CELEX: 62000CJ0440
Sosiaalipolitiikka
Direktiivin 94/45/EY 4 ja 11 artikla
Eurooppalainen yritysneuvosto
Tietojen antaminen työntekijöille ja työntekijöiden kuuleminen yhteisönlaajuisissa yrityksissä
Yritysryhmä, jonka keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa

Bundesarbeitsgericht on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 27.6.2000 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 29.11.2000, EY 234 artiklan nojalla kaksi ennakkoratkaisukysymystä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta
tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä
22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY (EYVL L 254, s. 64; jäljempänä direktiivi) 4 ja 11 artiklan
tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Gesamtbetriebsrat der Kühne & Nagel AG & Co. KG (Kühne & Nagel
AG & Co. KG -nimisen yhtiön yritysneuvosto; jäljempänä yritysneuvosto) ja Kühne & Nagel AG & Co. KG (jäljempänä Kühne & Nagel)
ja jossa on kyse siitä, että ensiksi mainittu on pyytänyt jälkimmäiseltä tiettyjä tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista
varten.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Direktiivin 11. perustekappaleessa todetaan, että
”on toteutettava aiheelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että yhteisönlaajuisissa yrityksissä tai yritysryhmissä työskenteleville
työntekijöille tiedotetaan ja heitä kuullaan asianmukaisesti, kun heitä koskevia päätöksiä tehdään muussa jäsenvaltiossa kuin
siinä, jossa he työskentelevät”.
Direktiivin 14. perustelukappaleessa todetaan, että
”näiden yritysten ja yritysryhmien työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyjen on koskettava kaikkia liikkeitä tai
tapauksen mukaan kaikkia ryhmän jäsenyrityksiä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, riippumatta siitä, sijaitseeko yrityksen
keskushallinto tai, kun on kyse ryhmästä, määräysvaltaa käyttävä yritys jäsenvaltioiden alueella”.
Direktiivin 1 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tämän direktiivin tavoitteena on parantaa yhteisönlaajuisten yritysten ja yritysryhmien työntekijöiden oikeutta saada
tietoa ja oikeutta tulla kuulluksi.
2. Tätä tarkoitusta varten perustetaan eurooppalainen yritysneuvosto tai otetaan käyttöön työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettely
kussakin yhteisönlaajuisessa yrityksessä ja yritysryhmässä sitä 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti pyydettäessä,
jotta kyseisille työntekijöille voidaan tiedottaa ja heitä voidaan kuulla tässä direktiivissä säädetyin edellytyksin, direktiivissä
säädettyjen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti ja siinä säädetyin vaikutuksin.”
Direktiivin 2 artiklan 1 kohdan a–e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
a)
’yhteisönlaajuisella yrityksellä’ yritystä, jolla on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa ja vähintään kahdessa eri
jäsenvaltiossa kussakin vähintään 150 työntekijää;
b)
’yritysryhmällä’ ryhmää, joka käsittää määräysvaltaa käyttävän yrityksen sekä määräysvallassa olevat yritykset;
c)
’yhteisönlaajuisella yritysryhmällä’ yritysryhmää, joka täyttää seuraavat edellytykset:
–
sillä on vähintään 1 000 työntekijää jäsenvaltioissa,
–
se käsittää vähintään kaksi ryhmän jäsenyritystä eri jäsenvaltioissa
ja
–
vähintään yksi ryhmän jäsenyritys työllistää vähintään 150 työntekijää jäsenvaltiossa ja vähintään toinen ryhmän jäsenyrityksistä
työllistää vähintään 150 työntekijää toisessa jäsenvaltiossa;
d)
’työntekijöiden edustajilla’ kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä tarkoitettuja työntekijöiden edustajia;
e)
’keskushallinnolla’ yhteisönlaajuisen yrityksen tai, kun on kyse yhteisönlaajuisesta yritysryhmästä, määräysvaltaa käyttävän
yrityksen ylintä johtoa.”
Direktiivin 3 artiklan 1 ja 2 kohdassa määritetään ”määräysvaltaa käyttävän yrityksen” käsite seuraavasti:
”1. Tässä direktiivissä tarkoitetaan ’määräysvaltaa käyttävällä yrityksellä’ yritystä, jolla on määräävä vaikutusvalta toiseen
yritykseen eli ’määräysvallassa olevaan yritykseen’ nähden, esimerkiksi omistuksen, rahoitukseen osallistumisen tai yrityksen
sääntöjen perusteella.
2. Yrityksellä katsotaan olevan määräävä vaikutusvalta toisessa yrityksessä, jollei toisin todisteta, kun se suoraan tai välillisesti:
a)
omistaa enemmistön kyseisen yrityksen merkitystä pääomasta
tai
b)
hallitsee yritysten osakkeisiin perustuvan äänioikeuden enemmistön
tai
c)
voi nimittää enemmän kuin puolet yrityksen hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenistä.”
Direktiivin 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Keskushallinto vastaa 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tai työntekijöiden
tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottoon tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta yhteisönlaajuisessa yrityksessä
tai yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä.
2. Kun keskushallinto ei sijaitse jäsenvaltiossa, tarvittaessa erikseen nimettävä keskushallinnon edustaja jäsenvaltiossa
ottaa 1 kohdassa tarkoitetun vastuun.
