CELEX: 62004CJ0123
Euratomi asutamisleping
Tarned
Omandiõigus
Ühenduse territooriumil uraani rikastamine kolmanda riigi kodaniku poolt

Eelotsusetaotlused puudutavad EA artiklite 57, 73, 75, 86, 87, 196 ja 197 tõlgendamist.
Need taotlused esitati kohtuvaidlustes äriühingute Industrias Nucleares do Brasil SA (edaspidi „INB”) ja Siemens AG (edaspidi
„Siemens”) ning äriühingute UBS AG (edaspidi „UBS”) ja Texas Utilities Electric Corporation (edaspidi „TUEC”) vahel rikastatud
uraani silindrite tagastamise küsimuses.

Õiguslik raamistik
EA artikkel 2, mis asetseb Euratomi asutamislepingu I jaotises „Ühenduse ülesanded”, sätestab:
„Et seda ülesannet täita, peab ühendus käesoleva lepingu kohaselt:
[…]
d)      tagama, et kõiki kasutajaid ühenduses varustataks regulaarselt ja õiglaselt maakide ja tuumkütusega;
[…]”.
EA artiklid 57, 73 ja 75 kuuluvad Euratomi asutamislepingu II jaotise „Sätted tuumaenergiaalase arengu soodustamise kohta”
6. peatükki „Tarned” (edaspidi „6. peatükk”).
EA artikkel 73 sätestab:
„Kui ühelt poolt liikmesriigi, isiku või ettevõtja ja teiselt poolt kolmanda riigi, rahvusvahelise organisatsiooni või kolmanda
riigi kodaniku vahel sõlmitud kokkulepe või leping näeb muu hulgas ette tarneagentuuri pädevusvaldkonda kuuluvate toodete
tarnimise, siis on selle kokkuleppe või lepingu sõlmimiseks või uuendamiseks toodete tarnimise osas vaja komisjoni eelnevat
nõusolekut.”
EA artikkel 75 sätestab:
„Käesoleva peatüki sätteid ei kohaldata maakide, lähtematerjalide või lõhustuvate erimaterjalide töötlemise, muundamise või
vormimisega seotud kokkulepete suhtes, mis on sõlmitud:
a)      mitme isiku või ettevõtja vahel, kui materjal tuleb pärast töötlemist, muundamist või vormimist tagastada isikule või ettevõtjale,
kellelt see on saadud;
b)      isiku või ettevõtja ja rahvusvahelise organisatsiooni või kolmanda riigi kodaniku vahel, kui materjali töödeldakse, muundatakse
või vormitakse väljaspool ühendust ja tagastatakse seejärel isikule või ettevõtjale, kellelt see on saadud, või
c)      ettevõtja või isiku ja rahvusvahelise organisatsiooni või kolmanda riigi kodaniku vahel, kui materjali töödeldakse, muundatakse
või vormitakse ühenduses ja tagastatakse seejärel kas organisatsioonile või kodanikule, kellelt see on saadud, või muule sellise
organisatsiooni või kodaniku määratud kaubasaajale, kes asub samuti väljaspool ühendust.
Asjaomased isikud või ettevõtjad teatavad siiski tarneagentuurile sellistest kokkulepetest ning niipea, kui lepingud on alla
kirjutatud, ka edasitoimetatava materjali kogused. Komisjon võib takistada punktis b nimetatud kokkulepete sõlmimist, kui
ta leiab, et muundamist või vormimist ei ole võimalik teha tõhusalt ja ohutult ning ilma materjalikadudeta ühenduse kahjuks.
Selliste kokkulepetega seotud materjalide suhtes kehtivad liikmesriikide territooriumil 7. peatükis sätestatud julgeolekumeetmed.
8. peatüki sätteid ei kohaldata siiski punktis c nimetatud kokkulepetega hõlmatud lõhustuvate erimaterjalide suhtes.”
Euratomi asutamislepingu II jaotise 7. peatüki (edaspidi „7. peatükk”) pealkiri on „Julgeolekumeetmed”.
Euratomi asutamislepingu II jaotise 8. peatükk „Omandiõigus” (edaspidi „8. peatükk”) sisaldab muu hulgas EA artikleid 86 ja
87.
EA artikkel 86 sätestab:
„Lõhustuvad erimaterjalid kuuluvad ühendusele.
Ühenduse omandiõigus hõlmab kõiki lõhustuvaid erimaterjale, mida toodab või impordib liikmesriik, isik või ettevõtja ning
mille suhtes kehtivad 7. peatükis sätestatud julgeolekumeetmed.”
EA artiklid 196 ja 197 kuuluvad Euratomi asutamislepingu V jaotisesse „Üldsätted”.
