CELEX: 62004CJ0170
Kaupade vaba liikumine
EÜ artiklid 28, 30 ja 31
Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida
Alkohoolsete jookide turustamise Rootsi riigimonopoli olemasolu ja toimimist käsitlev õigusnorm
Hindamine
EÜ artikliga 28 vastuolus olev meede
Õigustatus inimeste elu ja tervise kaitsmiseks
Proportsionaalsuse kontroll

Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artiklite 28, 30 ja 31 tõlgendamist.
See taotlus esitati ühelt poolt K. Rosengreni, B. Morelli, H. Särmani, M. Åkerströmi, Å. Kempe, A. Kempe, M. Kempe, B. Rosengreni, M. Lindbergi, J. Pierre’i ja T. Stafi ning teiselt poolt Riksåklagaren’i (Kuningriigi peaprokurör) vahelises kohtuvaidluses seoses väidetavalt 16. detsembri 1994. aasta seadust alkohoolsete jookide kohta (alkohollagen,
SFS
1994, nr 1738, edaspidi „alkoholiseadus”) rikkudes imporditud veinikastide konfiskeerimisega.
Siseriiklik õiguslik raamistik
Alkoholiseaduse 1. peatükis pealkirjaga „Sissejuhatavad sätted” on sätestatud, et nimetatud seadust kohaldatakse alkohoolsete jookide tootmise, turustamise ja impordi suhtes ning nende kaupade kaubanduse suhtes.
Vastavalt 1. peatüki §-le 8:
„[…] Müügiks loetakse kõiki joogi tasu eest kasutatavaks tegemise viise.
Müüki tarbijale käsitatakse jaemüügina, või kui müüakse kohapeal tarbimiseks, siis teenusena toitlustuse raames. Kõik teised müügiviisid loetakse hulgimüügiks.”
Alkoholiseaduse 4. peatüki pealkirjaga „Hulgimüük” §-des 1 ja 2 on sätestatud:
„§ 1: Piiritusjookide, veini või kange õlu hulgimüügi õigus on vaid isikutel, kellel on laopidaja volitus või kes on vastavalt [15. detsembri 1994. aasta] alkoholimaksuseaduse [
SFS
1994, nr 1564] §-dele 9 ja 12 registreeritud selliste kaupade adressaadina. Sellest tulenevalt kehtib hulgimüügi õigus vaid nende jookide suhtes, mida hõlmab alkoholimaksuseaduse kohaselt antud laopidaja volitus või adressaadina registreerimine.
Lisaks esimeses lõigus sätestatule on piiritusjookide, veini või kange õlu hulgimüügi õigus jaemüügiettevõtjal vastavalt 5. peatüki § 1 kolmandale lõigule.
Ilma et see mõjutaks esimeses lõigus sätestatut, võivad jaemüügiloa omanikud müüa nimetatud loaga hõlmatud kaupu eraldi igale isikule, kellel on nende kaupade hulgimüügi õigus.
§ 2: Piiritusjooke, veini või kanget õlut võivad Rootsi importida vaid isikud, kellel on vastavalt § 1 esimesele lõigule nimetatud kaupade hulgimüügi õigus, ning jaemüügiettevõtja, arvestades 5. peatüki §-s 5 sätestatud kohustust.
Ilma et see mõjutaks esimeses lõigus sätestatut, võib piiritusjooke, veini või kanget õlut importida:
[…]
2.
vähemalt 20-aastane reisija või sellesse vanusesse jõudnud transpordivahendil töötav isik isiklikuks või oma perele tarbimiseks või kingitusena lähedasele inimesele isiklikuks või tema perele tarbimiseks;
[…]
4.
vähemalt 20-aastane üksikisik – või tema nimel tegutsev professionaalne veoettevõtja –, kes tuleb Rootsi, kui joogid on mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks;
5.
vähemalt 20-aastane üksikisik – või tema nimel tegutsev professionaalne veoettevõtja –, kes sai joogid pärimise teel, kui need on mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks ja
6.
professionaalse veoettevõtja abil saadetud eraldi kingitusena, mis on adresseeritud teises riigis elava üksikisiku poolt Rootsis elavale vähemalt 20-aastasele üksikisikule ja mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks.
