CELEX: 62006CJ0231
Meeste ja naiste võrdne kohtlemine
Riiklik pensioniskeem
Direktiiv 79/7/EMÜ
Stjuuardessid
Stjuuarditega võrdväärne pension
Korrigeerimismaksete ühekordne tasumine
Intresside tasumine
Tõhususe põhimõte
Liikmesriigile eelotsusest tulenevad kohustused

Eelotsusetaotlused puudutavad seda, kuidas tõlgendada nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas (
EÜT 1979, L 6, lk 24
; ELT eriväljaanne 05/01, lk 215).
Kõnealused taotlused esitati E. Jonkmani, H. Verchevali ja N. Permesaeni ning Office national des pensions’i (edaspidi „riiklik pensioniamet”) vaheliste vaidluste raames.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
E. Jonkman, H. Vercheval ja N. Permesaen, kes olid töötanud stjuardessidena Belgia lennuliikluse aktsiaseltsis Sabena SA, esitasid taotluse tsiviilõhusõidukite meeskonnaliikmete vanaduspensioni saamiseks. Kõnealused isikud esitasid 1992., 1995. ja 1996. aastal taotlused oma pensioniõiguse saamiseks vastavalt 1. märtsist 1993 (Jonkman), 1. juulist 1996 (Vercheval) ja 1. veebruarist 1997 (Permesaen).
Riiklik pensioniamet määras eelnimetatud isikutele pensioni. E. Jonkman esitas hagi Tribunal du travail de Bruxelles’i ning H. Vercheval ja N. Permesaen esitasid hagid Tribunal du travail de Nivelles’i riikliku pensioniameti otsuste vaidlustamiseks, väites, et neile määratud pensionide arvutamisel tugineti diskrimineerivatele sätetele ning et nad peavad saama meessoost meeskonnaliikmetega samade reeglite alusel arvutatud pensioni.
Asjaomaste isikute pensioniarvutuste võrdlemisel selgus, et riikliku pensioniameti poolt ajavahemiku 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980 kohta arvessevõetud töötasu summa oli stjuardesside puhul stjuuardite omast selgelt madalam hoolimata asjaolust, et nende põhipalk oli olnud sama.
Nimetatud asjaolu seletati ühelt poolt stjuardesside ja teiselt poolt ülejäänud meeskonnaliikmete erineva kohtlemisega asjaomasel ajavahemikul. Kuninga 10. jaanuari 1964. aasta dekreediga tsiviilõhusõidukite meeskonnaliikmete vanadus- ja toitjakaotuspensioni kindlustusmaksete kindlaksmääramise ja nende maksmise korra kohta (
Moniteur belge
, 17.1.1964, lk 464), mis jõustus 1. jaanuaril 1964, sätestati tsiviilõhusõidukite meeskonnaliikmete vanaduspensioni eriskeem, millest jäeti ometi välja stjuardessid. Viimastele kohaldati endiselt töötajate üldist pensioniskeemi, mida iseloomustas see, et kindlustusmaksete kogumisel ja pensioni arvutamisel võeti aluseks väiksemat töötasu osa kui tsiviilõhusõidukite meeskonnaliikmete eriskeemi puhul.
Stjuardesside väljajätmise põhjuseks soodsamast vanaduspensioni eriskeemist oli asjaolu, et kõnealusel ajal ei olnud neil pärast neljakümnendat eluaastat võimalik jätkata töötamist tsiviilõhusõiduki meeskonnaliikmena. Järelikult ei olnud neil võimalik läbida täielikku teenistuskäiku. Eelnimetatud põhjustel otsustas Belgia Kuningriik loodud eriskeemi stjuardessidele mitte kohaldada.