Jos tällaista edustajaa ei ole, 1 kohdassa tarkoitettu vastuu kuuluu sen liikkeen tai ryhmän yrityksen johdolle, joka työllistää
suurimman määrän työntekijöitä jäsenvaltiossa.
3. Tässä direktiivissä edustaja tai edustajat taikka, jollei edustajaa ole, 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu johto
katsotaan keskushallinnoksi.”
Direktiivin 5 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Edellä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun tavoitteen saavuttamiseksi keskushallinto aloittaa neuvottelut eurooppalaisen
yritysneuvoston perustamiseksi tai tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamiseksi omasta aloitteestaan tai vähintään
kahden, kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen tai liikkeen vähintään sadan työntekijän tai heidän edustajiensa
kirjallisesta pyynnöstä.
2. Tätä varten perustetaan erityinen neuvotteluryhmä – – .”
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Keskushallinnon ja erityisen neuvotteluryhmän on neuvoteltava yhteistyön hengessä, jotta päästäisiin sopimukseen 1 artiklan
1 kohdassa tarkoitettujen työntekijöille tiedottamisen ja heidän kuulemisensa täytäntöönpanojärjestelyistä.”
Direktiivin 11 artiklan 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että sen alueella sijaitseva, yhteisönlaajuisen yrityksen liikkeiden johto ja yhteisönlaajuisen
yritysryhmän jäsenyritysten johto sekä niiden työntekijöiden edustajat tai tapauksen mukaan niiden työntekijät noudattavat
tässä direktiivissä säädettyjä velvoitteita riippumatta siitä, sijaitseeko keskushallinto sen alueella.
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden
lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita tämän direktiivin soveltaminen koskee.
3. Jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet, jos tätä direktiiviä ei noudateta; niiden on erityisesti huolehdittava
siitä, että on olemassa hallinnollisia tai oikeudellisia menettelyjä, joilla mahdollistetaan tästä direktiivistä aiheutuvien
velvoitteiden täyttäminen.”
Direktiivin 14 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan
viimeistään 22 päivänä syyskuuta 1996 tai varmistettava viimeistään kyseisenä päivänä, että työmarkkinaosapuolet ottavat sopimuksin
käyttöön tarvittavat määräykset, ja jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen aina taata tämän direktiivin
edellyttämien tavoitteiden toteutumisen. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.”
Kansallinen lainsäädäntö
Gesetz über Europäische Betriebsräte -nimisellä 28.10.1996 annetulla lailla (eurooppalaisista yritysneuvostoista annettu laki;
BGBl. 1996 I, s. 1548; jäljempänä EBRG) pyritään panemaan direktiivi täytäntöön Saksan lainsäädännössä.
EBRG:n 2 §:n 1 momentin mukaan tätä lakia sovelletaan yhteisönlaajuisiin yrityksiin, joiden kotipaikka on Saksassa, sekä yhteisönlaajuisiin
yritysryhmiin, kun ryhmässä määräysvaltaa käyttävän yrityksen kotipaikka on Saksassa.
EBRG:n 2 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Siinä tapauksessa, että keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa mutta jäsenvaltioissa sijaitsevien toimipaikkojen
tai yritysten osalta on olemassa alisteinen johto, tätä lakia sovelletaan, kun alisteinen johto sijaitsee Saksassa. Jos alisteista
johtoa ei ole, tätä lakia sovelletaan, jos keskushallinto nimeää tietyn toimipaikan tai yrityksen edustajakseen Saksassa.
Jos ketään ei ole nimitetty edustajaksi, tätä lakia sovelletaan, kun toimipaikka tai yritys, jossa jäsenvaltioissa sijaitseviin
muihin yrityksen toimipaikkoihin tai yritysryhmän muihin yrityksiin verrattuna työskentelee suurin osa työntekijöistä, sijaitsee
Saksassa. Edellä mainittujen elinten katsotaan tällöin vastaavan keskushallintoa.”
EBRG:n 3 §:n 2 momentissa määritellään ”yhteisönlaajuisen yritysryhmän” käsite vastaavalla tavalla kuin direktiivin 2 artiklan
1 kohdan c alakohdassa.
EBRG:n 5 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.

Keskushallinnon on pyynnöstä annettava työntekijöitä edustaville elimille tietoja työntekijöiden keskimääräisestä lukumäärästä
ja heidän jakautumisestaan jäsenvaltioittain, yrityksittäin ja toimipaikoittain, sekä yrityksen ja yritysryhmän rakenteesta.
2.

Yritysneuvosto tai keskusyritysneuvosto voi vedota edellä 1 momentissa myönnettyyn oikeuteen toimipaikan tai yrityksen paikallisjohtoa
vastaan; paikallisjohdon on hankittava keskushallinnolta pyynnön täyttämiseksi tarpeelliset tiedot ja asiakirjat.”
EBRG:n 6 §:ssä määritetään ”määräysvaltaa käyttävän yrityksen” käsite vastaavalla tavalla kuin direktiivin 3 artiklassa.
Pääasia
Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevasta välipäätöksestä ilmenee, että Kühne & Nagel, jonka kotipaikka on Saksassa, kuuluu
EBRG:n 3 §:n 2 momentissa tarkoitettuun yhteisönlaajuiseen yritysryhmään (jäljempänä Kühne & Nagel -ryhmä).