[…]”.
Alkoholiseaduse 5. peatükis pealkirjaga „Jaemüük” on veini, kange õlu ja piiritusjookide jaemüügiks Rootsis volitatud selleks spetsiaalselt asutatud riigiettevõte. Selleks ette nähtud äriühing on kapitaliühing Systembolaget Aktiebolag (edaspidi „Systembolaget”), milles Rootsi riigil on 100% osalus.
Nimetatud äriühingu tegevus, opereerimine ning kontrollieeskirjad määratakse kindlaks riigiga sõlmitavas lepingus.
5. peatüki §-s 5 on sätestatud:
„Piiritusjooke, veini või kanget õlut, mida ei hoita laos, hangitakse tellimisel, kui jaemüügiettevõtja hinnangul ei ole sellele takistusi.”
Alkoholiseaduse 10. peatükis §-s 10 on ette nähtud, et alkohoolsete jookide ebaseadusliku impordi eest määratakse karistus vastavalt 30. novembri 2000. aasta salakaubaveoseadusele (lagen om straff för smuggling;
SFS
2000, nr 1225), mille kohaselt kuulub seadusvastaselt imporditud vein konfiskeerimisele, välja arvatud juhul, kui see meede on ilmselgelt ebaproportsionaalne.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Põhikohtuasja hagejad tellisid oma elukohast Rootsis kirja teel ja ilma vahendajata kaste Hispaanias toodetud veiniga.
Nimetatud kastid, mis toodi Rootsi ilma neid tollis deklareerimata, arestiti põhjusel, et nende import oli alkoholiseaduse kohaselt õigusvastane.
Göteborgs tingsrätt (Göteborgi esimese astme kohus) kinnitas 3. jaanuari 2002. aasta otsusega nimetatud kaupade aresti. Hovrätten för Västra Sverige (Lääne-Rootsi apellatsioonikohus) lükkas põhikohtuasja hagejate poolt selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse tagasi.
Seejärel kaebasid põhikohtuasja hagejad selle otsuse edasi Högsta domstolen’isse (Ülemkohus). Nimetatud kohus leidis, et tema otsus sõltub sellest, kas Rootsi õigusaktid on kooskõlas EÜ asutamislepinguga seoses põhimõttelise, kõigile elanikele kehtiva keeluga Rootsi territooriumile alkohoolseid jooke vahetult importida, ilma neid ise transportimata.
Neil asjaoludel otsustas Högsta domstolen menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas võib oletada, et [üksikisiku tellimusel vahetu] impordi keeld moodustab osa jaemüügimonopoli tegevusest ja et seetõttu EÜ artikli 28 sätted seda ei välista, vaid et seda tuleb hinnata üksnes EÜ artiklit 31 arvestades?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas nimetatud […] keeld on sel juhul kooskõlas EÜ artiklis 31 sätestatud kaubandusliku riigimonopoli tingimustega?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et [nimetatud keeld] on sellega põhimõtteliselt vastuolus vaatamata sellele, et Systembolaget on tellimisel kohustatud hankima alkohoolseid jooke, mida laos ei ole?
4.
Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas selline […] keeld on õigustatud ja proportsionaalne inimeste elu ja tervise kaitseks?”
Eelotsuse küsimused
Esimene küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega sisuliselt teada, kas selle kontrollimiseks, kas niisugune siseriiklik õigusnorm nagu alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, on ühenduse õigusega kooskõlas, tuleb seda hinnata kaubanduslikku riigimonopoli reguleeriva EÜ artikli 31 alusel või EÜ artikli 28 alusel, mille kohaselt on keelatud kõik koguselised impordipiirangud või samaväärse toimega meetmed.
On teada, et põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik meede kujutab endast ühte sätet alkoholiseadusest, millega kehtestati ka kaubanduslik monopol, millele anti alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõigus Rootsis. Nimetatud monopol anti Systembolagetile.
