CELEX: 62001CJ0272
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 76/160/EEB
Maudyklų kokybė
Nustatytų ribinių verčių nesilaikymas
Ne visų Portugalijos vidaus maudymosi zonų nustatymas
Nepakankamas bandinių paėmimas

Pagal EB 226 straipsnį pareikštu ieškiniu, kurį Teisingumo Teismo sekretoriatas gavo 2002 m. liepos 10 d., Europos Bendrijų
Komisija prašo pripažinti, kad Portugalijos Respublika,
–        nesiimdama visų būtinų priemonių, kad maudyklų vandens kokybės parametrai atitiktų vertes, nustatytas pagal 1975 m. gruodžio
8 d. Tarybos direktyvos Nr. 76/160/EEB dėl maudyklų kokybės (toliau – direktyva) 3 straipsnį,
–         nesilaikydama direktyvos priede nustatytų minimalaus bandinių ėmimo periodiškumo ir
–        nustatydama ne visas Portugalijos vidaus maudymosi zonas,
neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, siejant su 1 straipsnio 2 ir 3 dalimis, jos priedą bei
pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 ir 2 dalis, ir priteisti iš šios valstybės narės bylinėjimosi išlaidas.
Portugalijos Respublika Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.

Teisinis pagrindas

Bendrijos teisės aktai
Pagal šios direktyvos preambulės pirmą konstatuojamąją dalį šia direktyva siekiama apsaugoti aplinką ir visuomenės sveikatą,
mažinant maudyklų taršą bei saugant jų vandenį nuo didesnio užterštumo. Dėl to direktyvos priede nustatyti mikrobiologiniai,
fizikiniai ir cheminiai parametrai, taikomi maudyklos vandenims, taip pat rekomenduotini ir privalomi parametrai, pagal kuriuos
valstybės narės nustato maudyklų vandenims taikomas ribines vertes.
Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalį direktyva „reglamentuoja maudyklų kokybę, išskyrus skirtas terapiniams tikslams
ir plaukimo baseinus“.
Direktyvos 1 straipsnio 2 dalis nustato:
„Šioje direktyvoje:
a)      „maudykla” reiškia tekančio ar stovinčio gėlo vandens telkinius ir jų dalis bei jūros vandenis, kuriuose:
–        valstybių narių kompetentingų institucijų yra leidžiama maudytis, ar
–        nedraudžiama maudytis, ir kuriuose tradiciškai maudosi daug žmonių;
b)      „maudymosi zona” – tai bet kokia vieta, kurioje yra maudykla;
c)      „maudymosi sezonas” reiškia laikotarpį, kai pagal vietinius papročius, egzistuojančias vietines maudymosi taisykles ir oro
sąlygas tikėtinas didelis besimaudančių žmonių skaičius.“
Pagal šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalį visoms maudymosi zonoms bendrai ir kiekvienai maudymosi zonai atskirai valstybės
narės privalo nustatyti minėtos direktyvos priede pateiktų parametrų taikytinas vertes. 3 straipsnio 2 dalis numato, kad pagal
3 straipsnio 1 dalį nustatytos vertės negali būti mažesnės už nurodytąsias priedo l skiltyje.
Pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį valstybės narės privalo imtis visų reikiamų priemonių, kad per 10 metų nuo šios
direktyvos paskelbimo maudyklų kokybė atitiktų pagal 3 straipsnį nustatytas vertes.
Portugalijos Respublika, numatydama, kad taikant šią direktyvą iškils tam tikrų problemų įstojant į Europos Bendrijas, paprašė
leidžiančios nukrypti nuostatos dėl direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę bei jos taikymo. Ši leidžianti nukrypti nuostata
jai buvo suteikta iki 1993 m. sausio 1 d. pagal Akto dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos stojimo sąlygų bei
sutarčių, kuriomis grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų 395 straipsnį ir XXXVI priedo III dalies 3 punktą (OL L
302, 1985, p. 23).
Pagal šios direktyvos 5 straipsnio 1 dalį siekiant 4 straipsnyje nurodytų tikslų laikoma, kad maudyklos atitinka tinkamus
parametrus, jei šios direktyvos 1 priede nustatytais intervalais tame pačiame matavimo punkte paimtų vandens bandinių dalis
atitinka šioje dalyje nustatytus atitinkamus parametrus.