Kyseisen ryhmän emoyhtiö eli EBRG:n 6 §:ssä tarkoitettu ryhmässä määräysvaltaa käyttävä yritys ja siten keskushallinto sijaitsee
Sveitsissä.
Kühne & Nagel -ryhmässä ei tähän mennessä ole perustettu eurooppalaista yritysneuvostoa eikä otettu käyttöön menettelyä, jossa
työntekijöille annetaan tietoja ja jossa heitä kuullaan. Yritykset perustaa tätä varten erityinen neuvotteluryhmä ovat epäonnistuneet.
Kühne & Nagel -ryhmällä ei yhteisössä ole Saksan liittotasavallassa tai muissa jäsenvaltioissa sijaitsevien yritysten osalta
alisteista paikallisjohtoa eikä EBRG:n 2 §:n 2 momentin toisen virkkeen mukaista keskushallinnon nimeämää edustajaa.
Asiakirjavihosta ilmenee, että Kühne & Nagelin palveluksessa on Saksassa noin 4 500 henkilöä, jotka jakautuvat 16:een eri
toimipaikkaan. Siitä, kuinka monta henkilöä Kühne & Nagel -ryhmän palveluksessa keskimäärin on ja kuinka he jakautuvat muihin
jäsenvaltioihin, ei ole käytettävissä tietoja. Ennakkoratkaisupyynnön esittämistä koskevan välipäätöksen mukaan Kühne & Nagel
kuitenkin on tässä ryhmässä se EBRG:n 2 §:n 2 momentin kolmannessa virkkeessä tarkoitettu yritys, jonka palveluksessa on eniten
työntekijöitä jossain jäsenvaltiossa.
Yritysneuvosto on esittänyt, että koska Kühne & Nagelin kotipaikka on Saksan liittotasavallassa eli jäsenvaltiossa, jossa
yritysryhmän palveluksessa on suurin määrä työntekijöitä verrattuna muihin Kühne & Nagel -ryhmän muissa jäsenvaltioissa toimiviin
yrityksiin, tämän yrityksen johtoa pidetään Kühne & Nagel -ryhmän keskushallintona EBRG:n 2 §:n 2 momentin kolmannen ja neljännen
virkkeen nojalla.
Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista valmistellakseen yritysneuvosto pyysi EBRG:n 5 §:n 2 momentin nojalla Kühne &
Nagelia antamaan sille kyseisen artiklan 1 momentissa tarkoitetut tiedot eli tiedot, jotka koskevat erityisesti palveluksessa
olevien henkilöiden keskimääräistä lukumäärää ja heidän jakautumistaan jäsenvaltioittain, yrityksittäin ja toimipaikoittain,
tiedot, jotka koskevat yrityksen tai yritysryhmän rakennetta, sekä Kühne & Nagel -ryhmän jäsenvaltioissa olevien henkilöstöä
edustavien elinten nimet ja osoitteet.
Kühne & Nagel ei kiistänyt velvollisuuttaan antaa EBRG:n 5 §:n 1 momentissa säädetyt tiedot, mutta se väitti, ettei se voi
täyttää tätä velvollisuutta, koska Sveitsissä sijaitseva keskushallinto ei kuulu yhteisön oikeuden alaisuuteen ja koska se
kieltäytyy antamasta sille näitä tietoja. Kühne & Nagel totesi, ettei sillä itsellään ole näitä tietoja. Yritysneuvoston pyynnön
täyttäminen on siten mahdotonta, joten se on hylättävä. Muissa jäsenvaltioissa olevia henkilöstöä edustavia elimiä koskevien
tietojen ilmoittamisen Kühne & Nagel totesi olevan vailla juridista perustetta.
Arbeitsgericht Hamburg (Saksa) ensimmäisenä oikeusasteena asiaa käsitellessään hyväksyi yritysneuvoston esittämän tietojensaantipyynnön.
Kühne & Nagel haki ratkaisuun muutosta Landesarbeitsgericht Hamburgilta. Sen valitus hylättiin ja sille annettiin lupa hakea
muutosta Bundesarbeitsgerichtiltä.
Bundesarbeitsgericht toteaa, että EBRG:ssä ei nimenomaisesti anneta Kühne & Nagelille tietojensaantioikeutta, johon se voisi
vedota Kühne & Nagel -ryhmän muihin jäsenvaltioihin kuin Saksan liittotasavaltaan sijoittautuneita jäsenyrityksiä vastaan.
Kuitenkin sellaisen yrityksen tai yritysryhmän, jonka kotipaikka on tässä jäsenvaltiossa, johdolla – vaikka kyse on EBRG:n
2 §:n 2 momentin kolmannessa virkkeessä tarkoitetusta keskushallinnosta – on kyseisen lain 5 §:n 1 momentin nojalla lakisääteinen
velvollisuus ilmoittaa tässä viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitetut tiedot yritysneuvostolle. EBRG:ssä näytetään näin
ollen pidettävän selvänä sitä, että ilmoitettavat tiedot saadaan hankittua. Bundesarbeitsgerichtin mukaan EBRG:n alueellinen
soveltamisala on kuitenkin sellainen, ettei tällä lailla ole vaikutuksia kansallisten rajojen ulkopuolella, eikä siinä aseteta
yrityksille, joiden kotipaikka on Saksassa, velvollisuutta antaa ulkomaisille oikeussubjekteille tietoja.
