möönab ka seda, et 1994/1995. turustusaastal
ületas ta niisutatavate põllukultuuride, sealhulgas õliseemnetaimede puhul piirkondlikku baaskülvipinda ilma, et nende kultuuride
tootjatele oleks kohustuseks tehtud maa ilma ühegi kompensatsioonita tootmisest kõrvale jätta.
Peale selle, määruse nr 1040/95 kuuenda põhjenduse kohaselt:
–        oli kõnealuse ületamise põhjustanud erandlik õliseemnetaimede külvipinna suurendamine;
–        ei olnud täheldatud ühegi teise põllukultuuri külvipinna olulist suurendamist;
–        oli seetõttu kohane ületamise eest karistada vaid õliseemnetaimede tootjaid, kes olid selle ületamise eest vastutavad.
Komisjon märgib õigesti, et määruse nr 1040/95 artikkel 1 ei ole käesoleval juhul asjassepuutuv, kuna selle kohaselt ei laiene
pärast 1994/1995. turustusaastal toimunud ületamist maa ilma ühegi kompensatsioonita tootmisest kõrvalejätmise kohustus aladele,
millel kasvatatakse teravilja, valgukultuure, lina, ega sellega seonduvale niisutatavate kultuuride baaskülvipinna alade kohustuslikule
ja vabatahtlikule tootmisest kõrvalejätmisele, ning seega ei puuduta säte kuidagi alasid, millel kasvatatakse õliseemnetaimi.
Niisuguste asjaolude korral oleks Hispaania valitsus seega pidanud kohustama nimetatud õliseemnetaimede tootjaid rakendama
erakorralist maa tootmisest kõrvalejätmist ilma ühegi kompensatsioonita.
Mis puudutab seda, et Hispaania valitsus osundab komisjoniga sõlmitud poliitilisele lepingule, tuleb meenutada, et tootjate
kohustus maa tootmisest kõrvale jätta tuleneb ühenduse õiguse sättest. Seetõttu ei ole seda liikmesriigi ja komisjoni vahelise
poliitilise lepinguga võimalik muuta.
Järelikult tuleb esimese väite teine vastuväide tagasi lükata kui põhjendamatu.

Teine väide, mille kohaselt on korrektsioonisumma ebaõiglane
Poolte argumendid
Teise väite raames märgib Hispaania valitsus, et isegi juhul, kui komisjonil oli õigus kohaldada määruse nr 1765/92 artikli
2 lõike 6 esimese lõigu teist taanet, oli selle alusel määratud summa ebaõige.
Ühelt poolt möönab Hispaania valitsus, et komisjonil on õigus tagasi nõuda alusetult makstud summad põllukultuuride all olevate
alade ja tootmisest kõrvalejäetavate alade eest, mille suhtes Hispaania Kuningriik oleks pidanud kehtestama ilma kompensatsioonita
erakorralise tootmisest kõrvalejätmise kohustuse. Muu hulgas tunnistab Hispaania valitsus, et komisjon on tootmisest kõrvale
jääma pidanud, kuid mitte jäänud maa ulatust arvutades kõigepealt lisanud kohustuslikult kõrvalejäetavale maale erakorraliselt
kõrvalejäetava. Seejärel on ta vähendanud seda summat 1995/1996. turustusaastal vabatahtlikult kõrvalejäetud maa arvel; vähendamine
tulenes sellest, et mõned tootjad olid vabatahtlikult maa tootmisest kõrvale jätnud, mis võimaldas kompenseerida fakti, et
teised tootjad polnud üldse maad tootmisest kõrvale jätnud.
Sellele vaatamata väidab Hispaania valitsus teisalt, et kuna mõnede maatükkide tootmisest kõrvalejätmine ei põhinenud määruse
nr 1765/92 artikli 7 lõike 1 kolmandas lõigus sätestatud rotatsioonil ning tootjatevaheline maa kõrvalejätmise kohustuse edasiandmine
ei põhinenud sama määruse artikli 7 lõike 7 esimese lõigu teisel taandel, siis ei oleks komisjon pidanud oma nimetatud arvutustes
kohustusliku tootmisest kõrvalejätmise määrale viit protsenti lisama.
