CELEX: 61995CJ0109
Exportbidrag för jordbruksprodukter
Varor förstörda under transport på grund av force majeure
Differentierade bidrag

Polymeles Protodikeio, Athinon, har genom beslut av den 29 mars 1990, som inkom till domstolen den 3 april 1995, begärt att domstolen enligt artikel 177 i EG-fördraget skall meddela ett förhandsavgörande avseende tolkningen av artiklarna 10.4, 20 och 21 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet med exportbidrag för jordbruksprodukter (
EGT L 317, s. 1
, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
Denna fråga har uppkommit i en tvist mellan det grekiska försäkringsbolaget Astir AE (nedan kallat Astir) och Republiken Grekland angående utbetalning av exportbidrag som Astir anser sig ha rätt till sedan det försäkrat ett bolag och därefter inträtt i dess rättigheter.
I april 1981 sålde försäkringstagaren till ett bolag i socialistiska republiken Vietnam 1900 ton vetemjöl som skulle levereras per båt.
Varorna tullbehandlades för export och lämnade därefter gemenskapens territorium. De förstördes sedan under transport till följd av att fartyget led skeppsbrott nära den egyptiska kusten den 1 juli 1983.
I kommissionens förordning (EEG) nr 229/81 av den 29 januari 1981 om fastställelse av bidrag tillämpliga på export av spannmål, finmalet mjöl och krossgryn och grovt mjöl (inbegripet fingryn) av vete eller råg (
EGT L 26, s. 40
, fransk version; vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå), fastställdes bidrag för vanligt vetemjöl i tulltaxenummer 11.01 A på följande sätt:
— för export till Sovjetunionen:
—
— för export till annat tredje land:
72,00 ecu/ton
Förordning nr 2730/79, som var i kraft vid tidpunkten för omständigheterna i målet, föreskrev gemensamma tillämpningsföreskrifter för exportbidrag för jordbruksprodukter. Enligt den generella regeln i artikel 9 i denna förordning skall bidraget, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artiklarna 10, 20 och 26, betalas ut först sedan det styrkts att de produkter för vilka en exportdeklaration tagits emot har lämnat gemenskapens geografiska område i oförändrat skick.
Artikel 10.1 i förordning nr 2730/79 föreskriver även som villkor för att bidrag skall betalas ut att produkten — utom när den på grund av force majeure förstörts under transport — har importerats till tredje land eller, i tillämpliga fall, till ett bestämt tredje land, om det råder starkt tvivel om produktens faktiska destination eller då produkten kan komma att återinföras till gemenskapen.
Vad avser fallet att produkten förstörs på grund av force majeure, anger artikel 10.4 i förordning nr 2730/79 följande:
”Om produkten på grund av force majeure förstörts under transporten sedan den lämnat gemenskapens geografiska område, utbetalas
—
i fall av rörligt bidrag, den del av bidraget som anges i artikel 21,
—
i fall av fast bidrag, hela bidragsbeloppet.”
I artikel 20.1 i förordning nr 2730/79 föreskrivs att i de fall då bidragssatsen varierar beroende på destination skall utbetalningen av bidraget ske på villkor att produkten importerats till tredje land eller ett av de tredje länder för vilka bidraget är fastställt, om inte annat följer av artikel 21.
I artikel 21.1 och 21.2 i förordning nr 2730/79 föreskrivs:
”1.
Som ett undantag från artikel 20, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10, skall en del av bidraget betalas ut när det styrkts att produkten har lämnat gemenskapens geografiska område:
a)
För export för vilken bidraget inte har fastställts i förväg skall den lägsta bidragssats användas som är tillämplig den dag produkten tullbehandlats för export.
...
2.
Bestämmelserna i punkt 1 är endast tillämpliga om det för produkten fastställts bidrag för samtliga tredje länder:
—
vad avser de fall som anges i punkt a, den dag produkten tullbehandlats för export,
...”
Astir begärde, efter att ha betalat ut en försäkringsersättning till försäkringstagaren och med åberopande av att den hade inträtt i dennes rättigheter, att de behöriga grekiska myndigheterna skulle betala ut ett belopp om 7351674 DR såsom exportbidrag.
De grekiska myndigheterna motsatte sig denna begäran med motiveringen att Astirs krav inte hade något stöd i bestämmelserna i förordning nr 2730/79.
Astir väckte därefter talan vid den nationella domstol som sedan hänsköt målet. Käranden i målet vid den nationella domstolen hävdar bland annat att det framgår av artikel 10 i förordning nr 2730/79 att ett bidrag alltid skall utbetalas om en exporterad produkt förstörts på grund av force majeure under transport, efter det att produkten har lämnat gemenskapens geografiska område.
Polymeles Protodikeio, som ansåg att tvisten väckte frågor om tolkning av gemenskapsrätten, beslutade att vilandeförklara målet och underställa domstolen följande fråga:
”Är det en korrekt tolkning av artikel 10.4 i förordning (EEG) nr 2730/79, jämförd med artiklarna 20 och 21 i samma förordning, att en exportör av en jordbruksprodukt, närmare bestämt vetemjöl, har rätt till bidrag, om produkten, innan den lämnat gemenskapens geografiska område, förstörts under transport på grund av force majeure när det för denna produkt fastställts ett bidrag för tredje länder (utanför EEG), med undantag för Sovjetunionen, för vilket land inget bidrag fastställts för denna produkt?”