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin katsoo, että peruste, johon Kühne & Nagel näin on vedonnut, ei vaikuta perustellulta,
jos tällä yhtiöllä on mahdollisuus velvoittaa ryhmän muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneet yritykset toimittamaan sille vaaditut
tiedot niiden kansallisen oikeuden säännösten perusteella, jotka näissä jäsenvaltioissa on annettu direktiivin täytäntöönpanemiseksi.
Kyseisen tuomioistuimen mukaan tämä mahdollisuus näyttää olevan olemassa vain silloin, jos direktiivissä edellytetään annettavaksi
horisontaalinen oikeus saada tietoja silloin, kun kyse on yritysryhmästä, jonka keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa.
Bundesarbeitsgericht katsoo, että direktiivissä ei nimenomaisesti säädetä tällaisesta oikeudesta mutta että ei ole poissuljettua,
että se voitaisiin päätellä direktiivin tarkoituksesta, tehokkaan vaikutuksen periaatteesta ja direktiivin säännösten, erityisesti
1 artiklan, 4 artiklan 1 ja 2 kohdan sekä 11 artiklan 1 ja 2 kohdan, kokonaisvaltaisesta tarkastelusta.
Bundesarbeitsgericht, joka katsoo, että direktiivin tulkinta ei ole siinä määrin ilmeistä, että se ei jättäisi mitään tilaa
perustellulle epäilylle, on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Edellytetäänkö – – direktiivissä 94/45/EY ja erityisesti sen 4 ja 11 artiklassa, että yritykset, jotka kuuluvat sellaiseen
yritysryhmään, jossa määräysvaltaa käyttävän yrityksen kotipaikka on yhteisön ulkopuolella, ovat velvollisia antamaan direktiivin
4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa ja 3 kohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle yritykselle tietoja työntekijöiden
keskimääräisestä lukumäärästä ja heidän jakautumisestaan jäsenvaltioiden kesken ja yrityksen ja sen määräysvallassa olevien
yritysten toimipaikkojen kesken sekä tietoja, jotka koskevat yrityksen ja sen määräysvallassa olevien yritysten rakennetta?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi,
käsittääkö tiedottamisvelvollisuus myös työntekijöitä edustavien sellaisten elinten, jotka osallistuvat yrityksen tai sen
määräysvallassa olevien yritysten työntekijöiden puolesta direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun erityisen neuvotteluryhmän
tai eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen, nimi- ja osoitetietojen antamisen?”
Ensimmäisen kysymyksen ensimmäinen osa
Ensimmäisen kysymyksen ensimmäisellä osalla kansallinen tuomioistuin tiedustelee, onko direktiivin 4 ja 11 artiklaa tulkittava
siten, että kun yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinto, joka ei sijaitse missään jäsenvaltiossa, ei anna direktiivin
4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle johdolle (jäljempänä keskushallintona
pidettävä johto) tiettyjä tietoja eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi, nämä säännökset velvoittavat tämän saman
ryhmän jäsenvaltioissa sijaitsevia muita yrityksiä antamaan kyseiset tiedot keskushallintona pidettävälle johdolle.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Yritysneuvosto, Saksan hallitus ja Ruotsin hallitus sekä komissio katsovat, että direktiivin 11 artiklan 2 ja 3 kohdan sanamuodosta
seuraa, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että asianomaiset yritykset täyttävät velvollisuutensa. Yritysneuvosto, Saksan
hallitus ja Ruotsin hallitus sekä komissio esittävät, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan keskushallinto vastaa eurooppalaisen
yritysneuvoston perustamiseen tarvittavien edellytysten ja keinojen luomisesta, minkä takia keskushallinnon on erityisesti
annettava tiedot, jotka direktiivin mukaan ovat tarpeen tällaisen yritysneuvoston perustamiseksi. Näiden osapuolten mukaan
on direktiivin tehokkaan vaikutuksen menettämisen uhalla väistämättäkin myönnettävä, että yrityksillä on velvollisuus antaa
tietoja keskushallintona pidettävälle johdolle.
Yritysneuvosto samoin kuin Saksan hallitus ja Ruotsin hallitus esittävät, että kaikilla yhteisössä sijaitsevilla yrityksillä
on yhtäläinen velvollisuus osallistua eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen ja että niiden on näin ollen tehtävä keskenään
yhteistyötä. Tämä velvollisuus on Saksan hallituksen mukaan seurausta direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta ja 6 artiklan 1 kohdasta.
Saksan hallitus esittää myös, että laajan tiedottamisvelvollisuuden olemassaolo on myönnetty julkisasiamies Saggion asiassa
C-62/99, Bofrost* (tuomio 29.3.2001, Kok. 2001, s. I-2579) antamassa ratkaisuehdotuksessa.
Jotta keskushallintona pidettävä johto voisi menestyksekkäästi vedota tietojensaantioikeuteensa ryhmän muita yrityksiä kohtaan,
erityisesti silloin, jos nämä muut yritykset sijaitsevat eri jäsenvaltioissa, olisi komission mukaan lisäksi syytä antaa kansallisella
tasolla tätä koskevia erityissäännöksiä direktiivin täytäntöönpanotoimien yhteydessä. Komissio korostaa, että tietojensaantioikeuden
menestyksekäs käyttäminen voi olla vaikeaa keskushallintona pidettävälle johdolle jo siitä syystä, että on mahdollista, että
johto ei tunne ryhmän sisäistä rakennetta ja että se ei näin ollen voi yksilöidä kaikkia asianomaisia yrityksiä tai toimipaikkoja.