Komisjon möönab kõne all oleva korrektsiooni arvutamise keerukust, kuid rõhutab, et ta ei tee muud, kui kohaldab asjassepuutuvat
ühenduse õigust. Ta väidab, et esmalt tuleb tagasi nõuda vabatahtliku maa kõrvalejätmise eest makstud summad juhtudel, kus
maa oleks pidanud erakorraliselt kõrvale jäetama. Teiseks, kuna vabatahtliku ja kohustuslikult kõrvalejäetud maa ulatus ei
kata kogu kõrvalejätmise kohustust, siis oleks tulnud kõrvalejätmata osa võrra vähendada ka haritud maa kohta antud toetust.
Lõpuks, kuna oli väga vähe tõenäoline, et neil asjaoludel esines vajalik vastavus vabatahtlikult ja erakorraliselt tootmisest
kõrvalejäetud maade vahel, tuli arvesse võtta, et esines kõrvalejätmist, mis ei põhinenud rotatsioonil ning tootjate vahel
oli toimunud kohustuse edasiandmisi. Seetõttu tuli kohaldada määruse nr 1765/92 artikli 7 lõike 1 kolmandat lõiku ja sama
määruse artikli 7 lõike 7 esimese lõike teist taanet.
Euroopa Kohtu hinnang
Esmalt tuleb sedastada, et EPATF-i finantseerimise haldamine tugineb peamiselt siseriiklikele ametiasutustele, kelle ülesanne
on ühenduse nõuete järgimise üle range järelevalve teostamine. See süsteem põhineb siseriiklike ja ühenduse ametiasutuste
vastastikusel usaldusel ja ei sisalda ühtegi komisjonipoolset süstemaatilist kontrolli, mida viimasel oleks ka praktiliselt
võimatu teostada. Vaid liikmesriik on võimeline teadma ja täpselt välja selgitama EPATF-i arvete töötlemiseks vajalikke andmeid,
kuna komisjon ei asu piisavalt lähedal, et saada majandusagentidelt talle vajalikke andmeid (1. oktoobri 1998. aasta otsus
kohtuasjas C‑238/96: Iirimaa
v.
komisjon, EKL 1998, lk I-5801, punkt 30, ja 24. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑118/99: Prantsusmaa
v.
komisjon, EKL 2002, lk I-747, punkt 37).
Määruse nr 729/70 artiklite 2 ja 3 kohaselt võib komisjon EPATF-i kanda võtta vaid neid summasid, mis on makstud kooskõlas
erinevates põllumajandustoodete sektorites kehtestatud eeskirjadega (vt eelkõige 8. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas
C‑197/90: Itaalia
v.
komisjon, EKL 1992, lk I-1, punkt 38, ja eespool viidatud otsus Prantsusmaa
v.
komisjon, punkt 38).
Kõigepealt, mis puudutab otsest kahju ühenduse eelarvele, tuleb meenutada, et põllukultuuridele ja maa tootmisest kõrvalejätmisele
rakendatava abisüsteemi raames näeb määruse nr 1765/92 artikli 2 lõige 1 ette, et ühenduse põllukultuuride tootjad võivad
kompensatsiooni taotleda nimetatud määruse artiklites 2–13 sätestatud tingimustel.
Sellest lähtudes on põllukultuuride tootjatele kultuuride all oleva maa eest või tootmisest kõrvalejäetud maa eest makstud
kompensatsioon vastuolus määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 esimese lõigu teise taandega, mille kohaselt maa oleks tulnud
erakorraliselt tootmisest kõrvale jätta ilma ühegi kompensatsioonita. Selle sätte kohaselt peab erakorralise maa kõrvalejätmise
määr ja seega lubamatu toetamise määr olema võrdne piirkondliku baaskülvipinna ületamise määraga.