EA artikkel 196 sätestab:
„Käesolevas lepingus kasutatakse järgmisi mõisteid, kui selles ei ole sätestatud teisiti:
a)      isik – iga füüsiline isik, kes teeb kõiki või mõnesid oma toiminguid liikmesriikide territooriumil lepingu vastavas peatükis
märgitud valdkonnas;
b)      ettevõtja – iga ettevõtja või institutsioon, mis teeb kõiki või mõnesid oma toiminguid liikmesriikide territooriumil lepingu
vastavas peatükis märgitud valdkonnas, olenemata tema avalik-õiguslikust või eraõiguslikust staatusest.”
EA artikkel 197 sätestab:
„Käesolevas lepingus kasutatakse järgmisi mõisteid:
1.      lõhustuvad erimaterjalid – plutoonium-239; uraan-233; uraan-235 või uraan-233 suhtes rikastatud uraan; kõik ained, mis sisaldavad
ühte või mitut nimetatud isotoopi, ja muud komisjoni ettepaneku põhjal nõukogu poolt kvalifitseeritud häälteenamusega kindlaksmääratud
lõhustuvad materjalid; väljend “lõhustuvad erimaterjalid” ei hõlma siiski lähtematerjale;
2.      uraan-235 või uraan-233 suhtes rikastatud uraan – uraan, mis sisaldab uraan- 235 või uraan-233 või mõlemat sellisel hulgal,
et nende isotoopide koguste summa suhe isotoobi 238 koguse suhtes on suurem kui looduses esinev isotoopide 235 ja 238 suhe;
3.      lähtematerjalid – looduses esinevat isotoopide segu sisaldav uraan; uraan, mille uraan-235 sisaldus on tavalisest väiksem;
toorium; ükskõik milline eespool nimetatud aine metalli, sulami, keemilise ühendi või kontsentraadi kujul; kõik muud ained,
mis sisaldavad ühte või mitut eespool nimetatud ainet komisjoni ettepaneku põhjal nõukogu poolt kvalifitseeritud häälteenamusega
kindlaksmääratavas kontsentratsioonis,
[…]”.

Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
Eelotsusetaotlustest nähtub, et INB on äriühing, mille asukoht on Brasiilias ja mille eesmärk on muu hulgas tuumkütuse tarnimine
Brasiilia tuumajõujaamadele.
INB-l olid kestvad ärisuhted äriühinguga Urenco Limited (edaspidi „Urenco”), mille asukoht on Ühendkuningriigis. INB tarnis
Urencole tooruraani ja väherikastatud uraani, mida Urenco rikastas INB arvel. Nende ärisuhteid reguleeriv leping nägi ette,
et omandiõigus uraanile läheb üle selle üleandmise hetkel.
1984. aastal rikastas Urenco INB jaoks uraani, mis seejärel tagastati INB-le, kes transportis selle Saksamaale ning ladustas
seda Hanaus asuvas Siemensile kuuluvas rajatises vastavalt INB ja Siemensi vahel sõlmitud laolepingule. Hiljem ladustati uraani
Siemensi tütarettevõtjale Advanced Nuclear Fuels GmbH kuuluvas rajatises Lingenis (Saksamaa).
Kuna INB-l ei olnud kõnesolevat rikastatud uraani momendil vaja, avaldas ta 1993. aastal pakkumiskutse tuumkütuse üleandmiseks
(sh 1984. aastal Urenco rikastatud ja Siemensi rajatises ladustatud uraan).
Oltenis (Šveits) asuv Nuexco Exchange AG (edaspidi „NEAG”) esitas pakkumise ning 7. märtsil 1994 sõlmiti laenuleping uraani
üleandmiseks.
Vastavalt sellele Brasiilia õigusega reguleeritavale lepingule pidi INB andma NEAG-le järk-järgult üle viis partiid rikastatud
uraani. NEAG kohustus INB-le hiljem tagastama kuus partiid sama tüüpi rikastatud uraani ning vahepealsel ajal maksma talle
tasu uraani kasutamise eest.
Seejärel tegutses NEAG nimel Nuexco Trading Corporation (edaspidi „NTC”), mille asukoht on Denveris (Ühendriigid). NEAG-ga
samasse kontserni kuuluv NTC oli volitatud esindama NEAG-d kõigis suhetes.
NEAG maksis INB-le lepingus ette nähtud kasutustasu. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sedastustest nähtub veel, et osade rikastatud
uraani partiide üleandmine INB-lt NTC-le toimus ülekandmise teel Siemens Power Corporation’i (mille kõik aktsiad kuuluvad
Siemensile) materjalikontole ning seejärel NTC materjalikontole.
