CELEX: 62002CJ0400
EY 39 artikla
Kollektiivinen sopimus
Entisille Saksassa liittoutuneiden palveluksessa olleille siviilityöntekijöille lisänä maksettava siirtymäajan korvaus
Rajatyöntekijät
Kyseisen korvauksen laskentaperusteen määrittäminen
Laskennallisen Saksassa palkasta pidätettävän veron huomioon ottaminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 39 artiklan tulkintaa.
Tämä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Ranskan kansalainen Merida ja vastaajana Saksan liittotasavalta
ja joka koskee sellaisen lisänä suoritettavan siirtymäajan korvauksen (Überbrückungsbeihilfe, jäljempänä siirtymäajan korvaus)
laskemista, jonka Saksan liittotasavalta on maksanut asianosaiselle 31.8.1971 tehdyn Tarifvertrag zur sozialen Sicherung der
Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet der Bundesrepublik Deutschlandin (Saksan liittotasavallan alueelle
sijoitettujen asevoimien palveluksessa olevien työntekijöiden sosiaaliturvasta tehty kollektiivinen sopimus, jäljempänä TV
SozSich) perusteella.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68
(EYVL L 257, s. 2) 7 artiklassa todetaan seuraavaa:
”1. Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin
työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista
ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
– –
4.      Kollektiivisen tai yksilöä koskevan sopimuksen määräys taikka muu työehtojen sääntelyä koskeva määräys, joka koskee työn saantia,
työtä, palkkausta ja muita työehtoja sekä irtisanomista, on mitätön sikäli kuin siinä säädetään tai sallitaan edellytyksiä,
jotka asettavat toisten jäsenvaltioiden kansalaiset työntekijöinä eriarvoiseen asemaan.”

Kansallinen lainsäädäntö
TV SozSichin siirtymäajan korvausta koskevassa 4 §:ssä määrätään seuraavaa:
”1.      Siirtymäajan korvausta maksetaan
– –
b)      lisänä Bundesanstalt für Arbeitin (liittovaltion työvoimatoimisto) työttömyyden tai ammatillista koulutusta koskevien toimenpiteiden
perusteella suorittamiin etuuksiin (työttömyysavustus/-korvaus, toimeentulotuki),
– – .
3. a) 1) Muusta työstä saatavaan korvaukseen lisänä maksettavan siirtymäajan korvauksen laskentaperusteena on (1 a kohta) 16.12.1966
tehdyn [Tarifvertrag für die Arbeitnehmer bei den Stationierungsstreitkräften im Gebiet der Bundesrepublik Deutschland (Saksan
liittotasavallan alueelle sijoitettujen asevoimien palveluksessa olevia työntekijöitä koskeva kollektiivinen sopimus); jäljempänä
TV AL II] 16 §:n 1 a momentin mukainen työehtosopimusperusteinen peruspalkka, johon työntekijällä oli irtisanomisajankohtana
oikeus työsopimuksessa määrätystä normaalista työajasta täyden kalenterikuukauden osalta – – .
– –
3. b) Bundesanstalt für Arbeitin suorittamien etuuksien lisänä maksettavan siirtymäajan korvauksen laskentaperusteena (1 b kohta)
– – on edellä a kohdassa tarkoitettu laskentaperuste, josta vähennetään palkasta lain perusteella pidätettävät verot ja maksut.
Määritettäessä laskennallisten verojen ja sosiaaliturvamaksun määrää on lähtökohtana pidettävä siirtymäajan korvauksen maksamisajankohtana
merkityksellisiä, työntekijään sovellettavia vero- ja sosiaaliturvamaksuvelvollisuutta koskevia perusteita, lukuun ottamatta
verokirjaan (Lohnsteuerkarte) merkittäviä verovähennyksiä.
4.      Siirtymäkorvauksen määrä on
–        ensimmäisen työsuhteen päättymisen jälkeisen vuoden aikana 100 prosenttia
–        toisen vuoden alusta lukien 90 prosenttia
laskentaperusteen (3 a tai b kohta) ja edellä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettujen etuuksien välisestä erotuksesta.
Jos siirtymäajan korvaus maksetaan Bundesanstalt für Arbeitin suorittamien etuuksien tai lakimääräisen sairaus- tai tapaturmavakuutuskorvauksen
lisänä, sitä on lisättävä palkasta pidätettävän veron kattamiseen vaadittavalla summalla.