Sabena SA-s läbitud teenistuskäiguga seonduv problemaatika ja stjuardesside pensioniskeem on olnud Belgia kohtutes mitmete vaidluste esemeks, millest mõned lahendati Euroopa Kohtu eelotsuse alusel (vt 25. mai 1971. aasta otsus kohtuasjas
80/70: Defrenne
vs
. Belgia, EKL 1971, lk 445
; 8. aprilli 1976. aasta otsus kohtuasjas
43/75: Defrenne
vs
. Sabena, EKL 1976, lk 455
, ja 15. juuni 1978. aasta otsus kohtuasjas
149/77: Defrenne
vs
. Sabena, EKL 1978, lk 1365)
. Kuninga 27. juuni 1980. aasta dekreediga, millega muudeti kuninga 3. novembri 1969. aasta dekreeti, millega kinnitati tsiviilõhusõiduki personali pensioniõiguse tekkimise erikord ja kuninga 24. oktoobri 1967. aasta dekreedi nr 50 „Töötajate vanadus- ja toitjakaotuspensioni kohta” rakendamise erisätted (
Moniteur belge
, 23.8.1980, lk 9700), ja mis jõustus 1. jaanuaril 1981, nähti lõpuks ette tsiviilõhusõiduki meeskonnaliikmete eriskeemi kohaldamine ka stjuardessidele. Seejärel sätestas Belgia seadusandja kuninga 28. märtsi 1984. aasta dekreediga, mis kandis eelnimetatuga sama pealkirja (
Moniteur belge,
3.4.1984, lk 4100), korrigeerimise stjuardesside kasuks ajavahemiku 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980 osas. Kuninga eelmainitud dekreet tühistati Conseil d’Etat’ 7. septembri 1987. aasta otsusega ja uus, varasematega sama pealkirja kandev kuninga dekreet võeti vastu 25. juunil 1997 (
Moniteur belge,
31.7.1997, lk 19635; edaspidi „kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreet”) eesmärgiga heastada stjuardesside ja stjuuardite erinev kohtlemine ajavahemikul 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980.
Kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreedi kohaselt oli ajavahemikul 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980 asjaomast tööd teinud stjuardessidel nüüdsest õigus vanaduspensionile, mis arvutatakse samal alusel kui stjuuardite pension, tingimusel et nad tasuvad ühekordse summana korrigeerimismaksed, millele on lisatud 10%-se määraga intress iga aasta kohta. Kõnealused korrigeerimismaksed moodustuvad peaasjalikult erinevusest stjuardesside poolt ajavahemikul 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980 tasutud kindlustusmaksete ja stjuuardite samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel.
E. Jonkmani, H. Verchevali ja N. Permesaeni hinnangul ei kõrvalda kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga ettenähtud korrigeerimine stjuardesside ja stjuuardite vahelist diskrimineerimist täies ulatuses.
Tribunal du travail de Bruxelles ja Tribunal du travail de Nivelles rahuldasid vastavalt 17. novembri 1997. aasta ja 9. jaanuari 1998. aasta otsusega E. Jonkmani ja H. Verchevali hagid põhjendusel, et nende pensioni arvutamise viis oli diskrimineeriv.
N. Permesaeni puhul tunnistas Tribunal du travail de Nivelles 26. detsembri 2003. aasta otsusega osaliselt õigeks riikliku pensioniameti väited. Nimetatud kohus sedastas, et diskrimineerimiseks ei tule pidada meessoost töötajatega sama pensioni saamist, mille puhul kehtib selliste kindlustusmaksete tasumise tingimus, mida naissoost töötaja oleks pidanud tasuma juhul, kui talle oleks teenistuskäigu jooksul kohaldunud asjaomane skeem. Seevastu leidis nimetatud kohus, et 10%-se määraga intressi tasumine iga aasta kohta on diskrimineeriv.
Riiklik pensioniamet esitas 17. novembri 1997. aasta ja 9. jaanuari 1998. aasta otsuste peale apellatsioonkaebuse Cour du travail de Bruxelles’i. Samasse kohtusse esitas N. Permesaen apellatsioonkaebuse 26. detsembri 2003. aasta otsuse peale.