NEAG ei suutnud 1994. aasta suve lõpus enam täita oma kohustust tagastada uraan INB-le, kuna ta ei suutnud tasuda uraani eest,
mida pidi tarnima Venemaa äriühing.
NTC muutus maksejõuetuks 1995. aasta veebruaris ning NEAG 1996. aasta aprillis.
INB esitas hagi Landgericht Osnabrück’i (Saksamaa) ja nõudis, et Siemens tagastaks tema rajatistes ladustatud rikastatud uraani
sisaldavad silindrid. INB väitis, et tal on omandiõigus neile silindritele, samas kui Siemens leidis, et ta ei ole „praegu”
kohustatud silindreid tagastama.
Šveitsis asuv pank UBS esitas iseseisva nõudega kolmanda isiku hagi ning väitis, et NEAG-ga 1989. aastal sõlmitud lepingu
alusel on 14 silindrit panditud talle.
TUEC on ettevõtja, kes varustab elektrienergiaga Texase (Ühendriigid) territooriumi teatavaid osi ja käitab selleks tuumajõujaama.
Ka tema esitas iseseisva nõudega kolmanda isiku hagi ning väitis, et ta on omandanud kõnealustest silindritest 11. Sellega
seoses viitab TUEC 30. juunil 1992 NTC-ga sõlmitud lepingule. Selle lepingu kohaselt pidid ka TUEC-i tarned NTC-le kaasa tooma
vastava materjali tagastamise, mis pidi toimuma materjalikontode vahelise ülekande teel.
Landgericht Osnabrück otsustas 17. märtsi 2000. aasta otsustega, et INB-l ei ole õigust saada Siemensilt tagasi kõnesolevaid
rikastatud uraani silindreid ning kohustas Siemensit tagastama 14 rikastatud uraani silindrit UBS-ile ja 11 rikastatud uraani
silindrit TUEC-ile.
INB esitas nende otsuste peale apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Oldenburg’i.
Nimetatud kohus märgib, et tal on kavatsus INB apellatsioonkaebus põhjendamatuse tõttu rahuldamata jätta, välja arvatud juhul,
kui Euratomi asutamislepingu sätted takistavad UBS-il saada rikastatud uraani suhtes pandiõigust (põhikohtuasja ese kohtuasjas C-123/04)
ja TUEC-il saada rikastatud uraani suhtes omandiõigust (põhikohtuasja ese kohtuasjas C-124/04).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euratomi asutamislepingu sätted võivad mõjutada kõiki kõnesolevaid käsutustehinguid,
s.o rikastatud uraani omandiõiguse üleandmist Urencolt INB-le, uraani omandiõiguse üleandmist INB-lt NEAG-le, uraani pantimist
NEAG poolt UBS kasuks ja uraani omandiõiguse üleandmist NEAG-lt TUEC-le.
Veel märgib see kohus, et põhikohtuasjade pooled ei ole teatanud, et Euroopa Aatomienergiaühenduse (edaspidi „ühendus”) asutusi
oleks erinevatest tehingutest eelnevalt informeeritud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnutsi teatas ühenduse tarneagentuur (edaspidi „tarneagentuur”) 30. mai 1995. aasta kirjaga,
et tsiviilõiguslik omandiküsimus ei kuulu ei komisjoni ega tarneagentuuri pädevusse ning et materjali omandit puudutav vaidlus
tuleb lahendada tsiviilõigust kohaldades.
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Oldenburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused,
mis on mõlemas kohtuasjas identsed:
„1.      Kas [EA] artikli 75 esimeses lõigus kasutatud terminid „töötlemine, muundamine või vormimine” hõlmavad ka uraani rikastamist?
2.      Kas ettevõtja, kelle asukoht on väljaspool Euratomi asutamislepingu kohaldamisterritooriumi […], teeb [EA] artikli 196 punkti b
mõttes kõiki või mõnesid oma toiminguid ühenduse territooriumil […], kui tal on ühenduse territooriumil asuva ettevõtjaga
ärisuhted, mille eesmärk on:
a)      toorainega varustamine rikastatud uraani tootmiseks ning rikastatud uraani tarnimine ühenduse territooriumil asuvale ettevõtjale;
b)      kõnesoleva rikastatud uraani ladustamine ühenduse territooriumil asuva teise ettevõtja juures?
