CELEX: 62002TJ0017
Riigiabi
Meretransport
Olemasolev abi
Uus abi
Üldise majandushuvi teenus

Õiguslik raamistik
I –
Ühenduse õigusnormid
A –
Määrus (EMÜ) nr 3577/92
1       Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel
liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7 ; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10) artikli 2 lõige 4 defineerib avalike teenuste
osutamise kohustused selliste kohustustena, mida kõnesolev ühenduse laevaomanik kommertshuvidest lähtudes endale ei võtaks
või ei võtaks samas ulatuses või samadel tingimustel.
2       Määruse nr 3577/92 artikkel 4 sätestab, et kui liikmesriik sõlmib avalike teenuste osutamise lepinguid või kehtestab avalike
teenuste osutamise kohustusi, peab ta seda tegema ühtki ühenduse laevaomanikku diskrimineerimata. Teiselt poolt võivad liikmesriigid
teenuste osutamise kohustuste kehtestamisel esitada ainult nõudeid, mis käsitlevad teenindatavaid sadamaid, regulaarsust,
pidevust, sagedust, võimet teenust osutada, tasumäärasid ja laevaperet. Kõikidele ühenduse laevaomanikele peab vajaduse korral
maksma kompensatsiooni avalike teenuste osutamise kohustuste eest.
3       Määruse nr 3577/92 artikli 6 lõige 2 näeb ette, et erandina ei rakendata määrust kabotaaži puhul Kanaari saarte vahel ajutiselt
kuni 1. jaanuarini 1999.
B –
Määrus (EÜ) nr 659/1999
4       Vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ […] artikli [88]
kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 4 lõikele 3 „[k]ui komisjon pärast esialgset uurimist
leiab, et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta ei ole ilmnenud mingeid kahtlusi, kuivõrd see jääb [EÜ] artikli [87]
lõike 1 reguleerimisalasse, otsustab ta, et nimetatud meede sobib ühisturuga kokku”.
5       Määruse nr 659/1999 artikli 26 lõike 1 kohaselt:
„Komisjon avaldab Euroopa Ühenduste Teatajas vastavalt artikli 4 lõigetele 2 ja 3 […] tehtud otsuste kokkuvõtted. Kokkuvõttes
sedastatakse, et otsuse koopia võib saada autentses keeles või autentsetes keeltes.”
C –
Ühenduse suunised meretranspordile suunatud riigiabi kohta
6       Ühenduse suuniste meretranspordile suunatud riigiabi kohta (EÜT 1997, C 205, lk 5) punkt 9 sätestab tingimused ja protseduurid,
mille puhul otseselt teatud avalike teenuste osutamise kohustusest tuleneva tegevuskahjumi hüvitamine ei kujuta endast riigiabi
EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Punkt 9 näeb siiski ette, et „erandid [nendest tingimustest ja protseduuridest] võivad olla
põhjendatud näiteks saartekabotaažil, mis hõlmab regulaarset parvlaevateenust” [mitteametlik tõlge]. Kõigest hoolimata tuleb
selle sätte kohaselt võetavatest meetmetest teavitada komisjoni, kes hindab neid üldiste riigiabi eeskirjade kohaselt.
D –
Teatis üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas
7       Komisjoni teatise üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas (EÜT 2001, C 17, lk 4) punkti 14 kohaselt:
„Üldise majandushuvi teenused erinevad tavalistest teenustest selles poolest, et avaliku võimu esindajate hinnangul on nende
osutamine vajalik isegi siis, kui turuolukord ei ole nende teenuste osutamiseks piisavalt soodus […]. [K]ui avaliku võimu
esindajad leiavad, et teatud teenuste osutamine on üldistes huvides ja et turumehhanismidega ei ole võimalik nende teenuste
rahuldavat osutamist tagada, võivad nad vajaduste katmiseks teatud hulga konkreetsete teenuste osutamiseks kehtestada avalike
teenuste osutamise kohustuse.” [siin ja edaspidi on komisjoni teatist tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
8       Komisjoni teatise üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas punkti 22 kohaselt:
„Liikmesriikide vabadus määratleda [üldise majandushuvi teenused] tähendab seda, et eeskätt nemad vastutavad teenuste määratlemise
eest [niisuguste] teenustena […], lähtudes tegevusalade erilistest omadustest; ainsaks piiriks nimetatud määratlemisel on
ilmse vea olemasolu kontroll. Liikmesriigid võivad anda neid teenuseid osutavatele äriühingutele vajalikke eri- või ainuõigusi,
reguleerida nende tegevust ja vajadusel seda subsideerida […]. Küsimused sellest, milliste teenuste osutamine on üldistes
huvides ja kuidas neid teenuseid osutada, otsustatakse eeskätt kohalikul tasandil. Komisjoni ülesanne on tagada, et võetud
meetmed oleksid ühenduse õigusega kooskõlas. Siiski selleks, et kohalduks [EÜ] artikli 86 lõikes 2 sätestatud erand, tuleb
avalike teenuste osutamise ülesanne kõikidel juhtudel selgelt määratleda ja avaliku võimu esindaja õigusaktiga selgelt volitada
(k.a lepingud) […]. See kohustus on vajalik õiguskindluse ja läbipaistvuse tagamiseks kodanike suhtes ja vältimatu selleks,
et komisjon saaks kontrollida, kas proportsionaalsuse tingimus on täidetud.”
II –
Hispaania õigusnormid
A –
Kuninga dekreet nr 1876/78
9       8. juuli 1978. aasta Real Decreto nr 1876/78, millega kehtestatakse riikliku huvi esindavate mereühenduse teenuste osutamise
kord (
BOE
nr 1876/78, 10.8.1978, lk 18761, edaspidi „kuninga dekreet nr 1876/78), artikkel 1 lubab Hispaania transpordi- ja sideministril
sõlmida äriühinguga Trasmediterránea, SA (edaspidi „Trasmediterránea”) lepingu riiklikku huvi esindavate mereühenduse teenuste
osutamiseks.
10     Kuninga dekreedi nr 1876/78 artikli 2 kohaselt peab leping igal juhul olema nimetatud dekreedile lisatud spetsifikaadi põhimõtetega
kooskõlas (edaspidi „spetsifikaat”).
11     Spetsifikaadi põhimõtte nr 5 kohaselt võib lepingus loetletud teenustes muudatusi teha vaid lepingu sõlminud ametiasutuse
loal.
12     Spetsifikaadi põhimõte nr 25 näeb ette raamatupidamise korra nimetusega „riigi konto”, mis võimaldab kindlaks määrata lepingu
majandusliku ja rahalise tasakaalu kindlustamiseks vajaliku riigi vahenditest antava toetuse suuruse. Need toetused kajastatakse
riigi kontol, millel on jaod „majandustegevus” ja „investeeringud”. Kummalgi jaol on osad „tulu” ja „kulu”, mis jagunevad
erinevateks kirjeteks.
13     Nii on riigi konto „majandustegevuse” jao tulude osas spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punkti a kohaselt eelkõige järgmised
kirjed:
„1.      Vedudelt saadav müügitulu – äriühingu kulud kaetakse eelkõige teenuste kasutajate poolt makstud tasu arvelt. [Lepingu sõlminud
ametiasutus] kehtestab teenuste tabelis loetletud [teenustele] kohaldatavad […] tasumäärad turunõudlusest lähtudes.
[…]
3.       Riigi toetus (majandustegevus) – riigi konto likvideerimisel on tuludeks riigi poolt igal eelarveaastal konto kirje A tasakaalustamiseks
subsiidiumina antud summad, mis peavad kajastuma riigieelarves.”
14     Spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punkti b kohaselt koosneb riigi konto „majandustegevuse” jao kulude osa eelkõige järgnevatest
kirjetest:
„1.      Veokulud, äriühingule kuuluvate laevade ekspluatatsioonikulud ja laevade üürimisega seonduvad kulud vastavalt kinnitatud lepingutele,
kaasa arvatud eelnevalt tunnustatud sotsiaalsete õiguste tagamine.
[…]
5.      Riiklikku huvi esindavate mereühenduse teenuste osutamisega kaasnevad tegevuse üldkulud, kaasa arvatud eelnevalt tunnustatud
sotsiaalsete õiguste tagamisega seonduvad kulud.
[…]
7.      Äriühingule makstav hüvitis – käesolevast lepingust tulenevate kohustuste täitmiseks on äriühingu käsutuses asjakohased varad
ja vajalikud rahalised vahendid selleks, et teostada majandustegevusega seonduvaid hädavajalikke tehnilisi ümberkorraldusi
ja saavutada teenuste adekvaatseks osutamiseks vajalik majanduslik elujõulisus. Äriühingule makstava hüvitise aluseks on vedudelt
ja ümberkorraldustest saadud tulude protsendimäär, mis arvutatakse igal aastal majandustegevuseks antud riigi toetuse ja tegevuse
kogukulude suhtest, millest on omakorda lahutatud hüvitis.
Kohaldatavad protsendimäärad [on pöördvõrdelised nimetatud suhtega].”
15     Spetsifikaadi põhimõtte nr 25B punkti a kohaselt koosneb riigi konto „investeeringute” jao tulu riigi toetusest. See säte
näeb ette, et „[r]iigi konto likvideerimisel on tuludeks riigi poolt igal eelarveaastal konto [„investeeringute” jao] tasakaalustamiseks
toetusena antud summad, mis peavad kajastuma riigieelarves”.
16     Spetsifikaadi põhimõte nr 26 näeb ette:
„Riigi toetuse summad makstakse neljas osas kvartali kaupa ettemaksetena, millele järgneb intresside arvestamine saldeerimiskuupäeva
seisuga. Kui teatud eelarveaastal tekib riigi konto likvideerimisel ülejääk […], jääb see ülejääk äriühingu käsutusse ja kirjendatakse
järgmise eelarveaasta tuluna […]. Kui aga likvideerimise käigus tekib puudujääk, kompenseerib riik selle äriühingule järgmise
eelarveaasta riigieelarvest.”
17     Spetsifikaadi põhimõtte nr 28 kohaselt koostab äriühing iga nelja aasta möödumisel investeerimisplaani, mis näeb muu hulgas
ette ka personalipoliitika eesmärgid. See plaan tuleb esitada valitsusele kinnitamiseks.
B –
Kuninga dekreet nr 1466/1997
18     19. septembri 1997. aasta Real Decreto nr 1466/1997 (
BOE
20.9.1997, lk 27712, edaspidi „kuninga dekreet nr 1466/1997) sätestab üldist huvi esindavate regulaarliinide merekabotaaži
korra Hispaanias, välja arvatud merekabotaaž Kanaari saarte vahelistel regulaarliinidel, mis jääb Kanaari autonoomse piirkonna
ainupädevusse.
C –
Dekreet nr 113/1998
19     Consejería de Turismo y Transportes de la Comunidad Autónoma de Canarias’i (Kanaari autonoomse piirkonna turismi- ja transpordinõukogu)
23. juuli 1998. aasta dekreet nr 113/1998 sätestab avalike teenuste osutamise kohustused Kanaari autonoomse piirkonna saarekabotaaži
regulaarliinidel (
Boletín Oficial de Canarias
, 29.7.1998, lk 8477, edaspidi „dekreet nr 113/1998”).
20     Dekreedi nr 113/1998 lisa näeb ette viis mereliini ja määratleb erinevate saarte vahel tagatavad ühendused, sagedused, regulaarsuse,
kasutatavate laevade tehnilised tingimused ja maksimaalsed tasumäärad. Kõnealused liinid on:
–       1. liin: Santa Cruz de Tenerife - Las Palmas de Gran Canaria, Morro Jable ja tagasi;
–       2. liin: Valle Gran Rey - Playa Santiago - San Sebastián Gomera - Los Cristianos ja tagasi;
–       3. liin: Los Cristianos - San Sebastián Gomera - Valverde - Santa Cruz de La Palma ja tagasi;
–       4. liin: Santa Cruz de Tenerife - Las Palmas de Gran Canaria - Puerto del Rosario - Arrecife ja tagasi;
–       5. liin: Santa Cruz de Tenerife - Santa Cruz de La Palma ja tagasi.

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
I –
1978. aasta leping
21     4. septembril 1978 sõlmisid Hispaania riik ja Trasmediterránea kuninga dekreedi nr 1876/78 ja sellele lisatud spetsifikaadi
alusel notariaalse lepingu riiklikku huvi esindavate mereühenduse teenuste korraldamiseks ja osutamiseks 20 aasta jooksul
alates 1. jaanuarist 1978 (edaspidi „1978. aasta leping”). Lepingu kohaselt osutab Trasmediterránea kõnealuseid avalikke teenuseid
riigi nimel, ajutiselt ning lepingu sõlminud ametiasutuse eestkoste, kontrolli ja järelevalve all.
22     Lepingu sõlminud ametiasutus ütles poolte vaikival kokkuleppel kahe aasta kaupa pikenenud 1978. aasta lepingu üles 19. mail
1995. Leping lõppes 31. detsembril 1997.
23     Hispaania ametiasutused asusid 1978. aasta lepingut lõpetama ja määrasid 24. aprilli 2001. aasta seaduse nr 4/2001 (
BOE
, 25.4.2001, lk 15021) alusel erakorralise laenu suurusega 15 560 625 000 Hispaania peseetat (ESP) (st 93 521 239,77 eurot)
üldist huvi esindavate mereühenduse teenuste osutamisega aastal 1997 kaasnenud puudujäägi tasaarveldamiseks (edaspidi „1997. aasta
toetus”) ning lepinguga seonduvate õiguste ja kohustuste lõplikuks realiseerimiseks ja täitmiseks (edaspidi „lõpetamise toetus”).
24     1997. aasta toetusega ja lõpetamise toetusega tasaarveldatakse eelkõige Trasmediterránea personali kolme ümberkorraldamiskavaga
seotud kulud.
25     Nii tasaarveldatakse 1997. aasta toetusega eelkõige 2,201 miljardi Hispaania peseeta (st 13 228 276,42 euro) suurused kulud,
mis kajastati riigi konto 1997. eelarveaasta „majandustegevuse” jaos seoses ümberkorraldamiskavadega aastateks 1990–1994 ja
1995–1997. Aastate 1990–1994 ümberkorraldamiskavaga seonduvate kulude kajastamine tuleneb kulude periodiseerimisest mitme
eelarveaasta lõikes vastavalt intervención general de la administración del Estado (riigi üldinspektsioon, edaspidi „IGAE”)
kinnitusele. Aastate 1995–1997 ümberkorraldamiskavaga seonduvate kulude kajastamine 1997. eelarveaasta riigi kontos tuleneb,
IGAE kinnituse puudumisel, lepingu sõlminud ametiasutuse selgest loast, mille kohaselt vähendab see ümberkorraldamiskava iga-aastast
riigi toetust riikliku konto „majandustegevuse” jaos.
26     Lõpetamise toetusega tasaarveldatakse eelkõige aastate 1996–1997 ümberkorraldamiskavaga seonduvaid kulusid 2,624 miljardi
Hispaania peseeta (st 15 770 557,62 euro) suuruses osas. See kulu kajastati riigi konto „majandustegevuse” jaos likvideerimise
käigus lepingu sõlminud ametiasutuse 26. oktoobri 1998. aasta ja 25. veebruari 1999. aasta otsusega.
II –
Hageja kaebused ja 1978. aasta lepinguga seonduv vajalike meetmete ettepanek
27     Hageja on Hispaania õiguse alusel asutatud laevaühing, kes korraldab Trasmediterránea konkurendina vedusid Kanaari saarte
vahelistel mereliinidel. Ta esitas 1978. aasta lepingu kohta komisjonile mitu kaebust. Nende kaebuste alusel algatas komisjon
lepingu suhtes uurimismenetluse.
28     Menetluse käigus saatis komisjon 3. detsembril 1997 Hispaania ametiasutustele kirja. Selles kirjas märkis komisjon, et majandustegevuse
aastase puudujäägi katmiseks riigieelarvest summade eraldamine võib kujutada endast riigiabi. Ta täpsustas, et käesoleval
juhul ei tundu täidetud olevat need tingimused, mille puhul avalike teenuste osutamise kohustuste täitmisega otseselt seonduva
majandustegevuse puudujäägi katmiseks makstav kompensatsioon ei ole käsitletav riigiabina.
29     Seejärel kinnitas komisjon, et niisugune abi ei ole ka EÜ asutamislepingu artikli 92 lõigetes 2 ja 3 (muudetuna EÜ artikli 87
lõiked 2 ja 3) ette nähtud eranditega kaetud.
30     Lõpuks märkis komisjon, et „EÜ asutamislepingu artikli 90 lõikes 2 (nüüd EÜ artikli 86 lõige 2) sätestatud erand ei [olnud]
kohaldatav seetõttu, et kõnealuseid teenused ei [saanud] käsitleda üldiste majandushuvi teenustena, sest [Trasmediterráneal
olid] mõnel või kõikidel liinidel teiste äriühingute näol olemas konkurendid”. Ta lisas, et „[r]iigiabieeskirjade kohaldamine
ei takista[nud] õiguslikult ega faktiliselt kõnealuste teenuste osutamise korraldamist, kuna vastavalt riigiabieeskirjadele
tuleb läbi viia avalik hankemenetlus”.
31     Seejärjel kutsus komisjon EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 1 (nüüd EÜ artikli 88 lõige 1) alusel Hispaania ametiasutusi
võtma vajalikke meetmeid 1978. aasta lepingus sätestatud korra vastavusse viimiseks ühenduse õigusega ja eelkõige avalike
teenuste osutamise lepinguid puudutavate eeskirjadega (edaspidi „vajalike meetmete ettepanek”).
32     Hispaania ametiasutused vastasid komisjoni vajalike meetmete ettepanekule 21. jaanuari 1998. aasta kirjaga, milles nad teatasid,
et on kuninga dekreedi nr 1466/1997 alusel läbi viidud hankemenetluse käigus sõlminud Trasmediterráneaga uue lepingu (edaspidi
„1998. aasta leping”). Nad täpsustasid samuti, et 1998. aasta lepingut ja kuninga dekreedi nr 1466/1997 kohta komisjonile
esitatud selgitusi tuleb käsitleda vajalike meetmete võtmisena.
33     1998. aasta leping ei kata mereühenduse teenuste osutamist Kanaari saarte vahel, see jääb Kanaari autonoomse piirkonna ainupädevusse.
III –
Ajutine kord Kanaari saarte vahelistel liinidel
34     Trasmediterránea taotles 18. detsembri 1997. aastas kirjas Kanaaride valitsuselt luba osutada alates 1998. aasta esimesest
kvartalist saartevahelisi veoteenuseid, mida ta 1978. aasta lepingu alusel tegi kuni 31. detsembrini 1997.