Cour du travail de Bruxelles’i hinnangul võivad kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga kehtestatud korrigeerimissüsteemi sätted olla diskrimineerivad. Nimetatud kohus leiab, et suure rahasumma tasumine ühekordse maksena kujutab endast pensionil viibiva isiku jaoks arvestatavat takistust. Cour du travail toob samuti välja kõnealuse korrigeerimissüsteemi maksustamise küsimuse, täpsemalt asjaolu, et asjaomasel ajajärgul oli võimalik arvata maha stjuuardite kindlustusmakseid maksustamise eesmärgil, mis ei ole aga võimalik stjuardesside puhul. Cour du travail märgib, et kohaldatud intressimäär on suurem viivistele ja kahjuhüvitistele kohaldatavast seadusjärgsest intressimäärast ning samuti pangaintressidest.
Cour du travail de Bruxelles leidis, et põhikohtuasjade lahendus sõltub direktiivi 79/7 tõlgendusest. Seega otsustas viimatinimetatud kohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 79/7 tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriigil on lubatud võtta vastu õigusnorme, mis annavad ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale õiguse osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, kui nad maksavad tagasiulatuvalt need kindlustusmaksed (märkimisväärselt suure summa ühekordne tasumine), mis on selles riigis kehtivate õigusnormide kohaselt viimatinimetatud isikute suhtes aegunud?
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi 79/7 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab liikmesriigilt kõnealuse sättega vastuolus olevate õigusaktide vastavusse viimist alates normide asjaomase vastuolu tuvastamisest Euroopa Ühenduste Kohtu otsusega, ning hiljemalt aegumistähtaja jooksul, mida kohaldatakse kõnealuste õigusnormide vastuvõtmise tagajärjel tekkinud kindlustusmaksete võlgnevusele?
2.
Kas direktiivi 79/7 tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriigil on lubatud võtta vastu õigusnorme, mis annavad ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale õiguse osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, kui nad maksavad suures summas viivist, mis on selles riigis kehtivate õigusnormide kohaselt viimatinimetatud isikute suhtes aegunud?
Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas direktiivi 79/7 tuleb tõlgendada nii, et see nõuab liikmesriigilt kõnealuse sättega vastuolus olevate õigusaktide vastavusse viimist alates normide asjaomase vastuolu tuvastamisest Euroopa Ühenduste Kohtu otsusega, ning hiljemalt aegumistähtaja jooksul, mida kohaldatakse kõnealuste õigusnormide vastuvõtmise tagajärjel tekkinud viivistele?”
Eelotsuse küsimused
Esialgsed kaalutlused
Kõigepealt tuleb tõdeda, et põhikohtuasja pooled ei ole vaidlustanud stjuardesside algse tsiviilõhusõidukite meeskonnaliikmete vanaduspensioni eriskeemist väljajätmise diskrimineerivat iseloomu.
Samuti tuleb kohe märkida, et EÜ artikli 141 lõiked 1 ja 2, mis sätestavad mees- ja naissoost töötajatele võrdse töö eest makstava võrdse tasu põhimõtte, ei ole käesolevas asjas kohaldatavad, kuna asjaomast artiklit kohaldatakse üksnes tööandja pensioniskeemidele, ent mitte riiklikele pensioniskeemidele (vt eespool viidatud kohtuotsus Defrenne
vs
. Belgia, punktid 10–13; 6. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-109/91: Ten Oever, EKL 1993, lk I-4879
, punkt 9, ja 21. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-207/04: Vergani, EKL 2005, lk I-7453
, punktid 22 ja 23).
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohus toiminud õigesti, kui ta esitas oma küsimused, arvestades direktiivi 79/7, mida kohaldatakse riiklikele sotsiaalkindlustusskeemidele, sealhulgas riiklikele pensioniskeemidele (vt 1. juuli 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-154/92: van Cant, EKL 1993, lk I-3811
, punktid 10 ja 11).