Eelnevast lähtudes ei saa liikmesriik komisjonilt nõuda niisuguste summade hüvitamist, mis on makstud nimetatud sätte vastaselt.
Seetõttu, kui liikmesriik nõuab nende summade hüvitamist, on komisjonil õigus kohaldada nende tasakaalustamiseks finantskorrektsiooni.
Selline on asi käesoleval juhul. Mis puudutab 1995/1995. turustusaastat, siis möönab Hispaania valitsus, et ta ei kohustanud
põllukultuuride tootjaid rakendama erakorralist ilma kompensatsioonita maa tootmisest kõrvalejätmist ja maksis tootjatele
kompensatsiooni. Seetõttu oli komisjonil õigus kohaldada määruse nr 1765/92 artikli 2 lõike 6 esimese lõigu teise taande alusel
finantskorrektsiooni maksete ulatuses, mida maksti põllukultuuride all olevate maade eest, mis oleks tulnud erakorraliselt
tootmisest kõrvale jätta ilma ühegi kompensatsioonita.
Seda komisjoni õigust ei mõjuta toimikust selgunud asjaolu, et vaidlustatud otsuses oli komisjon kohaldanud nimetatud summast
väiksemat korrektsiooni.
Sellest järeldub, et Hispaania valitsuse teine väide tuleb tagasi lükata kui põhjendamatu.
Eeltoodust tuleneb, et Hispaania valitsuse nõue, mis puudutab põllukultuuride sektori toetusi ja maade erakorralise tootmisest
kõrvalejätmise kohustuse sätestamata jätmise tagajärgi, tuleb jätta rahuldamata kui põhjendamatu.

Andaluusia omavalitsusüksuse põllukultuuride sektorit puudutav korrektsioon

Esimene väide, mis põhineb määruse nr 3887/92 artikli 6 lõike 3 vääral tõlgendamisel ja kohaldamisel
Poolte argumendid
Esmalt kinnitab Hispaania valitsus, et määrus nr 3887/92 ei näe kohapealse kontrolli teostamiseks ette tähtaegu, mille ületamine
tooks kaasa finantskorrektsiooni. Isegi kui sellised tähtajad oleks olemas, kohaldataks neid Hispaania valitsuse väitel vaid
esialgse kontrolli suhtes.
Teiseks väidab Hispaania valitsus, et 1996. ja 1997. aasta saagikoristuse jaoks korraldatud kaugseire viidi läbi suuremal
osal taotluse esitanute maadest kui määruse nr 3887/92 artikli 6 lõikes 3 sätestatud taotluste kohapealse kontrollimise miinimumnõue
seda ette näeb. Seega pole tuvastatud kohapealsete kontrollide hilinemisel tähtsust.
Kolmandaks väidab Hispaania valitsus, et isegi pärast saagikoristust võib põllukultuuride olemasolu ja maa tootmisest kõrvalejätmise
kohustuse järgimist kontrollida teiste sama usaldusväärsete meetmetega.
Neljandaks, mis puudutab komisjoni vihjet raskustele, millega ta oli kokku puutunud oma 8.–12. septembrini 1997 toimunud missioonil
informatsiooni hankides ja eelkõige 1997. aasta saagikoristuse kohapealse kontrollimise taotlemisel, väidab Hispaania valitsus,
et see raskus tulenes kontrollisüsteemist, mille oli loonud Consejería de Agricultura y Pesca de la Junta de Andalucía. Ta
kinnitab, et kuigi kohalikud pädevad delegatsioonid kontrollisid lisaks näidistoimikutele eelkõige neid toimikuid, mis tõenäoliselt
sisaldasid eeskirjade rikkumisi või juhuslikkust, ei saa sellest teha üldistavaid järeldusi või toimiku analüüsi tulemusi
kontrollmissiooni raames laiendada.