– – ”
Erläuterungen und Verfahrensrichtlinien zum TV SozSich:n – Neufassung 1992 (kollektiivisen sopimuksen selitykset ja menettelyä
koskevat suuntaviivat – vuoden 1992 uudistettu versio; jäljempänä selitykset ja suuntaviivat) 2 §:ssä todetaan seuraavaa:
”4 §:n 1 momentin osalta
– –
2.6.5 Sellaiset työttömyysetuudet, joita jostakin Euroopan unionin maasta oleva rajatyöntekijä asuinpaikkansa vuoksi voi saada ainoastaan
asuinmaasta, vastaavat periaatteessa Bundesanstalt für Arbeitin suorittamia etuuksia, jos työntekijä voisi jatkaa työskentelyään
Saksan työmarkkinoilla nykyisestä asuinpaikastaan käsin.
– –
4 §:n 3 momentin osalta
– –
2.8.5 Jos työntekijä oli kaksinkertaista verotusta koskevan verosopimuksen nojalla vapautettu irtisanomisajankohtana palkasta pidätettävästä
verosta, otetaan määritettäessä 3 b kohdassa tarkoitettua laskentaperustetta huomioon se veron määrä, joka muuten vastaavalta
Saksassa asuvalta työntekijältä pidätettäisiin.
– –
4 §:n 4 momentin osalta
– –
2.9.4 Jos työntekijä saa 2.6.5 kohdan perusteella siirtymäajan korvausta lisänä ulkomaalaisen sosiaaliturvalaitoksen maksamaan etuuteen,
lasketaan siirtymäajan korvauksen suuruus Bundesanstalt für Arbeitin suorittaman sellaisen etuuden määrän perusteella, johon
työntekijällä olisi oikeus, jos hän asuisi liittovaltion alueella. Jos se etuus, jota työntekijä tosiasiallisesti saa, on
suurempi, vähennetään erotus 5 §:n mukaisesti.”
TV SozSich:n 5 §:n mukaan siirtymäkauden korvausta maksettaessa otetaan huomioon sellaiset muut kuin 4 §:n 1 momentissa säädetyt
etuudet, joihin työntekijällä on oikeus.
Kaksinkertaisen verotuksen välttämisestä ja vastavuoroisen hallinnollisen ja oikeudellisen yhteistyön perustamisesta tulo-,
omaisuus-, elinkeino- ja kiinteistöverotuksen alalla Ranskan tasavallan ja Saksan liittotasavallan välillä 21.7.1959 tehdyn
sopimuksen, jota on myöhemmin muutettu (jäljempänä CDI), 14 artiklan 1 kohdassa määrätään seuraavaa:
”Sellaisia palkkoja ja vastaavia korvauksia sekä eläkkeitä, jotka yksi sopimusvaltioista maksaa toisessa valtiossa asuville
luonnollisille henkilöille nykyisistä tai aikaisemmista hallinnollisista tai sotilaallisista palveluista, verotetaan ainoastaan
ensiksi mainitussa valtiossa. Tätä määräystä ei kuitenkaan sovelleta silloin kun korvaukset myönnetään henkilöille, joilla
on toisen valtion kansalaisuus ilman, että he samanaikaisesti olisivat ensiksi mainitun valtion kansalaisia. Tässä tapauksessa
korvauksia verotetaan ainoastaan siinä valtiossa, jossa kyseiset henkilöt asuvat.”

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Meridalla oli 30.11.1999 asti siviilityöpaikka Baden-Badeniin (Saksa) sijoitetuissa Ranskan asevoimissa hänen asuessaan kuitenkin
Ranskassa. TV AL II:a sovellettiin asianosaisen työsopimukseen, ja Saksan viranomaiset maksoivat hänen palkkansa hänen työnantajansa
nimissä ja lukuun.
CDI:n 14 §:n 1 momentin mukaisesti sitä bruttopalkkaa, jonka Merida sai työskentelynsä perusteella, verotettiin Ranskassa
sen jälkeen kun siitä oli ensin vähennetty Saksassa maksetut sosiaaliturvamaksut. Koska Ranskassa palkasta pidätettävä vero
oli pienempi kuin Saksassa maksettava vero, Meridan nettotulot olivat suuremmat kuin hänen kanssaan samanlaisessa tilanteessa
olevan viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa asuvan työntekijän nettotulot.