Kõnealuse direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt on keelatud „igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, […] ning eelkõige siis, kui kõne all on: skeemide ulatus ja neile ligipääsu tingimused […], kindlustusmakse kohustus ja kindlustusmaksete arvutamine […] [ja] hüvitiste arvutamine […]”. Õigussubjektid võivad tugineda mainitud sättele siseriiklikus kohtus, et saavutada sellega vastuolus olevate siseriiklike õigusaktide kohaldamata jätmine nimetatud kohtu poolt (vt 13. detsembri 1989. aasta otsus kohtuasjas
C-102/88: Ruzius-Wilbrink, EKL 1989, lk 4311
, punkt 19, ja 27. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas
C-337/91: van Gemert-Derks, EKL 1993, lk I-5435
, punkt 31).
Korrigeerimismaksete tasumise nõue
Küsimuste esimeses osas soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiiviga 79/7 on vastuolus selliste õigusnormide vastuvõtmine liikmesriigi poolt, millega antakse ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale õigus osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, kohustades neid tasuma korrigeerimismakseid – ühekordse summana ja lisades 10%-se määraga intressi iga aasta kohta –, mis moodustuvad erinevusest algselt diskrimineeritud isikute poolt diskrimineerimise perioodil tasutud kindlustusmaksete ja teise isikute kategooria poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel.
Euroopa Kohtule esitatud märkustest nähtub, et põhikohtuasja pooled, Euroopa Ühenduste Komisjon ja Itaalia valitsus jagavad seisukohta, mille kohaselt ei ole kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga sätestatud peamine tingimus stjuardesside poolt ajavahemikul 1. jaanuar 1964–31. detsember 1980 läbitud teenistuskäigu arvessevõtmiseks stjuuarditega samal alusel – nimelt sellise summa tasumine, mis katab erinevuse stjuardesside poolt asjaomasel ajavahemikul tasutud kindlustusmaksete ja stjuuardite poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel – iseenesest diskrimineeriv.
Eelnimetatud seisukoht on õige. Vastavalt Euroopa Kohtu varasematele otsustele tööandja pensioniga seonduvate vaidluste raames ei anna asjaomasesse skeemi tagasiulatuvalt kuulumise võimalus töötajale õigust hoiduda kõrvale seonduvate kindlustusmaksete tasumisest vastava ajavahemiku kohta (vt 28. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-128/93: Fisscher, EKL 1994, lk I-4583
, punkt 37; 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas
C-435/93: Dietz, EKL 1996, lk I-5223
, punkt 34, ja 16. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-78/98: Preston jt, EKL 2000, lk I-3201
, punkt 39).
Kui diskrimineerimine on toimunud, peab võrdse kohtlemise taastamine asetama diskrimineeritud töötaja uuesti samasse olukorda teisest soost töötajatega. Järelikult ei või see töötaja nõuda – iseäranis rahalises plaanis – soodsamat kohtlemist sellest, mis oleks talle tavapäraselt asjaomasesse skeemi kuulumisel osaks saanud (eespool viidatud kohtuotsus Fisscher, punktid 35–36, ja eespool viidatud kohtuotsus Preston jt, punkt 38).
Tuleb sedastada, et osundatud kohtupraktika on riiklikku pensioniskeemi kuulumise juhtudel analoogia alusel kohaldatav. Seega, võttes vastu õigusnormid, mis annavad ühest soost, algselt diskrimineeritud isikutele õiguse osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, võib liikmesriik otsustada taastada võrdse kohtlemise, nõudes sellise summa tasumist, mis katab erinevuse diskrimineeritud isikute poolt diskrimineerimise ajavahemikul tasutud kindlustusmaksete ja teise kategooriasse kuuluvate isikute poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel. See, et viimatimainitud isikute kategooria on saanud vahepeal kasu tasutud kindlustusmaksete vaidlustamistähtaja aegumisest, ei takista asjaomase korra kehtestamist, ent seda tingimusel – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 70 –, et uutele osalejatele kehtestatakse samasugune aegumistähtaeg.