Komisjon kinnitab omalt poolt esiteks, et toetuste efektiivseks kontrolliks peavad pädevad asutused kontrolli teostama jooksval
aastal ja põhimõtteliselt enne saagikoristust. Samuti peavad maa tootmisest kõrvalejätmise toimikud tema väite kohaselt kontrollitud
olema enne 31. augustit, s.o enne kuupäeva, mil lõpeb maa tootmisest kõrvalejätmise kohustus.
Seejärel märgib komisjon, et isegi kui inspektorid saabuvad kohale pärast saagikoristust või pärast maa tootmisest kõrvalejätmise
kohustuse lõppemist, ei saa selliste alternatiivsete võimalike kontrollide efektiivsus, nagu saagikoristuse, väetamise või
ladustamise arvete kontrollimine ja väidetava jäägi uurimine maatükil, olla võrreldav kohapealsete kontrollidega.
Lõpuks kinnitab ta, et kui on nii, nagu Hispaania ametiasutused ise väidavad, et maatükkide kontroll hõlmab ka kohapealset
kontrolli, siis pole kahtlust, et Consejería de Agricultura y Pesca de la Junta de Andalucía oleks pidanud omama sellekohast
informatsiooni ja oleks omakorda pidanud selle esitama ühenduse inspektoritele.
Euroopa Kohtu hinnang
Kooskõlas oma seitsmenda ja üheksanda põhjendusega seab määrus nr 3887/92 eesmärgiks selle, et ühenduse toetusi käsitlevate
sätete täitmist tuleb efektiivselt kontrollida ning eeskirjade rikkumist ja pettust tuleb ära hoida ja tõhusalt sanktsioneerida.
Nimetatud määruse artikli 6 lõige 1 sätestab, et kohapealsel kontrollimisel tuleb tagada efektiivne toetuste määramise tingimuste
täitmise kontroll ja lõike 3 esimese lõigu teine taane näeb ette, et need kontrollid, mis on võtmekontrollid, peavad haarama
märkimisväärse osa abitaotlustest, moodustades 5% pindalatoetuste taotlustest. Vastavalt artikli 6 lõike 3 teisele lõigule
juhul, kui kohapealse kontrolli käigus ilmneb ühes piirkonnas või piirkonna osas olulisi eeskirjade rikkumisi, teostavad pädevad
asutused sama kalendriaasta jooksul täiendavaid kontrollimisi.
Lähtudes määruse nr 3887/92 eesmärgist ja ökonoomsusest, tuleb artikli 6 lõike 3 teist lõiku tõlgendada selliselt, et nii
põhikontrollid kui täiendavad kontrollid tuleb teostada siis, kui määruses nr 1765/92 sätestatud toetust saanud põllukultuuride
või maa tootmisest kõrvalejätmise kohta on veel tõendeid ja igal juhul tuleb seda teha jooksval aastal.
Efektiivsuse tagamiseks tuleb põllukultuuride all olevaid alasid kontrollida enne saagikoristust ja tootmisest kõrvalejäetud
maid enne selle kohustuse lõppemist, s.o jooksval aastal enne 31. augustit. Igal juhul on selge, et mida hiljem kontrollid
teostatakse, seda tõenäolisem on, et komisjon võib jõuda mõistlikule järeldusele, et nimetatud kontrollide tase ei taga taotluste
õiguspärasust ja EPATF-i jaoks eksisteerib märkimisväärne kahjukandmise oht.
Seetõttu tuleb Hispaania valitsuse esimene argument, mille kohaselt pole kohapealse kontrolli teostamiseks tähtaegu ette nähtud,
tagasi lükata kui põhjendamatu.