35     Samal päeval tehtud otsusega andsid Kanaari ametiasutused Trasmediterráneale ajutise loa osutada Kanaari saarte vahelisi veoteenuseid,
mida ta tegi 1978. aasta lepingu alusel. Otsus täpsustab, et võimalik teenuste osutamisest tulenev puudujääk võidakse katta
juhul, kui riigieelarvest eraldatakse selleks otstarbeks Kanaaride valitsusele vajalikud vahendid. Nimetatud ajutist luba
uuendati järjestikuselt 30. märtsi, 11. juuni ja 9. oktoobri 1998. aasta otsusega. Nende nelja loaga loodi kord, mille alusel
Trasmediterránea osutas 1998. aastal toetuse saanud teenuseid (edaspidi „ajutine kord”). 9. oktoobri 1998. aasta otsus täpsustas,
et teenuste osutamise luba oli antud kestusega kuni selle ajani, kui toimub lõplik liinide hankemenetlus vastavalt dekreedile
nr 113/1998.
36     Ühele Esimese Astme Kohtu küsimusele antud vastuses märkis menetlusse astuja, ilma et hageja sellele sisuliselt vastu oleks
vaielnud, et Trasmediterránea ajutise korra alusel pakutud teenused olid analoogilised dekreedis nr 113/1998 ette nähtud teenustega.
37     Vastutasuks Kanaari saarte vahel aastal 1998 osutatud merekabotaaži teenuste eest taotles Trasmediterránea Kanaari ametiasutustelt
rahalist kompensatsiooni 2538,9 miljonit Hispaania peseetat (st 15 259 096,32 eurot).
38     Kanaaride ametiasutused jätsid selle taotluse 29. märtsi 1999. aasta otsusega rahuldamata. Trasmediterránea esitas selle otsuse
vastu halduskaebuse. Seejärel määrasid Kanaaride ametiasutused eksperdi koostama aruannet, mille alusel nad tunnustasid Trasmediterránea
õigust saada teatud Kanaari saarte vaheliste liinide teenindamisel 1998. aastal tekkinud puudujäägi rahaliseks hüvitamiseks
1,650 miljardi Hispaania peseeta (st 9 916 699,72 euro) ulatuses kompensatsiooni (edaspidi „1998. aasta toetus”).
39     Kohaldades dekreeti nr 113/1998, kutsusid Kanaaride ametiasutused 17. augustil 1998 võimalikke kandidaate esitama loataotlusi
viie nimetatud dekreedis määratletud saarekabotaaži regulaarliini teenindamiseks. Ettenähtud tähtaja jooksul ei esitatud ühtegi
taotlust. Seetõttu kuulutasid Kanaaride ametiasutused vastavalt dekreedile nr 113/1998 kõnealustele liinidele välja avaliku
hanke. Nimetatud dekreedi kohaselt ei ole ükski nendest liinidest avaliku hanke objektiks enne 19. septembrit 2002.

Vaidlustatud otsus
40     Hageja esitas komisjonile mitu kaebust, mis puudutasid eelkõige 1997. aasta toetust, lõpetamise toetust ja 1998. aasta toetust.
Kaebustes rõhutas hageja eelkõige seda, et 1997. aasta toetus ja lõpetamise toetus kujutasid endast uut riigiabi.
41     Nendest kaebustest lähtudes võttis komisjon 25. juulil 2001 vastu otsuse, mis käsitles nii 1997. aasta toetust, lõpetamise
toetust kui ka 1998. aasta toetust (edaspidi „vaidlustatud otsus”).
42     Komisjon leiab, et 1997. aasta toetus ja lepingu lõpetamise toetus kujutavad endast riigabi, aga kuna need abid põhinevad
Hispaania ametiasutuste poolt enne Hispaanias EÜ asutamislepingu jõustumist sõlmitud ja heaks kiidetud lepingul, on tegemist
olemasoleva abiga EÜ artikli 88 ja määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tähenduses.
43     Personali ümberkorraldamise kulusid hõlmava lõpetamise toetuse osas märgitakse vaidlustatud otsuses, et töölepingu lõppemisega
seonduvad meetmed „tulenevad kõnealuse lepingu [põhimõtte] nr 25 kohaldamisest, mis näeb ette: a) et töötajate õiguste säilitamise
kulud kirjendatakse riigieelarvest kaetavate majandustegevuse kuludena, ja b) meetmed äriühingu töötajate arvu vähendamiseks”.
Selle otsuse kohaselt „[p]unktis b viidatud meetmed, mida on nimetatud ka [põhimõttes nr] 28, tulenevad kahe personali ümberkorraldamiskava
täitmisest – esimene aastatel 1990–1994 ja teine aastatel 1995–1997”.
44     1998. aasta toetuse kohta märgib vaidlustatud otsus, et selle puhul on tegemist uue abiga määruse nr 659/1999 artikli 1 tähenduses,
millest oleks tulnud komisjoni teavitada vastavalt EÜ artikli 88 lõikele 3. Komisjon täpsustab, et sellele abile ei laiene
ükski EÜ artikli 87 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud eranditest. Seejärel märgib ta, et tuleb uurida, kas see abi võib jääda EÜ
artikli 86 lõikes 2 ette nähtud erandi kohaldamisalasse.
45     Selles osas täpsustatakse vaidlustatud otsuses, et „Trasmediterráneale 1998. aastal pandud avalike teenuste osutamise kohustuse
olemasolu ja ulatuse ning selle kontrollimiseks, kas äriühingut oli vaja tema kohustuste täitmiseks tehtud kulude osas toetada,
peab komisjon uurima, kas on teisi äriühinguid, kes pakuvad [Trasmediterránea] osutatutega analoogilisi teenuseid ja vastavad
dekreedis nr 113/1998 sätestatud tingimustele”. Seejärel märgitakse otsuses, et ükski teine äriühing ei vasta kõigile dekreedis
nr 113/1998 ette nähtud tingimustele ja et ainult Trasmediterránea vastas selles dekreedis ette nähtud tingimustele 1., 3.
ja 4. liini osas ning samuti 2. liinile kindlaksmääratud tingimustele, välja arvatud ühendus Playa Santiago sadamaga.
46     1998. aasta toetuse suuruse arvutamise kohta märgitakse vaidlustatud otsuses:
„[V]alitud meetod seisnes hindamises, kui suuri kulutusi on konkreetsel äriühingul vaja teha, et vastata Kanaaride ametiasutuste
poolt kõnealustel liinidel avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks ette nähtud tingimustele. Erinevate kirjete võrdlusandmed
saadi turul tegutsevatelt laevaühingutelt, eelkõige eraettevõtjatelt, ja […] Instituto Canario de Estadísticas’elt [(Kanaaride
statistika instituut)].”
47     Veel täpsustatakse vaidlustatud otsuses, et „Trasmediterráneale makstud kompensatsioon on natuke väiksem avalike teenuste
osutamisega seonduvate lisakulude hinnangulisest suurusest, mille arvutamisel võeti aluseks vaid Trasmediterránea osutatud
dekreedi nr 113/1998 tingimustele vastavate teenustega seonduv kulu, lahutades kulu kogusummast nende teenuste osutamise eest
saadava müügitulu”.
48     Seega on 1998. aasta toetus vaidlustatud otsuses käsitletav EÜ artikli 86 lõikes 2 ette nähtud erandina.
49     27. septembril 2001 saatsid komisjoni teenistused hageja õigusnõustajale e-kirja. Selles kirjas on öeldud:
„Vastavalt eelnenud telefonivestlusele leiate lisast Hispaania ametiasutustele 25. juulil 2001 saadetud Trasmediterránea otsust
puudutava kirja, millest on välja jäetud konfidentsiaalsed andmed. See kiri avaldatakse lähemal ajal EÜTs. Käesolev e-kiri
ei ole komisjonile mingil juhul õiguslikult siduvs.”
50     20. aprillil 2002 avaldas komisjon Euroopa Ühenduste Teatajas kolmandate isikute informeerimiseks mõeldud teate, milles ta
esitas kokkuvõtvalt olulised asjakohased andmed ja teatas, et tal ei ole vastuväiteid Trasmediterráneale antud toetuste suhtes
(EÜT C 96, lk 4). Teates märgitakse, et „[o]tsuse autentses keeles või audentsetes keeltes tekst, millest on välja jäetud
konfidentsiaalsed andmed, on kättesaadav [komisjoni peasekretariaadi järgmisel aadressil asuval] veebilehel http://europa.eu.int/comm/secretariat_general/sgb/state_aids”.

Menetlus
51     Hageja esitas käesoleva hagi avaldusega, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 29. jaanuaril 2002.
52     Hispaania Kuningriik avaldas 29. mail 2002 kohtukantseleisse saabunud taotlustega soovi astuda komisjoni toetuseks käesolevasse
menetlusse. Laiendatud teise koja esimees rahuldas 27. septembri 2002. aasta määrusega menetlusse astumise taotluse. Menetlusse
astuja esitas oma seisukohad ja pooled esitasid nende suhtes oma märkused tähtaegselt.
53     Ettekandja-kohtuniku ettekande kohaselt otsustas Esimese Astme Kohus avada suulise menetluse pärast Esimese Astme Kohtu kodukorra
artikli 64 kohaste menetlust korraldavate meetmete võtmist, mis seisnesid pooltele kirjalike küsimuste esitamises. Menetlusse
astuja, kellel paluti vastata küsimustele kirjalikult enne kohtuistungit, saatis vastused 5. juuli 2004. aasta kirjaga.
54     Poolte kohtukõned ja nende vastused Esimese Astme Kohtu kirjalikele ja suulistele küsimustele kuulati ära 13. juuli 2004. aasta
kohtuistungil.
55     Kohtuistungil palus hageja luba esitada koopia Tribunal superior de justicia de Canarias’e (Hispaania) 24. oktoobri 2003. aasta
kohtuotsusest nr 551/2003, millega tunnistati dekreet nr 113/1998 osaliselt kehtetuks. Pärast kostja ja menetlusse astuja
märkuste ärakuulamist selle dokumendi esitamise kohta, millest nad olid saanud koopia, lisati nimetatud dokument toimikusse.
56     Menetlusse astuja palus luba esitada koopia Tribunal superior de justicia de Canarias’e 24. oktoobri 2003. aasta otsuse vastu
esitatud kassatsioonkaebusest. Esimese Astme Kohus andis 1. detsembri 2004. aasta otsusega loa lisada selle dokumendi koopia
toimikusse ning saata see hagejale ja kostjale. Menetlusse astuja ei esitanud nimetatud dokumenti õigeaegselt.
57     Suuline menetlus lõpetati 25. veebruaril 2005.

Poolte argumendid
58     Hageja palub Esimese Astme Kohtul:
–       tunnistada hagi vastuvõetavaks;
–       kohustada komisjoni, Hispaania Kuningriiki ja Trasmediterráneat menetlust korraldavate meetmete raames teatud tõendeid esitama;
–       tühistada vaidlustatud otsus;
–       jätta kohtukulud komisjoni kanda.
59     Komisjon palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta rahuldamata hageja taotlus, mis puudutab tõendeid;
–       tunnistada hagi vastuvõetamatuks või, teise võimalusena, jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–       jätta kohtukulud hageja kanda.
60     Komisjoni toetuseks menetlusse astunud Hispaania Kuningriik palub Esimese Astme Kohtul:
–       jätta hageja taotlus, mis puudutab tõendeid, rahuldamata;
–       jätta hagi rahuldamata;
–       jätta kohtukulud hageja kanda.

Vastuvõetavus
I –
Poolte argumendid
61     Ilma vastuvõetamatuse vastuväidet eraldi dokumendiga esitamata vaidlustab komisjon hagi vastuvõetavuse. Selle vastuväite toetuseks
tõi ta kaks asja läbivaatamist takistavat asjaolu: esimene tuleneb hagi hilinenud esitamisest ja teine vaidlustatava akti
puudumisest. Kohtuistungil Esimese Astme Kohtu esitatud küsimusele vastates väitis komisjon selgelt, et ta jääb oma esimese
läbivaatamist takistavat asjaolu puudutava väite juurde, kuid loobub teise esitamisest.
62     Hagi väidetavalt hilinenud esitamise kohta väidab komisjon, et kuna vaidlustatud otsuse tekst edastati hagejale vahetult,
hakkas kaebetähtaeg kulgema otsuse edastamise päevast, s.o päevast, mil hageja sai otsuse sisust teadlikuks.
63     Antud juhul teavitati hagejat otsuse sisust e-kirja teel, mille komisjoni teenistused saatsid talle 27. septembril 2001 ehk
üle nelja kuu enne käesoleva hagi esitamist. Nendel tingimustel on hagi hilinenud.
64     Sellest hoolimata möönab komisjon oma vasturepliigis, et vaidlustatud otsuse saatmine võis oma vormi tõttu hagejat otsuse
ulatuse osas mõnevõrra eksitada. Kohtuistungil möönis komisjon, et 27. septembri 2001. aasta e-kirja sõnastuse tõttu on hageja
kaebetähtajaga seoses teinud vabandatava vea.
65     Hageja vaidleb oma hagi hilinenult esitamisele vastu.
66     Ta väidab kõigepealt seda, et isegi EÜ artikli 230 sõnastusest tuleneb, et aktist teadasaamise kuupäev on kaebetähtaja kulgema
hakkamise kriteeriumina akti avaldamise ja selle teatavaks tegemise kõrval teisejärgulise tähtsusega (Euroopa Kohtu 10. märtsi
1998. aasta otsus kohtuasjas C­122/95: Saksamaa
vs.
nõukogu, EKL I­973, punkt 35).
67     Ta lisab, et kuna väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuuluvad komisjoni otsused, nagu käesolevas asjas tehtud otsus, avaldamisele,
võis ta õiguspäraselt selle avaldamist oodata ja järeldada, et kaebetähtaeg hakkab kulgema alles otsuse avaldamise kuupäevast
(vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 28. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas T­14/96: BAI
vs.
komisjon, EKL 1999, lk II­139, punkt 35 jj). Veelgi enam kehtib see käesolevas asjas, sest 27. septembri 2001. aasta e-kirjas
oli märgitud ühelt poolt seda, et otsus avaldatakse lähemal ajal EÜTs ja teiselt poolt seda, et nimetatud e-kiri ei ole komisjonile
mingil juhul õiguslikult siduvs.
68     Hageja arvates oleks vaid ametlik komisjonipoolne teatavakstegemine võinud olla kaebetähtaja kulgema hakkamisel määravaks.
Käesoleval juhul puudub teavitamisel vaieldamatult ametlik iseloom järgmistel põhjustel: teave saadeti isikule, kellel ei
olnud mingisugust volitust hagejat esindada, komisjon rõhutas teate mitteametlikku iseloomu ja kuna nimetatud isik ei olnud
vaidlustatud otsuse adressaadiks, ei oleks saadudki seda talle ametlikult teatavaks teha.
69     Peale selle on see teavitamine ilmses vastuolus komisjoni sisekorrale (EÜT 2000, L 308, lk 26, 32) lisatud Euroopa Komisjoni
töötajate üldsusega ametialase suhtlemise hea haldustava eeskirjaga, mille kohaselt peab teatavaks tehtud otsuses olema selgelt
märgitud edasikaebamise võimalus ja viis, kuidas seda teha. Käesoleval juhul ei ole see nõue täidetud.
70     Ta lisab veel, et liikmesriikide haldusõiguses selgelt kinnistunud põhimõtete kohaselt ei ole mittetäielikul teatavakstegemisel
ja ettenähtud nõuetele, mille hulka kuulub ka teave edasikaebamise võimaluste kohta, mittevastaval teatavakstegemisel mingisugust
õigusjõudu, s.h kaebetähtaja kulgemist käivitavat jõudu. Sellised põhimõtted on sätestatud eelkõige Hispaania seaduse, mis
käsitleb õiguskorda ja üldõiguse haldusmenetlust, artikli 58 lõikes 2.
71     Lõpuks väidab hageja, et ta koostas oma hagi teabe põhjal, mida tal oli võimalik vaidlustatud otsuse kohta komisjoni veebilehelt
saada.
II –
Esimese Astme Kohtu hinnang
72     EÜ artikli 230 viienda lõigu kohaselt tuleb tühistamishagid esitada kahe kuu jooksul. See tähtaeg hakkab sõltuvalt olukorrast
kulgema kas akti avaldamisest, selle hagejale teatavaks tegemisest või nende puudumisel kahe kuu jooksul pärast päeva, mil
hageja aktist teada sai.
73     Nimetatud sätte sõnastusest tuleneb, et aktist teadasaamise kuupäev on kaebetähtaja kulgema hakkamise kriteeriumina akti avaldamise
ja selle teatavakstegemise kõrval teisejärgulise tähtsusega (vt eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Saksamaa
vs.
nõukogu, punkt 35 ja Esimese Astme Kohtu 27. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T­190/00: Regione Siciliana
vs.
komisjon, EKL 2003, lk II-5015, punkt 30, ja viidatud kohtupraktika). Samuti tuleneb kohtupraktikast, et avaldamata või teatavaks
tegemata jätmise korral peab isik, kes on teadlik teda puudutava akti olemasolust, küsima mõistliku aja jooksul selle tervikteksti,
kuid et sellisel juhul hakkab kaebetähtaeg kulgema alles sellest hetkest, kui kolmas puudutatud isik on kõnealuse akti sisust
ja põhjendustest nii täpselt teadlik, et saab oma hagemisõigust kasutada (Euroopa Kohtu 6. juuli 1988. aasta otsus kohtuasjas
236/86: Dillinger Hüttenwerke
vs.
komisjon, EKL 1988, lk 3761, punkt 14, ja 19. veebruari 1998. aasta otsus kohtuasjas C­309/95: komisjon
vs.
nõukogu, EKL 1998, lk I­655, punkt 18).
74     Sama sätte tähenduses on teatavakstegemine toiming, millega üksikakti koostaja teeb selle akti adressaatidele teatavaks ja
võimaldab neil selliselt aktiga tutvuda (vt selle kohta Euroopa Kohtu 21. veebruari 1973. aasta otsus kohtuasjas 6/72: Europemballage
ja Continental Can
vs.
komisjon, EKL 1973, lk 215, punkt 10, ja Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T­338/94: Finnboard
vs.
komisjon, EKL 1998, lk II­1617, punkt 70). Selline tõlgendus tuleneb ka EÜ artikli 254 lõikest 3, mille kohaselt tehakse
otsused nende adressaatidele teatavaks ning need jõustuvad selle teatavakstegemisega.
75     Käesoleval juhul on vaidlustatud otsuse ainsaks adressaadiks Hispaania Kuningriik, kellele tehti otsus teatavaks komisjoni
asepresidendi 25. juuli 2001. aasta kirjaga.
