CELEX: 62004CJ0066
Toit
Määrus (EÜ) nr 2065/2003
Suitsutuspreparaadid
Õigusliku aluse valik

Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik palub oma hagiavaldusega Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. novembri 2003. aasta
määruse (EÜ) nr 2065/2003 toidus või toidu pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud suitsutuspreparaatide kohta (ELT L
309, lk 1; ELT eriväljaanne 13/32, lk 661; edaspidi „vaidlustatud määrus”) tühistamist.
Kohtu presidendi 24. juuni 2004. aasta määrusega anti Euroopa Ühenduste Komisjonile luba astuda menetlusse Euroopa Parlamendi
ja Euroopa Liidu Nõukogu nõuete toetuseks.

Õiguslik raamistik
Nõukogu 22. juuni 1988. aasta direktiiv 88/388/EMÜ toiduainetes kasutatavaid lõhna- ja maitseaineid ning nende tootmiseks
vajalikke lähtematerjale käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 184, lk 61; ELT eriväljaanne 13/09,
lk 223; edaspidi „direktiiv”) näeb artiklis 3 ette, et liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et lõhna- ja maitseaineid
ei tohi turustada ega kasutada, kui nad ei vasta direktiiviga ette nähtud eeskirjadele.
EÜ artikli 95 alusel vastu võetud vaidlustatud määruse artikkel 1 sätestab:
„1.      Käesoleva määruse eesmärk on tagada siseturu tõhus toimimine toidus või toidu pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud
suitsutuspreparaatide osas ja ühtlasi luua alus, et kindlustada inimeste tervise ja tarbijate huvide kaitse kõrge tase.
2.      Selleks sätestatakse käesoleva määrusega:
a)      ühenduse menetlus, et hinnata ja lubada selliseid esmaseid suitsutuskondensaate ja esmaseid tõrvafraktsioone, mida kasutatakse
sellisel kujul toidus või selle pinnal või toidus või selle pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud esmatoodetest saadud
suitsutuspreparaatide valmistamiseks;
b)      ühenduse menetlus lubatud esmaste suitsutuskondensaatide ja esmaste tõrvafraktsioonide loetelu koostamiseks, mis välistab
kõigi teiste kasutamise ühenduses, ja nende toidus kasutamise tingimuste kehtestamiseks.”
Vaidlustatud määruse artikli 2 kohaselt kohaldatakse määrust toidus või selle pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud
suitsutuspreparaatide suhtes, suitsutuspreparaatide tootmiseks kasutatavate lähtematerjalide suhtes, suitsutuspreparaatide
valmistamise tingimuste suhtes ning toidu suhtes, milles või mille pinnal on suitsutuspreparaate.
Vaidlustatud määruse artikkel 4 pealkirjaga „Üldised kasutus- ja ohutusnõuded” on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Suitsutuspreparaatide kasutamist toidus või toidu pinnal lubatakse üksnes juhul, kui on piisavalt tõendatud, et
–        see ei kujuta ohtu inimeste tervisele,
–        see ei eksita tarbijaid.
Iga loa suhtes võidakse kehtestada kasutamise eritingimused.
2.      Mitte keegi ei tohi turule viia suitsutuspreparaati ega toitu, milles või mille pinnal on kasutatud suitsutuspreparaati, mis
ei ole artikli 6 kohaselt lubatud esmatoode või sellest esmatootest saadud toode, ja kui loas ettenähtud käesolevale määrusele
vastavatest kasutustingimustest ei ole kinni peetud.”
Vaidlustatud määruse artikkel 5, mis loetleb rea esmatoote tootmiseks kasutatava puiduga seotud tootmistingimusi, näeb ette:
„1.      Esmatoote tootmiseks kasutatav puit ei tohi kuus kuud vahetult enne ega pärast puu langetamist ei tahtlikult ega tahtmatult
olla töödeldud keemiliste ainetega, välja arvatud juhul, kui suudetakse tõestada, et töötlemiseks kasutatud aine ei tekita
põlemisel võimalikke mürgiseid aineid.
