CELEX: 62007TJ0284
Fellebbezés
Közszolgálat
Tisztviselők
Elfogadhatóság

1.
Fellebbezés – Elfogadhatóság – Az eljárás tárgyát képező jogvita alapján való értékelés – A Közszolgálati Törvényszék előtt
részben vagy teljesen pervesztes fél
(A Bíróság alapokmánya, I. melléklet, 9. cikk)
2.
Fellebbezés – Jogalapok – A kereset tárgya Közszolgálati Törvényszék általi meghatározásának az Elsőfokú Bíróság általi felülvizsgálata
(Az Elsőfokú Bíróság eljárási szabályzata, 44. cikk, 1. §, c) pont)
3.
Fellebbezés – Jogalapok – A tények téves értékelése – Elfogadhatatlanság – A bizonyítékok értékelésének az Elsőfokú Bíróság
általi felülvizsgálata – Kizártság, kivéve az elferdítés esetét
(A Bíróság alapokmánya, I. melléklet, 11. cikk, (1) bekezdés)
4.
Tisztviselők – Rokkantság – A rokkantsági eljárás megindítása
(Személyzeti szabályzat, 78. cikk, első bekezdés; VIII. melléklet, 13. cikk, (1) bekezdés)
5.
Fellebbezés – Jogalapok – Először a fellebbezés keretében felhozott jogalap – Elfogadhatatlanság
(A Bíróság alapokmánya, I. melléklet, 11. cikk, (1) bekezdés)
6.
Tisztviselők – Rokkantság – A rokkantsági eljárás megindítása – Feltételek –  Az érintett kérelmére való megindítás – Az adminisztráció
mérlegelést nem engedő hatásköre
(Személyzeti szabályzat, 78. cikk, első bekezdés; VIII. melléklet, 13. cikk, (1) bekezdés)
1.
Mivel a fellebbezések elfogadhatóságának a Bíróság alapokmánya I. melléklete 9. cikkének második bekezdésében rögzített feltételeit
kizárólag az eljárás tárgyának viszonyában kell értékelni, még akkor is elfogadható valamely félnek a Közszolgálati Törvényszék
azon ítélete elleni fellebbezése, amely másik –  jogerőre emelkedett – ítéletben kifejtett elveken alapul, ha a fellebbezés
tárgyát képező ítéletben a Közszolgálati Törvényszék hasonló jogkérdéseket vizsgált. Ugyanis az a körülmény, hogy a Közszolgálati
Törvényszék jogerőre emelkedett ítéletének indokolása helyt ad valamely jogalapnak nem akadályozza meg, hogy valamely elfogadható
fellebbezés előterjesztője egy másik jogvitában vitassa a Közszolgálati Törvényszéknek a jogerőre emelkedett ítéletben vizsgálthoz
hasonló jogalapra vonatkozó értékelését.
Ezenkívül a Bíróság alapokmánya I. melléklete 9. cikkének második bekezdéséből kitűnik, hogy a valamely fél által az Elsőfokú
Bíróság előtt benyújtott fellebbezés elfogadhatóságához elegendő, ha e fél részben vagy teljes egészében pervesztes lett.
(lásd a 23–26. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑432/98. P. és C‑433/98. P. sz., Tanács kontra Chvatal és társai egyesített ügyekben 2000. október
5‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., I‑8535. o.) 22. és 24. pontja; a Közszolgálati Törvényszék F‑119/05. sz., Gesner kontra
OHIM ügyben 2007. január 16‑án hozott ítélete (az EBHT‑ban még nem tették közzé).
2.
Az Közszolgálati Törvényszék által hozott ítéletben a keresetlevél tárgyának meghatározása jogkérdés, amelyet fellebbezés
keretében való értékelés céljából az Elsőfokú Bíróság elé lehet terjeszteni. Ebben a tekintetben a keresetlevél az eljárást
megindító iratnak minősül, amelyben a felek kötelesek a jogvita tárgyát meghatározni.
(lásd a 33. és 34. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑242/07. P. sz., Belgium kontra Bizottság ügyben 2007. november 8‑án hozott végzésének (EBHT 2007.,
I‑9757. o.) 41. pontja; a Bíróság C‑135/06. P. sz., Weißenfels kontra Parlament ügyben 2007. december 18‑án hozott ítéletének
(EBHT 2007., I‑12041. o.) 51–57. pontja.
3.
Kizárólag az első fokon eljáró bíróság, a jelen esetben a Közszolgálati Törvényszék, rendelkezik hatáskörrel egyrészt a tényállás
megállapítására, kivéve ha megállapításainak anyagi pontatlansága a hozzá benyújtott eljárási iratokból ered, másrészt a tények
értékelésére. A tények értékelése tehát – amennyiben az e bíróság elé terjesztett bizonyítékokat nem ferdítették el – nem
minősül jogkérdésnek, amelyet az Elsőfokú Bíróságnak mint fellebbviteli bíróságnak kellene felülvizsgálnia. Az ilyen elferdítésnek
az ügy irataiból nyilvánvalóan ki kell tűnnie, anélkül hogy szükség volna a tények és a bizonyítékok újabb értékelésére.