76     Kuna hageja ei ole vaidlustatud otsuse adressaat, ei ole akti teatavakstegemise kriteerium tema suhtes kohaldatav (vt selles
suhtes eespool punktis 73 viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
nõukogu, punkt 17). Isegi kui oletada, et EÜ artikli 254 lõike 3 tähenduses võiks teavitada isikut, kes ei ole adressaat,
tuleb märkida, et käesoleval juhul ei ole vaidlustatud otsust hagejale teatavaks tehtud. Kõigepealt on oluline märkida, et
rõhutades oma 27. septembri  2001. aasta e-kirjas selgelt seda, et kõnealune e-kiri ei ole talle mingil juhul õiguslikult
siduv, keeldus komisjon tagamast hagejale seda, et kirjale lisatud dokument vastas täpselt Hispaania ametiasutustele teatavaks
tehtud otsusele. Seega ei võimaldanud kiri hagejal vaidlustatud otsuse sisust ja põhjendustest nii täpset ülevaadet saada,
et ta oleks saanud oma hagemisõigust kasutada. Seetõttu ei saa nimetatud kirja käsitleda hagejale teatavaks tegemisena EÜ
artikli 230 viienda lõigu tähenduses (vt selle kohta Euroopa Kohtu 5. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 76/79: Könecke
vs.
komisjon, EKL 1980, lk 665, punkt 7). Järgmisena tuleb märkida, et kõnealust e-kirja, millele oli lisatud ilma kuupäevata
ja allkirjastamata koopia Hispaania ametiasutustele 25. juulil 2001 saadetud kirjast, millest olid välja jäetud konfidentsiaalsed
andmed, ei saadetud mitte hagejale enesele, vaid tema advokaadile.
77     Õigusaktide kohta, mis komisjoni väljakujunenud tava kohaselt kuuluvad avaldamisele Euroopa Liidu Teatajas, kuigi avaldamine
ei ole nende kehtivuse tingimuseks, on Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus sedastanud, et teadasaamise kuupäev ei ole kriteeriumina
kohaldatav ja kaebetähtaeg hakkab kulgema avaldamisest (vt seoses nõukogu õigusaktidega, mis puudutavad ühendusele siduvate
rahvusvaheliste lepingute sõlmimist, eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Saksamaa
vs.
nõukogu, punkt 39, ja seoses komisjoni otsustega riigiabi uurimismenetluse lõpetamise kohta EÜ artikli 88 lõike 2 alusel
eespool punktis 67 viidatud kohtuotsus BAI
vs.
komisjon, punkt 36). Niisugustel asjaoludel võib kolmas puudutatud isik õiguspäraselt oodata, et kõnealune akt avaldataks.
78     Vastavalt määruse nr 659/1999 artikli 26 lõikele 1 avaldatakse otsuste kohta, milles komisjon pärast esialgset uurimist leiab,
et teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta, kuivõrd see jääb EÜ artikli 87 lõike 1 reguleerimisalasse, ei ole ilmnenud
mingisuguseid kahtlusi, ja otsustab, et nimetatud meede sobib ühisturuga kokku, avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas lühike
teade, mis viitab võimalusele saada otsuse autentses keeles või keeltes versioon. Niisuguses teates, mille eesmärgiks on anda
kolmandatele isikutele lühikokkuvõte otsuse põhilistest asjaoludest, nimetatakse sisuliselt asjaomane liikmesriik, riigiabi
number, pealkiri, eesmärk, õiguslik alus, abi suurus ja ulatus, eelarve ja kestus.
79     Komisjoni tava kohaselt, mis kujunes välja alates maikuust 1999 pärast määruse nr 659/1999 jõustumist, sisaldab eelmises punktis
nimetatud lühike teade viidet komisjoni peasekretariaadi veebilehele koos märkusega, et seal on kättesaadav kõnealuse otsuse
terviktekst, millest on välja jäetud konfidentsiaalsed andmed, autentses keeles või autentsetes keeltes.
80     Asjaolu, et komisjon annab kolmandatele isikutele oma veebilehel otsusele täieliku juurdepääsu ja avaldab Euroopa Liidu Teatajas
lühiteate, mis võimaldab huvitatud isikutel kõnealust otsust ära tunda ja informeerib neid internetipõhise juurdepääsu võimalusest,
tuleb käsitleda avaldamisena EÜ artikli 230 viienda lõigu tähenduses.
81     Nendel asjaoludel ei ole oluline teada, kas hageja oli alates 27. septembrist 2001, s.o eespool viidatud e-kirja saatmise
kuupäevast, vaidlustatud otsusest piisavalt teadlik. See küsimus ei ole kaebetähtaja kulgema hakkamise määratlemisel asjakohane,
kuna käesoleval juhul ei saa kohaldada EÜ artikli 230 viiendas lõigus teise võimalusena ette nähtud vaidlustatud otsusest
teadasaamise kriteeriumi. Tegelikult võis hageja õiguspäraselt oodata vaidlustatud otsuse avaldamist Euroopa Liidu Teatajas
vastavalt eelmises punktis kirjeldatud menetlusele.
82     Lisaks selgub toimikust, et komisjoni avaldas 20. aprillil 2002 Euroopa Ühenduste Teatajas vaidlustatud otsust puudutava lühiteate,
milles oli märgitud otsuse vastuvõtmise kuupäev, asjaomane liikmesriik, riigiabi number, pealkiri, eesmärk, õiguslik alus,
eelarve ja kestus. Samuti oli teates märgitud, et vaidlustatud otsuse terviktekst, millest on välja jäetud konfidentsiaalsed
andmed, on autentses keeles või autentsetes keeltes kättesaadav komisjoni veebilehel, ning samas oli lisatud veebilehe aadressiga
link. Peale selle ei ole poolte vahel vaidlust, et vaidlustatud otsuse tekst tõepoolest viidatud veebilehel oli.
83     Kuna hagi esitati 29. jaanuaril 2002, seega isegi enne vaidlustatud otsuse avaldamist, ei ole see hilinenud.
84     Täiendavalt tuleb lisada, et käesolevas asjas ei oleks hagi hilinenud isegi mitte sellisel juhul, kui kohalduks teine, aktist
teadasaamise kuupäeva kriteerium.
85     On selge, et vaatamata sellele, et vaidlustatud otsust ei saa käsitleda 27. septembri 2001. aasta teavitamisega hagejale kehtivalt
teatavaks tehtuna (vt eespool punkt 76), sai hageja siiski otsusest sel kuupäeval teada. Vastavalt eespool punktis 73 viidatud
kohtupraktikale pidi ta seega küsima mõistliku aja jooksul, mis hakkas kulgema 27. septembril 2001, otsuse tervikteksti.
86     Käesoleva juhtumi asjaoludel ja võttes arvesse eelkõige asjaolu, et 27. septembri 2001. aasta e-kirjas oli selge märge otsuse
avaldamise kohta lähemal ajal Euroopa Ühenduste Teatajas, tuleb märkida, et mõistlik aeg otsuse tervikteksti küsimiseks ei
saa olla lühem, kui komisjonile nimetatud otsuse kohta teate avaldamiseks vajalik aeg. Selge on see, et teade avaldati 20. aprillil
ehk käesoleva hagi esitamisest hiljem. Seega ei ole hagi hilinenud.
87     Eeltoodud kaalutluste põhjal tuleb tagasi lükata hagi vastuvõtmist takistav asjaolu, mis tuleneb hagi hilinenud esitamisest,
ja tunnistada hagi vastuvõetavaks.

Põhiküsimus
88     Hageja väidab, et vaidlustatud otsus on õigusvastane nii selles osas, mis puudutab 1997. aasta toetust ja lõpetamise toetust,
kui ka selles, mis puudutab 1998. aasta toetust.
89     Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, väidab, et vaidlustatud otsus on mõlemas osas õiguspärane.
I –
1997. aasta toetus ja lõpetamise toetus
90     Seoses 1997. aasta toetusega ja lõpetamise toetusega esitab hageja kaks väidet. Esimene väide käsitleb põhjendamiskohustuse
rikkumist. Teine väide käsitleb komisjoni ilmset kaalutlusviga.
91     Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, vaidlustab nende väidetee põhjendatuse.
A –
Esimene väide, mis käsitleb põhjendamiskohustuse rikkumist
1.     Poolte argumendid
92     Hageja väidab, et vaatamata sellele, et tema kaebused viitasid selgelt 1997. aasta eelarves kajastatud personali ümberkorraldamise
kuludele, ei sisalda vaidlustatud otsus ühtegi sellekohast põhjendust. Ta lisab, et vaidlustatud otsuses pole ühtegi täpsustust
1997. aasta toetuse suuruse kohta ja otsuses piirdutakse vaid viitega sellele, et maksed põhinevad lepinguga seotud õigustel
ja kohustustel. See lühike põhjendus ei võimalda teada saada põhjusi, miks komisjon leiab, et personali ümberkorraldamise
kulud on õigesti kajastatud, mis on iseenesest juba üheks tühisuse põhjuseks.
93     Ta lisab, et viitamine vaid 1978. aasta lepingu kahele sättele, ilma kummagi sätte kohaldamise õigusliku või faktilise põhjenduseta,
ei saa olla asjakohane põhjendus. Täpsemalt väidab hageja, et spetsifikaadi põhimõte nr 28 puudutab Hispaania valitsuse kinnitatud
investeerimisplaane, mida ei ole vaidlustatud otsuses nimetatud ja mida komisjon oma kirjalikes märkustes ei puuduta.
94     Komisjon märgib, et personali ümberkorraldamise kuludega seotud maksete lepinguline alus on sama nii 1997. aasta toetusena
tehtud maksete kui ka lõpetamise toetusena tehtud maksete puhul ja seetõttu kehtivad vaidlustatud otsuse põhjendused sama
moodi mõlemale toetusele. Peale selle selgitavad need kaalutlused piisavalt põhjusi, miks komisjon leiab, et maksed tulenevad
1978. aasta lepingust.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
95     Tuleb meelde tuletada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peab EÜ artiklis 253 nõutud põhjendus vastama antud õigusakti
laadile ning kajastama selgelt ja ühemõtteliselt õigusakti autoriks olnud institutsiooni kaalutlusi, võimaldamaks huvitatutel
võetud meetme põhjendustega tutvuda ja ühenduste kohtul kontrolli teostada. Põhjendamise nõuet tuleb hinnata, lähtudes antud
juhtumi asjaoludest, eelkõige õigusakti sisust, toodud põhjenduste laadist ning selgituste saamise huvist, mis võib adressaatidel
või teistel aktist otseselt ja isiklikult puudutatud isikutel olla. Ei nõuta, et põhjenduses oleksid esitatud kõik faktilised
ja õiguslikud asjaolud, sest seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata mitte üksnes akti
sõnastuse põhjal, vaid ka selle konteksti ja kõigi asjaomast valdkonda reguleerivate õigusnormide põhjal (vt Euroopa Kohtu
22. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C­17/99: Prantsusmaa
vs.
komisjon, EKL 2001, lk I­2481, punktid 35 ja 36, ning Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T­158/99:
Thermenhotel Stoiser Franz jt
vs.
komisjon, EKL 2004, lk II-1, punkt 94, ja viidatud kohtupraktika).
96     Käesoleval juhul tuleb kõigepealt sedastada, et vaidlustatud otsuses on viidatud sellele, et 1997. aasta toetus ja lõpetamise
toetus on seotud 1978. aasta lepingu täitmisega.
97     Järgmisena tuleb märkida, et vaidlustatud otsus võeti vastu hagejale hästi teada olevas kontekstis. Toimikust selgub, et enne
vaidlustatud otsuse vastuvõtmist oli hageja valduses Tribunal de Cuentas’e (Hispaania kontrollikoda) aruanne 1978. aasta lepingu
lõpetamisega seotud majanduslike mõjude kohta (edaspidi „Tribunal de Cuentase aruanne”), millega kinnitati kõik Trasmediterráneale
lepingu lõpetamise raames antud toetused. Selles aruandes uuriti eelkõige personali ümberkorraldamise kulude kajastamist riigi
kontol seoses lepingu lõpetamisega ja 1997. eelarveaasta kohta. Lisaks sellele on aruandes selgelt märgitud riigi kontolt
mõlemal alusel kajastatud kulude suurus.
98     Mis puudutab personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamist lõpetamise toetusega, märgitakse vaidlustatud otsuses selgelt,
et see tasaarveldus tuleneb spetsifikaadi põhimõtetest nr 25 ja nr 28. Kindlasti ei puuduta see põhjendus konkreetselt 1997. aasta
toetust. Siiski on vaidlustatud otsuse vastuvõtmise kontekst võimaldanud hagejal mõista, et põhjendus puudutas kõiki personali
ümberkorraldamise kulude tasaarveldusi vaatamata sellele, kas need kajastati riigi kontol 1997. eelarveaasta kohta või seoses
1978. aasta lepingu lõpetamisega. Hageja ei saa eitada, et ta on aru saanud, et põhjendus laienes kõigile ümberkorralduse
kuludele, kuna oma kirjalikes märkustes vaidlustab ta selle, et viide spetsifikaadi põhimõtetele nr 25 ja nr 28 on asjakohane
põhjendus küsimusele, kas personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldus tulenes 1978. aasta lepingust.
99     Eeltoodust lähtudes tuleb sedastada, et isegi kui vaidlustatud otsus ei olnud sõnastatud vajaliku selgusega ümberkorraldamise
kulude osas, ei takistanud see asjaolu hagejal ega Esimese Astme Kohtul mõista komisjoni kaalutlusi ja hinnata nende põhjendatust.
100   Seega tuleb põhjendamiskohustuse rikkumist käsitlev väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
B –
Teine väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 kohaldamisel tehtud kaalutlusviga
1.     Poolte argumendid
101   Hageja väidab, et komisjon on teinud kaalutlusvead, kui ta leidis, et 1997. aasta toetuse ja lõpetamise toetuse aluseks on
1978. aasta leping. Seetõttu on komisjon EÜ artiklit 88 rikkudes käsitlenud neid toetusi olemasoleva abina. See väide jaguneb
kaheks osaks, millest esimene seondub personali ümberkorraldamise kuludega ning teine käsitleb lõpetamise toetusega kaetud
kulude, mida näitas Trasmediterránea, kajastamist.
a)     Väite esimene osa
102   Esiteks vaidlustab hageja, et personali ümberkorraldamise kulude aluseks on 1978. aasta leping.
103   Kõigepealt väidab ta, et vaidlustatud otsuses viidatud spetsifikaadi põhimõte nr 25 käsitleb üksnes tavapäraseid tegevuskulusid,
välistades personali ümberkorraldamisel tehtavad erakorralised kulud. Peale selle, vastupidiselt komisjoni kirjalikes märkustes
väidetule, ei tulene spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punkti b alapunktist 7, mis käsitleb tehnilisi ümberkorraldusi, et Trasmediterráneal
oleks õigus personali ümberkorraldamisega seotud erakorraliste kulude hüvitamisele ja nende kajastamisele riigi kontol. Selle
sättega soovitakse vaid stimuleerida Trasmediterráneat tagama hea juhtimine ja tõstma produktiivsust. See stimuleeriv süsteem
näeb ette, et Trasmediterráneale teatud eelarveaastal makstav hüvitis tõuseb juhul, kui majandustegevuse puudujäägi katteks
antav riigi toetus sellel eelarveaastal väheneb. Nendel tingimustel ei ole õiguspärane ega lepinguga kooskõlas nõuda kõnesoleva
sätte alusel, et riik kompenseeriks äriühingu ümberkorraldusteks tehtud erakorralised kulud.
104   Oma väite toetuseks, mille kohaselt erakorralised kulud on väljaspool spetsifikaadi põhimõtte nr 25 kohaldamisala, taotleb
hageja IGAE aruannete esitamist, mis käsitlevad riigi kontot eelarveaastatel 1990–1997.
105   Seejärel väidab hageja, et vaidlustatud otsuses samuti viidatud spetsifikaadi põhimõte nr 23 ei saa olla aluseks personali
ümberkorraldamise kulude tasaarveldamisele lepingu lõpetamise toetusega, sest see säte puudutab vaid neid nelja­aastaseid
plaane, mille valitsus peab kinnitama. Hageja väidab vastupidiselt vaidlustatud otsuses märgitule, et lepingu lõpetamise toetusega
tasaarveldatud ümberkorraldamise kulude aluseks ei ole mitte 1990.–1994. ja 1995.–1997. aastate ümberkorraldamiskavad, vaid
1996.–1997. aasta ümberkorraldamiskava, mis ei ole nelja-aastane. Isegi kui see ümberkorraldamiskava katab tegelikult ajavahemikku
1996–1999, nagu väidab Hispaania Kuningriik, on tegemist kavaga, mille mõju pidi avalduma ajal, kui 1978. aasta leping oli
juba üles öeldud, ja eelarveaastate suhtes, mil leping enam ei kehti. Peale selle kinnitas lepingu sõlminud ametiasutus kava
alles 1999. aastal.
106   Oma väidete toetuseks palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada Hispaania keskasutusi esitama ajavahemikku 1995–1997 käsitlevaid
ümberkorraldamiskavasid.
107   Teiseks väidab ta, et lõpetamise toetuse ja personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise 1997. aasta toetuse aluseks
on lepingu sõlminud ametiasutuse autonoomsed otsused.
108   Mis puudutab lõpetamise toetust, siis ümberkorraldamise kulude kajastamine riigi kontol tulenes lepingu sõlminud ametiasutuse
26. oktoobri 1998. aasta ja 25. veebruari 1999. aasta otsusest, millega muudeti 1978. aasta lepingut. Hageja lisab, et vastupidiselt
sellele, mida väidab Hispaania Kuningriik, ei kujuta need kaks otsust endast lihtsalt Hispaania õiguses lubatud 1978. aasta
lepingu ühepoolset tõlgendust, vaid neid tuleb käsitleda 1978. aasta lepingu tegelike muudatustena, kuna nende tõttu ei ole
algselt ette nähtud sooritused enam tasakaalus, nagu leidis Tribunal de Cuentas.
109   Mis puudutab 1997. aasta toetust, siis ümberkorraldamise kulude tasaarveldamine tulenes lepingu sõlminud ametiasutuse oktoobris
1995 tehtud otsusest, millega kinnitati personali ümberkorraldamiskava ajavahemikuks 1995–1997.
110   Isegi kui oletada, et see otsus on vaid 1978. aasta lepingu lubatud ühepoolne tõlgendus, ei ole 1997. aastaks toetuse andmine
nimetatud 1978. aasta lepingu tõlgendusega kooskõlas. Tegelikult nõuti 1995. aasta oktoobri otsuses, et riik vähendaks iga‑aastaselt
teisi kulusid kahandades ja personalikulude kasvu tasaarveldades antavat toetust, kuid käesoleval juhul seda ei tehtud.
111   Viimati nimetatud asjaolu kinnituseks palub hageja Esimese Astme Kohtul määrata IGAE aruannete esitamine, mis käsitlevad riigi
kontot eelarveaastatel 1990–1997.
112   Komisjon väidab, et personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamine lõpetamise toetusega ja 1997. aasta toetusega tuleneb
1978. aasta lepingust.
113   Selles osas märgib ta kõigepealt, et spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punkti b alapunkte 1, 5 ja 7 ning põhimõtet nr 28 kohaldades
võib 1978. aasta lepingu raames Trasmediterránea personali ümberkorraldamise kulusid riigi vahenditega katta.
114   Komisjoni arvates annab hageja nendele põhimõtetele alusetult kitsendava tõlgenduse, vaatamata nende selgele keelelisele tähendusele.
See tõlgendus põhineb peamiselt enne IGAE nimetatud toetuste maksmist sisemise haldusmenetluse raames sõnastatud kahtlustel.