Meridalle maksettiin hänen työsopimuksensa irtisanomisen jälkeen TV SozSich:n 4 §:n perusteella siirtymäajan korvausta. Määrittäessään
kyseisen korvauksen laskentaperustetta Saksan viranomaiset vähensivät laskennallisesti TV AL II:n mukaisesta peruspalkasta,
”johon asianosaisella oli irtisanomisajankohtana oikeus täyden kalenterikuukauden osalta”, Saksan sosiaaliturvamaksuja vastaavan
määrän lisäksi myös Saksassa palkasta pidätettävän veron. Lisäksi TV SozSich:n 5 §:n ja selitysten ja suuntaviivojen 2.9.4
kohdan perusteella Saksan viranomaiset vähensivät Meridalle maksetusta siirtymäajan korvauksesta työttömyysavustuksen, jota
Merida oli saanut Ranskassa 22.2. ja vuoden 2000 maaliskuun lopun välisenä aikana.
Meridan mukaan se, että hänen peruspalkastaan vähennettiin laskennallisesti Saksassa palkasta pidätettävä vero siirtymäajan
korvauksen laskentaperusteen määrittämiseksi, on laitonta. CDI:n perusteella näet kyseistä korvausta verotetaan ainoastaan
Ranskassa ja siihen on tässä tapauksessa kohdistunut laiton kaksinkertainen verotus. Nettopalkan laskennallinen määrittäminen
Saksan verolainsäädännön perusteella kyseisen korvauksen suuruuden vahvistamiseksi on ristiriidassa kyseisen korvauksen tavoitteen
kanssa, joka on irtisanomisesta seuraavan tulonmenetyksen hyvittäminen, ja se on tämän lisäksi myös yhteisön oikeuden vastainen.
Sekä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin että muutoksenhakutuomioistuin hylkäsivät Meridan kanteen, joten Merida teki tämän
jälkeen Revision-valituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan muutoksenhakutuomioistuin on lopulta kansallista lainsäädäntöä soveltaen
hylännyt perustellusti sen käsiteltäväksi saatetun valituksen perusteettomana. Se on näin tehdessään noudattanut Bundesarbeitsgerichtin
oikeuskäytäntöä, jonka mukaan siirtymäajan korvauksen laskentaperusteena laskennallinen nettopalkka olisi määritettävä TV
SozSich:n 4 §:n 3 momentin b kohdan perusteella. Saksan liittotasavallan oli tältä osin otettava laskennallisesti huomioon
Saksassa palkasta pidätettävä vero myös Meridan tapauksessa, vaikka tämä asui Ranskassa ja oli siellä verovelvollinen.
Ei voida kuitenkaan pitää mahdottomana, etteivätkö työmarkkinaosapuolet olisi menetelleet EY 39 artiklan vastaisesti ottaessaan
laskennallisesti huomioon myös toisessa jäsenvaltiossa asuvien työntekijöiden osalta Saksassa palkasta pidätettävän veron
siirtymäajan korvauksen laskentaperustetta määrittäessä.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa tältä osin Meridan katsovan tulleensa syrjityksi, koska vaikka – kuten tilanne
oli silloin kun hän työskenteli Saksassa liittoutuneiden joukkojen palveluksessa – hänen on maksettava tuloistaan veroa Ranskan
verolainsäädännön nojalla siihen perustuen, että hän saa Ranskassa työttömyysavustusta ja Saksassa siirtymäajan korvausta,
hänen on kuitenkin samanaikaisesti hyväksyttävä se, että kyseisen korvauksen määrää vahvistettaessa laskentaperusteen muodostaa
laskennallinen nettopalkka, joka määritetään tekemällä Saksan verolainsäädännön mukaiset vähennykset. Häneen sovelletaan näin
ollen samanaikaisesti kahden jäsenvaltion verolainsäädäntöä, mikä on ristiriidassa EY 39 artiklan kanssa.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa omalta osaltaan, että niiden tulojen, jotka Saksan liittotasavalta on maksanut
Meridalle hänen työsopimuksensa irtisanomisen jälkeen, verottamista säännellään, kuten aikaisemmin, CDI:n määräyksin. Asianosainen
vastustaa – perusteettomasti – ainoastaan sitä, että siirtymäajan korvauksen bruttomäärään sovellettavasta laskentaperusteesta
ei hänen osaltaan ole säädelty edullisemmin kuin niiden työntekijöiden osalta, jotka eivät ole rajatyöntekijöitä.