Pagal šios direktyvos 6 straipsnio 1 dalį bandinius priede nustatytu minimaliu periodiškumu ima valstybių narių kompetentingos
institucijos. Pagal to paties straipsnio 2 dalies pirmą ir trečią sakinius bandinius reikia imti tokiose vietose, kur yra
didžiausias besimaudančių žmonių skaičius (dienos vidurkis), ir jie pradedami imti penkiolika dienų prieš prasidedant maudymosi
sezonui.
Direktyvos 8 straipsnio pirmoji pastraipa numato leidžiančias nukrypti nuostatas, pirma, tam tikrų šios direktyvos priede
nurodytų parametrų atžvilgiu, remiantis išskirtinėmis oro ar geografinėmis sąlygomis, ir, antra, kai maudyklų vanduo natūraliai
pasipildo tam tikromis medžiagomis, dėl kurių atsiranda nukrypimų nuo šios direktyvos priede nustatytų verčių. Kai valstybė
narė atsisako vykdyti šios direktyvos nuostatas, ji privalo nedelsiant apie tai pranešti Komisijai, nurodydama priežastis
ir tikėtiną tokio nevykdymo trukmę.
Direktyvos 13 straipsnyje numatyta, kad praėjus ketveriems metams po šios direktyvos paskelbimo, o vėliau reguliariais laiko
tarpais valstybės narės privalo Komisijai pateikti išsamią ataskaitą apie maudyklas ir svarbiausias jų charakteristikas (toliau
– metinė ataskaita). Ši ataskaita pateikiama kasmet nuo 1993 m. sausio 1 d., t. y. nuo tada, kuomet įsigaliojo šios direktyvos
13 straipsnio pakeitimas, padarytas 1991 m. gruodžio 23 d. Tarybos direktyva 91/692/EEB standartizuojančia ir racionalizuojančia
ataskaitas apie tam tikrų su aplinka susijusių direktyvų įgyvendinimą (OL L 377, p. 48).

Nacionalinės teisės aktai
Į Portugalijos teisę ši direktyva buvo perkelta 1990 m. kovo 7 d. įsakymu-dekretu Nr. 74/90, (
Diário da República
I, 1990 m. kovo 7 d. serija Nr. 55). Šis įsakymas-dekretas buvo panaikintas ir pakeistas 1998 m. rugpjūčio 1 d. įsakymu-dekretu
Nr. 236/98 (
Diário da República
I, 1998 m. rugpjūčio 1 d. serija A, Nr. 176), kuris, visų pirma, numato maudykloms taikytinas vertes šios direktyvos priede
nustatytiems parametrams.
Pagal įsakymo-dekreto Nr. 236/98 3 straipsnio 24 punktą Portugalijos maudymosi sezonas žemyne kiekvienais metais apima laikotarpį
nuo birželio 1 d. iki rugsėjo 30 d., o autonominiame Açores regione maudymosi sezonas trunka nuo birželio 15 d. iki rugsėjo
15 d.
Direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a punkto antroje įtraukoje naudojamą sąvoką „didelis besimaudančių žmonių skaičius“ pagal
įsakymą-dekretą Nr. 236/98 atitinka „maždaug 100 maudymosi sezono metu per dieną besimaudančių žmonių“.

Ikiteisminis procesas
Atsižvelgdama į tai, kad tam tikros Portugalijos maudymosi zonos neatitiko šios direktyvos nustatytų privalomųjų verčių, kad
iš jų nebuvo paimta pakankamai bandinių, ir dėl to, kad Portugalijos Respublika neidentifikavo visų vidaus maudymosi zonų,
Komisija pradėjo procedūrą dėl įsipareigojimų nevykdymo.
Išsiuntusi Portugalijos Respublikai formalų įspėjimą pateikti savo pastabas, Komisija 1998 m. gruodžio 11 d. priėmė argumentuotą
nuomonę, nurodydama per du mėnesius nuo gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Kadangi Portugalijos
valdžios institucijų pateikti atsakymai Komisijos nepatenkino, ši pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Komisija nurodo tris reikalavimus Portugalijos Respublikai. Ji mano, kad Portugalijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal
šią direktyvą, nes ji:
–        nesilaikė šioje direktyvoje nustatytų kokybės normų,
–        nustatė ne visas maudymosi zonas ir
–        nesilaikė minimalaus bandinių ėmimo periodiškumo.