3.      a)     Kas [EA] artikli 75 esimese lõigu punkt c nõuab, et töötlemiseks, muundamiseks või vormimiseks tarnitud materjal ja hiljem
tagastatav materjal oleksid identsed, välja arvatud nimetatud protsessidest tulenevate füüsiliste muutuste osas?
b)     Või piisab sellest, kui töödeldud materjal vastab tarnitud materjalile kvaliteedilt ja koguselt?
c)     Kas [EA] artikli 75 esimese lõigu punkti c kohaldamine on välistatud, kui tagastatud materjali ei saa seostada adressaadi
tarnitud materjaliga?
d)     Kas [EA] artikli 75 esimese lõigu punkti c kohaldamine on välistatud, kui töötlev ettevõtja saab omandiõiguse toorainele selle
üleandmise hetkel ning peab seetõttu andma teisele lepingupoolele pärast töötlemist uuesti üle omandiõiguse rikastatud uraanile?
4.      a)     Kas [EA] artikli 75 kohaldamine on välistatud, kui asjaomased isikud või ettevõtjad ei täida tarneagentuurile teatamise kohustust
[…], mille [EA] artikli 75 teine lõik neile paneb?
b)     Kas [EA] artikli 75 teise lõiguga kehtestatud tarneagentuurile teatamise kohustuse […] rikkumise saab heastada sellega, kui
asjaomased isikud või ettevõtjad täidavad oma teatamiskohustuse tagantjärele või kui tarneagentuur saab tagantjärele informatsiooni
muul viisil?
5.      a)     Kas kokkulepe või leping [EA] artikli 73 mõttes on tühine, kui pooled ei ole taotlenud […] komisjoni eelnevat nõusolekut,
mis on selle artikli kohaselt nõutav?
b)     Kui jah, kas asjaomased isikud või ettevõtjad saavad siis kõrvaldada tehingu tühisuse sellega, kui nad saavad selle nõusoleku
tagantjärele või kui ühenduse asutused ei võta pärast muul viisil informatsiooni saamist meetmeid?
6.      a)     Kas see, kui asjaomane tootja ei täida [EA] artikli 57 lõike 2 teisest lõigust tulenevat kohustust pakkuda tarneagentuurile
[EA] artikli 57 lõikes 1 ette nähtud materjale, takistab tal kõnesolevate materjalide käsutamist?
b)     Kas [EA] artikli 57 lõike 2 teisest lõigust tuleneva tarneagentuurile materjalide pakkumise kohustuse rikkumist saab heastada
sellega, kui tootja täidab selle kohustuse tagantjärele või kui tarneagentuur saab tagantjärele informatsiooni muul viisil
ning ei kasuta oma optsiooniõigust?
7.      Kas [EA] artiklis 86 kasutatud termin „tootmine” hõlmab ka uraani rikastamist?
8.      Kas tooruraan ja väherikastatud uraan on lähtematerjalid [EA] artikli 197 punkti 1 viimase fraasi mõttes?
9.      a)     Kas materjalid, mis kuuluvad [EA] artikli 86 esimese lõigu alusel ühendusele, saavad olla tsiviilõigusliku omandiõiguse esemeks
Bürgerliches Gesetzbuch’i (Saksa tsiviilseadustik) § 903 mõttes ning kas sellist omandiõigust saab üle anda?
b)     Kas [EA] artikliga 87 õigussubjektidele tagatud piiramatu õigus kasutada ja tarbida on omandiõigusega võrdne või sarnane asjaõigus
sui generis
lisaks [Saksa tsiviilseadustikus] ette nähtud asjaõigustele?
10.      Kas ettevõtja teeb [EA] artikli 196 punkti b mõttes mõnesid oma toiminguid ühenduse liikmesriikide territooriumil, kui ta
võõrandab või omandab seal ladustatud rikastatud uraani?
11.      Kas [EA] artikkel 73 on
mutatis mutandis
kohaldatav ühenduse territooriumil ladustatud rikastatud uraani käsitlevatele lepingutele, mille pooled on eranditult kolmandate
riikide kodanikud?”
Euroopa Kohtu presidendi 30. juuni 2004. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑123/04 ja C‑124/04 kirjalikuks ja suuliseks
menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.

Eelotsuse küsimused

Esimene küsimus
Esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas EA artikli 75 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et
selles sättes kasutatud terminid „töötlemine”, „muundamine” ja „vormimine” hõlmavad ka uraani rikastamist.
Sellega seoses tuleb esiteks meenutada, et vastavalt EA artikli 75 esimesele lõigule „ei kohaldata [6. peatüki sätteid] maakide,
lähtematerjalide või lõhustuvate erimaterjalide töötlemise, muundamise või vormimisega seotud kokkulepete suhtes”, mis on
sõlmitud sama lõigu punktides a–c kirjeldatud tingimustel.
Teiseks nähtub Euroopa Kohtule esitatud märkustest, et uraani rikastamine kujutab endast isotoopide eraldamist kas gaasdifusiooni
või tsentrifuugimise teel, et tõsta uraan-235 sisaldust ja muuta sellega uraan reaktoris kasutatavaks.