Arvestades seda, et oma teises argumendis piirdub Hispaania valitsus viitamisega asjaolule, et kontrollitud pindalatoetuste
taotluste hulk oli suurem, kui määruse nr 3887/92 artikkel 6 seda ette näeb, ei vastusta ta komisjoni tõendeid selle kohta,
et mõned kontrollid olid teostatud hilinemisega, mis ei võimaldanud ühenduse õiguse sätete järgimist efektiivselt kontrollida.
See argument tuleb samuti tagasi lükata kui põhjendamatu.
Mis puudutab Hispaania valitsuse kolmandat argumenti, tuleb meenutada, nagu Euroopa Kohus seda käesoleva kohtuotsuse punktis
76 juba tegi, et väljakujunenud kohtupraktikast tulenevalt, kui määrus kehtestab spetsiifilised kontrollimeetmed, on liikmesriigid
kohustatud neid kohaldama ilma, et oleks vaja hinnata nende väidet, mille kohaselt erinev kontrollisüsteem oleks tõhusam (vt
eespool viidatud otsus kohtuasjas: Saksamaa
v
. komisjon, punkt 38, ja 21. märtsi 2002. aasta otsus eespool viidatud kohtuasjas: Hispaania
v
. komisjon, punkt 87).
Hispaania valitsuse neljanda argumendi kohta, mis käsitleb komisjoni inspektoritele informatsiooni esitamisega kaasnenud probleeme,
tuleb märkida, et sellega sarnaselt ei saa need probleemid vähendada inspektorite töö tulemusena tehtud järelduste tähtsust.
Lisaks sellele sätestab määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 4, et „[k]ohapeal kontrollitavad abitaotlused valib pädev asutus
riskianalüüsi ning esitatud abitaotluste esindatavuse alusel”. Sellest järeldub, et arvestades komisjoni kohustust avaldada
Hispaania valitsuse poolt väljavalitud ja esitatud kontrolliobjektide kohta oma seisukohad, ei saa nimetatud valitsus väita,
et komisjonil polnud õigust üldisi järeldusi teha ega toimiku analüüsi tulemusi kontrollmissiooni raames laiendada, arvestades,
et tegemist on toimikutega, mis Hispaania valitsuse sõnul kirjeldavad eeskirjade rikkumistega ja juhuslikkusega seotud probleeme.
Järelikult tuleb neljas argument tagasi lükata kui põhjendamatu.
Eeltoodust lähtudes tuleb Hispaania valitsuse esimene väide tagasi lükata kui põhjendamatu.

Teine väide, mis põhineb faktiveal
Poolte argumendid
Mis puudutab 1996/1997. turustusaasta suhtes kohaldatud finantskorrektsiooni, siis väidab Hispaania valitsus, et see korrektsioon
on tühine, kuna komisjon olevat eksinud, andes nimetatud turustusaasta kohta hinnangu varasema, s.o 1995/1996. turustusaasta,
andmetest lähtudes. Peale selle kinnitab ta, et ta oli aru saanud, et planeeritud korrektsioon puudutas ainult 1995/1996.
turustusaastat.
Kuigi komisjon möönab, et mõned tema teatistest sisaldavad eksimust, mis seisneb 1996/1997. turustusaasta asemel 1995/1996. turustusaasta
andmete esitamises, väidab ta, et see lihtne eksimus ei saanud kehtetuks muuta tema hinnangut asjaomase turustusaasta kohta.
Tema väite kohaselt oli nimetatud hinnang loogiliselt põhjendatud, tuginedes ühelt poolt 8.–12. septembrini 1997 toimunud
kontrollmissiooni tulemustele, tuues esile nimetatud kahe eelarveaasta puudused, ja teiselt poolt Hispaania Kuningriigi poolt
komisjonile vastuseks saadetud täiendavatele argumentidele ja andmetele.