115   Ta lisab, et väliskontrolli organ Tribunal de Cuentas jõudis järeldusele, et personali ümberkorraldamise kulude finantseerimine
riigi vahenditest oli täielikult 1978. aasta lepinguga kooskõlas ja et see finantseerimine võimaldas saavutada 12,255 miljardi
Hispaania peseeta suuruse kokkuhoiu ajavahemikul 1990–1997.
116   Muidugi ei ole Tribunal de Cuentase arvamus otsustavs. Siiski kinnitab see komisjoni toetatava 1978. aasta lepingu tõlgenduse
mõistlikkust. Peale selle ei mainita isegi seda, et siseriiklikele kohtutele esitati hagi, vaidlustamaks kõnealuste maksete
kooskõla 1978. aasta lepinguga.
117   Teiseks kinnitab komisjon, et raske on mõista, et lepingu sõlminud ametiasutuse otsus oleks ilma ühegi teise õigusliku aluse
olemasoluta piisav kõnealuste summade maksmiseks. Hageja viidatud otsustega ei muudetud 1978. aasta lepingut, vaid anti ainult
Hispaania ametiasutuse kinnitav vastus küsimusele, kas Trasmediterráneal oli 1978. aasta lepingu alusel nimetatud maksete
saamiseks õigus või mitte.
118   Komisjon järeldab sellest, et lähtudes lepingu tekstist ja selle kohaldamisest ning samuti Hispaania ametiasutuse seisukohast
ja Tribunal de Cuentase oma aruandes väljendatud seisukohast, tuleneb riigi toetuse andmine 1978. aasta lepingust ja kujutab
seega endast olemasolevat abi.
119   Hispaania Kuningriik väidab, et 1978. aasta leping ei sisalda mingisugust lõplikku ja täpset loetelu kulude ja tulude kirjetest,
mis võisid sisalduda riigi konto „majandustegevuse” jaos. Ta lisab, et 1978. aasta leping on haldusleping ja et seetõttu kuulub
otsustuspädevus küsimuses, milliseid kulusid riigi kontol kajastatada, lepingu sõlminud ametiasutusele tema pädevuse piires
lepingu tõlgendamisel, mis on siseriiklike riigihankeid käsitlevate õigusaktidega ette nähtud. Väidetavad lepingu sõlminud
ametiasutuse load, millega hageja püüab põhjendada 1997. aasta toetuse ja lõpetamise toetuse kvalifitseerimist uue abina,
ei ole tegelikult midagi muud kui 1978. aasta lepingu tõlgenduspädevus, mis on ametiasutusele kui lepingu sõlmimise eest vastutavale
organile antud.
b)     Väite teine osa
120   Hageja väidab, et 1978. aasta lepingu õigeks kohaldamiseks oleksid Hispaania ametiasutused pidanud igal eelarveaastal kuludena
kajastatavad kohustused tasaarveldama selle eelarveaasta ülejäägiga selliselt, et lõpetamise toetust oleks arvesse võetud
vaid puudujäägiga eelarveaastate kohustuste kajastamisel või nende eelarveaastate kohustuste kajastamisel, mille puhul kajastatud
ülejääk vastavate kohustuste tasaarveldamist ei võimaldanud. Ta lisab, et kuna Hispaania ametiasutused selliselt ei talitanud,
ei saanud komisjon leida, et lõpetamise toetus tulenes 1978. aasta lepingust, ega järelikult ka seda, et nimetatud toetus
kujutas endast olemasolevat abi.
121   Nende väidete toetuseks märgib ta esiteks, et kuna 1978. aasta lepingu lõpetamise kohta puuduvad konkreetsed sätted, tuleb
lõpetamine läbi viia vastavalt riigi kontot käsitletavatele eeskirjadele, mis hageja väitel nõuavad seda, et iga kohustus,
mis lõpetamise toetusega tasaarveldatakse, tuleb kajastada sellel eelarveaastal, mil kohustus tekkis.
122   Seejärel märgib hageja, et spetsifikaadi põhimõttest nr 25 tulenevalt on Trasmediterráneal õigus majanduslikule tasaarveldamisele
vaid riikliku konto „majandustegevuse” ja „investeeringute” jagudes eelarveaasta lõpus tekkida võiva puudujäägi korral. Nüüd
aga oli hageja väitel riigi konto „majandustegevuse” jaos eelarveaastatel 1991–1995 ülejääk ning sama olukord oli ka 1997. aastal,
ilma alusetu personali ümberkorraldamise kulude kajastamiseta.
123   Samas vaidleb hageja vastu sellele, et spetsifikaadi põhimõttest nr 25 tulenevalt peab „majandustegevuse” jao ülejäägiga tasaarveldama
võimaliku „investeeringute” jao puudujäägi. Tema väitel tuleneb spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punkti a alapunkti 3 ja B
punkti a alapunkti 1 sõnastusest, et igal eelarveaastal antud riigi toetus määratakse iga eraldikäsitletava jao tasakaalustamiseks
selle jao tuluna. Jagude eraldatus vastab ideele tagada Trasmediterráneale see, et ta saaks toetust sama summa ulatuses, kui
tal on olnud „investeeringute” jaos kulusid, sõltumata müügitulu suurusest. Neid kulusid võetakse vastaval juhul arvesse vaid
teisi Trasmediterránea jooksvaid kulusid kajastava „majandustegevuse” jao tasakaalustamiseks.
124   Hageja väitel ei toetu Hispaania Kuningriigi märkused kahe jao vahelisest tasaarveldamisest ühelegi tõendile, millest ilma
kahtluseta nähtuks see viis, millega 1978. aasta lepingut võimalikule kahe jao vahelisele tasaarveldamisele kohaldati. Tribunal
de Cuentase aruandes toodud tabelile viitamist ei saa käsitleda tõendi esitamisena, kuna ei ole välistatud, et see on ekslik.
125   Hageja vaidlustab veel selle, et spetsifikaadi põhimõte nr 26 lubab ühe eelarveaasta võimaliku majandustegevuse ülejäägi ja
teiste eelarveaastate puudujäägi vahelist tasaarveldust, millega oleks pidanud kaasnema riigi toetuse vähendamine. Tema väitel
tuleneb põhimõttes nr 26 viidatud puudujääk või ülejääk üksnes riigi poolt juba makstud toetuse riigieelarves ette nähtud
viisil tasakaalustamisest ja sellest summast, mis riigi konto kontrollimise järgselt tegelikult tuleb maksta.
126   Selleks, et tuvastada, kas majandustegevuse ülejäägi ja investeeringute puudujäägi vahel esineb tasaarveldust ning tõlgendada
spetsifikaadi põhimõtet nr 26, palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada IGAE-d esitama aruanded, mis käsitlevad riigi kontot
eelarveaastatel 1990–1997.
127   Veel palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada Hispaania ametiasutusi esitama 1978. aasta lepingu lõpetamise toimikut, et
tutvuda Trasmediterránea ja Hispaania riigi vahel lepingu lõpetamise käigus toimunud läbirääkimistega, ning samuti need õiguslikud
või faktilised asjaolud, millele Hispaania riik lõpparve koostamisel lõpuks tugines.
128   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, väidab, et hageja teeb faktivea, leides, et Trasmediterránea majandustegevuses
teatud eelarveaastatel tekkinud ülejääki on kasutatud pigem Trasmediterránea vara suurendamiseks kui teiste riigi toetuste
vähendamiseks.
129   Selge on see, et teatud eelarveaastatel tekkis riigi konto „majandustegevuse” jaos ülejääk. Siiski oli riigi konto „investeeringute”
jao saldos kõigi nende eelarveaastate jooksul puudujääk. Peale selle selgub Tribunal de Cuentase aruandest, et eespool nimetatud
majandustegevuse ülejäägid määrati süstemaatiliselt „investeeringute” jao puudujäägi tasaarveldamiseks eesmärgiga vähendada
aastast riigi toetust. Kuna majandustegevuse ülejääk ei olnud kunagi suurem kui investeeringute puudujääk, ei tekkinud riigi
kontol ühelgi eelarveaastal ülejääki. Sellega seoses täpsustab Hispaania Kuningriik, et 1978. aasta lepingu 20 kestusaasta
jooksul on riigi konto saldos pärast „majandustegevuse” ja „investeeringute” jao, mis on käsitletavad ühe ja sama konto jagudena,
tasaarveldamist alati olnud puudujääk.
130   Nendel tingimustel puudub vajadus käsitleda spetsifikaadi põhimõtte nr 26, mis näeb igal juhul ette eelarveaastate vahelise
tasaarvelduse, tõlgendamise küsimust.
131   Seega on ilmne, et teatud konkreetse aasta täitmata kohustuste kajastamine või kajastamata jätmine ei puutu üldse asjasse,
kuna isegi kui see iga­aastane kajastamine oleks toimunud, ei mõjutaks see mingil moel Trasmediterráneale 1978. aasta lepingu
alusel makstava riigi toetuse kogusummat.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
a)     Väite esimene osa
132   Kõigepealt tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse kohaselt toetub Trasmediterránea personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise
lepinguline iseloom spetsifikaadi põhimõtetele nr 25 ja nr 28.
133   Hageja väitel ei saa personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise lepinguline iseloom tuleneda põhimõtte nr 25 A punkti b
alapunktist 7, mis näeb ette Trasmediterránea tootlikkuse kasvu stimuleerimise. See argument ei ole asjakohane, kuna vaidlustatud
otsuses viidatakse põhimõttele nr 25 tervikuna ega nimetata selgelt põhimõtte sätet, mis näeb ette tootlikkuse stimuleerimise.
Isegi kui möönda, nagu seda tegi hageja, et spetsifikaadi põhimõtte nr 25 A punktiga b ei saa personali ümberkorraldamise
kulude tasaarveldamise lepingulist iseloomu põhjendada, ei tulene sellest siiski, et komisjon tegi 1978. aasta lepingu hindamisel
vea, leides, et põhimõte nr 25, mille kohta tuleb meenutada, et see näeb ette riigi konto raamatupidamise korra, andis lepingulise
aluse kõnealuste ümberkorraldamise kulude tasaarveldamiseks.
134   Hageja väidab ka seda, et spetsifikaadi põhimõte nr 25 ei kata erakorralisi kulusid, ja et personali ümberkorraldamise kulud
on sellised kulud. Selles suhtes tuleb meenutada, et hageja ei esita ühtegi asjaolu, mis toetaks tema väidet, mille kohaselt
nimetatud põhimõte nr 25 eristab tavapäraseid lubatud kulusid põhimõtte kohaldamisalast välja jäävatest erakorralistest kuludest.
Peale selle ei too ta ühtegi põhjust, miks personali ümberkorraldamise kulusid tuleks käsitleda erakorraliste kuludena. Nendel
tingimustel ei ole vaja määrata menetlust korraldavaid meetmeid, et teada saada selle väidetava eristuse olemasolu ja sellest
personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise lubatavusele tulenevaid tagajärgi.
135   Eeltoodust järeldub, et hageja ei ole esitanud piisavaid tõendeid näitamaks, et ekslik on komisjoni hinnang, mille kohaselt
personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise arvessevõtmine 1997. aasta toetuse summa ja lõpetamise toetuse summa kindlaksmääramisel
tuleneb põhimõtte nr 25 alusel 1978. aasta lepingust. Peale selle tuleb märkida, et komisjoni hinnang on kooskõlas välist
finantskontrolli teostava siseriikliku ametiasutuse Tribunal de Cuentase hinnanguga selle ametiasutuse poolt 1978. aasta lepingu
lõpetamise kohta koostatud aruandes, mille õiguspärasust ei ole Hispaania pädevates asutustes vaidlustatud. Nendel tingimustel
tuleb menetluse huvides sedastada, et põhimõte nr 25 on ümberkorralduskulude tasaarveldamiseks õige alus.
136   Seega ei ole vaja uurida, kas oli ekslik leida, et personali ümberkorraldamise kulude tasaarveldamise lepinguline iseloom
tulenes ka spetsifikaadi põhimõttest nr 28. Ka seda ei ole vaja uurida, kas tasaarveldus tuleneb Hispaania ametiasutuste autonoomsest
otsusest. Samuti ei ole Esimese Astme Kohtul vaja teha otsust seoses menetlust korraldavate meetmete taotlusega, mille eesmärgiks
on teatavate põhimõtte nr 28 ja Hispaania ametiasutuste autonoomsete lubadega seonduvate asjaolude kindlakstegemine, mis ei
saaks eelmises punktis tehtud järeldust mingil moel muuta.
137   Seega tuleb väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
b)     Väite teine osa
138   Väite teises osas heidab hageja komisjonile ette, et viimane tegi kaalutlusvea, leides, et kogu lõpetamise toetus tulenes
1978. aasta lepingust. Hageja väitel kohustab 1978. aasta leping kajastama lõpetamise kulud nendel eelarveaastatel, mille
jooksul need on tekkinud ja tasaarveldama need samade eelarveaastate võimalike ülejääkidega. Seega ei tohtinud lõpetamise
kulusid lõpetamise toetusega katta, kuna eelarveaastatel, mille jooksul need kulud tekkisid, ei olnud sellise tasaarvelduse
tegemiseks piisavat ülejääki.
139   Isegi kui oletada, et 1978. aasta leping kohustab lõpetamise kulude kajastamise kulude tekkimise eelarveaastal ning tasaarvelduse
nende kulude ja samade eelarveaastate võimalike tulude vahel, ei tulene sellest siiski, et komisjon tegi hindamisvea, leides,
et kogu lõpetamise toetus tulenes 1978. aasta lepingust.
140   Tegelikult selgub toimikust, et riigi konto „investeeringute” jagu oli kogu 1978. aasta lepingu kestuse jooksul puudujäägiga
ja riigi konto „majandustegevuse” jagu oli 1978. aasta lepingu eelarveaastatel, välja arvatud aastatel 1987, 1988 ja 1991–1995,
samuti puudujäägiga. Sellest järeldub, et kui need viimased eelarveaastad välja arvata, ei olnud riigi kontol kunagi ülejääki.
141   Mis puudutab eelarveaastaid 1987, 1988 ja 1991–1995, siis ei ole vaidlust selles, et „investeeringute” jao puudujääk oli „majandustegevuse”
jao ülejäägist nii palju suurem, et kahe jao vahelise tasaarveldamise järgselt ei olnud riigi kontol enam nende eelarveaastate
kohta ülejääki.
142   Tõsi küll, hageja vaidlustab riigi konto kahe jao vahelise tasaarvelduse kooskõla spetsifikaadi põhimõttega nr 25. Siiski
ei toeta hageja pakutud nimetatud põhimõtte tõlgendust ei selle sätte sõnastus ega ka selle sätte kohaldamine 1978. aasta
lepingule. Vastupidiselt hageja väitele ei välista asjaolu, et spetsifikaadi põhimõte nr 25 näeb ette võimaluse anda riigi
konto mõlema jao tasakaalustamiseks riigi toetust, mingil moel seda, et toetuse suurus arvestatakse pärast võimaliku ühe jao
ülejäägi määramist teise jao puudujäägi tasaarveldamiseks. Nagu komisjon teadlikult märgib, selgub Tribunal de Cuentase aruandest,
et majandustegevuse ülejäägid määrati süstemaatiliselt „investeeringute” jao puudujäägi tasaarveldamiseks eesmärgiga vähendada
aastast riigi toetust.
143   Kuigi hageja väidab, et Tribunal de Cuentase aruanne võis olla riigi konto jagude vahelise tasaarvelduse osas ekslik, tuleb
sedastada, et ta ei esita ühtegi asjaolu, mis võimaldaks kahelda aruandes toodud andmete, mille ta ise käesoleva menetluse
käigus esitas, tõepärasuses. Nendel tingimustel ei ole vaja rahuldada hageja taotlust, et Esimese Astme Kohus kohustaks IGAE-d
esitama aruandeid, mis käsitlevad riigi kontot eelarveaastatel 1990–1997, eesmärgiga tuvastada, kas riigi konto kahe jao vahel
esineb tasaarveldust (vt selle kohta Euroopa Kohtu 7. juuli 1982. aasta otsus kohtuasjas 119/81: Klöckner-Werke
vs.
komisjon, EKL 1982, lk 2627, punkt 8).
144   Kuna ei ole tõendatud, et riigi kontol oleks olnud vähimatki ülejääki, mida võinuks määrata lõpetamise kulude tasaarveldamiseks,
tuleb sedastada, et komisjon pole teinud viga, leides, et lõpetamise toetus kattis kõik lõpetamise kulud, ilma et neid kulusid
oleks määratud nende tekkimise eelarveaastatele. Seega tuleb ka väite teine osa tagasi lükata.
145   Mis puudutab hageja taotlust, et Esimese Astme Kohus kohustaks Hispaania ametiasutusi esitama 1978. aasta lepingu lõpetamise
toimikut, selleks et tuvastada Hispaania riigi ja Trasmediterránea vaheliste läbirääkimiste olemasolu, siis piisab märkimisest,
et hageja ei selgita, kuidas need läbirääkimised või lõpparve koostamise asjaolud võimaldaksid tuvastada komisjoni tehtud
kaalutlusviga, kui ta leidis, et 1997. aasta toetus ja lõpetamise toetus tulenevad 1978. aasta lepingust. Nendel tingimustel
ei ole hageja esitatud menetlust korraldavate meetmete taotlust vaja rahuldada.
146   Eeltoodust lähtudes tuleb tagasi lükata teine väide, mille kohaselt vaidlustatud otsus on 1997. aasta toetuse ja lõpetamise
toetuse osas ebaseaduslik.
II –
1998. aasta toetus
147   Hageja vaidlustab vaidlustatud otsuse ka selles osas, mis lubab 1998. aasta toetuse andmise ühisturuga kokku sobiva uue abina.
Ta väidab, et vaidlustatud otsusega on rikutud EÜ artiklit 88, EÜ artikli 86 lõiget 2 ja institutsioonide õigusaktide põhjendamise
kohustust.
148   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, vaidlustab nende väidete põhjendatuse.
A –
Väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 rikkumist
1.     Poolte argumendid
149   Hageja väidab, et vaidlustatud otsuses rikutakse EÜ artiklit 88 sellega, et komisjon ei ole arvesse võtnud 1978. aasta lepinguga
seoses soovitatud vajalike meetmete ulatust, kvalifitseerides 1998. aasta toetuse uue abina ja uurides selle sobivust EÜ artikleid
86 ja 87 silmas pidades.
150   Selle kohta märgib hageja kõigepealt, et määruse nr 659/1999 artiklist 19 ja väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui
kõnealune liikmesriik kiidab komisjoni pakutud meetmed heaks, siis selle heakskiitmisega kohustub ta neid meetmeid rakendama
(vt Euroopa Kohtu 24. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑313/90: CIRFS jt
vs.
komisjon, EKL 1993, lk I‑1125, ja 15. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑311/94: Ijssel-Vliet Combinatie, EKL 1996,
I‑5023, punkt 35 jj). Pakutud ja heakskiidetud vajalike meetmete vasturääkivus on samuti komisjonile, kes ei saa hiljem nende
sisu ja mõju eitada, etteheidetavs.