Dėl pirmo reikalavimo, susijusio su šioje direktyvoje nustatytų privalomų kokybės ribinių verčių nesilaikymu
Šalių argumentai
Komisija priekaištauja Portugalijos Respublikai dėl esamo didelio skaičiaus maudymosi zonų, kurių vandens kokybė neatitinka
šioje direktyvoje nustatytų privalomųjų verčių. Tai pažeidžia šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, siejant su direktyvos 3 straipsniu.
Komisija tvirtina, kad iš Komisijos ataskaitos dėl 1998 m. maudymosi sezono 2 punkte nurodytos lentelės matyti, jog šį sezoną
jūros vandenų neatitikimo procentas buvo 10,5 %, o vidaus vandenų – 79,1 %.
Per 1998 m. maudymosi sezoną nustatytas neatitikimo procentas rodo aiškią atžangą, palyginti su 1997 m., kai jūros ir vidaus
vandenų neatitikimo procentas buvo atitinkamai 9,8 % ir 66,7 %.
Komisija pažymi, kad iš Portugalijos valdžios institucijų parengtos ataskaitos dėl maudyklų kokybės per 1999 m. maudymosi
sezoną matyti, jog, nepaisant pagerėjimo, padėtis dar nebuvo patenkinama, nes 6,1 % jūros vandenų ir 21,6 % gėlo vandens neatitiko
privalomųjų verčių.
Tačiau Komisija pažymi, kad jos pirmasis reikalavimas nėra grindžiamas 2000 m. maudymosi sezono duomenimis, apie kuriuos jai
buvo pranešta.
Portugalijos vyriausybė tvirtina, kad iki 1999 m. padėtis Portugalijoje gerokai pasikeitė ir nuolat gerėjo. Šis gerėjimas
susijęs ir su pakankamu bandinių paėmimu, ir su ribinėmis vertėmis.
Siekdama išspręsti problemiškose zonose kylančius sunkumus, kurie išliko nepaisant gerėjimo, Portugalijos valdžios institucijos
skatino įvairias pataisomąsias ir prevencines priemones, apie kurias, gavus argumentuotą nuomonę, buvo pranešta Komisijai.
Dėl priimtų priemonių Portugalijos vyriausybė kaip pavyzdį nurodo 1999 m. balandžio 30 d. rašte paminėtą maudymosi zonų sanitarinės
priežiūros programą, įvairias po kiekvieno maudymosi sezono neatitinkančių zonų gerinimo programas, pridėtas prie kiekvienos
metinės ataskaitos dėl šios direktyvos taikymo, kurios apima atliekamus arba planuojamus valymo darbus, taip pat maudyklų
kokybės apsaugos ir gerinimo veiklos programas.
Portugalijos vyriausybė pažymi, kad jūros pakrantėse esančių maudymosi zonų atitikimo procentas pasiekė lygius, artimus Europos
vidurkiui, kuris yra 90 %. 1999 metais atitikimo lygis siekė beveik 94 %.
Dėl vidaus maudymosi zonų Portugalijos vyriausybė prieštarauja Komisijos ataskaitoje nurodytiems 1998 m. maudymosi sezono
duomenims. Iš tikrųjų šiais metais neatitikimo procentas buvo 54 %, o ne 79 %.
Portugalijos vyriausybė mano, kad vidaus maudymosi zonos kelia problemų, kurias spręsti yra gana sudėtinga.
Teismo vertinimas
Pagal nusistovėjusią teismų praktiką įsipareigojimo neįvykdymas turi būti vertinamas atsižvelgiant į valstybės narės padėtį
argumentuotoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje (žr. šiuo klausimu 2001 m. kovo 15 d. Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
, C‑147/00, Rink. p. I‑2387, 26 punktą).
Šiuo atveju argumentuotoje nuomonėje Portugalijos Respublikai buvo nurodyta per du mėnesius nuo gavimo imtis būtinų priemonių,
kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta. Apie šią argumentuotą nuomonę paskelbta 1998 m. gruodžio 11 d., o terminas baigėsi 1999 m.
vasario 11 d. Taigi įsipareigojimų nevykdymą ar jo nebuvimą reikia vertinti šios paskutinės datos metu.