Arvestades Euroopa Kohtu praktikat, tuleb selle monopoli olemasolu ja toimimist puudutavaid õigusnorme analüüsida lähtudes EÜ artikli 31 sätetest, mis on kaubandusliku riigimonopoli poolt ainuõiguse teostamist käsitlev erisäte (vt 17. veebruari 1976. aasta otsus kohtuasjas
91/75: Miritz, EKL 1976, lk 217
, punkt 5; 20. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas
120/78: Rewe-Zentral nn Cassis de Dijon’i kohtuotsus, EKL 1979, lk 649
, punkt 7; 13. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas
91/78: Hansen, EKL 1979, lk 935
, punktid 9 ja 10; 14. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas
C-387/93: Banchero, EKL 1995, lk I-4663
, punkt 29, ja 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-189/95: Franzén, EKL 1997, lk I-5909
, punkt 35).
Seevastu mõju, mida võivad ühendusesisesele kauplemisele avaldada siseriiklike õigusaktide muud sätted, mida on võimalik käsitleda monopoli toimimisest eraldi, kuigi need võivad seda mõjutada, tuleb analüüsida lähtudes EÜ artiklist 28 (vt eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punkt 36).
Järelikult on oluline kindlaks teha, kas põhikohtuasjas käsitletav keeld kujutab endast monopoli olemasolu või toimimist puudutavat õigusnormi.
Kõigepealt tuleb meenutada, et monopolile alkoholiseadusega antud erifunktsioon seisneb selles, et talle on jäetud tarbijatele alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõigus Rootsis, kui välja arvata toitlustussektor. On teada, et see ainuõigus ei laiene nende jookide impordile.
Kuigi põhikohtuasjas käsitletav meede mõjutab kaupade vaba liikumist Euroopa Ühenduses, sest reguleerib alkohoolsete jookide importi Rootsi Kuningriigi territooriumile, ei korralda see iseenesest monopoli poolt alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõiguse teostamist Rootsi territooriumil.
Nimetatud meedet, mis ei käsitle seega monopoli poolt tema erifunktsiooni täitmist, ei saa järelikult lugeda ka monopoli olemasoluga seonduvaks.
Euroopa Kohtule esitatud asjaoludest nähtub, et alkoholiseaduse 5. peatüki § 5 alusel on Systembolaget üldjuhul kohustatud tarbija tellimisel ja kulul importima kõiki alkohoolseid jooke. Järelikult on alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus üksikisikutele kehtestatud alkohoolsete jookide impordikeelu tagajärjeks suunata monopoli poole tarbijad, kes soovivad neid jooke osta, ning see võib seetõttu nimetatud monopoli toimimist mõjutada.
Siiski ei reguleeri selline keeld tegelikkuses monopoli toimimist, kuna see ei puuduta alkohoolsete jookide jaemüügi tingimusi Rootsi territooriumil. Keelu eesmärk ei ole reguleerida monopoli poolt toodete valimise süsteemi, tema müügivõrgustikku ega kõnealuse monopoli poolt turustavate toodete turustus- ega reklaamikorraldust.
Lisaks tuleneb kõnealune meede alkoholiseaduse sätetest, mis kuuluvad hulgimüüki käsitleva 4. peatüki alla. Euroopa Kohus on juba leidnud, et selle peatüki normid, mille kohaselt on alkohoolsete jookide impordi ainuõigus hulgimüügiloa omanikel, ei kuulu monopoli toimimist reguleerivate meetmete hulka (vt eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punktid 34, 67 ja 70).
Neil asjaoludel ei saa sellist keeldu lugeda monopoli olemasolu ja toimimist puudutavaks õigusnormiks. Niisiis on EÜ artikkel 31 asjassepuutumatu, selleks et kontrollida nimetatud meetme kooskõla ühenduse õigusega, eelkõige kaupade vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätetega.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et sellist siseriiklikku õigusnormi nagu alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, tuleb hinnata EÜ artikli 28, mitte EÜ artikli 31 alusel.
Teine küsimus
Teine küsimus on esitatud vaid juhuks, kui Euroopa Kohus leiab, et põhikohtuasjas kõnealust keeldu tuleb hinnata EÜ artikli 31 alusel.
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, puudub vajadus teisele küsimusele vastata.
Kolmas küsimus
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kolmanda küsimusega sisuliselt teada, kas selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduses, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.