(lásd a 46. és 47. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑397/03. P. sz., Archer Daniels Midland és Archer Daniels Midland Ingredients kontra Bizottság ügyben
2006. május 18‑án hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑4429. o.) 85. pontja; a Bíróság C‑167/04. P. sz., JCB Service kontra Bizottság
ügyben 2006. szeptember 21‑én hozott ítéletének (EBHT 2006., I‑8935. o.) 107. és 108. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑252/06. P. sz.,
Beau kontra Bizottság ügyben 2007. július 12‑én hozott végzésének (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 45–47. pontja.
4.
A Közszolgálati Törvényszék egyáltalán nem alkalmazza tévesen a jogot, ha a személyzeti szabályzat 78. cikkének első bekezdését
és VIII. melléklete 13. cikkének (1) bekezdését veszi alapul annak értékelése céljából, hogy jogszerű‑e valamely tisztviselőnek
a rokkantsági bizottság összehívására irányuló kérelme. E rendelkezések szövegéből ugyanis az következik, hogy az a 65 évesnél
fiatalabb tisztviselő, akire vonatkozóan a rokkantsági bizottság a nyugdíjjogosultság megszerzésének ideje alatt tartós teljes
rokkantságot állapít meg, amely megakadályozza az előmeneteli csoportja szerinti beosztással járó feladatok ellátásában, és
akinek emiatt fel kell függesztenie a Közösségeknél fennálló szolgálati jogviszonyát, a munkaképtelenség időtartamára a személyzeti
szabályzat 78. cikke szerinti rokkantsági nyugdíjra jogosult. E jog biztosítása érdekében, amelynek elismerésére csak a rokkantsági
eljárás végén kerülhet sor, úgy kell tekinteni, hogy az ilyen tisztviselő esetében ez a jog szükségszerűen magában foglalja
az eljárás megindításának a kinevezésre jogosult hatóságtól való kérelmezésére vonatkozó jogot.
(lásd a 65–67. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 12/83. sz., Bähr kontra Bizottság ügyben 1984. május 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1984., 2155. o.)
12. és 13. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑59/01. sz., Nardone kontra Bizottság ügyben 2003. február 26‑án hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑55. o. és II‑323. o.) 31. és 32. pontja.
5.
Mivel a fellebbezés keretében az Elsőfokú Bíróság hatásköre a Közszolgálati Törvényszék előtt megvitatott jogalapokra vonatkozó
jogi megoldás értékelésére korlátozódik, a fellebbezésben előterjesztett azon érvet, amelyre a Közszolgálati Törvényszék előtti
eljárásban nem hivatkoztak, el kell utasítani mint elfogadhatatlant.
(lásd a 72. és 73. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság C‑136/92. P. sz., Bizottság kontra Brazzelli Lualdi és társai ügyben 1994. június 1‑jén hozott ítéletének
(EBHT 1994., I‑1981. o.) 59. pontja; a Bíróság C‑24/01. P. és C‑25/01. P. sz., Glencore és Compagnie Continentale kontra Bizottság
egyesített ügyekben 2002. november 7‑én hozott ítéletének (EBHT 2002., I‑10119. o.) 62. pontja; a Bíróság C‑104/05. P. sz.,
El Corte Inglés kontra OHIM és Pucci ügyben 2006. szeptember 28‑án hozott végzésének (EBHT 2006., I‑96. o.) 40. pontja.
6.
Amennyiben valamely tisztviselő a rokkantsági eljárás megindítására vonatkozó kérelmet terjeszt a kinevezésre jogosult hatóság
elé, ez a hatóság főszabály szerint köteles megindítani az említett eljárást a személyzeti szabályzat 78. cikkének rendelkezései
alapján amely rendelkezéseket a személyzeti szabályzat részletesen kifejti a VIII. melléklete 13. cikkének (1) bekezdésében.
Ezek a rendelkezések mérlegelést nem engedő hatáskört ruháznak az említett hatóságra abban az értelemben, hogy az köteles
megindítani a rokkantsági eljárást, amennyiben megállapítja, hogy teljesültek az e rendelkezésben előírt feltételek. Ebben
a tekintetben ellentétes volna az említett rendelkezésekkel annak elfogadása, hogy az adminisztrációnak pusztán lehetősége
van a rokkantsági bizottsághoz való fordulásra, mivel az e bizottsághoz való fordulásra vonatkozó ilyen feltételek hatásaként
nem érvényesülne a tisztviselő számára e rendelkezésekben biztosított jog. E körülmények között az említett hatóság, amelynek
nincs hatásköre orvosi vélemény adására, csak abban az esetben utasíthatja el megalapozottan a rokkantsági bizottság összehívására
irányuló kérelmet, ha olyan objektív és nem vitatott tények állnak a rendelkezésére, amelyek kizárttá teszik, hogy teljesüljenek
az említett rendelkezések alapfeltételei.
Másrészt nem tartalmaz ellentmondást annak a megállapítása, hogy a kinevezésre jogosult hatóság a rokkantsági bizottság összehívása
tárgyában mérlegelést nem engedő hatáskört gyakorol, és egyidejűleg annak az elismerése, hogy e hatáskör gyakorlása során
értékelési megfontolások is szerepet játszhatnak. Az említett hatóságnak ugyanis joga van felülvizsgálni, hogy teljesültek‑e
a mérlegelést nem engedő hatásköre gyakorlásának feltételei, azonban nem rendelkezik mérlegelési mozgástérrel.
(lásd a 78–82. pontot)