Nors nėra žinomi tikslūs 1999 m. vasario 11 d. nagrinėjamų maudyklų parametrai, nėra abejonės, kad argumentuotoje nuomonėje
nurodyto termino metu šių vandenų kokybė neatitiko direktyvos priede nustatytų privalomųjų verčių. Iš tikrųjų, atsižvelgiant
į susijusias ataskaitas dėl Portugalijos maudyklų vandens kokybės ankstesnio ir po jo einančio maudymosi sezono metu, galima
daryti išvadą dėl šio neatitikimo.
Iš Portugalijos Respublikos valdžios institucijų parengtos ataskaitos dėl 1998 m. maudymosi sezono maudyklų kokybės matyti,
kad per 1998 m. maudymosi sezoną maudyklų vanduo ne visiškai atitiko šios direktyvos priede nustatytas privalomąsias vertes.
Nėra ginčijama, kad, nepaisant tam tikro ir Komisijos pripažinto pagerėjimo per 1999 m. maudymosi sezoną, Portugalijos maudyklos
taip pat ne visiškai atitiko šios direktyvos priede nustatytas privalomąsias vertes.
Dėl priemonių ir sunkumų, kuriais remiasi Portugalijos vyriausybė, reikia priminti, kad šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalis
įpareigoja valstybes nares imtis visų reikiamų priemonių, jog maudyklų kokybė atitiktų šios direktyvos nustatytas privalomąsias
vertes. Ši direktyva, išskyrus joje numatytas leidžiančias nukrypti nuostatas, nesuteikia valstybėms narėms galimybės remtis
ypatingomis aplinkybėmis, kad pateisintų šio įsipareigojimo neįvykdymą (žr.,
inter alia,
1998 m. vasario 12 d. Sprendimo
Komisija prieš Ispaniją,
C‑92/96, Rink. p. 505, 28 punktą ir 2000 m. gegužes 25 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑307/98, Rink. p. I‑3933, 49 punktą).
Portugalijos vyriausybė nesiremia jokia šios direktyvos numatyta leidžiančia nukrypti nuostata.
Todėl Komisijos pirmas reikalavimas yra pagrįstas.

Dėl antro reikalavimo, susijusio su ne visų vidaus maudymosi zonų nustatymu
Šalių argumentai
Komisija priekaištauja Portugalijos valdžios institucijoms, kad jos neidentifikavo vidaus maudymosi zonų pagal šios direktyvos
1 straipsnio 2 dalį. Ji pastebi esantį skirtumą tarp 1998 m. identifikuotų 26 vidaus maudymosi zonų ir 91 upių paplūdimių,
nurodytų veiklos programoje, kurią, Portugalijos Respublika, siekdama gauti Bendrijos finansavimą, pateikė jos tarnyboms.
Portugalijos vyriausybė teigia, kad upių paplūdimių plėtros programa buvo siekiama suteikti vidaus zonoms naujus plotus, skirtus
plėsti pramogų bei sporto veiklą, ir šiuo atžvilgiu, be jokios abejonės, stengtasi numatyti tinkamas maudymuisi zonas. Tačiau,
Portugalijos vyriausybės teigimu, tuo pat metu minėta programa buvo siekiama pagerinti upių zonos aplinką ir kraštovaizdį.
Daugelis šių zonų dėl natūralių sąlygų nėra tinkamos maudytis.
Portugalijos vyriausybė pažymi, kad dauguma besimaudančių žmonių nesimaudys gėlo vandens zonoje, kurioje maudymasis nėra draudžiamas
ir kuri yra šios programos dalykas.
Ji taip pat pažymi, kad įsakymu-dekretu Nr. 236/98 nustatytas besimaudančių žmonių skaičius per dieną neturi būti laikomas
griežto taikymo kriterijumi. Tai labiau rodiklis, į kurį Portugalijos valdžios institucijos turi atsižvelgti, kad galėtų atlikti
griežtesnę sanitarinę kontrolę įsakymu-dekretu nustatytomis sąlygomis bei laikantis šios direktyvos nuostatų.