Euroopa Kohtu hinnang
Esiteks tuleb meenutada, et komisjon põhjendas kõne all olevaid korrektsioone kontrollimiste korduva hilinemisega teatud provintsides
ning koostöös raamatupidamisarvestuse kontrollimise üksusega läbiviidud kontrollide halva kvaliteediga. Teiseks tulid need
puudused esile komisjoni 8.–12. septembri kontrollmissiooni aruandes ja ka Hispaania ametiasutustega peetud kirjavahetuses.
Kolmandaks selgub toimikust, et oma kirjas, mille ametiasutused saatsid komisjonile 23. juunil 1999, olid nad esitanud andmed
1996/1997. turustusaastal teostatud kohapealse kaugseire või traditsiooniliste meetoditega läbiviidud kontrolli taseme kohta
ning kontrollimiste taseme kohta, mis olevat teostatud peale 21. augustit 1997.
Nendest arutlustest selgub, et kui komisjon oli jõudnud järeldusele, et mõned 1996/1997. turustusaastal läbiviidud kontrollid
ei vastanud tasemele, mis tagab taotluste õiguspärasuse ja et kahju tekkimise oht EPATF-ile oli märkimisväärne, oli tal õigus
kohaldada finantskorrektsiooni kogu kõnealuse juhtumi raames tehtud kulutuste ulatuses. Asjaolu, et mõnedes Hispaania valitsusele
saadetud teadetes oli komisjon ekslikult viidanud 1995/1996. turustusaasta andmetele – eksimus, mille komisjon on parandanud
ja Hispaania valitsus on seda tunnistanud –, ei saa õigustada komisjoni otsuse tühistamist.
Järelikult tuleb Hispaania valitsuse teine väide tagasi lükata kui põhjendamatu.

Kolmas väide, mis põhineb kaitseõiguse rikkumisel
Poolte argumendid
Hispaania valitsuse kaebuse kohaselt on komisjon kohaldanud 1996/1997. turustusaasta suhtes finantskorrektsiooni, laskmata
tal oma argumente esitada.
Komisjoni arvates teadis Hispaania valitsus, et kavandatav korrektsioon puudutas nii 1995/1996. turustusaastat kui ka 1996/1997. turustusaastat.
Seetõttu on väide ärakuulamisõiguse rikkumisest põhjendamata. Komisjoni väitel oli Hispaania valitsusel võimalus vaidlustada
kontrollmissiooni tulemusi, kuid ta piirdus vihjamisega 8.–12. septembrini 1997 toimunud kontrollmissiooni aruandes nimetatud
erinevatele toimikutele ja kaugseirega tehtud kontrollile, esitamata arve või asjakohaseid andmeid teiste kohapealsete kontrollide
kohta, millele komisjon oleks võinud tugineda 1996/1997. turustusaasta suhtes pakutud korrektsiooni täpsustamiseks.
Euroopa Kohtu hinnang
Tuleb sedastada, et Hispaania valitsusele oli pärast 8.–12. septembri 1997. aasta missiooni esitatud komisjoni aruanne, milles
informeeriti, et 1996/1997. turustusaastal esines puudusi Andaluusia omavalitsusüksuse põllukultuuride kontrollisüsteemis.
Tuleb meenutada, et pealegi oli see valitsus ise komisjonile nimetatud kontrollide kohta asjakohast informatsiooni esitanud.
Seetõttu ei saa komisjonile kaitseõiguse rikkumist ette heita.
Siit järeldub, et Hispaania valitsuse kolmas väide tuleb tagasi lükata kui põhjendamatu.

Neljas väide, mis põhineb ebaõiglasel finantskorrektsiooni summal
Poolte argumendid
Hispaania valitsus väidab, et kuna korrektsiooni põhjendatakse kontrollide teostamise hilinemisega, ei oleks komisjon 5% finantskorrektsiooni
pidanud kohaldama mitte kõnesoleval eelarveaastal põllukultuuride all olevate ja tootmisest kõrvalejäetud maade suhtes deklareeritud
kuludele, vaid ainult hilinemisega kontrollitud tootmisest kõrvalejäetud maade suhtes.