Lisaks sellele, et vältida mis tahes teistpidist diskrimineerimist, on lubatav intressi lisamine korrigeerimismaksetele kompenseerimaks raha odavnemist. Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 38 – võttes arvesse punktis 39 väljatoodud tingimust –, tagab intressi lisamine, et uute osalejate tasutud kindlustusmaksed ei ole tegelikkuses madalamad nende töötajate poolt tasutud maksetest, kes kuulusid pensioniskeemi selle loomisest alates.
Kohtujuristi ettepaneku punktides 64–65 väljatoodud põhjustel on eelnevalt esitatud kaalutlused piiratud eeldusega, et pensioniõiguse korrigeerimine loob tagajärgi alates pensioniõiguse tekkimise kuupäevast. Korrigeerimise pakkumine juba pensionil olevatele isikutele, nõudes sellise summa tasumist, mis katab erinevuse nende poolt diskrimineerimise ajavahemikul tasutud kindlustusmaksete ja teise kategooriasse kuuluvate isikute poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel, lõpetab ebavõrdse kohtlemise üksnes juhul, kui seeläbi saavutatakse pensionimaksete samasugune arvutamine iga huvitatud isiku kogu pensionil oleku aja kohta.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et direktiiviga 79/7 ei ole vastuolus selliste õigusnormide vastuvõtmine liikmesriigi poolt, millega antakse ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale kogu pensionil oleku ajaks õigus osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, kohustades neid tasuma korrigeerimismakseid, mis moodustuvad erinevusest algselt diskrimineeritud isikute poolt diskrimineerimise perioodil tasutud kindlustusmaksete ja teise isikute kategooria poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel ning millele on lisatud intress kompenseerimaks raha odavnemist.
Korrigeerimismaksete tasumise kord
Mis puutub eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusse, kas liikmesriik võib nõuda korrigeerimismaksete tasumist ühekordse summana, olles lisanud neile 10%-se määraga intressi iga aasta kohta, siis tuleb märkida, et liikmesriigi poolt ühenduse õigusnormide, näiteks meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte täitmiseks võetud mis tahes meede peab olema mõjus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Fisscher, punkt 31, ja Preston jt, punktid 40–42; 20. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-187/00: Kutz-Bauer, EKL 2003, lk I-2741
, punkt 57, ja 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-212/04: Adeneler jt, EKL 2006, lk I-6057
, punkt 95). Järelikult oli Belgia seadusandja, võttes vastu kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreedi stjuardesside asetamiseks stjuuarditega samasse olukorda, kohustatud kinnitama sellise korrigeerimismaksete tasumise korra, mille täitmine ei oleks praktikas võimatu või ülemäära raske.
Euroopa Kohtule esitatud märkustest selgub, et korrigeerimismaksed moodustavad erakordselt suure summa – arvestades diskrimineerimise kestust 1. jaanuarist 1964 kuni 31. detsembrini 1980 ning aastaid, mis jäävad selle ajavahemiku lõpu ja kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga korrigeerimiskorra kinnitamise vahele (1981–1997). Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 49, võib selline summa ületada nende isikute aastapensioni, kellele korrigeerimist pakuti. Samuti rõhutasid E. Jonkman, H. Vercheval ja N. Permesaen, ilma et riiklik pensioniamet oleks seda vaidlustanud, et asjaomase summa tasumine ühekorraga ei pruugi olla neile jõukohane või võib eeldada finantsasutusest laenu võtmist, mis nõuaks omakorda intresside tasumist.
Lisaks selgub kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreedist, et see näeb ette erandkorras – mis ei ole kõnealuses asjas kohaldatav – korrigeerimismaksete ajatamise aasta kaupa tasumise vormis.
Eeltoodud kaalutlusi silmas pidades on alust tõdeda, et huvitatud isikute kohustamine korrigeerimismaksete tasumiseks ühekordse summana muutis stjuardesside pensioniõiguste korrigeerimise ülemäära raskeks.
Mis puudutab iga-aastast 10%-st intressimäära, siis väitsid või tunnistasid nii põhikohtuasja pooled, komisjon kui ka Itaalia valitsus, et see on märkimisväärselt kõrge. Kohtuistungil ei suutnud riiklik pensioniamet täpsustada, miks kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga kinnitati inflatsiooni määra ületav intressimäär.