Bundesarbeitsgericht on kuitenkin päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko EY 39 artiklan vastaista se, että määritettäessä siirtymäajan korvauksen (Überbrückungsbeihilfe) laskentaperustetta
TV SozSich:n 4 §:n 1 momentin b kohdassa tarkoitetussa tilanteessa lähtökohdaksi otetaan laskennallinen Saksassa palkasta
pidätettävä vero (TV SozSich:n 4 §:n 3 momentin b kohdan toinen virke), kun entinen työntekijä asuu ulkomailla ja on siellä
verovelvollinen?”

Ennakkoratkaisukysymyksen arviointi
EY 39 artiklassa kielletään kaikki kansalaisuuteen perustuva jäsenvaltioiden työntekijöiden syrjintä työsopimusten tekemisessä
sekä palkkauksessa ja muissa työehdoissa.
Lisäksi asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 4 kohdassa, jossa täsmennetään ja pannaan täytäntöön tiettyjä oikeuksia, joita siirtotyöläisillä
on EY 39 artiklan perusteella (asia C-15/96, Schöning-Kougebetopoulou, tuomio 15.1.1998, Kok. 1998, s. I-47, 12 kohta), säädetään,
että kollektiivisen sopimuksen määräys, joka koskee erityisesti palkkausta ja muita työehtoja sekä irtisanomista, on mitätön
sikäli kuin siinä säädetään syrjivistä edellytyksistä sellaisiin työntekijöihin nähden, jotka ovat toisten jäsenvaltioiden
kansalaisia.
Ei ole kiistetty, etteikö sellainen siirtymäajan korvauksen kaltainen etuus, joka on osa työntekijöille irtisanomistapauksessa
myönnettäviä etuja, kuuluisi edellä olevassa kohdassa lainattujen säännösten aineellisen soveltamisalan piiriin ja etteikö
Meridan tilanteessa oleva siirtotyöläinen voisi vedota näihin säännöksiin tällaisen korvauksen osalta (ks. vastaavasti mm.
asia C-35/97, komissio v. Ranska, tuomio 24.9.1998, Kok. 1998, s. I-5325, 36, 40 ja 41 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä EY 39 artiklaan että asetuksen N:o 1612/68 7 artiklaan
otetulla yhdenvertaisen kohtelun periaatteella ei kielletä pelkästään kansalaisuuteen perustuvaa ilmeistä syrjintää, vaan
myös kaikki piilevät syrjinnän muodot, joissa tosiasiallisesti päädytään samaan lopputulokseen muita erotteluperusteita soveltamalla
(ks. mm. asia C-237/94, O’Flynn, tuomio 23.5.1996, Kok. 1996, s. I-2617, 17 kohta).
Syrjintäkiellon periaate ei edellytä pelkästään sitä, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia ei kohdella eri tavalla, vaan
myös sitä, että erilaisia tapauksia ei kohdella samalla tavalla (ks. mm. asia C-354/95, National Farmers’ Union ym., tuomio
17.7.1997, Kok. 1997, s. I-4559, 61 kohta).
Kansallisen oikeuden säännöstä, jollei se ole objektiivisesti perusteltu ja oikeassa suhteessa tavoiteltuun päämäärään, on
pidettävä välillisesti syrjivänä, jos sen vaikutukset kohdistuvat sen ominaislaadun vuoksi enemmän siirtotyöläisiin kuin kotimaisiin
työntekijöihin ja jos säännöksellä saatetaan sen vuoksi kohdella siirtotyöläisiä huonommin (ks. mm. em. asia O’Flynn, tuomion
20 kohta).