Apibendrindama Portugalijos vyriausybė patikslina, kad su šios direktyvos perkėlimu į nacionalinę teisę susiję nacionaliniai
teisės aktai taikomi taip:
–        kai vandenys priskirti maudykloms, Portugalijos valdžios institucijos aiškiai leidžia maudytis, jeigu vandens kokybė nekelia
jokio pavojaus visuomenės sveikatai; susijusios zonos yra nagrinėjamos Komisijai pateiktoje metinėje ataskaitoje,
–        kai vandenys nėra priskirti maudykloms, tačiau juose įprastai maudosi daug žmonių, jų kokybė kontroliuojama atsižvelgiant
į šioje direktyvoje nustatytus parametrus ir bandinių ėmimo periodiškumą; šie vandenys priskiriami maudykloms, kai šių parametrų
atitikimas patvirtinamas remiantis bent vieno tyrimo sesijos, atliktos ankstesniu maudymosi sezonu, rezultatais; jeigu nustatytos
vertės neatitinka šios direktyvos parametrų, maudymasis yra aiškiai draudžiamas; metinėje ataskaitoje dėl maudyklų kokybės
duomenys apie šiuos vandenis pateikiami tik tuo atveju, jeigu jie priskirti maudykloms.
Remdamasi upių paplūdimių gerinimo programoje nurodytais tyrimais Komisija pažymi, kad vidaus maudymosi zonose paprastai kasdien
apsilanko mažiau žmonių, nei nustatė Portugalijos valdžios institucijos. Todėl jos ir toliau identifikuoja ne visas vidaus
maudymosi zonas.
Teismo vertinimas
Pagal šios direktyvos 3 ir 4 straipsnius valstybėms narėms nustatyti įsipareigojimai taikomi visų maudymosi zonų atžvilgiu.
Pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies b punktą maudymosi zona – tai bet kuri vieta, kurioje yra maudykla. Iš to paties
straipsnio 2 dalies a punkto matyti, kad vandenų priskyrimas maudyklai leidžia daryti prielaidą, jog šiame punkte išvardytuose
vandenyse kiekvienos valstybės kompetentingos institucijos arba aiškiai leidžia, arba nedraudžia maudytis; ir juose paprastai
maudosi daug žmonių.
Šalys iš esmės nesutaria dėl upių paplūdimių klasifikacijos, kurių skaičius viršija zonų, nurodytų kaip maudymosi zonos, skaičių.
Argumentuodama Komisija netiesiogiai išreiškia abejonę dėl įsakymo-dekreto atitikimo šią direktyvą, nes jame didelio besimaudančių
žmonių skaičiaus sąvoka atitinka maudymosi sezono metu per dieną maždaug 100 besimaudančių žmonių skaičių.
Vis dėlto vykstant ikiteisminei procedūrai Komisija nepriekaištavo Portugalijos Respublikai, kad ji tinkamai neperkėlė į nacionalinę
teisę šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies b punkto, nes ši nuostata nurodo didelį besimaudančių žmonių skaičių. Be to, Komisijos
argumentuota nuomonė ir ieškinys turi būti pagrįsti tais pačiais motyvais bei teisiniais pagrindais (žr. 1992 m. lapkričio
24 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C‑237/90, Rink
.
p. I‑5973, 20 punktą).
Todėl šiame procese Komisija negali tvirtinti, kad upių paplūdimiai, kuriuose lankosi mažiau besimaudančių žmonių nei įsakymu-dekretu
Nr. 236/98 nustatyta riba, kur maudymasis nėra nei leidžiamas, nei draudžiamas, nebuvo identifikuoti kaip maudymosi zonos
šios direktyvos prasme.
Iš tikrųjų iš Portugalijos vyriausybės raštu pateiktų dokumentų matyti, kad upių paplūdimiai priskiriami maudykloms tik tuomet,
kai jų parametrų atitikimas yra patvirtintas remiantis bent vienos tyrimų sesijos, vykusios ankstesnio maudymosi sezono metu,
rezultatais, tačiau ši sąlyga šioje direktyvoje nenumatyta.
Komisija nesutinka, kad ši veikla daro poveikį upių paplūdimiams, kuriuose lankosi daug besimaudančių žmonių, kaip tai nurodyta
Portugalijos teisės aktuose.
Todėl antrasis Komisijos reikalavimas atmestinas.