Inledningsvis skall det anmärkas att den generella regel som anges i artikel 9.1 andra strecksatsen och preciseras i artikel 10.4 andra strecksatsen i förordning nr 2730/79 medger bidrag när den berörda produkten — såsom i målet vid den nationella domstolen — har lämnat gemenskapens geografiska område, om ett icke rörligt bidrag har fastställts.
Det skall således prövas om det är fråga om rörligt bidrag i den mening som avses i förordning nr 2730/79, i de fall en identisk bidragssats fastställts för samtliga tredje länder, med undantag för ett enda land för vilket ingen bidragssats fastställts.
Enligt Astir är det endast fråga om rörligt bidrag om olika bidragssatser har fastställts för flera länder. Om det — såsom i det aktuella fallet — inte har fastställts någon bidragssats, handlar det inte om en differentiering av bidragssatsen beroende på destinationen utan om ett undantag för rätten till bidrag för vissa destinationer. Detta undantag är inte tillämpligt när produkten har förstörts till följd av force majeure, varför ett bidrag som gäller för samtliga länder borde betalas ut.
Denna argumentation kan inte godtas.
Förhållandet att ingen bidragssats har bestämts för ett tredje land bör sammanjämkas med en differentiering beroende på destinationen. Såsom generaladvokaten har anfört i punkterna 13 och 14 i förslaget till avgörande har reglerna om rätt till rörligt bidrag sin grund i önskan att undvika missbruk. Om det saknas en identisk bidragssats för samtliga tredje länder, finns det således en risk att produkten i själva verket återexporteras till ett annat land än det som exportören har angett och för vilket en lägre bidragssats skall tillämpas. Denna risk för missbruk förekommer inte bara när olika bidragssatser har fastställts för olika länder, utan även där ett land har uteslutits från de satser som fastställts. I ett sådant fall som i det aktuella målet vid den nationella domstolen skall således bestämmelserna om rörliga bidrag tillämpas.
I fråga om rörliga bidrag skall bidraget enligt artikel 20.1 utbetalas på villkor att produkten importerats till tredje land eller ett av de tredje länder för vilka bidraget är fastställt, om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 21 i förordning nr 2730/79.
Vad avser bestämmelserna i artikel 21 i förordning nr 2730/79 är det riktigt att punkt 1 tillåter att en del av bidraget betalas ut, vilken beräknas enligt den lägsta bidragssats som är tillämplig den dag då tullformaliteterna avslutas, efter att det styrkts att de produkter för vilka en exportdeklaration tagits emot har lämnat gemenskapens geografiska område i oförändrat skick, men innan det styrkts att produkten verkligen anlänt till den uppgivna destinationen. Enligt artikel 21.2 i denna förordning är punkt 1 endast tillämplig i fall där ett bidrag har fastställts för tredje länder.
Av detta följer att i ett fall som det i målet vid den nationella domstolen, där inget bidrag fastställts för ett land, förblir artikel 20.1 i förordning nr 2730/79 tillämplig, på så sätt att bidraget inte betalas ut annat än om produkten har importerats till det tredje land eller ett av de tredje länder för vilket bidraget har fastställts.
Den omständigheten att varorna på grund av force majeure förstördes under transport efter det att de lämnade gemenskapens geografiska område, föranleder inte annan bedömning. I artikel 10.4 första strecksatsen i förordning nr 2730/79 hänvisas, vad avser ett fall av rörligt bidrag, till artikel 21 i samma förordning. Med stöd av lydelsen av artikel 21.2 skall bidraget därför inte betalas ut i ett sådant fall (se i detta avseende dom av den 25 maj 1993,
C-321/91, Tara Meat Packers, Rec. 1993, s. I-2811, punkterna 17 och 18
).
Frågan från den nationella domstolen skall således besvaras så, att artiklarna 10.4, 20 och 21 i förordning nr 2730/79 skall tolkas på så sätt att den ekonomiske aktören inte har rätt till exportbidrag, om den berörda produkten, efter det att den lämnade gemenskapens geografiska område, på grund av force majeure har förstörts under transport och om samma bidragssats fastställts för samtliga tredje länder, med undantag för ett land för vilket inget bidrag har fastställts.
Rättegångskostnader
De kostnader som har förorsakats den grekiska regeringen samt Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.

På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
angående den fråga som genom beslut av den 29 mars 1990 förts vidare av Polymeles Protodikeio, Athinon — följande dom:

Artiklarna 10.4, 20 och 21 i kommissionens förordning (EEG) nr 2730/79 av den 29 november 1979 om gemensamma tillämpningsföreskrifter för systemet

med exportbidrag för jordbruksprodukter skall tolkas på så sätt att den ekonomiske aktören inte har rätt till exportbidrag, om den berörda produkten, efter det att den lämnade gemenskapens geografiska område, på grund av force majeure har förstörts under transport och om samma bidragssats fastställts för samtliga tredje länder, med undantag för ett land för vilket inget bidrag har fastställts.

Mancini
Hirsch
Murray
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 13 mars 1997.
R. Grass
Justitiesckreterare
G.F. Mancini
Ordförande på andra avdelningen
(
*1
)	Rättegångsspråk: grekiska.