Igal juhul on selge, et raha odavnemise kompenseerimiseks vajalikku intressimäära ületava intressimäära kinnitamine põhjustas olukorra, kus uute liikmete poolt tasutud kindlustusmaksed on tegelikkuses kõrgemad kui nende töötajate tasutud maksed, kes kuulusid pensioniskeemi selle loomisest alates. Seega toob asjaomane intressimäär – selle asemel, et asetada stjuardessid stjuuarditega samasse olukorda – hoopis kaasa stjuardesside ebavõrdse kohtlemise jätkumise.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kes ainsana tunneb põhjalikult siseriiklikku õigussüsteemi, tuleb siiski kindlaks teha, mil määral kujutab kuninga 25. juuni 1997. aasta dekreediga ettenähtud 10%-ne intressimäär endast intressimäära, mille eesmärgiks on kompenseerida raha odavnemist.
Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et direktiiviga 79/7 on vastuolus selliste õigusnormide vastuvõtmine liikmesriigi poolt, mis annavad ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale õiguse osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis ja nõuavad korrigeerimismaksetele muude intresside lisamist lisaks neile, mis on vajalikud raha odavnemise kompenseerimiseks. Samuti on nimetatud direktiiviga vastuolus nõue, et kõnealused maksed tasutaks ühekordse summana, kuna see tingimus muudab ettenähtud korrigeerimise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Nii on juhtunud käesolevas asjas, kus maksmisele kuuluv summa ületab huvitatud isiku aastapensioni.
Liikmesriigile eelotsusest tulenevad kohustused
Küsimuste teise osaga, mida tuleb käsitleda põhikohtuasja kontekstis, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liikmesriik on kohustatud viima oma õigusaktid vastavusse Euroopa Kohtu eelotsusega, milles tuvastati asjaomaste õigusaktide vastuolu ühenduse õigusega.
Selles küsimuses on kohane meenutada, et lähtudes EÜ artiklis 10 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttest, on liikmesriigid kohustatud kõrvaldama ühenduse õiguse rikkumise õigusvastased tagajärjed (7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-201/02: Wells, EKL 2004, lk I-723
, punkt 64 ja osundatud kohtupraktika).
Seega tulenevalt eelotsusest, milles tuvastati siseriiklike õigusaktide vastuolu ühenduse õigusega, on liikmesriigid kohustatud võtma kõik kohased üld- või erimeetmed Euroopa Liidu õigusest kinnipidamise kindlustamiseks oma territooriumil (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Wells, punktid 64 ja 65, ja 25. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-495/00: Azienda Agricola Giorgio, Giovanni ja Luciano Visentin jt, EKL 2004, lk I-2993
, punkt 39). Säilitades õiguse meetmete valikuks, peavad liikmesriigid iseäranis jälgima, et siseriiklik õigus viidaks võimalikult kiiresti kooskõlla ühenduse õigusega ja et õigussubjektidele ühenduse õigusest tulenevatele õigustele antaks täielik õiguslik mõju.
Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et kui on tuvastatud ühenduse õiguse vastane diskrimineerimine ja samal ajal ei ole kehtestatud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, on võrdsuse põhimõtte järgimine tagatud üksnes sellega, et ebasoodsamas olukorras olevatele isikutele antakse samad eelised, mis on soodsamas olukorras olevatel isikutel. Sellisel juhul peab siseriiklik kohus jätma kohaldamata mis tahes diskrimineeriva siseriikliku sätte, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ära ootama selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldama ebasoodsamas olukorras olevate isikute suhtes samu norme, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute suhtes (28. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-408/92: Avdel Systems, EKL 1994, lk I-4435
, punktid 16 ja 17; 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas
C-442/00: Rodríguez Caballero, EKL 2002, lk I-11915
, punktid 42–43, ja 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-81/05: Cordero Alonso, EKL 2006, lk I-7569
, punktid 45 ja 46).