Esmatooteid turule viiv isik peab suutma asjakohaste sertifikaatide või dokumentidega tõestada, et esimeses lõigus sätestatud
nõuded on täidetud.
2.      Esmatoodete tootmise tingimused on sätestatud I lisas. Vees lahustumatut õlifaasi, mis on menetluse kõrvalsaadus, suitsutuspreparaatide
tootmisel kasutada ei tohi.
3.      Ilma et see piiraks muude ühenduse õigusaktide kohaldamist, võib esmatooteid asjakohaste füüsikaliste menetlustega edasi töödelda,
et valmistada suitsutuspreparaate. Kui mingi teatud füüsikalise menetluse sobivuses tekib lahkarvamusi, võib langetada otsuse
artikli 19 lõikes 2 osutatud korras.”
Viimati nimetatud menetlus ehk „regulatiivkomitee menetlus” on defineeritud nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ,
millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124),
artiklites 5 ja 7.
Vaidlustatud määruse artikli 6 lõike 1 kohaselt koostab komisjon regulatiivkomitee menetluse korras loetelu esmatoodetest,
mida on lubatud kasutada sellisel kujul toidus või toidu pinnal ja/või esmatoodetest suitsutuspreparaatide valmistamiseks
(edaspidi „lubatud esmatoodete loetelu”).
Nimetatud määruse artikli 7 kohaselt tuleb selleks, et esmatoode lisataks nimetatud lubatud esmatoodete loetellu, esitada
taotlus liikmesriigi pädevale asutusele. Taotlusele tuleb lisada põhjendatud kinnitus selle kohta, et toode vastab artikli
4 lõikes 1 sätestatud nõuetele.
Vaidlustatud määruse artikli 8 lõige 1 näeb ette, et Euroopa Toiduohutusamet (edaspidi „amet”) esitab kuue kuu jooksul alates
kehtiva taotluse saamisest oma arvamuse selle kohta, kas toode ja selle kavandatud kasutamine vastab nimetatud määruse artikli
4 lõikele 1. Sama artikli lõike 4 kohaselt, kui tegemist on hinnatud toote lubamist pooldava arvamusega, võib arvamus sisaldada
hinnatud esmatoote kasutamise tingimusi või piiranguid. Nimetatud artikli lõige 5 sätestab, et see arvamus edastatakse komisjonile,
liikmesriikidele ja taotlejale.
Vaidlustatud määruse artiklid 9 ja 10 käsitlevad ühenduse loa andmist ning lubatud esmatoodete loetelu koostamist.
Nimetatud määruse artikli 9 lõike 1 kohaselt valmistab komisjon kolme kuu jooksul pärast ameti arvamuse kättesaamist ette
esmatoote loetelusse lisamise taotluse suhtes võetava „meetme eelnõu”, arvestades sama määruse artikli 4 lõike 1 nõudeid,
ühenduse õigusakte ja muid kõnealuse küsimusega seotud õiguspäraseid tegureid.
Nimetatud meede on kas määruse eelnõu, millega koostatakse lubatud esmatoodete algne loetelu või määruse eelnõu, millega muudetakse
seda loetelu, või siis otsuse eelnõu, millega keeldutakse loa andmisest asjaomase toote lubatud esmatoodete loetelusse lisamisele.
Antud luba kehtib kogu ühenduses 10 aastat. Vaidlustatud määruse artikli 11 kohaselt võib loa omanik liikmesriigi pädevalt
asutuselt taotleda loa muutmist. Selle määruse artikli 12 kohaselt saab lubade kehtivust pikendada loa omaniku poolt komisjonile
esitatud taotluse alusel.