Dėl trečio reikalavimo, susijusio su šios direktyvos numatyto minimalaus bandinių ėmimo periodiškumo nesilaikymu
Šalių argumentai
Remdamasi šios direktyvos 6 straipsnio 1 ir 2 dalimis, Komisija priekaištauja Portugalijos Respublikai: nors bandinių ėmimo
dalis ir jūros vandens, ir gėlo vandens maudymosi zonose yra 100 %, ji yra susijusi su identifikuotomis maudymosi zonomis.
Nesilaikydama minimalaus bandinių ėmimo periodiškumo dėl nepilno vidaus maudyklų identifikavimo Portugalijos Respublika neįvykdė
įsipareigojimų pagal šios direktyvos 6 straipsnį.
Portugalijos vyriausybė priekaištauja Komisijai, kad vykstant ikiteisminei procedūrai ji niekada netvirtino, jog buvo nepakankamai
paimta bandinių remiantis pirmiau minėtais argumentais, susijusiais su neidentifikuotomis maudyklomis. Argumentuotoje nuomonėje
ir ieškinyje nurodyti teisiniai pagrindai turi būti tapatūs, nes, priešingu atveju, jie nepriimtini. Portugalijos vyriausybė
priekaištauja Komisijai, kad šios bylos ieškinyje pasiremdama argumentais, kuriais nebuvo remtasi ikiteisminėje procedūroje,
ji pakeitė bylos dalyką ir sunkiai pažeidė teises į gynybą, kurios yra Bendrijos teisinės sistemos principas.
Komisija primena savo argumentuotos nuomonės 11 punkto d papunktį, pagal kurį „darytina išvada, kad šios direktyvos nuostatos
taikomos upių paplūdimių vandenims, nes kai maudymasis nėra skatinamas, nereiškia, kad jis yra draudžiamas; o tai reiškia,
kad pagal šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktus šie paplūdimiai turi būti priskiriami maudymosi zonoms. Iš
to taip pat išplaukia, kad nagrinėjami vandenys neatitinka šioje direktyvoje numatytų parametrų“.
Teismo vertinimas
Atsižvelgiant į tai, kad trečiasis reikalavimas yra paremtas tuo, jog nesilaikoma minimalaus bandinių ėmimo periodiškumo,
kadangi nėra visiškai identifikuotos vidaus maudyklos, ir kad šiuo sprendimu buvo atmestas antrasis reikalavimas, susijęs
su šiuo priekaištu dėl nepakankamo identifikavimo, pakanka konstatuoti, kad trečiasis reikalavimas taip pat negali būti priimtinas.
Atsižvelgiant į pirmiau išdėstytus motyvus konstatuotina, jog Portugalijos Respublika, nesiimdama visų reikiamų priemonių,
kad maudyklų kokybė atitiktų 3 straipsnyje nustatytas privalomąsias vertes, neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos
4 straipsnio 1 dalį, siejant su direktyvos 3 straipsniu ir jos priedu.
Kita ieškinio dalis atmestina.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 3 dalį jeigu kiekvienos šalies dalis reikalavimų patenkinama, o dalis atmetama, arba
jeigu susiklosto ypatingos aplinkybės, Teismas gali paskirstyti išlaidas šalims arba nurodyti kiekvienai padengti savo išlaidas.
Kadangi Komisijos ir Portugalijos Respublikos teisiniai pagrindai iš dalies nebuvo pagrįsti, šalys savo išlaidas padengia
pačios.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1.
Portugalijos Respublika, nesiimdama visų reikiamų priemonių, kad maudyklų kokybė atitiktų 1975 m. gruodžio 8 d. Tarybos direktyvos
76/160/EEB dėl maudyklų kokybės 3 straipsnyje nustatytas privalomąsias ribines vertes, neįvykdė įsipareigojimų pagal šios
direktyvos 4 straipsnio 1 dalį, siejant su direktyvos 3 straipsniu ir jos priedu.
2.
Atmesti kitą ieškinio dalį.
3.
Kiekviena šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Timmermans
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues

Colneric
Paskelbta 2004 m. liepos 15 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Antrosios kolegijos pirmininkas
R. Grass

C. W. A. Timmermans
*
Proceso kalba: portugalų.