CELEX: 61990CJ0243
Ligebehandling af mænd og kvinder
social sikring
invalidepensioner
boligydelse

1 Ved kendelse af 26. juni 1990, indgaaet til Domstolen den 9. august 1990, har High Court of Justice, Queen' s Bench Division, i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag anlagt af Florence Rose Smithson mod Secretary of State for Social Security angaaende fastsaettelsen af hendes boligydelse.
3 Det fremgaar af oplysningerne i hovedsagen, at der i Det Forenede Kongerige i medfoer af Social Security Act 1986 udbetales boligydelse til personer, hvis faktiske indkomst er lavere end en beregnet indkomst, det saakaldte "applicable amount". Et af de forhold, der kan tages i betragtning ved fastsaettelsen af det naevnte "applicable amount", er det forhoejede pensionstillaeg ("higher pensioner premium"), som bl.a. finder anvendelse paa enlige, som er fyldt 60, men ikke 80 aar, og som modtager en eller flere andre sociale sikringsydelser, herunder navnlig invalidepension.
4 I henhold til Social Security Act 1975 udbetales invalidepensionen, indtil modtageren har naaet pensionsalderen, som er 60 aar for kvinder og 65 aar for maend. Der udbetales ogsaa invalidepension til personer over denne alder, som stadig har fast beskaeftigelse, i 5 aar efter det tidspunkt, hvor de har naaet pensionsalderen. Personer, som har taget deres afsked, men ikke er fyldt 65 aar (for kvinders vedkommende) eller 70 aar (for maends vedkommende), kan vaelge at udtraede af alderspensionsordningen med henblik paa at faa udbetalt invalidepension.
5 Efter at Florence Rose Smithson var fyldt 60 aar, modtog hun ikke laengere den invalidepension, hun indtil da havde oppebaaret. Hun fik ikke tilkendt forhoejet pensionstillaeg, fordi hun ikke opfyldte den yderligere betingelse, at hun modtog invalidepension. Da hun var fyldt 67 aar, kunne hun heller ikke udtraede af alderspensionsordningen med henblik paa at faa udbetalt invalidepension.
6 Florence Rose Smithson anlagde sag til proevelse af de britiske myndigheders afslag paa at tilkende hende forhoejet pensionstillaeg, og sagen blev indbragt for High Court of Justice, Queen' s Bench Division. Retten besluttede at udsaette sagen, indtil Domstolens afgoerelse vedroerende foelgende praejudicielle spoergsmaal forelaa:
"1) Er det i strid med artikel 4 i Raadets direktiv 79/7/EOEF, at en kvinde, der er mellem 65 og 70 aar, ikke kan faa tilkendt forhoejet pensionstillaeg i henhold til paragraph 10(1) (b) (i) i Schedule 2 til Housing Benefit (General) Regulations 1987?
2) Er en kvinde, der er mellem 65 og 70 aar, i medfoer af section 2 i European Communities Act 1972, sammenholdt med artikel 4 i Raadets direktiv 79/7/EOEF, berettiget til at give meddelelse om, at hun udtraeder af alderspensionsordningen i medfoer af section 30(3) i Social Security Act 1975, til (hvis hun i oevrigt opfylder betingelserne) at faa udbetalt invaliditetsydelse i henhold til section 15 i naevnte lov, og til at faa tilkendt forhoejet pensionstillaeg i henhold til paragraph 10(1) (b) (i) i Schedule 2 til Housing Benefit (General) Regulations 1987?"
7 Sagsoegeren er i mellemtiden afgaaet ved doeden. Ved kendelse af 24. januar 1992 har Domstolen (Anden Afdeling) meddelt sagsoegerens eksekutorer i henhold til testamente fri proces.
8 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
9 Indledningsvis bemaerkes, at det foelger af Domstolens faste praksis, at den ikke under anvendelsen af Traktatens artikel 177 er kompetent til at traeffe afgoerelse om, hvorvidt en national retsregel er forenelig med faellesskabsretten. Domstolen kan imidlertid af de spoergsmaal, der er stillet af den nationale ret, og under hensyn til de af denne fremlagte oplysninger uddrage de elementer, som vedroerer fortolkningen af faellesskabsretten, for at saette retten i stand til at loese det retlige problem, den har faaet forelagt (jf. bl.a. dom af 11.6.1987, sag 14/86, Pretore di Salò mod X, Sml. s. 2545).