Hagi
Ühendkuningriik palub oma hagiavaldusega vaidlustatud määruse tühistamist ning kohtukulude väljamõistmist parlamendilt ning
nõukogult, väites et EÜ artikkel 95 ei ole kohane õiguslik alus selle määruse vastuvõtmiseks.
Parlament ja nõukogu, keda toetab komisjon, paluvad jätta hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning mõista kohtukulud välja
Ühendkuningriigilt.

Poolte argumendid
Ühendkuningriik väidab, et EÜ artikkel 95 ei ole vaidlustatud määruse vastuvõtmiseks õige õiguslik alus, kuna määrus ei ühtlusta
siseriiklikke õigusnorme, vaid kehtestab ühenduse tasemel toidu jaoks suitsutuspreparaatide lubamise tsentraliseeritud menetluse.
EÜ artikliga 95 antud seadusandliku pädevuse puhul on tegemist liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise pädevusega, mitte
ühenduse organite asutamise või sellistele organitele ülesannete andmise ega lubatud toodete loetelude heakskiitmise menetluste
kehtestamise pädevus.
Ühendkuningriik tunnistab, et EÜ artiklit 95 kohaldades võetud meede võib sisaldada sätteid, mis iseenesest ei ühtlusta siseriiklikke
õigusnorme, kui need sätted on kõrvalise iseloomuga nende sätete suhtes, millega ühtlustamist läbi viiakse või kui nende puhul
on tegemist selliste sätete rakendussätetega.
Ühendkuningriik väidab lisaks, et kuigi kindlasti on lubatud liikmesriikide õigusnormide ühtlustamine ühenduse määrusega,
peab selline määrus siiski saavutama tulemuse, milleni oleks olnud võimalik jõuda samasuguste õigusnormide samaaegse vastuvõtmisega
igas liikmesriigis. Vaidlustatud määrusega kehtestatud suitsutuspreparaatide hindamise kord on siiski ühenduse mehhanism,
mida ükski liikmesriik eraldi võetuna ei olnud pädev kehtestama. Seega ei saa sellist korda iseenesest pidada ühtlustamismeetmeks.
Ühendkuningriik leiab, et isegi kui vaidlustatud määrusega kehtestatud meetmed on „ühtlustamismeetmed” EÜ artikli 95 tähenduses,
siis ei ühtlusta need suitsutuspreparaatide kasutamise ja turustamise „olulisi sätteid” või „standardeid”. Selle määruse sätted
jätavad täiesti lahtiseks selle, millised suitsutuspreparaadid on lubatud ning kuidas neid peab hindama. Seega ei saa tootja
või siseriiklik ametiasutus nimetatud määruse sätete alusel otsustada, kas konkreetne suitsutuspreparaat on lubatud või mitte.
Mis puudutab komisjonile regulatiivkomitee menetluses pandud ülesandeid, siis Ühendkuningriik väidab, et EÜ artikli 202 kohaselt
võib komisjon tõesti mängida rolli EÜ artiklit 95 kohaldades võetud meetmete rakendamisel, kuid siiski tingimusel, et selle
tegevuse puhul on tegemist nimetatud meetmete „rakendamisega”.
Hageja liikmesriik tunnistab, et vaidlustatud määruse artiklid 4 ja 5 koostoimes määruse I lisaga sisaldavad teatud arvul
ühtlustatud tingimusi, millele suitsutuspreparaadid peavad vastama. Need aspektid ei vasta aga nende ainetega seotud eeskirjade
kogumile, mille raames hindamismenetlus koosneb ainult toodete vastamise kontrollimisest selle määrusega kindlaks määratud
tingimustele. Määruse artikli 4 lõikes 1 olev nõue, mille kohaselt ei tohi tooted kujutada mingisugust ohtu inimeste tervisele,
on tähtis, kuid ebapiisavalt täpne tingimus. Samamoodi ei ole määruse I lisas loetletud tootmismeetodite nimekiri kaugeltki
täielik.