Lisaks eeltoodule on liikmesriik kohustatud hüvitama üksikisikutele ühenduse õiguse rikkumisest tekkinud kahju. Kui sellise kohustuse tingimused on täidetud, kuulub selle põhimõtte rakendamine siseriikliku kohtu pädevusse (vaata eelkõige 22. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-66/95: Sutton, EKL 1997, lk I-2163
, punkt 35, ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-224/01: Köbler, EKL 2003, lk I-10239
, punktid 51 ja 52).
Eeltoodut arvesse võttes tuleb vastata eelotsuse küsimuste teisele osale nii, et tulenevalt eelotsusest, milles tuvastati asjaomaste õigusaktide vastuolu ühenduse õigusega, on liikmesriigi ametivõimud kohustatud võtma kõik kohased üld- või erimeetmed Euroopa Liidu õigusest kinnipidamise kindlustamiseks oma territooriumil, pidades iseäranis silmas, et siseriiklik õigus viidaks võimalikult kiiresti kooskõlla ühenduse õigusega ja et õigussubjektidele ühenduse õigusest tulenevatele õigustele antaks täielik õiguslik mõju. Kui on tuvastatud ühenduse õiguse vastane diskrimineerimine ja seni kui ei ole kehtestatud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, peab siseriiklik kohus jätma kohaldamata mis tahes diskrimineeriva siseriikliku sätte, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ära ootama selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldama ebasoodsamas olukorras olevate isikute suhtes samu norme, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute suhtes.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

1.
Juhul kui liikmesriik võtab vastu sellised õigusnormid, mille eesmärk on anda ühest soost, algselt diskrimineeritud isikute kategooriale kogu pensionil oleku ajaks õigus osaleda vastassugupoolele kohaldatavas pensioniskeemis, siis nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiiviga 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas
—
ei ole vastuolus see, kui vastav liikmesriik seab asjaomasesse skeemi kuulumise eelduseks selliste korrigeerimismaksete tasumise, mis moodustuvad erinevusest algselt diskrimineeritud isikute poolt diskrimineerimise perioodil tasutud kindlustusmaksete ja teise isikute kategooria poolt samal ajavahemikul tasutud kõrgemate kindlustusmaksete vahel ning millele on lisatud intress kompenseerimaks raha odavnemist,
—
on seevastu vastuolus see, kui asjaomane liikmesriik nõuab korrigeerimismaksetele muude intresside lisamist lisaks neile, mis on vajalikud raha odavnemise kompenseerimiseks,
—
on samuti vastuolus nõue, et kõnealused maksed tasutaks ühekordse summana, kuna selline tingimus muudab ettenähtud korrigeerimise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks. Nii on juhtunud käesolevas asjas, kus maksmisele kuuluv summa ületab huvitatud isiku aastapensioni.

2.
Tulenevalt eelotsusest, milles tuvastati asjaomaste õigusaktide vastuolu ühenduse õigusega, on liikmesriigi ametivõimud kohustatud võtma kõik kohased üld- või erimeetmed Euroopa Liidu õigusest kinnipidamise kindlustamiseks oma territooriumil, pidades iseäranis silmas, et siseriiklik õigus viidaks võimalikult kiiresti kooskõlla ühenduse õigusega ja et õigussubjektidele ühenduse õigusest tulenevatele õigustele antaks täielik õiguslik mõju.
Kui on tuvastatud ühenduse õiguse vastane diskrimineerimine ja seni kui ei ole kehtestatud võrdset kohtlemist tagavaid meetmeid, peab siseriiklik kohus jätma kohaldamata mis tahes diskrimineeriva siseriikliku sätte, ilma et ta peaks eelnevalt taotlema või ära ootama selle sätte tühistamist seadusandja poolt, ning kohaldama ebasoodsamas olukorras olevate isikute suhtes samu norme, mida kohaldatakse soodsamas olukorras olevate isikute suhtes.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.