151   Seejärel väidab hageja, et Hispaania Kuningriik kiitis komisjoni 1978. aasta lepingu kohta pakutud vajalikud meetmed heaks.
Hageja arvates kutsuvad pakutud ja heakskiidetud vajalikud meetmed Hispaania ametiasutusi 1978. aasta lepingut alates 31. detsembrist
1997 üles ütlema ja uue avaliku teenuse osutamise lepingu sõlmimiseks hankemenetlust välja kuulutama. Selle asjaolu tuvastamiseks
palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada komisjoni vajalike meetmete ettepanekut puudutavat toimikut esitama.
152   Hageja väitel ei võtnud Hispaania ametiasutused Kanaari saarte vaheliste mereliinide suhtes vajalikke meetmeid ning alates
1. jaanuarist 1998 jätkas Trasmediterránea nende liinide teenindamist ja sai toetust samadel tingimustel, mis on 1978. aasta
lepingus, mis on teoreetiliselt kehtivuse kaotanud, ilma et nende teenuste osutamiseks oleks riigihankemenetluse raames hanget
korraldatud ja sellest tulenevalt avalike teenuste osutamise kohustuse hinda kindlaks määratud. Seega ei ole heakskiidetud
vajalikke meetmeid järgitud.
153   Peale selle ei võimaldanud ükski uus asjaolu komisjonil seada kahtluse alla vajalike meetmete ettepanekus sisaldunud hinnangut,
mille kohaselt Trasmediterránea pakutud teenused ei kujutanud endast üldise majandushuvi teenuseid, kuna nende teenuste pakkumiseks
oli olemas konkurents.
154   Esiteks asjaolu, et 1998. aasta toetusega kaetud teenused puudutasid nüüd vaid Kanaari saarte vahelisi liine, samas kui vajalike
meetmete ettepanek käsitles kõiki 1978. aasta lepinguga kaetud liine, ei vähenda 1978. aasta lepingu osas tehtud vajalike
meetmete ettepanekuga seonduvalt uuringute asjakohasust 1998. aasta toetuse uurimisel.
155   Hageja sõnul viitas 1978. aasta lepingu osas tehtud vajalike meetmete ettepanek tegelikult selgelt Kanaaride mereliinidele.
Hageja väidab, et vajalike meetmete ettepaneku sissejuhatuses toodud põhjenduste kohaselt on ettepanek tehtud pärast seda,
kui esitati kaebused, mis viitasid täpselt Trasmediterránea konkurentsivastasele tegevusele Kanaaride liinide teenindamisel.
Peale selle pidas komisjon nende vajalike meetmetega vaikides silmas Kanaaride liine. See tuleneb sellest, et komisjon kritiseeris
1978. aasta lepingus ette nähtud ärilist paindlikkust, mis oligi täpselt hageja kaebuse sisuks seoses Tenerife - Agaete -
Gran Canaria liiniga. Samuti tuleneb see sellest, et vajalike meetmete ettepanekus märkis komisjon, et tal oli tõsiseid kahtlusi
seoses mõne kõnealusel mereliinil avaliku teenuse osutamise kohustuse kehtestamise vajadusega, kuna neid liine sai adekvaatselt
teenindada ka kommertsteenuseid osutavate eraettevõtjate kaudu.
156   Selleks et tuvastada, kas komisjon oli Kanaaride turuolukorra suhtes eriti tähelepanelik, palub hageja Esimese Astme Kohtul
kohustada komisjoni vajalike meetmete ettepanekuga seonduvat toimikut esitama.
157   Teiseks ei ole ka 1998. aasta toetuse aluseks olnud ajutine kord piisav selleks, et õigustada komisjoni 1978. aasta lepingu
suhtes tehtud vajalike meetmete ettepaneku suhtes kohaldatud kriteeriumide ümberhindamist. Ühelt poolt ei ole 1998. aasta
toetuse aluseks olnud kord tegelikult ajutine, kuna 9. oktoobri 1998. aasta otsusega võimaldati Trasmediterráneal kõnealustel
liinidel teenust osutada ilma ajalise piiranguta. Teiselt poolt, nagu komisjon märkis 1998. aasta lepingu uurimisel (komisjoni
19. juuli 2000. aasta otsus 2001/156/EÜ Hispaania poolt meretranspordivalkonnale antud riigiabi (uus avalike mereühenduse
teenuste osutamise leping) kohta (EÜT L 57, lk 32)), oli Kanaaride ametiasutustel piisavalt aega ühenduse õigusele vastava
ja/või avaliku teenuse osutamise jätkamist mittekahjustava õigusliku korra väljatöötamiseks. Kõigi eelduste kohaselt ei olnudki
ohtu, et Kanaari saarte vahelistel liinidel katkeks mereühenduse teenuste osutamine, sest neid liine teenindas piisavalt mitte
ainult Trasmediterránea vaid ka konkurentidest laevaühingud.
158   Selleks et tõendada, et ajutise korra aluseks olnud lubadel ei olnud ajutist iseloomu, palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada
Hispaania ametiasutusi esitama ühelt poolt toimikut, mille Kanaari saarte autonoomse piirkonna Consejería de Turismo y transportes
koostas seoses Trasmediterránea nõudega tasuda talle väidetavalt võlgnetavad summad, mis tulenesid eelarveaastatel 1998, 1999
ja 2000 saartevahelistel liinidel avaliku mereühenduse teenuste osutamisel tekkinud puudujäägi katmisest; ja teiselt poolt
kõiki pärast dekreedi nr 133/1998 jõustumist Kanaari avaliku teenuse liinide avalikke hankeid puudutavaid toimikuid ning samuti
kõiki dekreedi nr 133/1998 vastuvõtmise ettevalmistamisega seonduvaid dokumente, eelkõige uuringuid, aruandeid ja majandusalast
teavet, mille alusel töötati välja avalike teenuste osutamise kohustusi käsitlev lisa.
159   Komisjon, keda toetab Hisapaania Kuningriik, väidab esiteks, et 1978. aasta lepinguga seonduv ja Hispaania Kuningriigi heakskiidetud
vajalike meetmete ettepanek ei ole ajutise korra suhtes õiguslikult siduvad.
160   Sellega seoses märgib komisjon, et 1978. aasta lepingu lõpetamisega ammendasid Hispaania ametiasutused vajalike meetmete ettepaneku
otsekohaldatavuse. Komisjoni arvates tuli alates sellest hetkest erinevate Hispaania ametiasutuste võetud uusi meetmeid, nimelt
ühelt poolt Kanaari ametiasutuste pädevuses olevat ajutist korda ja teiselt poolt riiklike ametiasutuste pädevuses olevat
1998. aasta lepingut, uurida kui uut abi. Tema arvates kujutas ajutine kord selle kehtivusaja muutmise tõttu endast uut abi,
vaatamata sisulisele identsusele 1978. aasta lepinguga. Komisjon lisab, et kui ta oleks leidnud, et 1978. aasta leping ja
ajutine kord on täpselt identsed, oleks ajutine kord tulnud tunnistada olemasolevaks abiks, mille tõttu ei oleks selle korra
alusel abi andmist võimaldada saanud. Lisaks sellele, et selline lähenemine on käesoleval juhul ilmselt asjakohatu, oleks
sellega kaasnenud tulemused olnud hageja soovitud tulemustele arvatavasti vastupidised.
161   Teiseks märgib komisjon, et vajalike meetmete ettepanekus toodud 1978. aasta lepingu analüüs ei ole otseselt ülekantav saarestiku
olukorrale aastal 1998, kuna see analüüs käsitleb mereühendust kogu Hispaania territooriumil, mitte Kanaari saarekabotaaži
konkreetselt. Asjaolu, et vajalike meetmete ettepanekule eelnesid hageja kaebused, ei mõjuta seda järeldust mingil moel, sest
isegi kui hageja viitas vaid Kanaari olukorrale, uuris komisjon tõstatatud probleemi tervikuna.
162   Komisjon lisab, et ta pidi Kanaari olukorda uurima kohaldatavate õigusaktide kontekstis, mille hulgas on ühelt poolt määruse
nr 3577/92 artikli 6 lõige 2, mille alusel ei rakendatud kabotaaži liberaliseerimist Kanaari saartele kuni 1. jaanuarini 1999,
ja teiselt poolt ühenduse suunised meretranspordile suunatud riigiabi kohta, mis ei kohustanud avalike teenuste osutamise
lepingute sõlmimiseks riigihanget välja kuulutama.
163   Komisjon järeldab sellest, et oli täiesti põhjendatud teha ajutise korra sobivuse kohta analüüs, mis erines sellest, mis tehti
1978. aasta lepingu osas seoses vajalike meetmete ettepanekuga. Seega on põhjendamata väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 rikkumist
selle tõttu, et ei ole järgitud heakskiidetud vajalike meetmete ettepanekut.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
164   Nagu hageja teadlikult märgib, tuleneb määruse nr 659/1999 artikli 19 lõikest 1, et kui kõnealune liikmesriik olemasoleva
abi uurimise raames kiidab talle adresseeritud vajalikud meetmed heaks, siis selle heakskiitmisega kohustub ta neid meetmeid
rakendama.
165   Vastupidiselt hageja väitele ei vaidlusta komisjon seda, et Hispaania ametiasutused on vajalike meetmete ettepaneku heaks
kiitnud. Seega tuleb see asjaolu lugeda tõendatuks, ilma et oleks vaja rahuldada hageja taotlust, et Esimese Astme Kohus kohustaks
komisjoni esitama vajalike meetmete ettepanekuga seonduvat toimikut.
166   Järgmisena tuleb esile tuua, et nagu komisjon ja Hispaania Kuningriik õigesti märgivad, kaotas 1978. aasta lepingu muutmist
puudutanud heakskiidetud vajalike meetmete ettepanek kehtivuse samaaegselt 1978. aasta lepinguga.
167   Lõpuks tuleb märkida, et on selge, et 1998. aasta toetus kujutab endast uut abi määruse nr 659/1999 artikli 1 lõike c tähenduses,
mis välistab võimaluse, et see toetus oleks antud 1978. aasta lepingut kohaldades.
168   Nendel tingimustel ei ole heakskiidetud meetmed 1998. aasta toetuse ühisturuga kokkusobivuse hindamise objektiks. Seda sobivust
tuleb hinnata otseselt vastavuses EÜ asutamislepingu normidega.
169   Sellest hoolimata tuleb uurida, kas 1978. aasta lepingu kohta tehtud vajalike meetemete ettepanekus sisaldunud komisjoni hinnang
viitas – nagu hageja väidab – konkreetselt Kanaari saarekabotaažile selliselt, et komisjon ei saanud 1998. aasta toetuse sobivuse
hindamisel ilma oma hinnangu muutust põhjendamata tulla teistsugusele järeldusele kui see, mille põhjal ta oli 1978. aasta
lepinguga seoses teinud vajalike meetmete ettepaneku.
170   Selles osas tuleb kõigepealt meenutada, et ajutine kord hõlmab vaid mereühenduse teenuste osutamist Kanaari saarte vahel,
samas kui 1978. aasta lepinguga reguleeriti mereühenduse teenuste osutamist mitte ainult Kanaari saarte vahel, vaid ka poolsaare
erinevate kohtade vahel ühelt poolt ning Baleaaride, Põhja-Aafrika ja Kanaari saarte vahel teiselt poolt.
171   Järgmisena tuleb esile tuua, et hageja ei tõenda seda, et 1978. aasta lepinguga seonduvas vajalike meetmete ettepanekus sisalduv
hinnang puudutas Kanaari saarte vahelisi mereühendusi.
172   Esiteks ei võimalda asjaolu, et vajalike meetmete ettepanekust tingitult esitati kaebused, mis viitasid Trasmediterránea konkurentsivastasele
tegevusele Kanaaride liinide teenindamisel, tuvastada seda, et vajalike meetmete ettepanekus viidati kindlasti konkreetselt
saarekabotaažile Kanaari saarte vahel. Kuna vajalike meetmete ettepanek hõlmas 1978. aasta lepingut tervikuna, tuleb sedastada,
et komisjoni hinnang hõlmas 1978. aasta lepingut kogu ulatuses ja mitte ainult Kanaaride liinide olukorda.
173   Teiseks ei viita miski sellele, et komisjon pidas silmas Kanaari saarte mereühendusi, kui ta väljendas vajalike meetmete ettepanekus
tõsiseid kahtlusi seoses mõnel kõnealusel liinil avaliku teenuse osutamise kohustuse kehtestamise vajadusega, kuna neid liine
said adekvaatselt teenindada ka kommertsteenuseid osutavad eraettevõtjad. Hageja ei too välja ühtegi asjaolu, millest võiks
järeldada, et liinid, millel vajalike meetmete ettepaneku kohaselt oli olemas adekvaatne konkurents, oleksid kindlasti Kanaari
saarte liinid.
174   Kolmandaks ei näita ka komisjoni hinnang, mille kohaselt 1978. aasta leping võimaldas Trasmediterráneale ärilist paindlikkust,
mis avaliku teenuse osutamise kohustusega hästi kokku ei sobi, et vajalike meetmete ettepanek viitas konkreetselt Kanaari
saarte olukorrale.
175   Seevastu asjaolu, et vajalike meetmete ettepanekuga kutsuti Hispaania ametiasutusi viima 1978. aasta leping kooskõlla ühenduse
õigusega, eelkõige avalike teenuste lepinguid käsitlevate eeskirjadega, näitab seda, et ettepanek ei viidanud Kanaari saarte
liinidele, mida Trasmediterránea 1978. aasta lepingu alusel teenindas. Vastavalt määruse nr 3577/92 artikli 6 lõikele 2 ei
rakendatud kabotaaži liberaliseerimist Kanaari saartele kuni 1. jaanuarini 1999. Nendel tingimustel ei olnud komisjonil vaja
teha Hispaania ametiasutustele ettepanekut muuta Kanaari saarte vahelise mereühenduse teenuste osutamise korda.
176   Seega ei ole tõendatud, et vajalike meetmete ettepanekus sisaldunud komisjoni kriitiline hinnang viitas konkreetselt Kanaari
saarte olukorrale.
177   Kuna hageja ei esita oma väite toetuseks tõsiseid argumente, ei ole vaja kohustada komisjoni esitama vajalike meetmete ettepanekuga
seonduvat toimikut, selleks et tuvastada, kas ta oli Kanaaride turuolukorra suhtes eriti tähelepanelik. Peale selle, kuna
eelmises punktis tehtud järeldus ei sõltu mingilgi määral küsimusest, kas 18. detsembri 1997. aasta otsusega loodud ajutine
kord on üleminekukord või mitte, ei ole vaja määrata ka menetlust korraldavaid meetmeid, mis on väidetavalt ajutise korra
üleminekulise iseloomu puudumise tuvastamisel kohased.
178   Eeltoodust lähtudes tuleb väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 lõike 1 rikkumist, mis tuleneb sellest, et komisjon ei ole arvesse
võtnud 1978. aasta lepinguga seoses soovitatud vajalike meetmete ulatust, põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
B –
Väide, mis käsitleb EÜ artikli 86 lõike 2 ja põhjendamiskohustuse rikkumist
179   Hageja käesolev väide jaguneb viide ossa. Esimene käsitleb avaliku võimu akti puudumist Trasmediterráneale üldise majandushuvi
teenuse osutamise kohustuse panemisel. Teine käsitleb Trasmediterráneale väidetavalt pandud avaliku teenuse osutamise kohustuse
konkreetse sisu puudumist. Väite kolmanda osaga vaidlustab hageja vajaduse käsitleda Trasmediterránea poolt Kanaari saarestikus
1998. aastal osutatud teenust üldise majandushuvi teenusena. Väite neljanda osaga vaidlustab hageja avaliku hanke tegemata
jätmise Trasmediterráneale väidetava avaliku teenuse osutamise kohustuse panemisel ja sellekohase põhjenduse puudumise. Viies
osa käsitleb 1998. aasta toetuse ebaadekvaatset iseloomu ja vaidlustatud otsuses piisava sellekohase põhjenduse puudumist.
1.     Väite esimene osa, mis käsitleb avaliku võimu esindaja akti puudumist
a)     Poolte argumendid
180   Hageja väidab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab ettevõtjat käsitleda üldise majandushuvi teenuse osutajana EÜ
artikli 86 lõike 2 tähenduses siis, kui selle teenuse osutamiseks on teda avaliku võimu esindaja aktiga volitatud (Euroopa
Kohtu 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C­159/94: komisjon
vs.
Prantsusmaa, EKL 1997, lk I­5815, punkt 65).
181   Antud juhul ei kohusta ükski avaliku võimu esindaja akt Trasmediterráneat seda teenust osutama, mille eest ta sai 1998. aasta
toetust. 18. detsembri 1997. aasta otsus, millega Kanaari saarte ametiasutused lubasid Trasmediterráneal Kanaari saarte vahel
mereühenduse teenuseid osutada, ei ole Trasmediterráneale mingil moel kohustuslik. Hageja väidab ühelt poolt, et see luba
anti pärast Trasmediterránea taotluse esitamist ja teiselt poolt, et Trasmediterránea loobus ühepoolselt teatavate selle loaga
hõlmatud liinide teenindamisest või muutis neid liine siis, kui see oli talle ärihuvides kasulik. Järelikult, avaliku võimu
esindaja akti puudumise tõttu Trasmediterráneale kohustuste panemisel on täitmata üks EÜ artikli 86 lõike 2 kohaldamise tingimustest,
mis oleks pidanud komisjoni takistama selle sätte alusel 1998. aasta toetust sobivaks tunnistamast.
182   Komisjon märgib, et avaliku mereühenduse teenuste osutamise kohustus Kanaari saarte vahel pandi Trasmediterráneale kindlaksmääratud
ajaks Kanaari ametiasutuste 18. detsembri 1997. aasta, 30. märtsi 1998. aasta ja 11. juuni 1998. aasta otsusega. Otsustega
määrati kindlaks nimetatud teenuste ulatus ja nende osutamise kord, kuigi see määratlemine tehti viitega 1978. aasta lepinguga
kehtestatud korrale. Need asjaolud on piisavad leidmaks, et Trasmediterráneat on EÜ artikli 86 lõikes 2 ettenähtud laadi ülesande
täitmiseks volitatud.
183   Komisjon lisab, et kohtupraktikas tõlgendatud EÜ artikli 86 lõige 2 ei näe ette ühtegi formaalset nõuet, vaid keskendub funktsionaalsetele
aspektidele. Nii ei näe nimetatud säte ette seda, et akt, millega ülesande täitmiseks volitatakse, peab olema seadus või määrus
ega ka seda, et see peab tingimata olema kohustav, nagu selgub komisjoni teatise Euroopa üldise majandushuvi teenuste kohta
punktist 22. Määravaks on vaid avaliku võimu esindaja tahe volitada asjaomane ettevõtja teatud ülesannet täitma, mis välistab
selle, et kõnealune ettevõtja tegutseks ühepoolselt.