Nagu Siemens, UBS, TUEC ning Euroopa Kohtule märkusi esitanud valitsused õigesti märgivad, kujutab selline eraldamine – mille
kohta ei väideta, et see mõjutaks materjalide kogubilanssi – endast muundamist EA artikli 75 mõttes.
Esiteks on selle tagajärjeks uraani tagastamine teistsuguses vormis, seega muundamine selle sõna tavatähenduses. Teiseks,
nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 53 märgib, on „töötlemine”, „muundamine” ja „vormimine” üldterminid. Eraldi võetuna
ei võimalda need järeldada, et teatavad maakide, lähtematerjalide või lõhustuvate erimaterjalide töötlemis-, muundamis- ja
vormimisviisid oleksid EA artikli 75 kohaldamisalast välja arvatud, näiteks sellise töötlemise, muundamise või vormimise tehniliste
erijoonte või nendega antud lisaväärtuse tõttu.
Eeltoodud tõlgendust kinnitab 6. peatüki – kuhu EA artikkel 75 kuulub – üldine ülesehitus ja eesmärk. Nimetatud peatükis konkretiseeritakse
ühenduse institutsioonidele EA artikli 2 punktiga d pandud üldist kohustust tagada, et kõiki kasutajaid varustataks regulaarselt
ja õiglaselt maakide ja tuumkütusega (14. detsembri 1971. aasta otsus kohtuasjas 7/71: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1971, lk 1003, punkt 22). EA artikli 75 tagajärjeks on selles sättes käsitletud lepinguliste tööde objektiks
olnud materjalide väljaarvamine tarnekorda käsitlevate sätete kohaldamisalast (vt 14. novembri 1978. aasta lahend kohtuasjas 1/78,
EKL 1978, lk 2151, punkt 16).
Seega puudutab EA artikkel 75 olukordi, mis kõigi kasutajate regulaarset ja õiglast varustamist maakide ja tuumkütusega ühenduses
eeldatavasti ei mõjuta või ei mõjuta piisavalt, et õigustada 6. peatükis sätestatud korra täielikku kohaldamist. Nii on see
näiteks EA artikli 75 esimese lõigu punktis c viidatud toimingu puhul, mis seisneb kolmandast riigist pärit ja kolmandasse
riiki tagastamiseks mõeldud uraani rikastamises ühenduse territooriumil. Ühenduses asuvate kasutajate uraaniga varustamise
seisukohalt on see toiming iseenesest neutraalne.
Seda tõlgendust ei kummuta komisjoni argument, et oligopoolsel uraani rikastamise turul läbiräägitud lepingutel võivad olla
olulised tagajärjed ühenduse pikaajalisele varustuskindlusele ning kasutajate võrdsele kohtlemisele. Kui selline seisukoht
oleks õige, tähendaks see argument, et EA artikli 75 tõlgendamine sõltub turutingimustest. Tarnemehhanisme käsitlevate sätete
niisuguse tõlgendusega ei saa nõustuda (vt selle kohta eespool viidatud otsus komisjon
vs.
Prantsusmaa, punkt 43).
Nõustuda ei saa ka INB argumendiga, et EA artikli 75 esimeses lõigus kasutatud terminite „töötlemine”, „muundamine” ja „vormimine”
eeltoodud tõlgenduse puhul kaotaks mõtte lõhustuvate erimaterjalide tootmise mõiste EA artikli 86 teise lõigu tähenduses.
Kummastki kõnealusest sättest ei nähtu, et need terminid ja mõiste oleksid üksteist vastastikku välistavad. Pealegi on ühelt
poolt EA artikli 75 ja teiselt poolt 8. peatükki kuuluva EA artikli 86 vahelist seost spetsiaalselt käsitletud EA artikli 75
kolmandas lõigus, ilma et viidataks nimetatud terminitele või mõistele.
Vastupidiselt komisjoni seisukohale ei ole erinevates olekutes kütuste määratlemisega piirduva EA artikliga 197 vastuolus,
kui rikastatud uraan liigitatakse muundamisprotsessi tulemusel saadud tooteks.
Seoses 22. aprilli 1999. aasta otsusega kohtuasjas C-161/97 P: Kernkraftwerke Lippe-Ems
vs.
komisjon (EKL 1999, lk I-2057) ja Esimese Astme Kohtu 25. veebruari 1997. aasta otsusega liidetud kohtuasjades T-149/94 ja
T-181/94: Kernkraftwerke Lippe-Ems
vs.
komisjon (EKL 1997, lk II-161) – millele INB ja komisjon viitavad toetamaks oma argumenti, et uraani rikastamiseks sõlmitud
kokkulepped ei kuulu EA artikli 75 kohaldamisalasse – piisab tõdemusest, et vastavalt viimati nimetatud kohtuotsuse punktile 2
ei puuduta see kohtuasi mitte töötlemise, muundamise või vormimisega seotud kokkuleppeid kõnesoleva sätte tähenduses, vaid
uraani tarnimisega seotud kokkulepet.