Tässä tapauksessa kuitenkin Saksassa palkasta pidätettävän veron laskennallinen huomioon ottaminen vaikuttaa epäedullisesti
siirtotyöläisten tilanteeseen. Kyseisen veron laskennallisella vähentämisellä siirtymäajan korvauksen laskentaperustetta määritettäessä
asetetaan näet huonompaan asemaan sellaiset Meridan kaltaiset henkilöt, jotka asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin Saksan liittotasavallassa
ja jotka ovat siellä verovelvollisia, niihin työntekijöihin verrattuna, joiden asuinpaikka on viimeksi mainitussa jäsenvaltiossa
ja jotka ovat siellä verovelvollisia.
Viimeksi mainittujen työntekijöiden osalta laskentaperuste, jonka avulla siirtymäajan korvauksen määrä vahvistetaan, on määritetty
siten, että kyseinen laskentaperuste vastaa sitä nettopalkkaa, joka, jos irtisanomista ei olisi tapahtunut, asianosaiselle
olisi kyseisen korvauksen suorittamisajankohtana maksettu. Tähän tulokseen päästään vähentämällä laskennallisesti sosiaaliturvamaksujen
lisäksi niiden verojen määrä, jotka on maksettava Saksan verolainsäädännön perusteella, jota sovellettiin asianosaisen tilanteeseen
myös hänen työsuhteensa aikana.
Työsuhteen päättymisen jälkeisen ensimmäisen vuoden aikana siirtymäajan korvauksen määrä on 100 prosenttia laskentaperusteen
ja työttömyysavustuksen määrän välisestä erotuksesta (TV SozSich:n 4 §:n 3 momentin b kohdan tilanne). TV SozSich:n 4 §:n
4 momentin toisessa virkkeessä taataan lisäksi sen mahdollisen verotuksen neutraalisuus, jonka kohteeksi siirtymäajan korvaus
voi joutua erityisesti siitä syystä, että verovapautusten yläraja Saksassa on ylitetty.
Näin ollen työsuhteen päättymisen jälkeisen ensimmäisen vuoden aikana Saksassa asuvien entisten työntekijöiden tulot vastaavat
niitä tuloja, jotka heille olisi maksettu työssäkäyvinä työntekijöinä.
Sitä vastoin Meridan tilanteessa olevien rajatyöntekijöiden osalta Saksassa palkasta pidätettävän veron laskennallisella vähentämisellä
siirtymäajan korvauksen laskentaperustetta määritettäessä ei voida päästä samaan tulokseen maksettaessa kyseistä korvausta,
jota on, kuten Meridan saamaa palkkaa, verotettava CDI:n 14 artiklan 1 kohdan perusteella Ranskassa.
Saksan viranomaiset vetoavat perustellakseen sen, että kyseistä laskentatapaa sovelletaan rajatyöntekijöihin, hallinnollisiin
vaikeuksiin, joita erilaisten asianosaisen asuinpaikkaan perustuvien laskentatapojen soveltaminen aiheuttaa, ja seurauksiin,
joita Saksassa palkasta pidätettävän veron huomioon ottamatta jättämisellä on talousarvioon.
Kyseiset väitteet, jotka perustuvat taloudellisten kulujen ja mahdollisten hallinnollisten vaikeuksien lisääntymiseen, on
kuitenkin hylättävä. Saksan liittotasavalta ei joka tapauksessa voi tällaisten syiden perusteella jättää noudattamatta EY:n
perustamissopimuksen mukaisia velvoitteitaan (ks. mm. asia C-55/00, Gottardo, tuomio 15.1.2002, Kok. 2002, s. I-413, 38 kohta).
Saksan hallitus on suullisessa käsittelyssä todennut, että TV SozSich:n 4 §:n 4 momentin toista virkettä on tulkittava siten,
että Meridan tilanteessa olevan henkilön on mahdollista saada Saksassa takaisin asuinjäsenvaltiossa siirtymäajan korvauksesta
mahdollisesti kannettu vero. Mainitulla määräyksellä pyritään näet neutralisoimaan kaikki kyseisen korvauksen saamisen perusteella
mahdollisesti kannetut verot riippumatta siitä, missä valtiossa vero on maksettu.
Se – ja olettaen, että näin on – että asuinjäsenvaltiossa maksettujen verojen määrä maksetaan myöhemmin takaisin työskentelyjäsenvaltiossa,
ei voi kuitenkaan muuttaa sitä päätelmää, jonka mukaan Saksassa palkasta pidätettävän veron huomioon ottaminen merkitsee syrjintää
Meridan tilanteessa olevien työntekijöiden vahingoksi.