10 Under disse omstaendigheder maa det antages, at den nationale ret med sit foerste spoergsmaal oensker oplyst, om bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, i ovennaevnte direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at den omfatter en ordning vedroerende boligydelse, der udregnes paa grundlag af forholdet mellem en beregnet indkomst, som modtageren anses for at vaere berettiget til, og hans faktiske indkomst, hvis der ved fastlaeggelsen af den beregnede indkomst anvendes kriterier vedroerende beskyttelse mod visse risici, der er omfattet af direktivet, saasom sygdom og invaliditet.
11 I den forbindelse bemaerkes, at formaalet med direktiv 79/7 ifoelge den foerste og den anden betragtning til direktivet er at sikre en gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring.
12 Ifoelge artikel 3, stk. 1, finder direktivet anvendelse paa lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse bl.a. mod risikoen for invaliditet eller alderdom, og paa bestemmelserne om social bistand, i det omfang disse er bestemt til at supplere reglerne vedroerende invaliditet. For at en ydelse kan vaere omfattet af direktivets anvendelsesomraade, skal den saaledes helt eller delvis udgoere en lovbestemt ordning, der sikrer beskyttelse mod en af de opregnede risici, eller udgoere en form for social bistand med det samme formaal (dom af 24.6.1986, sag 150/85, Drake, Sml. s. 1995, praemis 21).
13 I praemis 24 i ovennaevnte dom fastslog Domstolen, at en ydelse var omfattet af en lovbestemt ordning, som sikrede beskyttelse mod invaliditetsrisikoen, selv om ydelsen dels blev udbetalt til den invalide selv, dels til en person, som passede den invalide. Domstolen understregede i den forbindelse, at udbetalingen af ydelsen til den, der passer den invalide, er afhaengig af, at der foreligger invaliditet, idet dette er grundbetingelsen for, at ydelsen udbetales, og den fremhaevede, at der er en aabenbar oekonomisk forbindelse mellem ydelsen og den invalide, eftersom den invalide opnaar en fordel ved, at der gives stoette til den, der passer den paagaeldende.
14 Det bemaerkes derfor, at selv om de naermere regler vedroerende udbetalingen af en ydelse ikke er afgoerende for, hvordan den kvalificeres i relation til direktiv 79/7, skal ydelsen ikke desto mindre direkte og faktisk vaere forbundet med beskyttelse mod en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, opregnede risici, for at den er omfattet af direktivets anvendelsesomraade.
15 Det maa imidlertid fastslaas, at artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 ikke omfatter lovbestemte ordninger, som har til formaal at sikre personer, hvis faktiske indkomst er lavere end en beregnet indkomst, der opgoeres efter bestemte kriterier, en saerlig ydelse til afholdelse af deres boligudgifter.
16 Modtagerens alder og invaliditet er kun to af de kriterier, der anvendes med henblik paa at fastslaa, om modtageren oekonomisk har behov for en saadan ydelse. Den omstaendighed, at disse kriterier er afgoerende for tilkendelsen af det forhoejede pensionstillaeg, er ikke tilstraekkelig til at bringe ydelsen ind under direktiv 79/7' s anvendelsesomraade.
17 Det forhoejede tillaeg er nemlig en uadskillelig del af ydelsen som helhed, som skal opveje det forhold, at modtagerens indkomst ikke er tilstraekkelig til daekning af hans boligudgifter, og kan ikke karakteriseres som en selvstaendig ordning, der skal sikre beskyttelse mod visse af de risici, der er opregnet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7.
18 Under disse omstaendigheder boer det foerste spoergsmaal, som er forelagt af High Court, Queen' s Bench Division, besvares med, at bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, i direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en ordning vedroerende en boligydelse, der udregnes paa grundlag af forholdet mellem en beregnet indkomst, som modtageren anses for at vaere berettiget til, og hans faktiske indkomst, selv om der ved fastlaeggelsen af den beregnede indkomst anvendes kriterier vedroerende beskyttelse mod visse risici, der er omfattet af direktivet, saasom sygdom og invaliditet.
19 Da det andet spoergsmaal - som Kommissionen har understreget det i sit indlaeg - udelukkende vedroerer den maade, hvorpaa sagsoegeren i hovedsagen kan goere sine rettigheder gaeldende i tilfaelde af, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, er det ufornoedent at besvare det.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
20 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongerige og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af High Court of Justice, Queen' s Bench Division, ved kendelse af 26. juni 1990, for ret:
Bestemmelsen i artikel 3, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at den ikke omfatter en ordning vedroerende en boligydelse, der udregnes paa grundlag af forholdet mellem en beregnet indkomst, som modtageren anses for at vaere berettiget til, og hans faktiske indkomst, selv om der ved fastlaeggelsen af den beregnede indkomst anvendes kriterier vedroerende beskyttelse mod visse risici, der er omfattet af direktivet, saasom sygdom og invaliditet.