Lõpuks tuleb lisada, et nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 57 märgib, ei tähenda asjaolu, et uraani rikastamise puhul
on EA artikli 75 mõttes tegemist töötlemise, muundamise või vormimisega, seda, et nimetatud toiming oleks vaba igasugusest
kontrollist. EA artikli 75 teise lõigu kohaselt kehtib selle sätte kohaldamisalasse kuuluvate kokkulepete suhtes tarneagentuurile
teatamise kohustus ning komisjon võib EA artikli 75 esimese lõigu punktis b nimetatud kokkulepete sõlmimist takistada. Peale
selle nähtub EA artikli 75 kolmandast lõigust, et igal juhul kehtivad selles artiklis viidatud kokkulepetega seotud materjalide
suhtes liikmesriikide territooriumil 7. peatükis sätestatud julgeolekumeetmed.
Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et EA artikli 75 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud
terminid „töötlemine”, „muundamine” ja „vormimine” hõlmavad ka uraani rikastamist.

Teine küsimus
Teise küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EA artikli 196 punkti b tuleb tõlgendada nii,
et ettevõtja, kelle asukoht ei ole liikmesriikide territooriumil, teeb selle sätte mõttes „kõiki või mõnesid oma toiminguid”
kõnealusel territooriumil, kui tal on sellel territooriumil asuva ettevõtjaga ärisuhted, mille eesmärk on kas toorainega varustamine
rikastatud uraani tootmiseks ning rikastatud uraani tarnimine või sellise rikastatud uraani ladustamine.
Eelotsusetaotlustest nähtub, et selle küsimusega tahab eelotsusetaotlused esitanud kohus teada, kas INB-d saab liigitada EA
artikli 196 punkti b mõttes „ettevõtjaks” tema ärisuhete tõttu esiteks Urencoga uraani rikastamise alal ja teiseks Siemensiga
rikastatud uraani ladustamise alal. Selle küsimuse eesmärk on võimaldada nimetatud kohtul otsustada, kas INB poolt sõlmitud
eelmainitud kokkulepete suhtes on kohaldatav EA artikli 75 esimese lõigu punkt a, mis muu hulgas käsitleb ettevõtjate vahel
sõlmitud kokkuleppeid, või EA artikli 75 esimese lõigu punkt c, mis muu hulgas käsitleb ettevõtjate ja kolmanda riigi kodanike
vahel sõlmitud kokkuleppeid.
EA artikli 196 punkti b mõttes on ettevõtjaks iga ettevõtja või institutsioon, kes teeb kõiki või mõnesid oma toiminguid liikmesriikide
territooriumil Euratomi asutamislepingu vastavas peatükis märgitud valdkonnas.
Seda tingimust tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja peab tegema kõik või mõned oma tuumavaldkonna toimingud liikmesriikide territooriumil,
vastasel korral kaotaks EA artikli 75 esimese lõigu punkt c suuresti oma mõtte. Kui pelgalt ärisuhete olemasolu tõttu ettevõtjaga,
kelle asukoht on liikmesriikide territooriumil, teeks kolmanda riigi kodanik oma toimingud kõnealusel territooriumil ja muutuks
seega ettevõtjaks EA artikli 196 punkti b mõttes, puuduks vajadus EA artikli 75 esimese lõigu punktiga c spetsiaalselt reguleerida
ettevõtja ja kolmanda riigi kodaniku vahelisi kokkuleppeid, sest selline olukord oleks EA artikli 75 esimese lõigu punktiga a
juba reguleeritud.
Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et EA artikli 196 punkti b tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja, kelle asukoht ei ole
liikmesriikide territooriumil, ei tee selle sätte mõttes kõiki või mõnesid oma toiminguid kõnealusel territooriumil, kui tal
on sellel territooriumil asuva ettevõtjaga ärisuhted, mille eesmärk on kas toorainega varustamine rikastatud uraani tootmiseks
ning rikastatud uraani tarnimine või sellise rikastatud uraani ladustamine.