Saksassa palkasta pidätettävän veron laskennallisella vähentämisellä siirtymäajan korvauksen laskentaperustetta määritettäessä
ei näet ole mitään yhteyttä työntekijän Ranskassa työsuhteen aikana palkastaan maksamiin veroihin, joten vaikka summa, joka
vastaa kyseisen korvauksen saajan Ranskassa maksamia veroja, maksettaisiin myöhemmin takaisin Saksassa, tällaisen korvauksen
määrä voi loppujen lopuksi osoittautua pienemmäksi kuin se, joka vastaa työstä maksetun palkan ja asianosaisen saaman työttömyysetuuden
välistä erotusta.
Ei ole myöskään kiistetty, etteikö tilanne olisi tällainen pääasiassa, jossa Saksassa palkasta pidätettävän veron laskennallinen
vähentäminen Meridan tilanteessa olevien siirtotyöläisten osalta ottaa näiltä viimeksi mainituilta todellisuudessa pois osan
siitä nettotulosta, jonka he saivat työskennellessään Saksaan sijoitettujen joukkojen palveluksessa, ja kyseinen osa vastaa
Ranskassa maksetun tuloveron ja sen Saksassa palkasta pidätettävän korkeamman veron, joka vähennetään laskennallisesti siirtymäajan
korvausta laskettaessa, välistä erotusta.
Näin ollen Meridan tilanteessa olevien siirtotyöläisten osalta Saksassa palkasta pidätettävän veron määrän laskennallinen
soveltaminen estää sen, että siirtymäajan korvauksella voitaisiin hyvittää työsuhteen päättymistä seuraavan ensimmäisen vuoden
kuluessa työntekijälle työsuhteen päättymisestä aiheutunut palkanmenetys, toisin kuin mikä on tilanne Saksassa asuvilla työntekijöillä.
Tällainen hyvitys voitaisiin sitä vastoin toteuttaa, jos Saksan viranomaiset määrittäisivät siirtymäajan korvauksen, jota
verotetaan CDI:n 14 artiklan 1 kohdan perusteella Ranskassa, laskentaperusteen vähentämättä laskennallisesti Saksassa palkasta
pidätettävää veroa, jota ei ollut maksettava siitä palkasta, jota asianosainen sai työskentelynsä perusteella, ja tarvitsematta
näin maksaa takaisin Ranskassa suoritettua tuloveroa.
Näin ollen esitettyyn kysymykseen on vastattava siten, että EY 39 artikla ja asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 4 kohta ovat
esteenä sellaiseen kollektiiviseen sopimukseen sisältyville kansallisille säännöksille, joiden mukaan siirtymäajan korvauksen
(Überbrückungsbeihilfe) kaltaisen työskentelyjäsenvaltion maksaman sosiaalietuuden määrä lasketaan siten, että tässä valtiossa
palkasta pidätettävä vero vähennetään laskennallisesti kyseisen korvauksen laskentaperustetta määritettäessä, vaikka kaksinkertaista
verotusta koskevan sopimuksen perusteella sellaisille työntekijöille, jotka eivät asu työskentelyjäsenvaltiossa, maksettuja
palkkoja ja vastaavia korvauksia verotetaan ainoastaan siinä jäsenvaltiossa, jossa viimeksi mainitut työntekijät asuvat.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Edellä mainittuja asianosaisia lukuun ottamatta yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
EY 39 artikla ja työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 4 kohta ovat esteenä sellaiseen kollektiiviseen sopimukseen sisältyville kansallisille säännöksille,
joiden mukaan lisänä maksettavan siirtymäajan korvauksen (Überbrückungsbeihilfe) kaltaisen työskentelyjäsenvaltion maksaman
sosiaalietuuden määrä lasketaan siten, että tässä valtiossa palkasta pidätettävä vero vähennetään laskennallisesti kyseisen
korvauksen laskentaperustetta määritettäessä, vaikka kaksinkertaista verotusta koskevan sopimuksen perusteella sellaisille
työntekijöille, jotka eivät asu työskentelyjäsenvaltiossa, maksettuja palkkoja ja vastaavia korvauksia verotetaan ainoastaan
siinä jäsenvaltiossa, jossa viimeksi mainitut työntekijät asuvat.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.