Komisjon rõhutab, et kõnesolevatel turustusaastatel pärast saagikoristusi läbiviidud kontrollid olid ebaefektiivsed mitte
ainult maade tootmisest kõrvalejätmise kohustuse täitmise kontrollimisel, vaid ka põllukultuuride all olevate maade kontrollimisel.
Seetõttu tuleks tema arvates korrektsiooni kohaldada kõigi nende alade suhtes.
Euroopa Kohtu hinnang
Dokumendi nr VI/5330/97 kohaselt juhul, kui eeskirju eiravate maksete tegelikku taset ei ole võimalik kindlaks teha ja selle
tulemusena ei saa määratleda ühenduse kantud finantskahju summat, kohaldab komisjon kogusumma suhtes fikseeritud finantskorrektsioone,
mis ulatuvad üldiselt kuni 2%, 5%, 10% või 25%-ni deklareeritud kulutustest, katmaks kahjumiohu ulatust.
Sellest tuleneb antud juhul, et komisjon, olles õigesti järeldanud, et kohapealsed põllukultuuride all olevate alade kontrollid
ei taganud oodatud tasemel nõuetele vastavust ja kahju risk EPATF-ile oli märkimisväärne, oli õigustatud kohaldama 5% korrektsiooni
kõigi deklareeritud kulude suhtes.
Lisaks sellele, nagu kohus käesoleva otsuse punktis 135 juba sedastas, makstakse kompensatsiooni deklareeritud kulude alusel,
määruse nr 1765/92 artiklites 2–13 sätestatud tingimustel, põllukultuuride all olevate või tootmisest kõrvalejäetud maade
eest. Seega ei saa nende tingimuste kohaselt ainult tootmisest kõrvalejäetud alade suhtes finantskorrektsiooni kohaldada.
Sellest tuleneb, et Hispaania valitsuse neljas väide tuleb tagasi lükata kui põhjendamatu.
Järelikult tuleb Hispaania valitsuse nõue Andaluusia omavalitsusüksuse põllukultuuride sektori toetuste kohta jätta rahuldamata
kui põhjendamatu.
Kõiki eelnevaid põhjendusi arvesse võttes tuleb tühistada vaidlustatud otsus osas, millega jäetakse ühenduse rahastamisest
välja summa 2 426 259 870 Hispaania peseetat, mis on piimatootesektori lisamaksu süsteemi raames kogunenud intress, ja hagi
ülejäänud osas rahuldamata jätta.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel peab kohtuvaidluse kaotanud pool kandma kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Vaatamata
sellele, kui osa taotlusi rahuldatakse ühe poole ja osa teise poole kasuks, võib Euroopa Kohus kodukorra artikli 69 lõike
3 kohaselt kohtukulud jagada või otsustada, et kumbki pool kannab oma kohtukulud. Kuna käesolevas asjas on mõlemad pooled
vastaspoolelt kohtukulude kandmist nõudnud ja Hispaania Kuningriigi vaidlustatud finantskorrektsioonidest on vaid üks otsustatud
komisjoni kahjuks, peab Hispaania Kuningriik kandma neli viiendikku ja komisjon ühe viiendiku kohtukuludest.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Tühistada osaliselt komisjoni 5. veebruari 2001. aasta otsus 2001/137/EÜ, millega jäetakse Euroopa Põllumajanduse Arendus-
ja Tagatisfondi (EPATF) tagatisrahastu raames liikmesriikide poolt tehtud teatud kulutused ühenduse rahastamisest välja, osas,
millega jäetakse ühenduse rahastamisest välja summa 2 426 259 870 Hispaania peseetat, mis on piimatootesektori lisamaksu süsteemi
raames kogunenud intress.
2.
Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.
3.
Hispaania Kuningriik kannab neli viiendikku kohtukuludest.
4.
Euroopa Ühenduste Komisjon kannab ühe viiendiku kohtukuludest.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.