Kolmas küsimus
Kolmanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas EA artikli 75 esimese lõigu punkti c mõttes töötlemiseks,
muundamiseks või vormimiseks tarnitud materjal peab olema identne hiljem tagastatava materjaliga või piisab sellest, kui tagastatav
materjal vastab tarnitud materjalile kvaliteedilt ja koguselt, kuigi teatud juhtudel võib olla võimatu seostada tarnitud materjali
tagastatava materjaliga. Veel tahab ta teada, kas EA artikli 75 esimese lõigu punkti c kohaldamine on välistatud, kui töötlev
ettevõtja saab omandiõiguse toorainele selle üleandmise hetkel ning peab seetõttu andma teisele lepingupoolele pärast töötlemist
uuesti üle omandiõiguse rikastatud uraanile.
Selle küsimuse esimese osa kohta nähtub Euroopa Kohtule esitatud märkustest, et praktikas on võimatu kontrollida, et rikastamiseks
tarnitud materjal ja hiljem tagastatav rikastatud materjal oleksid identsed. Pealegi nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 66
märgib, on asendatavuse põhimõte, mille kohaselt tuleb tuumatoormaterjale pidada vastastikku asendatavateks, rahvusvahelises
praktikas aktsepteeritud ja ühenduse välissuhetes tunnustatud.
Järelikult selleks, et anda vajalik tõlgendus EA artikli 75 esimese lõigu punktile c, ei saa asuda seisukohale, et töötlemiseks,
muundamiseks või vormimiseks tarnitud materjal peab olema identne hiljem tagastatava materjaliga. Niisugune tõlgendus on ka
kooskõlas 6. peatüki üldise ülesehituse ja eesmärgiga. Kui tagastatav materjal vastab tarnitud materjalile kvaliteedilt ja
koguselt, ei mõjuta see ühenduses asuvate kasutajate uraaniga varustamist.
Küsimuse teise osa kohta tuleb tõdeda, et nagu UBS, TUEC ja märkusi esitanud valitsused õigesti märgivad, näeb EA artikli 75
esimese lõigu punkt c ette, et kõnealust materjali „töödeldakse, muundatakse või vormitakse ühenduses ja tagastatakse seejärel”
adressaadile, kes asub väljaspool ühendust, ilma et nende toimingute puhul oleks nõutav mingi kindel õiguslik vorm. Järelikult
on see säte kohaldatav ka olukorras, kui nende toimingutega kaasneb omandi kahel korral üleandmine, mis pealegi ei mõjuta
ühenduses asuvate kasutajate uraaniga varustamist.
Seega tuleb kolmandale küsimusele vastata, et EA artikli 75 esimese lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et töötlemiseks,
muundamiseks või vormimiseks tarnitud materjal ei pea olema identne hiljem tagastatava materjaliga ning piisab sellest, kui
tagastatav materjal vastab tarnitud materjalile kvaliteedilt ja koguselt, kuigi teatud juhtudel võib olla võimatu seostada
tarnitud materjali tagastatava materjaliga. Peale selle tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et EA artikli 75 esimese lõigu
punkti c kohaldamine ei ole välistatud, kui töötlev ettevõtja saab omandiõiguse toorainele selle üleandmise hetkel ning peab
seetõttu andma teisele lepingupoolele pärast töötlemist uuesti üle omandiõiguse rikastatud uraanile.

Neljas küsimus
Neljanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult teada, millised tagajärjed on tarneagentuurile
EA artikli 75 teise lõigu mõttes teatamata jätmisel ning millised on võimalused seda heastada. Ta märgib, et niivõrd, kuivõrd
tal on olnud võimalik seda põhikohtuasja poolte argumentidest lähtudes kontrollida, ei ole INB ja Urenco vahelisest lepingust
EA artikli 75 teise lõigu mõttes teatatud.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 69 märgib, kinnitas komisjon kohtuistungil, et selline teatamine on tegelikult toimunud.
Sellest tulenevalt ei ole neljanda küsimuse vastus põhikohtuasjade lahendamiseks vajalik.

Viies kuni üheksas küsimus
Viienda kuni üheksanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada EA artikleid 57, 73, 86
ja 87 ning artikli 197 punkti 1, lähtudes jällegi INB sõlmitud kokkulepetest uraani rikastamise kohta.
Kuid kolmele esimesele küsimusele antud vastusest tulenevalt ei ole kõnealuste küsimuste vastus põhikohtuasjade lahendamiseks
vajalik.
EA artiklid 57, 73, 86 ja 87 kuuluvad vastavalt 6. ja 8. peatükki. EA artikli 75 esimesest ja kolmandast lõigust nähtub, et
kõnealuste peatükkide sätteid ei kohaldata EA artikli 75 esimese lõigu punktis c nimetatud kokkulepete suhtes. Kaheksandas
küsimuses puudutatud EA artikli 197 punkti 1 osas nähtub eelotsusetaotlustest, et kõnealuse küsimusega tahetakse teada üksnes
seda, kas põhikohtuasjade suhtes on kohaldatav EA artikkel 86.