Ühendkuningriik väidab, et kui amet esitab oma arvamuse selle kohta, kas konkreetne toode on ohutu inimtoiduks ning kui komisjon
võtab selle kohta vastu otsuse, siis nad ei pea piirduma selle kontrollimisega, kas vaidlustatud määruse I lisas loetletud
tootmismeetoditest on kinni peetud. Ühendkuningriigi arvates on vaja esitada teavet, mis läheb kindlasti kaugemale kui pelgalt
selle näitamine, et lisast on kinni peetud, nt eelkõige detailset teavet esmatoote keemilise koostise ning toksikoloogiliste
andmete kohta.
Ühendkuningriik lisab, et nimetatud lisas kindlaks määratud tootmismeetoditest kinnipidamine ei taga seda, et toode on inimtoiduks
ohutu. Selle ohutuse hindamine ameti poolt ning „riskijuhtimine” komisjoni poolt eeldavad, et selle ala eksperdid teevad põhjaliku
analüüsi.
Ühendkuningriik arvab, et õige õiguslik alus vaidlustatud määruse vastuvõtmiseks on EÜ artikkel 308.
Parlament väidab, et vaidlustatud määrus ühtlustab toidus kasutatavaid suitsutuspreparaate käsitlevad siseriiklikud õigusnormid
ning et EÜ artikkel 95 on vaidlustatud määrusega sätestatud loa andmise korra kehtestamiseks kohane ja piisav õiguslik alus.
Parlament märgib, et EÜ artikkel 95 ei nõua, et vastuvõetud meetmed ühtlustaksid ise asjakohaseid siseriiklikke õigusnorme.
Nende õigusnormide ühtlustamine võib toimuda kas õigusakti endaga, viimasest tulenevalt vastu võetud meetmetega või mõlemaga.
See säte ei nõua ühenduse seadusandjalt liikmesriikide õigusnorme „ühtlustavate” detailsete meetmete vastuvõtmist ning jätab
talle kaalutlusruumi seadusandliku tehnika valikul, eriti kui tegemist on lubatud toodete ühtlustatud loeteluga, eeldusel,
et reguleeritava ala olulised sätted sisalduvad põhiaktis.
Ta lisab, et ühenduse seadusandja ei pea esmastes õigusnormides ammendavalt kehtestama hindamiskriteeriumide kogumit, mis
on nii täpse olemusega, et neid kriteeriume saab iseenesest kohaldada.
Parlament rõhutab, et vaidlustatud määrusega ühtlustatakse liikmesriikide õigusnormid selles osas, mis puudutab suitsutuspreparaatide
kasutamise ja turustamise põhilisi aspekte, st toidus või toidu pinnal suitsutuspreparaatide kasutamise tingimuste määratlemine
ning lubamatute või nendele tingimustele mittevastavate suitsutuspreparaatide turustamise keelamine.
Nimetatud institutsioon väidab, et kuna puudub ühine lähenemine suitsutuspreparaatide ohutuse hindamisele, ei saanud ühenduse
seadusandja objektiivsetel teaduslikel põhjustel välja töötada lubatud toodete täielikku loetelu vaidlustatud määruse enese
tekstis. Neil asjaoludel ning selleks, et tagada inimeste tervise kaitse kõrge tase ning tagada samal ajal suitsutuspreparaate
sisaldavate toodete vaba liikumine, pidi ühenduse seadusandja sätestama, et lubatud toodete loetelu koostatakse asjaomaste
toodete toksikoloogilise hinnangu põhjal ning panema selle ülesande komisjonile.
Parlament leiab, et mitte miski vaidlustatud määruses ei luba väita, et hindamismenetlus oleks midagi muud kui vahend eesmärgi
saavutamiseks, st ühtlustatud lubatud esmatoodete loetelu koostamine, mis oleks kehtiv kogu ühenduses eesmärgiga parandada
siseturu toimimist.