184   Käesoleval juhul ei tegutsenud Trasmediterránea ajutise korra kehtimise ajal ühepoolselt, vaid Kanaari valitsuse poolt tema
pädevuse piires turu korraldamisel vastu võetud akte järgides.
185   Hispaania valitsus väidab, et Kanaari valitsuse pädeva loaga volitati Trasmediterráneat täitma ülesannet EÜ artikli 86 lõike 2
tähenduses.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
186   Nagu hageja õigesti märgib, peavad üldise majandushuvi teenust osutavad ettevõtjad selle teenuse osutamiseks olema avaliku
võimu esindaja aktiga saanud volituse (Esimese Astme Kohtu 13. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T­204/97 ja T­270/97:
EPAC
vs.
komisjon, EKL 2000, lk II­2267, punkt 126 ja viidatud kohtupraktika).
187   Käesoleval juhul on selge, et Trasmediterránea osutas Kanaari saarte vahel mereühenduse teenuseid alates 1. jaanuarist 1998
Kanaari ametiasutuse 18. detsembri 1997. aasta otsuse alusel, mille kehtivust pikendati 30. märtsi, 11. juuni ja 9. oktoobri
1998. aasta otsusega. Seega on Trasmediterránea volitatud kõnealuseid teenuseid osutama just avaliku võimu esindaja aktiga.
188   Asjaolu, et Trasmediterráneat volitati seda ülesannet täitma pärast tema taotluse esitamist, ei sea eelmises punktis tehtud
järeldust kahtluse alla. Avaliku teenuse osutamiseks võib ettevõtjat volitada avalike teenuste kontsessiooniga (vt selle kohta
Euroopa Kohtu 27. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-393/92: Almelo jt, EKL 1994, lk I­1477, punkt 47). Kontsessiooni
saab anda vaid kontsessionääri nõusolekul. Järelikult tuleneb sellest kohtupraktikast, et avaliku teenuse osutamise ülesandega
ettevõtja sekkumine talle selleks ülesandeks volituse andmise menetlusse ei muuda seda, et antud ülesanne tuleneb avaliku
võimu aktist.
189   Peale selle ei sea eespool punktis 187 tehtud järeldust kahtluse alla ka komisjoni vaidlustamata asjaolu, et Trasmediterránea
loobus teatavate ajutise korraga hõlmatud liinide teenindamisest. Selles osas tuleb märkida, et ühepoolne teenuse osutamisest
loobumine on avaliku teenuse osutamise kohustuste panemisega põhimõtteliselt kooskõlas (vt selle kohta Euroopa Kohtu 20. veebruari
2001. aasta otsus kohtuasjas C­205/99: Analir jt, EKL 2001, lk I­1271, punkt 64). Eelduslikult saab avaliku teenuse osutamise
kohustusi panna vaid avaliku võimu esindaja õigusaktiga. Seega tuleneb viidatud kohtupraktikast, ülekantuna käesoleva juhtumi
asjaoludele, et Trasmediterránea loobumine teatud liinide teenindamisest ei tõenda seda, et Trasmediterráneat ei ole ühegi
avaliku võimu esindaja aktiga volitatud üldise majandushuvi teenust osutama.
190   Teatud liinide teenindamisest loobumine või ühepoolselt teenindamise tingimuste muutmine, kui lugeda see tõendatuks, näitab
äärmisel juhul seda, et Trasmediterránea jättis täitmata teatud kohustused, mis talle ajutise korraga olid pandud.
191   Eeltoodust lähtudes tuleb käesoleva väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
2.     Väite teine osa, mis käsitleb avaliku teenuse osutamise kohustuste täpse määratluse puudumist
a)     Poolte argumendid
192   Hageja märgib, et määruse nr 3577/92 artiklist 4 tulenevalt peab avaliku teenuse osutamise kohustustel olema konkreetne sisu.
193   Avaliku teenuse osutamise kohustuste täpse määratlemise kohustus tuleneb ka ühenduse suunistest meretranspordile suunatud
riigiabi kohta. Kindel on see, et ühenduse suuniseid meretranspordile suunatud riigiabi kohta ei saa kvalifitseerida õigusaktideks,
mis on ametiasutusele igal juhul kohustuslikud. Siiski antakse neis menetluse läbiviimiseks soovituslikud tegutsemiseeskirjad,
millest ametiasutus ei või põhjendamata kõrvale kalduda, kui on oht rikkuda võrdse kohtlemise põhimõtet (vt selle kohta Euroopa
Kohtu 30. jaanuari 1974. aasta otsus kohtuasjas 148/73: Louwage
vs.
komisjon, EKL 1974, lk 81, punkt 12; 1. detsembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 343/82: Michael
vs.
komisjon, EKL 1983, lk 4023, punkt 14, ja 9. oktoobri 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 80/81–83/81 ja 182/82–185/82:
Adam jt
vs.
komisjon, EKL 1984, lk 3411, punkt 22).
194   Käesoleval juhul ei määratle ükski akt, ei ühepoolne ega lepinguline, selgelt ega täpselt Trasmediterráneale antud väidetavaid
üldise majandushuvi teenuse osutamise kohustusi.
195   Nii viitab 18. detsembri 1997. aasta otsus, millega ajutine luba anti, vaid teenustele, mida Trasmediterránea juba 1978. aasta
lepingu alusel osutas. Nagu komisjon vajalike meetmete ettepanekus juba märkis, ei vastanud 1978. aasta leping määratlemise
ja täpsustamise minimaalnõuetele. Täpsemalt märgiti vajalike meetmete ettepanekus teatud põhiaspektide kohta, nagu teenuste
tabel või hindade kalender, et 1978. aasta leping andis Trasmediterráneale olulise turul tegutsemise vabaduse, mis ei ole
kooskõlas tema ülesandega osutada regulaarset riigi toetusest rahastatavat meretranspordi teenust.
196   Hageja lisab, et EÜ artikli 86 lõikes 2 ette nähtud tingimuste täitmisel ei saa tugineda dekreedis nr 113/1998 sätestatud
kohustuste määratlusele. Ühelt poolt on õigusaktide mittetagasiulatuva mõju põhimõttega vastuolus see, kui nimetatud dekreeti
kohaldatakse varasema otsusega antud ajutise loa suhtes. Teiselt poolt, Trasmediterránea isegi ei püüelnud selle poole, et
ajutised load vastaksid nimetatud dekreedi nõuetele.
197   Trasmediterráneale antud ülesande selge ja täpse määratluse puudumisel ei jää 1998. aasta toetus EÜ artikli 86 lõike 2 kohaldamisalasse.
198   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, väidab, et ajutistes lubades olid Trasmediterráneale ajutiselt pandud teenuste
osutamise kohustused määratletud viitega 1978. aasta lepingus sätestatud määratlusele. See määratlus ei ole üldine, vaid eriti
detailne ja täpne. Sellest tuleneb, et Kanaari ametiasutuste Trasmediterráneale ajutiselt pandud avalike teenuste osutamise
kohustused olid EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses piisavalt määratletud.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
199   Kõigepealt tuleb märkida, et määruse nr 3577/92 artikkel 4, mis hageja arvates nõuab avaliku teenuse osutamise kohustuste
täpset määratlemist, on asjakohatu hindamaks, kas 1998. aasta toetusele laieneb EÜ artikli 86 lõige 2. Määruse nr 3577/92
artiklist 6 tuleneb, et Kanaari saarte vahelisele kabotaažile ei rakendatud nimetatud määrust ajutiselt kuni 1. jaanuarini
1999. Nüüd aga on selge, et 1998. aasta toetus kattis Kanaari saarte vaheliste kabotaažiteenuste osutamist vaid 1998. aastal.
Sellest tuleneb, et määrus nr 3577/92 ei ole käesoleva juhtumi asjaoludel kohaldatavs.
200   Samuti viitab hageja väite käesolevas osas asjatult ühenduse suunistele meretranspordile suunatud riigiabi kohta. Suuniste
punktis 9 mainitakse tõesti, et avalike teenuste osutamise kohustused tuleb selgelt määratleda. Siiski on see tingimus kohaldatav
vaid siis, kui püütakse välja selgitada, kas majandustegevuse kahjumi hüvitamist, mis tuleneb otseselt teatud avalike teenuste
osutamise kohustuste täitmisest, võib mitte käsitleda riigiabina EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses. Käesoleval juhul on selge,
et 1998. aasta toetus kujutab endast sellist abi. Seega ei ole ühenduse suunistes meretranspordile suunatud riigiabi kohta
sätestatud avalike teenuste osutamise kohustuste sisu määratlemise nõue käesolevatel asjaoludel kohaldatavs.
201   Peale selle, isegi kui oletada, et EÜ artikli 86 lõige 2 jätab 1998. aasta toetuse riigiabi eeskirjade kohaldamisalast välja
vaid sellel määral, mil toetuse andmise aluseks olnud avalike teenuste osutamise kohustused on täpselt määratletud, tuleb
sedastada, et käesoleval juhul see on nii. 18. detsembri 1997. aasta otsusega, mille kehtivust hiljem pikendati, pandi Trasmediterráneale
Kanaari saarte vahelise mereühenduse teenuste osutamise kohustused, mida äriühing pidi 1978. aasta lepingu alusel täitma.
Leping määratleb tagatavad ühendused, nende sagedused ja kasutatavate laevade tehnilised tingimused. Seega tuleb sedastada,
et kõnealused kohustused on selgelt määratletud.
202   Viimati mainitu osas, vastupidiselt hageja väitele, ei tulene 1978. aasta lepingu kohta tehtud vajalike meetmete ettepanekust
mingil moel see, nagu komisjon oleks leidnud, et leping ei vastanud Trasmediterráneale antud avalike teenuste osutamise kohustuste
määratlemise ja täpsustamise miinimumnõuetele. Vajalike meetmete ettepanekus piirdus komisjon märkimisega, et Trasmediterránea
võis „pädeva ametiasutuse eelneval loal teenuste tabelit ja […] kalendrit kas osaliselt või täielikult muuta, [mis andis talle]
turul tegutsemise vabaduse, mis ei olnud kooskõlas tema ülesandega osutada regulaarset riigi vahenditest rahastatavat meretranspordi
teenust”. See tegutsemise vabadus ei välista mingil moel Trasmediterráneale pandud avalike teenuste osutamise kohustuste sisu
selget määratlemist. Kuna spetsifikaadi põhimõtte nr 5 kohaselt peab lepingu sõlminud ametiasutus kõik muudatused kinnitama,
tuleneb avalike teenuste osutamise kohustuste määratlus 1978. aasta lepingu ja nende kohustuste võimalikku muutmist kinnitavatest
otsustest. Peale selle ei esita hageja ühtegi tõendit, mis võimaldaks tuvastada, et Trasmediterránea muutis oma teenuste tabelit
ilma lepingu sõlminud ametiasutuse kinnituseta või et ametiasutuse kinnitavad otsused oleksid ebaseaduslikud.
203   Seega tuleb sedastada, et Trasmediterráneale ajutise korraga pandud avalike teenuste osutamise kohustused on selgelt määratletud
ja seetõttu lükata käesoleva väite teine osa tagasi kui põhjendamatu.
3.     Väite kolmas osa, mis käsitleb avaliku teenuse tegeliku vajaduse puudumist
a)     Poolte argumendid
204   Hageja väidab, et Trasmediterránea Kanaari saarestikus pakutavaid teenuseid ei olnud vaja kvalifitseerida üldise majandushuvi
teenusteks. Kõigepealt märgib ta, et isegi kui liikmesriigil on üldise majandushuvi teenuste mõiste sisustamisel teatud vabadus,
tuleb ühenduse ametiasutustel siiski kontrollida, kas nimetatud teenused on loodud sisunõuetele vastavalt.
205   Hageja väitel tulenevad need nõuded ühelt poolt komisjoni teatisest üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas, mille punkt 14
täpsustab, et teenused erinevad tavalistest teenustest selle poolest, et valitsusasutuste hinnangul on nende osutamine vajalik
isegi siis, kui turuolukord ei ole nende osutamiseks piisavalt soodus. Seejärel konkreetselt meretranspordi alal defineerib
määruse nr 3577/92 artikli 2 lõige 2 avalike teenuste osutamise kohustused selliste kohustustena, mida kõnesolev ühenduse
laevaomanik kommertshuvidest lähtudes endale ei võtaks või ei võtaks samas ulatuses või samadel tingimustel.
206   Seejärel väidab hageja, et vajalike meetmete ettepanekus on märgitud, et oli tõsiseid kahtlusi seoses mõnel kõnealusel mereliinil
avaliku teenuse osutamise kohustuste kehtestamise vajadusega, kuna neid liine sai adekvaatselt teenindada ka kommertsteenuseid
osutavate eraettevõtjate kaudu, kes pakkusid sarnast sagedust, pidevust, regulaarsust ja sarnaseid tariife. See 1997. aastal
koostatud hinnang kehtis
a fortiori
1998. aasta kohta, mille jooksul oli peaaegu kõigil subsideeritud liinidel mitte ainult tihe konkurents vaid ka adekvaatne
saartevaheline mere- ja lennuühendus.
207   Selle väite toetuseks, mille kohaselt saartevahelised mereühendused ei kujutanud endast ülesannet osutada avalikke teenuseid,
märgib hageja kohtuistungil veel, et Tribunal Superior de Justicia de Canarias tühistas dekreedi nr 113/1998 oma 24. oktoobri
2003. aasta otsusega. Hageja väitel on dekreedi nr 113/1998 tühistamise põhjuseks asjaolu, et avalike teenuste osutamise kohustusi
ei olnud Kanaari saarte vaheliste liinide turu konkurentsitaseme tõttu vaja sätestada ning kuna seal oli teisi laevaühinguid,
kes pakkusid ulatuslikumat teenust, rohkem laevu ja ilma subsiidiumita. Määruse nr 113/1998 tühistamine tulenes veel sellest,
et kõik selle lisad olid „koostatud mõõdu järgi” Trasmediterránea jaoks, ja et see dekreet oli täielikult vastuolus ühenduse
õigusega ja Hispaania õigusega.
208   Kohtuistungil viitas hageja veel ühele hagi 28. lisas sisalduvale Kanaari saarte valitsuse transpordi peadirektoraadi hinnangule,
milles olid nimetatud kõik Kanaari saarestikus veoteenuseid osutavad äriühingud, täpsustades sealjuures vastavad laevad, liinid,
teenuse osutamise võime ja sagedused. Seda veoteenust oleks võimalik tagada ka ilma avaliku teenuse osutamise kohustuseta.
209   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, märgib kõigepealt, et vastavalt EÜ artikli 86 lõiget 2 puudutavale kohtupraktikale
ja tema teatise üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas punktile 22 on liikmesriikidel avalike teenuste osutamise kohustuste
määratlemisel laiaulatuslik kaalutlusõigus ja komisjoni kontroll piirdub põhimõtteliselt ilmsetele vigadele või rikkumistele
reageerimisega.
210   Komisjon lisab, et ta saab kontrollida vaid avalike teenuste osutamise kohustuste vajadust hetkel, mil 1998. aasta ajutine
kord kinnitati, s.o 1997. aasta lõpul. Järelikult ei ole vajalike meetmete ettepanekus toodud kinnitused ega asjaolu, et olukorra
hilisem areng võimaldas Kanaari saarestikus teatud veoteenuse osutamise taseme tagada ilma avalike teenuste osutamise kohustusteta,
käesoleval juhul asjakohased.
211   Komisjon väidab, et kuna kõnealused liinid olid kuni detsembrini 1997 alati olnud avalike teenuste osutamise kohustuste objektiks,
oli mõistlik, et pädevad ametiasutused soovisid võtta meetmeid, et tagada teenuse jätkuvus kuni lõpliku korra jõustumiseni.
212   Mis puudutab Tribunal Superior de Justicia de Canariase otsust, millega tunnistati dekreet nr 113/1998 kehtetuks, märgivad
komisjon ja Hispaania Kuningriik esiteks, et nimetatud dekreedi kehtetuks tunnistamisel ei ole tähtsust vajaduse hindamisel
kvalifitseerida Trasmediterráneale ajutise korraga täitmiseks antud teenused üldise majandushuvi teenustena.
213   Komisjon ja Hispaania Kuningriik väidavad, et Tribunal Superior de Justicia de Canariase poolt kehtetuks tunnistatud dekreedi
nr 113/1998 artikkel 2 nägi ette avaliku teenuse osutamise kohustused kõigile ettevõtjatele, kuid ajutine kord käsitles vaid
ühte, Trasmediterráneaga sõlmitud avaliku teenuse osutamise lepingut ja nägi ette kompensatsiooni. Seega viitas dekreedi nr 113/1998
kehtetuks tunnistamise otsus käesoleva hagi esemeks olevast olukorrast erinevale olukorrale.
214   Peale selle märgib Hispaania Kuningriik, et Tribunal Superior de Justicia de Canariase otsus on Tribunal supremo’sse (Hispaania
kõrgem kohus) edasi kaevatud.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
215   Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et eespool punktis 199 juba toodud põhjustel ei ole määrus nr 3577/92 käesoleval juhul kohaldatavs.
Seetõttu ei ole asjakohane hageja viide selle määruse artiklile 2, et määratleda põhilised tingimused, mille täitmisel teenust
võib käsitleda üldise majandushuvi teenusena EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses.
216   Järgmisena on sobilik mainida, et nagu komisjon märgib oma teatise üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas punktis 22,
on liikmesriikidel üldise majandushuvi teenuste määratlemisel laiaulatuslik kaalutlusõigus (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu
27. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas T­106/97: FFSA jt
vs.
komisjon, EKL 1997, lk II­229, punkt 99). Järelikult ei saa komisjon liikmesriikide poolset teenuste määratlust muul juhul
kui ainult ilmse vea olemasolul kahtluse alla seada.
217   Seega tuleb uurida, kas komisjon järeldas vaidlustatud otsuses õigesti, et Kanaari saarte ametiasutused ei ole teinud ilmset
hindamisviga, kui nad leidsid, et 1. jaanuarist 1998 kuni sama aasta 31. detsembrini oli Kanaari saarte liinidel, mida seni
oli teenindanud Trasmediterránea, avalike teenuste osutamise vajadus olemas.
218   Selles osas tuleb nõustuda komisjoniga, et 1978. aasta lepingu lõppedes ei olnud Kanaari saarte ametiasutustel ebamõistlik
leida, et turuolukord ei võimaldanud Kanaari saarte mereühenduse teenuste sellist pidevust tagada, nagu seda oli kuni 31. detsembrini
1997 teinud Trasmediterránea.
219   Selge on see, et Trasmediterránea pakkus neid teenuseid konkurentsis teiste ettevõtjatega, kelle hulgas on ka hageja. Siiski
ei tõenda hageja, et see konkurents võimaldas tagada Trasmediterránea poolt osutatud teenustega nende pidevuse, regulaarsuse
ja sageduse osas võrreldavaid teenuseid kõigil liinidel, mida teenindas ajutise korra alusel Trasmediterránea .