Kühne & Nagel esittää, että jos keskushallinnolla tai keskushallintona pidettävällä johdolla katsottaisiin olevan oikeus saada
tietoja ryhmän muilta yhtiöiltä, loukattaisiin vakavasti sisaryhtiöiden itsenäisyyttä, mitä ei voida perustella pelkästään
eurooppalaisen työntekijöiden edustusta koskevan järjestelmän käyttöönoton tavoitteella. Kühne & Nagelin mukaan sveitsiläisen
emoyhtiön muissa jäsenvaltioissa sijaitsevat tytäryhtiöt ovat kaikki itsenäisiä yrityksiä, eikä direktiivissä voida oikeudellisesti
velvoittaa näitä yrityksiä ryhtymään toimiin edellä mainitun tietojensaantipyynnön johdosta. Lisäksi kyseiset tiedot voivat
olla salassa pidettäviä tietoja.
Kühne & Nagel myöntää kuitenkin, että mikään ei estä sitä, että työntekijöiden edustajille myönnetään tietojensaantioikeus,
johon ne voivat vedota ryhmän yrityksiä vastaan.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Direktiivin 11. perustelukappaleen sekä sen 1 artiklan 2 kohdan mukaan direktiivin tarkoituksena on varmistaa se, että yhteisönlaajuisissa
yrityksissä tai yritysryhmissä työskenteleville työntekijöille tiedotetaan ja heitä kuullaan asianmukaisesti, kun heitä koskevia
päätöksiä tehdään muussa jäsenvaltiossa kuin siinä, jossa he työskentelevät.
Direktiivin yleisestä systematiikasta voidaan päätellä, että rajatylittävästä työntekijöille tiedottamisesta ja heidän kuulemisestaan
huolehditaan ennen kaikkea keskushallinnon ja työntekijöiden edustajien välisen neuvottelujärjestelmän avulla (em. asia Bofrost*,
tuomion 29 kohta).
Tätä tarkoitusta varten perustetaan eurooppalainen yritysneuvosto tai otetaan käyttöön työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettely
kussakin yhteisönlaajuisessa yrityksessä ja yritysryhmässä sitä direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun menettelyn mukaisesti
pyydettäessä.
Viimeksi mainitun säännöksen mukaan keskushallinto aloittaa neuvottelut eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseksi omasta
aloitteestaan tai vähintään kahden, vähintään kahdessa eri jäsenvaltiossa sijaitsevan yrityksen tai toimipaikan vähintään
sadan työntekijän tai heidän edustajiensa kirjallisesta pyynnöstä.
Tätä varten perustetaan direktiivin 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti erityinen neuvotteluryhmä, joka on työntekijöitä edustava
elin, jossa on vähintään 3 ja enintään 17 valittua tai nimettyä jäsentä.
Erityisen neuvotteluryhmän ja keskushallinnon on direktiivin 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti neuvoteltava yhteistyön hengessä,
jotta päästäisiin sopimukseen eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisjärjestelyistä.
Lisäksi direktiivin 11 artiklan 2 kohdasta ilmenee, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että yritykset asettavat 2 artiklan
1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä,
joita tämän direktiivin soveltaminen koskee.
Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin on aiemmin jo todennut, että direktiivin tehokas vaikutus edellyttää sen varmistamista, että
asianomaisilla työntekijöillä on mahdollisuus tutustua tietoihin, joiden perusteella he voivat arvioida, onko heillä oikeus
vaatia neuvottelujen aloittamista työntekijöiden edustajien ja keskushallinnon välillä, sillä tällainen tiedonsaantioikeus
on nimittäin ennakkoehtona, jotta voidaan arvioida, onko yritys tai yritysryhmä yhteisönlaajuinen, mikä taas on edellytyksenä
eurooppalaisen yritysneuvoston tai rajatylittävän työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn perustamiselle (em. asia
Bofrost*, tuomion 32 ja 33 kohta).
Yhteisöjen tuomioistuin on lisäksi täsmentänyt edellä mainitussa asiassa Bofrost* antamansa tuomion 39 kohdassa, että jos
tiedot yritysryhmän rakenteesta tai organisaatiosta ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien
neuvottelujen aloittamiseksi, yritysryhmään kuuluvan kunkin yrityksen on toimitettava yrityksen sisäisille työntekijöitä edustustaville
elimille näiden pyynnöstä tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan.
Ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan on vastattava näiden huomioiden valossa.
Ensinnäkin on todettava, että keskushallinnon vastuulla on direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaan luoda eurooppalaisen yritysneuvoston
perustamiseen tarvittavat edellytykset ja keinot.
Kun keskushallinto sijaitsee jäsenvaltioiden alueiden ulkopuolella, keskushallinnon vastuun kantaa tämän saman artiklan 2 kohdan
ensimmäisen alakohdan mukaan tarvittaessa erikseen nimettävä keskushallinnon edustaja jäsenvaltiossa. Jos tällaista edustajaa
ei ole, tämä vastuu kuuluu kyseisen artiklan 2 kohdan toisen alakohdan mukaan sen liikkeen tai ryhmän yrityksen, joka työllistää
suurimman määrän työntekijöitä jäsenvaltiossa, johdolle eli keskushallintona pidettävälle johdolle. Kuten tämän tuomion 23
ja 24 kohdasta ilmenee, kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa tilanne on tällainen.
Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen tarvittavien edellytysten ja keinojen luomiseksi joko keskushallinnon tai keskushallintona
pidettävän johdon vastuu käsittää velvollisuuden toimittaa työntekijöiden edustajille tiedot, jotka ovat välttämättömiä tällaisen
neuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.
Yhteisönlaajuisessa yritysryhmässä keskushallinnolla tarkoitetaan määräysvaltaa käyttävän yrityksen keskushallintoa eli direktiivin
3 artiklan 1 ja 2 kohdassa tarkoitetun yrityksen, jolla voi olla määräävä vaikutusvalta määräysvallassa oleviin ryhmän kaikkiin
muihin yrityksiin nähden, keskushallintoa. Sillä siis on hallussaan tai se kykenee hankkimaan edellisessä kohdassa tarkoitetut
tiedot ja se voi helposti täyttää kyseisen tietojenantovelvollisuuden.
Keskushallintona pidettävällä johdolla ei sen sijaan välttämättä ole hallussaan kaikkia kyseisiä tietoja. Kuten Kühne & Nagel
on sitä paitsi huomauttanut, keskushallintona pidettävä johto ei yleensä kykene hankkimaan samaan ryhmään kuuluvien yritysten
välisissä oikeudellisissa suhteissa näitä tietoja ryhmän muilta jäsenyrityksiltä.
Kun kuitenkin otetaan huomioon direktiivin tarkoitus ja sen rakenne ja jotta keskushallintona pidettävä johto voisi kantaa
vastuun ja täyttää velvollisuudet, jotka yleensä kuuluvat keskushallinnolle, direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava
siten, että tämän keskushallintona pidettävän johdon on pyydettävä muilta ryhmän jäsenyrityksiltä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioiden
alueella, tiedot, jotka ovat välttämättömiä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi,
ja sillä on oikeus saada nämä tiedot näiltä yrityksiltä.
Näiden ryhmän muiden jäsenyritysten, jotka sijaitsevat jäsenvaltioiden alueella, velvollisuuksien osalta on todettava, että
direktiivin 14. perustekappaleen mukaan ryhmän työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyjen on koskettava kaikkia ryhmän
jäsenyrityksiä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, riippumatta siitä, sijaitseeko niiden osalta määräysvaltaa käyttävä yritys
jäsenvaltioiden alueella vai ei.
Direktiivin 11 artiklan 1 kohdasta ilmenee sitä paitsi, että kunkin jäsenvaltion on varmistettava, että yhteisönlaajuisen
yritysryhmän kunkin jäsenyrityksen, joka sijaitsee kyseisen jäsenvaltion alueella, johto noudattaa tässä direktiivissä säädettyjä
velvoitteita riippumatta siitä, sijaitseeko keskushallinto sen alueella vai ei. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut
edellä mainitussa asiassa Bofrost* antamansa tuomion 31 kohdassa, jo säännöksen sanamuodosta seuraa, että siinä säädettyjen
velvoitteiden ei voida katsoa työnantajien puolelta koskevan pelkästään keskushallintoa.
Kuten tämän tuomion 47 kohdasta ilmenee, kaikkien tähän ryhmään kuuluvien yritysten on nimittäin toimitettava ryhmän sisäisille
työntekijöitä edustaville elimille näiden pyynnöstä eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi
välttämättömät tiedot, jotka ovat niiden hallussa tai jotka ne kykenevät hankkimaan.
Tämän velvollisuuden olemassaolo ei kuitenkaan voi horjuttaa keskushallintona pidettävän johdon ensisijaista velvollisuutta
luoda direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti yritysneuvoston perustamiseen tarvittavat edellytykset ja keinot.
Tämän tuomion 55 ja 56 kohdassa esitettyjen direktiivin säännösten valossa ja niiden tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi
ryhmän muilla jäsenyrityksillä, jotka sijaitsevat jäsenvaltioissa, on näin ollen velvollisuus auttaa keskushallintona pidettävää
johtoa täyttämään tämä ensisijainen velvollisuus. Tästä seuraa, että oikeuteen saada keskushallintona pidettävältä johdolta
välttämättömiä tietoja liittyy se, että ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen johdolla on velvollisuus toimittaa keskushallintona
pidettävälle johdolle kyseiset tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan.
Direktiivin 4 artiklan 1 kohdan ja 2 kohdan toisen alakohdan sekä 11 artiklan 1 kohdan tällainen tulkinta perustuu nimittäin
rajatylittävän työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn, joka direktiivillä pyritään luomaan, moitteetonta toimintaa
koskevaan vaatimukseen. Kun keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa ja kun se ei anna keskushallintona pidettävälle
johdolle välttämättömiä tietoja, keskushallintona pidettävä johto voi direktiivin nojalla vaatia välttämättömiä tietoja ryhmän
muilta jäsenyrityksiltä täyttääkseen keskushallinnolle yleensä kuuluvat velvollisuudet.