Nõukogu leiab, et vaidlustatud määrus kuulub EÜ artikli 95 kohaldamisalasse, kuna määrus määrab kindlaks ühtlustatud materiaalõiguse
normid, mis puudutavad suitsutuspreparaatide sisaldust, nähes ette esmatoodete tüübid, millest peab suitsu saama. See määrus
kehtestab ka teised ühtlustatud reeglid, mis puudutavad esmatoodete identifitseerimist, ühtlustatud materiaalseid tingimusi
teaduslike tõendite kohta, mis on vajalikud selleks, et taotleda suitsutuspreparaatide valmistamisel kasutatavate esmatoodete
lisamist lubatud esmatoodete loetelusse, loa andmise tagajärgi ning avalikkuse juurdepääsu asjakohastele andmetele ning nende
andmete konfidentsiaalsust ja kaitset.
Nimetatud institutsioon leiab, et vaidlustatud määrus ei riku toitu puudutavaid ühenduse õigusnorme reguleerivat põhimõtet,
mille kohaselt peavad iseseisev teaduslik ekspertiis (riskianalüüs) ning otsuste tegemine (riskijuhtimine) olema teineteisest
lahus.
Nõukogu väidab, et loa andmine kogu ühenduses sellistele toodetele nagu suitsutuspreparaadid nõuab keerulist teaduslikku hindamist.
Oleks peaaegu võimatu töötada välja selline akt, milles kõik tehnilised parameetrid oleksid kirjeldatud nii detailselt, et
selliste hindamiste puhul oleks igasugune hindamisruum välistatud.
Nõukogu tunnistab, et kui rakendusvolitused delegeeritakse, tuleb kinni pidada EÜ artiklis 202 ning otsuses 1999/468 sätestatud
tingimustest. See käib eriti kohustuse kohta kehtestada reguleeritava valdkonna „olulised sätted”. Mis puudutab keerulisi
tehnilisi küsimusi, siis on seadusandjal õigus panna komisjonile laiaulatuslikud rakendusvolitused ning seetõttu ei tohi mõistet
„olulised sätted” tõlgendada kitsendavalt. Käesoleval juhul ei ole loa andmise menetlus midagi muud kui menetlus, mis on suunatud
rakendusmeetme kaudu vaidlustatud määrusega kindlaks määratud põhinõuetele vastavate ainete lisamisele lubatud esmatoodete
loetelusse.
Komisjon leiab, et EÜ artikkel 95 viitab üldiselt pigem siseriiklike õigusnormide „meetmetele ühtlustamiseks” kui „ühtlustamismeetmetele”.
Kui viimane väljend tähendab sätteid, mis ühtlustavad otseselt siseriiklikke õigusnorme, siis nimetatud sätte sõnastus on
palju laiem ning jätab lahtiseks küsimuse, millist seadusandlikku tehnikat sellele tulemusele jõudmiseks kasutada. Ainus tingimus
EÜ artiklile 95 toetumiseks on see, et võetud meetmete eesmärk peab olema siseriiklike õigusnormide ühtlustamine nii, et nad
peavad lõpuks viima ühtlustamiseni, kuid kuni seda tingimust täidetakse, võib ühenduse seadusandja valida vastavale olukorrale
kõige kohasema viisi.
Komisjoni arvates tuleneb sellest, et EÜ artikli 95 alusel võetud meede võib täiesti kindlasti sisaldada vaidlusaluses määruses
kehtestatud kahes järgus toimuvat menetlust, milles loa andmise menetlus kehtestatakse ainult sellel eesmärgil, et lõppeesmärgina
koostada lubatud esmatoodete ühtlustatud loetelu, kuna tegemist on meetmega, mis viib otse asjaomaseid tooteid käsitlevate
siseriiklike õigusnormide ühtlustamiseni.