Seega ei ole neile küsimustele vaja vastata.

Kümnes küsimus
Kümnenda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ettevõtja teeb EA artikli 196 punkti b mõttes „mõnesid
oma toiminguid” liikmesriikide territooriumil, kui ta võõrandab või omandab seal ladustatud rikastatud uraani.
Eelotsusetaotlustest nähtub, et selle küsimusega soovib kõnealune kohus teada, kas INB-d ja NEAG-d saab pidada ettevõtjaks
EA artikli 196 punkti b mõttes, kuna tegemist on liikmesriikide territooriumil ladustatud rikastatud uraani müüja ja ostjaga.
Nagu nähtub käesoleva otsuse punktist 50, on ettevõtja ainult sel juhul ettevõtjaks EA artikli 196 punkti b mõttes, kui ta
teeb kõik või mõned oma tuumavaldkonna toimingud liikmesriikide territooriumil. Sellega ei ole tegemist ettevõtja puhul, kes
ainult müüb või ostab rikastatud uraani, mis on ladustatud liikmesriikide territooriumil.
Seega tuleb kümnendale küsimusele vastata, et EA artikli 196 punkti b tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja ei tee selle sätte
mõttes mõnesid oma toiminguid liikmesriikide territooriumil, kui ta võõrandab või omandab seal ladustatud rikastatud uraani.

Üheteistkümnes küsimus
Üheteistkümnenda küsimusega, mis käsitleb esiteks UBS ja NEAG vahel ja teiseks TUEC ja NTC vahel sõlmitud lepinguid, tahab
eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas EA artikkel 73 on kohaldatav ühenduse territooriumil ladustatud rikastatud uraani
käsitlevatele lepingutele, mille pooled on eranditult kolmandate riikide kodanikud.
Sellega seoses tuleb märkida, et vastavalt EA artikli 73 sõnastusele on see kohaldatav ühelt poolt liikmesriigi, isiku või
ettevõtja ja teiselt poolt kolmanda riigi, rahvusvahelise organisatsiooni või kolmanda riigi kodaniku vahel sõlmitud kokkulepetele
ja lepingutele, mis näevad muu hulgas ette tarneagentuuri pädevusvaldkonda kuuluvate toodete tarnimise. Sellest tulenevalt
ei ole see säte kohaldatav kolmanda riigi kodanike vahel sõlmitud kokkulepetele, mis pealegi ei mõjuta ühenduse varustuskindluse
tagamise eesmärki.
Seega tuleb üheteistkümnendale küsimusele vastata, et EA artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav ühenduse
territooriumil ladustatud rikastatud uraani käsitlevatele lepingutele, mille pooled on eranditult kolmandate riikide kodanikud.

Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus otsustab:
1.
EA artikli 75 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et selles sättes kasutatud terminid „töötlemine”, „muundamine” ja „vormimine”
hõlmavad ka uraani rikastamist.
2.
EA artikli 196 punkti b tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja, kelle asukoht ei ole liikmesriikide territooriumil, ei tee selle
sätte mõttes kõiki või mõnesid oma toiminguid kõnealusel territooriumil, kui tal on sellel territooriumil asuva ettevõtjaga
ärisuhted, mille eesmärk on kas toorainega varustamine rikastatud uraani tootmiseks ning rikastatud uraani tarnimine või sellise
rikastatud uraani ladustamine.
3.
EA artikli 75 esimese lõigu punkti c tuleb tõlgendada nii, et töötlemiseks, muundamiseks või vormimiseks tarnitud materjal
ei pea olema identne hiljem tagastatava materjaliga ning piisab sellest, kui tagastatav materjal vastab tarnitud materjalile
kvaliteedilt ja koguselt, kuigi teatud juhtudel võib olla võimatu seostada tarnitud materjali tagastatava materjaliga. Peale
selle tuleb kõnealust sätet tõlgendada nii, et EA artikli 75 esimese lõigu punkti c kohaldamine ei ole välistatud, kui töötlev
ettevõtja saab omandiõiguse toorainele selle üleandmise hetkel ning peab seetõttu andma teisele lepingupoolele pärast töötlemist
uuesti üle omandiõiguse rikastatud uraanile.
4.
EA artikli 196 punkti b tuleb tõlgendada nii, et ettevõtja ei tee selle sätte mõttes mõnesid oma toiminguid liikmesriikide
territooriumil, kui ta võõrandab või omandab seal ladustatud rikastatud uraani.
5.
EA artiklit 73 tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav Euroopa Aatomienergiaühenduse territooriumil ladustatud rikastatud
uraani käsitlevatele lepingutele, mille pooled on eranditult kolmandate riikide kodanikud.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: saksa.