220   Vastupidiselt hageja väitele ei tulene komisjoni vajalike meetmete ettepanekus 1978. aasta lepingu kohta antud hinnangust,
mille kohaselt „teatud liine sai adekvaatselt teenindada (või juba teenindati) kommertsteenuseid osutavate eraettevõtjate
kaudu, kes […] pakuvad sarnast sagedust, pidevust, regulaarsust ja sarnaseid tariife”, et Kanaari saarte liinidel Trasmediterráneaga
samal tasemel teenuse pakkumiseks oli olemas piisav konkurents. Eespool punktis 173 toodud põhjustel ei ole mingil moel tõendatud,
et see hinnang puudutas Kanaari saarte liine.
221   Samuti ei võimalda mõne Kanaari saarte vahelise lennuühenduse olemasolu 1998. aastal tõendada, et konkurendid pakkusid sageduse,
pidevuse ja regulaarsuse poolest sarnaseid saartevahelise ühenduse teenuseid võrreldes nendega, mille osutamine usaldati ajutise
korraga Trasmediterráneale.
222   Mis puudutab kohtuistungil hageja viidatud Tribunal Superior de Justicia de Canariase otsust, tuleb kohe märkida, et kuna
see on vaidlustatud otsusest hilisem, ei saanud komisjon oma otsuse tegemisel seda arvesse võtta. Seega ei saa ka Esimese
Astme Kohus seda vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamisel arvesse võtta.
223   Peale selle, isegi kui hageja väidab, et oma otsuses leidis siseriiklik kohus, et teised ettevõtjad osutasid Trasmediterránea
osutatud teenustega sarnaseid saartevahelise ühenduse teenuseid, omades sealjuures suuremat teenuse osutamise võimet ja rohkem
laevu, tuleb sedastada, et viidatud kohtuotsuses sellist hinnangut ei leidu.
224   Veel on asjakohane märkida, et hageja ei nimeta kõnealuses siseriikliku kohtu otsuses sisalduva turuanalüüsi andmeid, mis
võimaldaksid tuvastada Kanaari saarte ametiasutuste tegeliku avaliku teenuse vajaduse olemasolu hindamisel tehtud ilmse vea
olemasolu.
225   Ka teised väidetavalt nimetatud kohtuotsuses sisaldunud ja hageja viidatud vastuväited ei võimalda tõendada Kanaari ametiasutuste
ilmset hindamisviga, mille komisjon oleks pidanud vaidlustatud otsuses tuvastama. Väidetav hinnang, mille kohaselt dekreet
nr 113/1998 ja kõik selle lisad olid „koostatud mõõdu järgi” Trasmediterráneale, mille tõttu see dekreet oli täielikult ühenduse
õigusega ja Hispaania õigusega vastuolus, ei ole asjakohane hindamaks, kas turujõud oleks suutnud tagada Trasmediterránea
poolt 1998. aastal saarestikus osutatud teenuse osutamise.
226   Ja lõpuks, vastupidiselt hageja väitele, ei ole hagi 28. lisas ega mujal toimikus ühtegi Kanaari saarte valitsuse transpordi
peadirektoraadi hinnangut, milles oleks nimetatud kõik 1998. aastal Kanaari saarestikus veoteenuseid osutanud äriühingud,
ega täpsustatud sealjuures vastavad laevad, liinid, teenuse osutamise võimed ega sagedused.
227   Kuna ükski hageja esitatud asjaoludest ei võimalda vähendada Kanaari ametiasutuste selle hinnangu usaldusväärsust, mille kohaselt
turuolukord ei olnud Trasmediterránea ajutise korra alusel pakutud teenustega sarnaste laevaühenduse teenuste osutamiseks
piisavalt soodus, siis ei ole tõendatud, nagu oleksid Kanaari saarte ametiasutused ületanud kaalutlusõiguse piire, kui nad
võtsid vastu 1997. aasta otsuse, mida hiljem pikendati. Nendel tingimustel tuleb sedastada, et vaidlustatud otsusega, milles
komisjon leiab, et Kanaari ametiasutuste poolt oli mõistlik panna Trasmediterráneale üldise majandushuvi teenuse osutamise
kohustus, ei ole kaalutlusviga tehtud.
228   Eeltoodust lähtudes tuleb käesoleva väite kolmas osa tagasi lükata kui põhjendamatu.
4.     Väite neljas osa, mis käsitleb avaliku hanke tegemata jätmist ja põhjenduse puudumist
a)     Poolte argumendid
229   Hageja väidab, et avalike teenuste osutamise kohustuste rahastamiseks ette nähtud abi andmisel tuleb lähtuda ettevõtjate vahelise
mittediskrimineerimise põhimõttest – ettevõtjatel peavad kõnealuse abi saamiseks olema samad võimalused. See põhimõte on sätestatud
määruse nr 3577/92 artiklis 4. Just seda põhimõtet rakendades näevad ühenduse suunised meretranspordile suunatud riigiabi
kohta avalike hangete osas ette edasikaebamise võimaluse.
230   Käesoleval juhul ei ole need nõuded täidetud, kuna Trasmediterráneale määratud abi anti talle otse ilma hankemenetluseta.
Pärast selle abi andmist kuulutati tõesti riigihange dekreedi nr 113/1998 alusel välja. Siiski olid selle hankemenetluse tingimused
ilmselt vastuvõtmatud, sest dekreet ei näinud avalike teenuste osutamise kohustustega liinide teenindamisel ette mingisugust
toetust, vaid ainult maksimumhinnad, mis hageja väitel olid ebapiisavad.
231   Lõpuks märgib hageja, et vaidlustatud otsuses ei ole mingisugust selgitust põhiküsimuses, kas mittediskrimineerimise põhimõtte,
mille kohaselt abi tuleb anda hankemenetluse teel, kohaldamine takistab Trasmediterráneale määratud ülesande täitmist. Hageja
arvates oleksid need selgitused pidanud olema vaidlustatud otsuses, kuna vajalike meetmete ettepanekus järeldas komisjon,
et riigiabi eeskirjade kohaldamine ei takista juriidiliselt ega praktiliselt kõnealuste teenuste osutamist, sest need eeskirjad
nõuavad avalikku hanget. Hageja järeldab sellest, et nende selgituste puudumisel on vaidlustatud otsus mitte ainult vastuolus
EÜ artikli 86 lõikega 2 vaid ka meelevaldne ja ebapiisavalt põhjendatud.
232   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, väidab, et Hispaania ametiasutused ei olnud kohustatud sõlmima avalike teenuste
osutamise lepinguid hankemenetluse kaudu. Ühenduse suuniste meretranspordile suunatud riigiabi kohta punktist 9 tuleneb, et
isegi kui komisjon soovitab sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid hankemenetluse kaudu, on võimalik ka teiste hankemeetodite
kasutamine, eelkõige mis puudutab regulaarse veoteenusega saartekabotaaži.
233   Peale selle, kuna käesoleva juhtumi asjaolud puudutavad 1998. aastat, ei ole asjakohane tugineda määruse nr 3577/92 lõikele 4
määruse nr 3577/92 artikli 6 lõike 2 alusel, mille kohaselt ei kohaldu nimetatud määrus Kanaaridele enne 1. jaanuari 1999.
234   Komisjon lisab, et kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei tulene EÜ artiklist 86 ühtegi üldist kohustust sõlmida avalike teenuste
osutamise lepingud hanemenetluse kaudu. Nendel tingimustel ei ole vaja uurida, kas selline ilma hankemenetluseta sõlmimine
on EÜ artikli 86 lõikega 2 kooskõlas.
235   Komisjon märgib veel, et isegi kui hankemenetluse kohustus oleks olnud käesoleval juhul põhimõtteliselt kohaldatav, mis nii
ei olnud, võis kõnealuse korra esialgne ja ajutine iseloom ning Amsterdami lepingule lisatud deklaratsioonis tunnustatud avaliku
teenuse pidevuse põhimõte õigustada
ad hoc
menetlust, kuna on mõistlik mõelda, et ainult varem neid teenuseid osutanud ettevõtja on võimeline tagama nende jätkamise
kohe ja seda nii lühikeseks ajaks, kui kehtib ajutine kord.
236   Lõpuks väidab ta, et dekreedist nr 133/1998 tulenev lõplik kord võimaldab sõlmida avalike teenuste osutamise lepinguid, millega
võib kaasneda kompensatsiooni maksmine, vaid riigihanke teel.
237   Neid kaalutlusi silmas pidades on selge, et hankemenetluse puudumine ei võimaldanud käesoleval juhul EÜ artikli 86 lõike 2
kohaldamist välistada.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
238   Asjakohane ei ole hageja tuginemine määrusele nr 3577/92 ja ühenduse suunistele meretranspordile suunatud riigiabi kohta,
näitamaks, et üldise majandushuvi teenuste osutamise kohustused tuleb panna hankemenetluse tulemusena. Ühelt poolt ei kohaldu
määrus nr 3577/92 käesoleva juhtumi asjaoludele (vt eespool punkt 199). Teiselt poolt ei ole EÜ artikli 86 lõike 2 kohaldamise
tingimuste kindlaksmääramisel asjakohased eespool nimetatud suunised, mis mingil juhul ei nõua ettevõtja valikuks saartekabotaaži
teenuste osutamisel riigihanke korraldamist (vt eespool punkt 200).
239   Peale selle ei tulene artikli 86 lõike 2 sõnastusest ega selle sättega seonduvast kohtupraktikast, et üldise huvi teenuste
osutamise kohustuse võib ettevõtjale panna vaid riigihanke tulemusena. Nendel tingimustel, vastupidiselt hageja väitele, ei
ole nõutav, et vaidlustatud otsus põhjendaks eriliselt Trasmediterráneale Kanaari saarte vaheliste mereühenduse teenuste osutamise
kohustuse panemist ilma hankemenetluseta.
240   Seega tuleb käesoleva väite neljas osa tagasi lükata.
5.     Väite viies osa, mis käsitleb 1998. aasta toetuse ebaadekvaatset iseloomu ja põhjenduse puudumist
a)     Poolte argumendid
241   Hageja väidab, et 1998. aasta toetus on ebaadekvaatne ja vaidlustatud otsuses puudub piisav sellekohane põhjendus.
242   Esiteks, mis puudutab põhjenduse puudumist, märgib hageja kõigepealt seda, et ta ei teadnud kõnealuste liinide maksumusega
seonduvaid konkreetseid andmeid, mida võeti 1998. aasta toetuse summa hindamisel arvesse. Asjaolu, et komisjon ei märkinud
täpseid arve, mille alusel ta leidis, et toetuse summa on sobiv, kujutab endast vaidlustatud otsuse põhjendamata jätmist,
mille tõttu see otsus on tühine. Hageja palub Esimese Astme Kohtul kohustada komisjoni esitama vaidlustatud otsuse terviktekst,
et ta saaks ennast kaitsta.
243   Teiseks, mis puudutab toetuse ebaadekvaatset iseloomu, märgib hageja kõigepealt, et ühenduse kohtupraktikast tulenevalt võib
selleks, et kohalduks EÜ artikli 86 lõikes 2 ette nähtud erand, toetusega katta vaid üldise majandushuvi teenust osutavale
ettevõtjale eriülesande täitmisest tekkivad lisakulud. Peale selle peab toetuse andmine olema vajalik selleks, et ettevõtja
saaks avalike teenuste osutamise kohustusi täita majandusliku tasakaalu tingimustes (eespool punktis 216 viidatud kohtuotsus
FFSA jt
vs.
komisjon, punkt 11). Hageja lisab veel, et ühenduse suunistes meretranspordile suunatud riigiabi kohta täpsustatakse, et
lisakulud peavad olema otseselt seotud ettevõtja poolt registreeritud kahjumiga ja iga teenus tuleb arvestada eraldi, et vältida
ülemaksmist, ristsubsideerimist ning ebaadekvaatset juhtimist ja tegevusmeetodeid.
244   Hageja sõnul ei vasta käesoleval juhul vaidlustatud otsus nendele nõuetele. Sellega seoses esitab hageja neli väidet.
245   Esiteks ei ole komisjon kontrollinud Kanaaride ametiasutuste 1998. aasta toetuse oletatavat summat hindama määratud eksperdi
aruandes sisalduvaid andmeid, samas, kuna selle aruande tellisid Kanaari ametiasutused, võib selle autori erapooletuses kahelda.
Kanaaride ametiasutuste määratud eksperdi aruande kohta väidetu tõenduseks palub hageja Esimese Astme Kohtul kohustada esitama
nimetatud aruannet.
246   Teiseks ei ole nimetatud aruande aluseks olev metoodika adekvaatne, sest see tugineb teatud ettevõtja esitatud kulude analüüsile
ja mitte Trasmediterránea tegelikele kuludele.
247   Kolmandaks on see metoodika koostatud mõõdu järgi Trasmediterráneale, sest dekreedi nr 113/1998 vastuvõtmisel leidsid Kanaari
ametiasutused ise, et kavandatavate teenuste osutamiseks ei olnud vaja toetust anda ja et nende teenuste osutamise rahastamine
oli nimetatud dekreedis kindlaks määratud maksimaalsete tasumäärade kohaldamisel saadava müügituluga piisavalt tagatud. Kui
tasumäärad olid hankemenetluse väljakuulutamisel piisavad, ei oleks nende Trasmediterránea poolne kohaldamine pidanud kaasa
tooma puudujääki, mida tuli toetusega hüvitada.
248   Peale selle esines diskrimineerimine toetust saava Trasmediterránea ja teiste ettevõtjate vahel, kellele kohaldus ainult toetusi
mitte ette nägev dekreedis nr 113/1998 sätestatud kord.
249   Selleks et tõendada, milliseid tehnilisi ja majanduslikke tingimusi Kanaari saarte ametiasutused avalike teenuste osutamise
kohustuste ja dekreedis nr 113/1998 kohaldatavate tasumäärade kindlaksmääramisel arvesse võtsid, palub hageja Esimese Astme
Kohtul kohustada Hispaania ametiasutusi esitama toimikut, mille Kanaari saarte autonoomse piirkonna Consejería de Turismo
y transportes koostas seoses Trasmediterránea nõudega tasuda talle väidetavalt võlgnetavad summad, mis tulenesid eelarveaastatel
1998, 1999 ja 2000 saartevahelistel liinidel avaliku mereühenduse teenuste osutamisel tekkinud puudujäägi katmisest. Samuti
palub hageja sõltumatu eksperdi aruande esitamist. Peale selle palub hageja, et Esimese Astme Kohus kohustaks esitama kõik
pärast dekreedi nr 133/1998 jõustumist Kanaari saarte avaliku teenuse liinide avalikke hankeid puudutavad toimikud. Lõpuks
taotleb hageja kõikide dekreedi nr 133/1998 vastuvõtmise ettevalmistamisega seonduvate dokumentide, eelkõige uuringute, aruannete
ja majandusalase teabe, mille alusel töötati välja avalike teenuste osutamise kohustusi käsitlev lisa, esitamist.
250   Neljandaks, sõltumatu eksperdi aruandes ei analüüsita liinide teenindamisel puudujäägi tekkimise põhjusi ega Trasmediterránea
tasumäärade poliitikat, samas kui hageja arvates oli nende andmete uurimine peamine, et teha kindlaks, kas puudujääk oli tõesti
tekkinud vajadusest tagada avalike teenuste kohustuste täitmine või muudest ärilistest põhjustest.
251   Hageja väidab, et toetust kasutati puudujäägi katmiseks, mis oli tekkinud eelkõige selektiivsest tasumäärade alandamise poliitikast
kiirliinil Santa Cruz de Tenerife - Las Palmas. Täpsemalt väidab hageja, et Trasmediterránea kohaldas sellel liinil üle 50%-list
hinnaalandust võrreldes maksimaalsete tasumääradega, mis olid kinnitatud kolmele laevaühendusele viiest Trasmediterránea igapäevaselt
teenindatavast laevaühendusest ja mille osas Trasmediterránea on hagejaga konkurentsis. Kahe ülejäänud laevaühenduse puhul
kohaldas Trasmediterránea peaaegu maksimaalset tasumäära. Viimase väite õigsuse tõendamiseks palub hageja Esimese Astme Kohtul
kohustada komisjoni esitama tema valduses olevat teavet Trasmediterránea kohaldatud tasumäärade poliitika kohta 1998. eelarveaastal
liinidel Los Cristianos - La Gomera ja Santa Cruz de Tenerife - Las Palmas. Samuti palub ta Esimese Astme Kohtul kohustada
Trasmediterráneat esitama koopiat 1998. aasta ametlikest tasumääradest kiirliinil Las Palmas - Santa Cruz de Tenerife jaotatuna
vastavalt sõiduplaanile.
252   Hageja väidab, et teoorias üldise huvi liinideks kvalifitseeritud liinide subsideerimine on ebaseaduslik, kui nende liinide
teenindamisega kaasneb oluline puudujääk, mis on tingitud sellest, et kindlaksmääratud tasumäärade asemel kohaldatakse tasumäärade
alandamise poliitikat, rikkudes sellega olulisi EÜ asutamislepingu sätteid. Nendel tingimustel ei või komisjon tunnistada
1998. aasta abi ühisturuga kokkusobivaks.
253   Komisjon, keda toetab Hispaania Kuningriik, väidab, et Trasmediterráneale makstud hüvitis, mis oli mõistliku meetodi kohaselt
arvutatud, on adekvaatne ja proportsionaalne.
254   Metodoloogia kohta märgib komisjon, et see põhineb ühelt poolt näitlikel püsi- ja muutumatutel kuludel, mis peaks teatud ettevõtjale
iga kõnealuse liini teenindamisega kaasnema, võttes arvesse ametiasutuste seatud tingimusi ja varasematel aastatel kajastatud
veomahtu, ning teiselt poolt näitlikke oodatavaid müügitulusid iga liini kohta, mis saadakse eespool nimetatud veomahtudele
tasumäärade kohaldamisel. Igal juhul peetakse objektiivselt õigustatuks puudujääki, mis tuleneb kulude ja tulude vahest. Nende
kriteeriumide kohaselt jõutakse aruandes järeldusele, et kõik liinid on suuremal või vähemal määral puudujäägiga. Kogu puudujääk
ulatub 1,652 miljardi Hispaania peseetani, samas kui Trasmediterránea taotles 2,5 miljardi Hispaania peseeta suurust toetust.
Erinevus Trasmediterránea küsitud summa ja Kanaaride ametiasutuste tegelikult makstud summa vahel kinnitab seda, et toetuse
arvestamisel olid Trasmediterránea ja Kanaari saarte valitsuse huvid selgelt vastuolus. Järelikult ei ole ühtegi põhjust kahtlustada,
et sõltumatu eksperdi aruanne oli koostatud eesmärgiga eelistada Trasmediterráneat.
255   Asjaolu, et ei toetutud mitte üksnes Trasmediterránea esitatud andmetele, vaid teatud ettevõtja esitatud kuludel põhinevatele
arvutustele, ei ole kaugeltki probleemiks, vaid näitab analüüsi täpsust. Selle meetodi kasutamine võimaldas vältida tuginemist
kuludele, mille Trasmediterránea oleks võinud kunstlikult üle hinnata.