Nimetatud institutsioon rõhutab, et käesoleval juhul kujutab kahes järgus toimuv protsess endast proportsionaalselt ja teaduslikult
põhjendatud lähenemist, kuna tuleb koostada loetelu, mis on samal ajal detailne, avatud ning teaduse ja tehnika arengust tulenevalt
muudetav. Tegelikult oleks olnud võimatu ning mõttetu vaidlustatud määruse tekstis endas kehtestada kõikide lubatud esmatoodete
loetelu.
Komisjon järeldab sellest, et võttes arvesse vajalike toksikoloogiliste hinnangute mitmeid tehnilisi piiranguid, pidi ühenduse
seadusandja ette nägema korra, mille kohaselt hinnatakse esmatoodete ohutust juhtumipõhiselt ning ühtlustatud loetelu koostatakse
vaidlustatud määruses loetletud materiaalsete kriteeriumide põhjal järk­järgult.

Euroopa Kohtu hinnang
EÜ artikli 95 ulatus
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et kui esineb kaubavahetuse takistusi või on tõenäoline,
et sellised takistused tulevikus tekivad, kuna liikmesriigid on võtnud või võtmas teatud kauba või kaupade kategooria suhtes
erisisulisi meetmeid eesmärgiga tagada erineva ulatusega kaitse ning takistada ühenduse piires asjaomase toote või toodete
vaba ringlemist, lubab EÜ artikkel 95 ühenduse seadusandjal sekkuda, võttes kasutusele sobivaid meetmeid, ühelt poolt vastavalt
nimetatud artikli lõikele 3 ja teisalt vastavalt asutamislepingus nimetatud või kohtupraktikas väljendatud õiguspõhimõtetele
(14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑434/02: Arnold André, EKL 2004, lk I-11825, punkt 34; otsus kohtuasjas C‑210/03:
Swedish Match, EKL 2004, lk I‑11893, punkt 33, ja 12. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑154/04 ja C‑155/04:
Alliance for Natural Health jt, EKL 2005, lk I‑6451, punkt 32).
Käesoleval juhul esinesid selle määruse vastuvõtmise ajal vastavalt määruse kuuendas põhjenduses väidetule – ning Ühendkuningriik
ei ole seda vaidlustanud – erinevused suitsutuspreparaatide hindamist ja lubamist käsitlevate siseriiklike õigus- ja haldusnormide
vahel, mis võivad takistada nende toodete vaba liikumist, tekitades ebavõrdset ja ebaausat konkurentsi.
Neil asjaoludel oli EÜ artiklil 95 põhinev ühenduse seadusandja sekkumine toidus või selle pinnal kasutatavate või kasutamiseks
mõeldud suitsutuspreparaatide suhtes õigustatud.
Tuleb samuti rõhutada, nagu kohtujurist oma ettepanku punktis 18 märkis, et seda sätet saab kasutada õigusliku alusena ainult
siis, kui õigusaktist tuleneb objektiivselt ja tegelikult, et see on vastu võetud eesmärgiga parandada siseturu loomise ja
toimimise tingimusi.
Tuleb märkida, et EÜ artiklis 95 kasutatud väljendiga „ühtlustamise meetmed” tahtsid asutamislepingu koostajad ühenduse seadusandjale
anda sõltuvalt üldisest kontekstist ning ühtlustatava valdkonna erilistest asjaoludest hindamisruumi, et valida soovitud tulemuseni
jõudmiseks sobivaim ühtlustamistehnika, ning seda eriti valdkondades, mida iseloomustavad keerulised tehnilised üksikasjad.
Seda hindamisruumi võib kasutada eriti selleks, et valida kõige kohasem ühtlustamistehnika, kui kavandatav ühtlustamine nõuab
füüsikalisi, keemilisi ja bioloogilisi analüüse ning asjaomase valdkonna teadusliku arengu arvestamist. Sellised toodete ohutushindamised
vastavad tegelikult ühenduse seadusandjale EÜ artikli 95 lõikega 3 seatud eesmärgile, milleks on tervise kaitse kõrge taseme
tagamine.