Jäsenvaltioiden on direktiivin 14 artiklan 1 kohdan nojalla toteutettava tarvittavat toimenpiteet voidakseen aina taata tämän
direktiivin edellyttämien tavoitteiden toteutumisen. Jäsenvaltioiden on direktiivin 11 artiklan 3 kohdan nojalla toteutettava
aiheelliset toimenpiteet direktiivin noudattamatta jättämisen varalta ja niiden on erityisesti huolehdittava siitä, että on
olemassa hallinnollisia menettelyjä tai lainkäyttömenettelyjä, joilla mahdollistetaan tästä direktiivistä aiheutuvien velvoitteiden
täytäntöönpano. Direktiivin tarkoituksesta seuraa, että jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki toimet, jotka ovat tarpeen,
jotta täysimääräisesti taataan direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta ja 11 artiklan 1 kohdasta seuraavien velvoitteiden täytäntöönpano.
On kuitenkin todettava, että kun jäsenvaltiot varmistavat, että ryhmän jäsenyritykset täyttävät velvoitteensa, jäsenvaltioiden
on kuitenkin otettava huomioon tietyt yritysten intressit. Toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on varmistettava luottamuksellisten
tietojen asianmukainen suoja, kun kyseiset viranomaiset joutuvat tekemään päätöksen hallinnollisessa menettelyssä tai lainkäyttömenettelyssä,
jossa vaaditaan näiden velvoitteiden täytäntöönpanoa. Lisäksi näiden yritysten on voitava turvautua hallinnollisiin muutoksenhakumenettelyihin
tai voitava nostaa kanne tuomioistuimissa.
Keskushallintona pidettävä johto voi joka tapauksessa käyttää ryhmän muiden jäsenyritysten toimittamia tietoja ainoastaan
luodakseen direktiivin 4 artiklan 1 kohdan mukaisesti yritysneuvoston perustamiseen tarvittavat edellytykset ja keinot.
Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen kysymyksen ensimmäiseen osaan on vastattava, että direktiivin 4 artiklan 1 kohtaa
ja 11 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että
–
kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa,
keskushallinnon velvollisuus toimittaa työntekijöiden edustajille eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen
aloittamiseksi välttämättömät tiedot kuuluu direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona
pidettävälle johdolle
–
kun kyseinen keskushallinto ei anna eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista varten tiettyjä tietoja direktiivin 4 artiklan
2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle johdolle, keskushallintona pidettävän johdon on,
voidakseen täyttää kyseisiä edustajia kohtaan olevan velvollisuutensa, pyydettävä ryhmän muilta jäsenyrityksiltä, jotka sijaitsevat
jäsenvaltioissa, yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelun aloittamiseksi välttämättömät tiedot, ja sillä on oikeus
saada nämä tiedot näiltä yrityksiltä
–
ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen, joka sijaitsee jossain jäsenvaltiossa, johdolla on velvollisuus toimittaa direktiivin 4 artiklan
2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle johdolle kyseiset tiedot, jotka ovat sen hallussa
tai jotka se kykenee hankkimaan
–
asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että ryhmän kunkin jäsenyrityksen, joka sijaitsee jossain jäsenvaltiossa,
johto toimittaa kyseiset tiedot direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle
johdolle.
Ensimmäisen kysymyksen jälkimmäinen osa ja toinen kysymys
Ensimmäisen kysymyksensä jälkimmäisellä osalla ja toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin tiedustelee, koskeeko direktiivin
4 artiklan 1 kohdasta ja 11 artiklan 1 kohdasta seuraava tiedottamisvelvollisuus myös tietoja, jotka koskevat työntekijöiden
keskimääräistä lukumäärää ja heidän jakautumistaan jäsenvaltioiden, yrityksen toimipaikkojen ja ryhmän yritysten kesken, tietoja,
jotka koskevat yrityksen ja ryhmän jäsenyritysten rakennetta, sekä työntekijöitä edustavien sellaisten elinten nimiä ja osoitteita,
jotka voisivat osallistua direktiivin 5 artiklassa säädetyn erityisen neuvotteluryhmän tai eurooppalaisen yritysneuvoston
perustamiseen.
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
Yritysneuvoston ja Saksan hallituksen mukaan direktiivissä säädetty velvollisuus antaa tietoja koskee myös työntekijöitä edustavien
elinten nimiä ja osoitteita sillä perusteella, että työntekijät voivat käyttää tehokkaasti oikeuksiaan vain, jos he tekevät
keskenään yhteistyötä.
Kühne & Nagel ja komissio sen sijaan katsovat, että työntekijöitä edustavien elinten nimiä ja osoitteita koskevat tiedot eivät
ole välttämättömiä direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun, eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevan neuvottelumenettelyn
aloittamiseksi. Komissio myöntää kuitenkin, että nämä tiedot voivat helpottaa yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen
aloittamista.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensiksi on palautettava mieliin, että direktiivin 11 artiklan 2 kohdassa säädetään nimenomaisesti, että jäsenvaltioiden on
varmistettava, että yritykset asettavat 2 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdassa tarkoitetut työntekijöiden lukumäärää koskevat
tiedot saataville niiden osapuolten pyynnöstä, joita tämän direktiivin soveltaminen koskee.
Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo tämän tuomion 64 kohdassa todennut, ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen, joka sijaitsee
jossain jäsenvaltioissa, johdolla on velvollisuus toimittaa keskushallintona pidettävälle johdolle eurooppalaisen yritysneuvoston
perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi välttämättömät tiedot, jotka ovat sen hallussa tai jotka se kykenee hankkimaan.
Tästä seuraa, että tiedot, jotka koskevat työntekijöiden keskimääräistä kokonaislukumäärää ja heidän jakautumistaan eri jäsenvaltioiden,
yrityksen toimipaikkojen ja ryhmän yritysten kesken, tiedot, jotka koskevat yrityksen ja ryhmän jäsenyritysten rakennetta,
sekä työntekijöitä edustavien sellaisten elinten nimet ja osoitteet, jotka voisivat osallistua direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun
erityisen neuvotteluryhmän muodostamiseen tai eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen, voidaan vaatia toimitettaviksi,
kunhan näiden tietojen toimittaminen on välttämätöntä tällaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.
Kansallisten tuomioistuinten tehtävänä on kaiken käytössään olevan tiedon perusteella tutkia, ovatko ilmoitettavaksi vaaditut
tiedot välttämättömiä direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettujen neuvottelujen aloittamiseksi.
Ensimmäisen kysymyksen jälkimmäiseen osaan ja toiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että direktiivin 4 artiklan 1 kohdasta
ja 11 artiklan 1 kohdasta seuraava tiedottamisvelvollisuus koskee tietoja, jotka koskevat työntekijöiden keskimääräistä kokonaislukumäärää
ja heidän jakautumistaan eri jäsenvaltioiden, yrityksen toimipaikkojen ja ryhmän yritysten kesken, tietoja, jotka koskevat
yrityksen ja ryhmän yritysten rakennetta, sekä työntekijöitä edustavien sellaisten elinten nimiä ja osoitteita, jotka voisivat
osallistua direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun erityisen neuvotteluryhmän muodostamiseen tai eurooppalaisen yritysneuvoston
perustamiseen, jos näiden tietojen toimittaminen on välttämätöntä tällaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen
aloittamiseksi.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan hallitukselle ja Ruotsin hallitukselle sekä komissiolle aiheutuneita
oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana
on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Bundesarbeitsgerichtin 27.6.2000 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Eurooppalaisen yritysneuvoston perustamisesta tai työntekijöiden tiedottamis- ja kuulemismenettelyn käyttöönottamisesta yhteisönlaajuisissa
yrityksissä tai yritysryhmissä 22 päivänä syyskuuta 1994 annetun neuvoston direktiivin 94/45/EY 4 artiklan 1 kohtaa ja 11 artiklan
1 kohtaa on tulkittava siten, että
–
kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa yhteisönlaajuisen yritysryhmän keskushallinto ei sijaitse missään jäsenvaltiossa,
keskushallinnon velvollisuus toimittaa työntekijöiden edustajille eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen
aloittamiseksi välttämättömät tiedot kuuluu direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona
pidettävälle johdolle
–
kun kyseinen keskushallinto ei anna eurooppalaisen yritysneuvoston perustamista varten tiettyjä tietoja direktiivin 4 artiklan
2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle johdolle, keskushallintona pidettävän johdon on,
voidakseen täyttää kyseisiä edustajia kohtaan olevan velvollisuutensa, pyydettävä ryhmän muilta jäsenyrityksiltä, jotka sijaitsevat
jäsenvaltioissa, tällaisen yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelun aloittamiseksi välttämättömiä tietoja, ja sillä
on oikeus saada nämä tiedot näiltä yrityksiltä
–
ryhmän kunkin muun jäsenyrityksen, joka sijaitsee jossain jäsenvaltiossa, johdolla on velvollisuus toimittaa direktiivin 4 artiklan
2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle johdolle kyseiset tiedot, jotka ovat sen hallussa
tai jotka se kykenee hankkimaan
–
asianomaisten jäsenvaltioiden on varmistettava, että ryhmän kunkin jäsenyrityksen, joka sijaitsee jossain jäsenvaltiossa,
johto toimittaa kyseiset tiedot direktiivin 4 artiklan 2 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitetulle keskushallintona pidettävälle
johdolle.
2)
Direktiivin 94/45/EY 4 artiklan 1 kohdasta ja 11 artiklan 1 kohdasta seuraava tiedottamisvelvollisuus koskee tietoja, jotka
koskevat työntekijöiden keskimääräistä kokonaislukumäärää ja heidän jakautumistaan eri jäsenvaltioiden, yrityksen toimipaikkojen
ja ryhmän yritysten kesken, tietoja, jotka koskevat yrityksen ja ryhmän yritysten rakennetta, sekä työntekijöitä edustavien
sellaisten elinten nimiä ja osoitteita, jotka voisivat osallistua direktiivin 5 artiklassa tarkoitetun erityisen neuvotteluryhmän
muodostamiseen tai eurooppalaisen yritysneuvoston perustamiseen, jos näiden tietojen toimittaminen on välttämätöntä tällaisen
yritysneuvoston perustamista koskevien neuvottelujen aloittamiseksi.
Skouris
Jann
Cunha Rodrigues
La Pergola
Puissochet
Schintgen
Macken
Colneric
von Bahr
Julistettiin Luxemburgissa 13 päivänä tammikuuta 2004.
R. Grass
V. Skouris
kirjaaja
presidentti
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.