256   Peale selle ei aksepteerinud komisjon sõltumatu eksperdi aruannet pimesi, vaid uuris detailselt selle põhjendusi, järgitud
metoodikat ning samuti tehtud arvutusi ja jõudis kindlapõhjalisele järeldusele.
257   Mis puudutab argumenti, et Trasmediterráneale makstud toetused on ülemäärased, sest eelnevalt heakskiidetud tasumääradest
saadav müügitulu oleks pidanud olema piisav, lükkab komisjon selle ümber väitega, et kui teatud valdkonda reguleerides on
avaliku võimu esindajate põhiküsimuseks pigem avaliku teenuse kasutajate kui ettevõtjate huvi, siis on avaliku võimu esindajatel
õigus ette näha, et ettevõtjaid rahastatakse osaliselt teenuse kasutajate maksete arvelt ja osaliselt riigi toetusest.
258   Mis puudutab vastuväidet, mille kohaselt toetused on ebaproportsionaalsed ja seega vastuolus EÜ artikli 86 lõikega 2, sest
hüvitist kasutatakse Trasmediterránea tasumäärade poliitika rahastamiseks liinidel, kus on tegemist konkurentsiga, märgib
komisjon, et see vastuväide ei jää minimaalsegi analüüsi korral kehtima. Kõigepealt, teatud valdkonda reguleerides on avaliku
võimu esindajatel õigus ette näha, et ettevõtjaid rahastatakse osaliselt teenuse kasutajate maksete arvelt ja osaliselt riigi
toetusest. EÜ artikkel 86 lõige 2 on just sellist tüüpi olukordade jaoks ette nähtud. Selle sätte kohaselt peab riigi abiga
hüvitatav puudujääk tulenema konkreetselt ettevõtjale pandud avalike teenuste osutamise ülesande täitmisest ja käesoleval
juhul see ongi nii.
259   Komisjon lisab, et väites, et 1998. aasta toetus on ebaproportsionaalne vaid sel põhjusel, et Trasmediterránea konkureerib
tema hindadega, ajab hageja segamini kaks analüüsi taset, millest üks käsitleb 1998. aasta toetuse sobivust ja teine küsimust
Trasmediterránea võimalikust ärilisest tegevusest.
260   Küsimus sellest, kas Trasmediterránea tegevus on konkurentsieeskirjadega vastuolus või mitte, eelkõige pakkudes turuhindadest
madalamate hindadega teenust turul, kus tal antud juhul on valitsev seisund, on eraldiseisev küsimus, mida tuleb lahendada
asjakohasel õiguslikul viisil. Isegi kui Trasmediterránea tegevus on konkurentsieeskirjadega vastuolus, ei tulene sellest
veel, et niisugust tegevust oleks rahastatud 1998. aasta toetusega, milleks on 1,65 miljardit Hispaania peseetat, samas kui
Trasmediterránea kajastas 1998. aastal ajutise korra alusel teenindatud liinidel puudujäägina kokku 2,5 miljardit peseetat.
b)     Esimese Astme Kohtu hinnang
261   Esimesena tuleb uurida, kas hageja 1998. aasta toetuse vastu esitatud neli väidet on põhjendatud.
262   Esimese väitega heidab hageja komisjonile ette sõltumatu eksperdi aruandes sisaldunud andmete, mille alusel arvutati 1998. aasta
toetus, kontrollimata jätmist, samas kui hageja arvates võis selle eksperdi erapooletuses kahelda, sest tema määrajaks olid
Kanaari saarte ametiasutused.
263   Tuleb kohe märkida, et hageja ei esita ühtegi argumenti, mis võiks asjaomase eksperdi erapooletuse tõsiselt kahtluse alla
seada. Seevastu peab rõhutama, et kõnealuses aruandes on Trasmediterráneale hüvitatavate kulude summaks määratud 1,652 miljardit
Hispaania peseetat, samas kui viimane taotles hüvitist 2,5 miljardi Hispaania peseeta ulatuses. Nendel tingimustel tuleb sedastada,
et ei ole mingil moel tõendatud aruande autori mis tahes erapoolik suhtumine Trasmediterránea suhtes. Peale selle, kuna Hispaania
Kuningriik märkis, ilma et hageja oleks sellele asjakohaselt vastu vaielnud, et viimasel oli kõnealuse aruande koopia olemas
enne, kui ta käesolevas asjas oma repliigi esitas, ei ole menetlust korraldavaid meetmeid vaja määrata, et Kanaari saarte
ametiasutused nimetatud aruande esitaksid.
264   Isegi kui möönda, sõltumata kõnealuse aruande autori erapoolikusest, et komisjon pidi aruandes sisalduvaid andmeid kontrollima,
tuleb seadastada, et vaidlustatud otsuses on selgelt märgitud, et iga laevaühenduse kohta tehti analüüs, ja sealjuures on
täpsustatud, milliseid kuludega seotud kirjeid on arvesse võetud. Peale selle ei esita hageja ühtegi argumenti, mis võimaldaks
kahelda selles, et komisjon uuris nimetatud aruande põhjendusi, metodoloogiat ja tehtud arvutusi tegelikult. Nendel tingimustel
tuleb vastuväide tagasi lükata kui põhjendamatu.
265   Teises väites vaidleb hageja vastu sellele, nagu võiks väidetud avaliku teenuse osutamisest tingitud ülekulu õiguspäraselt
arvutada, lähtudes teatud ettevõtja kuludest, selle asemel et lähtuda kuludest, mida Trasmediterránea kõnealuse teenuse osutamisel
tegelikult kandis.
266   Mis puudutab majanduslike näitajate kompleksset hindamist, siis on komisjonil kõnealuse teenuse osutamisega kaasnenud ülekulude
hindamisel lai hindamisruum. Sellest tuleneb, et kontroll mida Esimese Astme Kohus komisjoni hinnangu suhtes peab teostama,
peab piirduma asjaolude sisulise õigsuse ja ilmse kaalutlusvea puudumise kontrollimisega (vt selle kohta eespool punktis 216
viidatud kohtuotsus FFSA jt
vs.
komisjon, punkt 101).
267   Käesoleval juhul võis komisjon mõistlikult leida, et objektiivsete kulude kasutamine võimaldas 1998. aastaks toetuse välja
arvutada, ilma et oleks vaja olnud tugineda Trasmediterránea esitatud kuludele. Juhul kui oleks tuvastatud, et komisjoni poolt
arvesse võetud objektiivsed kulud on alusetult kõrged, siis võiks komisjoni hinnang 1998. aasta toetuse sobivuse kohta sisaldada
ilmset kaalutlusviga. Siiski ei tõenda ega esita hageja käesoleval juhul seda, et kasutatud objektiivsed kulud olid ülemäärased.
Nendel tingimustel saab järeldada, et teine väide ei ole põhjendatud.
268   Kolmandas väites heidab hageja komisjonile ette, et see on heaks kiitnud ainuüksi põhimõtte toetada kõnealuste teenuste osutamist,
mis kujutab endast Trasmediterránea ja teiste ettevõtjate vahelist diskrimineerimist.
269   Poolte vahel ei ole vaidlust selles, et Trasmediterránea ajutise korra alusel osutatud teenused on ette nähtud ka dekreedis
nr 113/1998 ja Trasmediterránea nende teenuste osutamisel kohaldatud maksimaalsed tasumäärad on samuti need, mis on dekreedis
nr 113/1998 ette nähtud. Samuti on selge, et dekreet nr 113/1998 ei näe üldise majandushuvi teenuste osutamise eest ette mingisugust
toetust põhjusel, et nende teenuste osutamise eest ette nähtud tasumäärad on hinnatud seonduvate kulude katmisel piisavaks.
Siiski ei tulene sellest, nagu oleks komisjon teinud ilmse kaalutlusvea, kui ta kiitis heaks ainuüksi 1998. aasta toetuse
andmise põhimõtte. Tegelikult võis komisjon mõistlikult leida, et Trasmediterráneale antud üldise majandushuvi teenuse osutamise
kohustusega seonduvad kulud ei olnud dekreedis nr 113/1998 ette nähtud tasumääradega piisavalt kaetud. Tuleb märkida, et hageja
väidab ise, et need tasumäärad olid ilmselt dekreedis nr 113/1998 ette nähtud teenuste osutamiseks ebapiisavad.
270   Nendel tingimustel ei ole vaja rahuldada hageja esitatud menetlust korraldavate meetmete taotlust, mis puudutab erinevate
dokumentide esitamist, et tõendada tema väiteid dekreedis nr 113/1998 ette nähtud avalike teenuste osutamise kohustuste ja
nende suhtes kohaldatavate tariifide kohta.
271   Peale selle, vastupidiselt hageja väitele, ei kujuta asjaolu, et 1998. aasta toetust anti vaid Trasmediterráneale, endast
teiste ettevõtjate diskrimineerimist. Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale seisneb diskrimineerimine eelkõige sarnaste
olukordade erinevas käsitlemises, mis seab mõne ettevõtja teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, ilma et erinev kohtlemine
oleks teatud tähtsusega objektiivsete erinevuste tõttu õigustatud (vt Euroopa Kohtu 13. juuli 1962. aasta otsus liidetud kohtuasjades
17/61 ja 20/61: Klöckner-Werke ja Hoesch
vs.
ülemamet, EKL 1962, lk 615, 652; 15. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 250/83: Finsider
vs.
komisjon, EKL 1985, lk 131, punkt 8, ja 26. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C­351/98: Hispaania
vs.
komisjon, EKL 2002, lk I­8031, punkt 57).
272   Hageja ei suuda tõendada, et teised ettevõtjad peale Trasmediterránea olid võimelised Kanaari saarte vahelist mereühendust
tagama teenuse osutamise ajutise korraga kehtestatud nõuetele vastavalt. Hageja ei tõenda ka seda, et teised ettevõtjad peale
Trasmediterránea oleksid olnud huvitatud nende teenuste osutamise kohustuse võtmisest. Lõpuks jääb tõendamata ka see, et teised
ettevõtjad peale Trasmediterránea neid teenuseid tegelikult osutasid.
273   Järelikult tuleb sedastada, et Trasmediterránea ja teiste ettevõtjate olukord oli objektiivselt erinev, ja et see objektiivne
erinevus oli piisav, et õigustada Kanaari saarte vaheliste mereühenduse teenuste osutamise eest toetuse andmist ainult Trasmediterráneale.
Seega ei ole kolmas väide põhjendatud.
274   Neljandas väites heidab hageja komisjonile ette selle heakskiitmist, et 1998. aasta toetus kattis üldise majandushuvi teenuse
osutamisega seotud kulusid, samas kui selle toetusega hüvitati EÜ asutamislepinguga vastuolus olevat tasumäärade poliitikaga
seonduvat majandustegevuse puudujääki.
275   Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et hageja ei nimeta neid EÜ asutamislepingu sätteid, mida väidetava tegevusega rikuti.
Järgmiseks, kui oletada, et hageja tahab kinnitada, et Trasmediterránea rikkus EÜ artiklit 82, tuleb tõdeda, et ta piirdub
vaid väitega, et Trasmediterránea alandas tasumäärasid ainult nendel liinidel, kus ta oli hagejaga konkurentsis, samas ei
põhjenda hageja mingil moel, miks ta arvab, et selline tegevus on turgu valitseva seisundi kuritarvitamine. Lõpuks, isegi
kui oletada, et kõnealune tasumäärade poliitika on turguvalitseva seisundi kuritarvitamine, ei saaks selle järeldusega kaotada
vaidlustatud otsuses toodud komisjoni hinnangu, mille kohaselt 1998. aasta toetus on avaliku teenuse osutamise lisakuluga
täpselt proportsionaalne ja seega EÜ artikli 86 lõikega 2 kooskõlas, usaldusväärsust. Kuna on selge, et Trasmediterránea ei
saanud hüvitist mitte kogu ajutise korra alusel mereühenduse teenuste osutamisega seotud puudujäägi osas, vaid ta pidi osa
sellest puudujäägist – 850 miljonit Hispaania peseetat – katma ise, ei ole välistatud, et kahtluse alla seatud tasumäärade
praktiseerimisega seonduv puudujääk jäi Trasmediterránea kanda, ilma et seda 1998. aasta toetusega mingilgi moel oleks hüvitatud.
276   Nendel tingimustel ei ole vaja rahuldada hageja taotlust, et Esimese Astme Kohus kohustaks komisjoni ja Trasmediterráneat
esitama selle ettevõtja kommertstegevust teatud liinidel puudutavaid dokumente.
277   Eeltoodust tuleneb, et ükski neljast hageja käesoleva väite viienda osa toetuseks esitatud väitest ei ole põhjendatud.
278   Teiseks tuleb uurida, kas vaidlustatud otsus on, nagu hageja väidab, põhjendamata selles osas, mis puudutab ühelt poolt kõnealuste
liinide maksumusega seonduvaid konkreetseid andmeid, mida võeti arvesse 1998. aasta toetuse summa hindamisel (vt eespool punkt 242),
ja teiselt poolt põhjusi, miks komisjon leiab, et riigiabi eeskirjade kohaldamine takistas Trasmediterráneale antud ülesande
täitmist (vt eespool punkt 243).
279   Mis puudutab väidetavat kõnealuste liinide maksumusega seonduvate konkreetsete andmete puudumist, piisab märkimisest, et Hispaania
Kuningriigile adresseeritud ja koos konfidentsiaalsete andmetega versioon vaidlustatud otsusest, millest hagejal on koopia
(vt eespool punkt 264), sisaldab neid andmeid, mille puudumise üle sama hageja vaidlustatud otsuse avalikkusele kättesaadavas
versioonis kurdab. Seega ei ole vaidlustatud otsus selles osas põhjendamata.
280   Mis puudutab põhjendamata jätmist küsimuses, kas ühenduse riigiabi eeskirjade kohaldamine takistab Trasmediterráneale antud
ülesande täitmist, tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses on selgelt ja ühemõtteliselt toodud komisjoni arutlus, millest lähtudes
ta leidis, et nende eeskirjade kohaldamine takistas Trasmediterráneale antud ülesande täitmist. Kõigepealt märgib komisjon,
et kontrollimaks, kas Trasmediterránead on vaja ülesande täitmisel tehtud kulude osas toetada, peab komisjon kontrollima,
kas oli teisi ettevõtjaid, kes pakkusid Trasmediterráneale pandud avaliku teenuse osutamise kohutustes sisalduvate teenustega
sarnaseid teenuseid. Seejärel tõdeb ta, et ükski teine ettevõtja ei osutanud 1998. aastal Kanaari saarestikus selliseid teenuseid.
Lõpuks märgib ta, et saadud ja riigiabina kvalifitseeritud toetus on kõnealuse avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisega
seonduvate lisakuludega täpselt proportsionaalne. Nende asjaolude põhjal tuleb sedastada, et vaidlustatud otsuses märgitakse
vähemalt aimatavalt, et 1998. aasta toetus, mis oleks pidanud riigiabi eeskirju kohaldades olema keelatud, oli Trasmediterráneale
pandud avalike teenuste osutamise kohustuse täitmise tagamiseks ajutise korra alusel vajalik. Seega ei ole vaidlustatud otsus
selles osas põhjendamata.
281   Eeltoodust tuleneb, et sarnaselt käesoleva väite nelja osaga ei ole ka väite viies osa vastuvõetavs. Seega tuleb väide tagasi
lükata kui põhjendamatu.
282   Eeltoodust lähtudes tuleb hagi täies ulatuses rahuldamata jätta

Tõenditega seotud taotlused
283   Peale konkreetsete asjaolude tuvastamiseks tehtud taotluste, nagu eespool erinevates punktides käsitletud väidetega seoses
uuritud, esitab hageja veel teisi dokumentide esitamise taotlusi, täpsustamata sealjuures konkreetseid asjaolusid, mida nende
meetmetega soovitakse tõendada. Nendel tingimustel tuleb sedastada, et nimetatud taotlused ei sisalda ühtegi otsustavat aspekti
õiguspärasuse kontrolliks, mida ühenduse kohus peab teostama. Järelikult tuleb need taotlused jätta rahuldamata.

Kohtukulud
284   Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui
vastaspool on seda nõudnud. Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele temalt
välja.
285   Hispaania Kuningriigi kulud jäävad kodukorra artikli 87 lõike 4 esimese lõigu kohaselt tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (teine koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Jätta hagi rahuldamata.
2.
Jätta hageja enda ja komisjoni kohtukulud hageja kanda.
3.
Jätta Hispaania Kuningriigi kulud tema enda kanda.
Pirrung
Meij
Forwood
Pelikánová

Papasavvas
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 15. juunil 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
H. Jung

J. Pirrung
Sisukord
Õiguslik raamistik
I –  Ühenduse õigusnormid
A –  Määrus (EMÜ) nr 3577/92
B –  Määrus (EÜ) nr 659/1999
C –  Ühenduse suunised meretranspordile suunatud riigiabi kohta
D –  Teatis üldise majandushuvi teenuste kohta Euroopas
II –  Hispaania õigusnormid
A –  Kuninga dekreet nr 1876/78
B –  Kuninga dekreet nr 1466/1997
C –  Dekreet nr 113/1998
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
I –  1978. aasta leping
II –  Hageja kaebused ja 1978. aasta lepinguga seonduv vajalike meetmete ettepanek
III –  Ajutine kord Kanaari saarte vahelistel liinidel
Vaidlustatud otsus
Menetlus
Poolte argumendid
Vastuvõetavus
I –  Poolte argumendid
II –  Esimese Astme Kohtu hinnang
Põhiküsimus
I –  1997. aasta toetus ja lõpetamise toetus
A –  Esimene väide, mis käsitleb põhjendamiskohustuse rikkumist
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
B –  Teine väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 kohaldamisel tehtud kaalutlusviga
1.  Poolte argumendid
a)  Väite esimene osa
b)  Väite teine osa
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
a)  Väite esimene osa
b)  Väite teine osa
II –  1998. aasta toetus
A –  Väide, mis käsitleb EÜ artikli 88 rikkumist
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
B –  Väide, mis käsitleb EÜ artikli 86 lõike 2 ja põhjendamiskohustuse rikkumist
1.  Väite esimene osa, mis käsitleb avaliku võimu esindaja akti puudumist
a)  Poolte argumendid
b)  Esimese Astme Kohtu hinnang
2.  Väite teine osa, mis käsitleb avaliku teenuse osutamise kohustuste täpse määratluse puudumist
a)  Poolte argumendid
b)  Esimese Astme Kohtu hinnang
3.  Väite kolmas osa, mis käsitleb avaliku teenuse tegeliku vajaduse puudumist
a)  Poolte argumendid
b)  Esimese Astme Kohtu hinnang
4.  Väite neljas osa, mis käsitleb avaliku hanke tegemata jätmist ja põhjenduse puudumist
a)  Poolte argumendid
b)  Esimese Astme Kohtu hinnang
5.  Väite viies osa, mis käsitleb 1998. aasta toetuse ebaadekvaatset iseloomu ja põhjenduse puudumist
a)  Poolte argumendid
b)  Esimese Astme Kohtu hinnang
Tõenditega seotud taotlused
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: hispaania.