Lõpuks tuleb lisada, et juhul, kui ühenduse seadusandja näeb ette ühtlustamise, mida iseloomustab mitu etappi, nt algmääruses
loetletud oluliste sätete kindlaksmääramine ning seejärel asjaomaste ainete teaduslik hindamine ning kogu ühenduses lubatud
esmatoodete loetelu vastuvõtmine, tuleb täita kahte tingimust.
Esiteks peab ühenduse seadusandja algmääruses kindlaks määrama asjaomase ühtlustamismeetme olulised sätted.
Teiseks peab nimetatud oluliste sätete rakendamismehhanism olema selline, et see viib EÜ artikli 95 mõttes ühtlustamiseni.
See on nii siis, kui ühenduse seadusandja kehtestab detailse viisi, kuidas sellise loa andmise menetluse igas staadiumis tuleb
otsused vastu võtta ning määrab kindlaks ja piiritleb täpselt komisjonile kui lõplike otsuste vastuvõtjale kuuluva pädevuse.
See on nii eriti siis, kui asjaomane ühtlustamine tähendab kogu ühenduses lubatud toodete loetelu koostamist nii, et kõik
teised tooted välistatakse.
Sellist EÜ artikli 95 tõlgendamist toetab lisaks see, et selle sätte enda lõigete 4 ja 5 sõnastus tunnistab komisjoni poolt
ühtlustamismeetme võtmise pädevust. Nimetatud lõigetes koosmõjus selle artikli lõikega 1 tähendab viide komisjoni sellele
pädevusele seda, et ühenduse seadusandja poolt EÜ artikli 95 alusel kooskõlas EÜ artiklis 251 sätestatud kaasotsustamismenetlusega
võetud akt võib olla piiratud nende sätete kehtestamisega, mis on olulise tähtsusega asjaomases valdkonnas siseturu rajamise
ja toimimisega seotud eesmärkide saavutamiseks nii, et komisjonile antakse asjaomase õigusakti rakendamiseks vajalike ühtlustamismeetmete
võtmise pädevus.
Vaidlustatud määruse kvalifitseerimine ühtlustamismeetmena EÜ artikli 95 mõttes
Eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb kindlaks teha, kas vaidlustatud määrus täidab kahte käesoleva kohtuotsuse punktides
48 ja 49 märgitud tingimust, et seda võiks pidada EÜ artikli 95 mõttes ühtlustamismeetmeks.
Esialgu tuleb sedastada, et vaidlustatud määrusega ühtlustatud valdkonnal on käesoleva kohtuotsuse punktis 46 mainitud jooned.
Määruse kuues, seitsmes ja üheksas põhjendus viitavad toidus kasutavatele suitsutuspreparaatidele omastele tunnustusele, nagu
suitsu keemilise koostise keerulisus, nende ainete võimalikud toksilised omadused ning nendega seonduvad tootmisviisid.
Mis puudutab punktis 48 nimetatud esimest tingimust, tuleb uurida, kas nimetatud määrus sisaldab olulisi sätteid, mis puudutavad
toidus või selle pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud suitsutuspreparaate reguleerivate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide
ühtlustamist.
Selles osas tuleb meelde tuletada, et vaidlustatud määruse artikli 1 lõike 2 kohaselt sätestatakse sellega ühenduse menetlus,
et hinnata ja lubada selliseid esmaseid suitsutuskondensaate ja esmaseid tõrvafraktsioone, mida kasutatakse sellisel kujul
toidus või selle pinnal või toidus või selle pinnal kasutatavate või kasutamiseks mõeldud esmatoodetest saadud suitsutuspreparaatide
valmistamiseks.
Lisaks, nagu tuleneb sama määruse artikli 4 lõikest 1, peavad selles sättes loetletud kaks põhilist ohutusnõuet olema täidetud
enne, kui suitsutuspreparaatidele saab anda kehtiva loa kogu ühenduses. Suitsutuspreparaatide kasutamist toidus või toidu
pinnal lubatakse üksnes juhul, kui on tõendatud, et see ei kujuta ohtu inimeste tervisele. Luba antakse ainult siis, kui nimetatud
ained ei eksita tarbijaid.
Tuleb samuti märkida, et vaidlustatud määruse artikli 5 lõige 1 näeb ette paljud tingimused, millele esmatoodete tootmiseks
kasutatav puit peab vastama. Mis puudutab esmatoodete tootmise tingimusi, siis sama artikli lõige 2 näeb ette, et need on
sätestatud I lisas, mis määratleb, millist tüüpi toodetest tuleb suits saada, põlemisprotsessis lubatud ained, põletamisviisi,
nõutud keskkonna, põletamise maksimumtemperatuuri, kuidas suits kondenseeritakse, kondensaatide keemilise koostise, maksimumsisalduse
teatud ainetes ja teised valmistusviisi puudutavad asjaolud.
Esmatoodete teaduslikuks hindamiseks vajalik teave peab muu hulgas sisalduma nimetatud määruse artikli 7 kohaselt koosmõjus
määruse II lisaga koostatud loataotluses. Vaidlustatud määruse artikli 9 lõiked 4–6 ja artiklid 13–16 kehtestavad ühtlustatud
reeglid loa andmise tagajärgede, sellest tulenevate õiguste ja kohustuste, esmatoote identifitseerimise ja jälgitavuse, avalikkuse
juurdepääsu, teatud teabe konfidentsiaalsuse ning andmekaitse kohta.
Kõikidest nendest asjaoludest tuleneb, et vaidlustatud määrus sisaldab ühtlustamismeedet iseloomustavaid olulisi sätteid.
Sellest tuleneb samuti, et vastupidiselt Ühendkuningriigi poolt väidetule ei mõjuta nimetatud määrus pelgalt kõrvaliselt siseturu
tingimuste ühtlustamist (vt selle kohta 18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑209/97: komisjon
v.
nõukogu, EKL 1999, lk I-8067, punkt 35), vaid selle eesmärk on liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamine suitsutuspreparaatide
valdkonnas.
Mis puudutab teist punktis 49 mainitud tingimust, on tähtis meelde tuletada, et vaidlustatud määrusega sätestatud ühenduse
loa andmise menetlus on defineeritud selle artikli 19 lõikes 2, mis viitab otsuse 1999/468 artiklitele 5 ja 7, kui „regulatiivkomitee
menetlus”.
Selles osas tuleb sedastada, et vaidlustatud määruse artiklite 7–9 kohaselt on pärast taotluse esitamist esmatoote lisamiseks
lubatud esmatoodete loetellu ning pädeva siseriikliku asutuse poolt selle taotluse edastamist ametile ameti ning komisjoni
kohustuseks sellele tootele hindamiskriteeriumide kohaldamine, mis on loetletud sama määruse artiklites 4 ja 5 koostoimes
määruse I ja II lisaga.
Sellisest õiguslikust raamistikust tuleneb, et lisaks sellele, et ametile ja komisjonile pandud ülesanded määratletakse selgelt
vaidlustatud määruse sätetega, viib selles sätestatud menetlus kogu ühenduses lubatud ainete loetelu koostamiseni.
Seega on nimetatud määrusega kehtestatud menetlus kohane meede soovitud ühtlustamise saavutamiseks, st kogu ühenduses lubatud
esmatoodete loetelu koostamiseks.
Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb järeldada, et vaidlustatud määrus põhineb õigustatult EÜ artiklil 95. Seega
tuleb hagi jätta rahuldamata.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna parlament ja nõukogu on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Ühendkuningriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud
jätta tema kanda. Sama artikli lõike 4 kohaselt kannab komisjon oma kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigilt.
3.
Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
*
Kohtumenetluse keel: inglise.