Sellega seoses tuleb meenutada, et kaupade vaba liikumine on EÜ asutamislepingu üldpõhimõte, mida väljendatakse EÜ artiklis 28 esitatud keelus kehtestada liikmesriikidevahelisi koguselisi impordipiiranguid ja kõiki samaväärse toimega meetmeid (10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-147/04: De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden, EKL 2006, lk I-245
, punkt 70).
EÜ artiklis 28 sätestatud koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmete keelu all peetakse silmas kõiki liikmesriikide õigusnorme, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust (vt eelkõige 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas
8/74: Dassonville, EKL 1974, lk 837
, punkt 5; 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-192/01: komisjon
vs
. Taani, EKL 2003, lk I-9693
, punkt 39; 2. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas
C-41/02: komisjon
vs
. Madalmaad, EKL 2004, lk I-11375
, punkt 39, ja eespool viidatud kohtuotsus De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden, punkt 71).
Käesolevas kohtuasjas tuleb kõigepealt tõdeda, et alkoholiseaduse 5. peatüki § 5 sätted põhikohtuasja faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud versioonis andsid Systembolagetile õiguse seista vastu tarbija tellimusele talle tarnida ning seega vajadusel importida jooke, mida ei leidu monopoli pakutavas valikus. Neil asjaoludel on üksikisikutele kehtestatud keeld neid jooke vahetult, ilma et nad neid ise transpordiksid, Rootsi importida, mida ei hüvitata monopoli kohustusega jooke igal juhul huvitatud isikute tellimusel importida, koguseline impordipiirang.
Nimelt, lisaks eelmises punktis mainitud õigusele, ei ole kahtluse alla seatud ka asjaolu, et kui tarbijad kasutavad imporditavate alkohoolsete jookide hankimiseks Systembolageti teenuseid, kaasneb neile erinevaid takistusi, mis puuduksid, kui nad viiksid impordi ise läbi.
Nimelt nähtub kirjaliku menetluse raames ja istungil esitatust, et huvitatud tarbijad peavad monopoli kaupluses täitma tellimusvormi, tulema tagasi tellimuse allkirjastamiseks, kui tarnija pakkumine on heaks kiidetud, ning seejärel tulema toodetele pärast nende importi järele. Pealegi võetakse tellimus vastu vaid juhul, kui see on tehtud vähemalt imporditavate pudelite miinimumarvu peale. Tarbijal puudub kontroll transporditingimuste ja tellitud jookide pakendamistingimuste üle ning ta ei saa valida nende pudelite tüüpi, mida ta soovib tellida. Veel näib, et iga imporditoimingu puhul hõlmab ostjalt küsitav hind lisaks tarnija poolt seatud jookide hinnale ka Systembolageti kantud haldus- ja transpordikulude hüvitust ning 17% lisakulu, mida ostja ei peaks põhimõtteliselt tasuma juhul, kui ta need tooted ise vahetult impordiks.
Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.
Neljas küsimus
Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, on õigustatud inimeste elu ja tervise kaitseks vastavalt EÜ artiklile 30.
Vastab tõele, et meetmed, mis kujutavad endast koguselisi impordipiiranguid EÜ artikli 28 kohaselt, võivad olla õigustatud eelkõige inimeste elu ja tervise kaitsmiseks, nagu on ette nähtud EÜ artiklis 30 (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punkt 75).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on inimeste elu ja tervis EÜ artikliga 30 kaitstavate hüvede või huvide hulgas esikohal ning liikmesriikide ülesanne on otsustada asutamislepingu nõuete piires kaitse soovitava taseme üle (vt 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-322/01: Deutscher Apothekerverband, EKL 2003, lk I-14887
, punkt 103 ja viidatud kohtupraktika).
Euroopa Kohus on juba sedastanud, et õigusnorm, mille eesmärk on alkoholi tarbimist kontrollides ennetada alkoholist tingitud ühiskondlikke, sotsiaalseid ja terviseprobleeme ning millega seega soovitakse võidelda alkoholi kuritarvitamise vastu, on kooskõlas EÜ artiklis 30 tunnustatud rahvatervise ja avaliku korra kaitse kaalutlustega (vt 28. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-434/04: Ahokainen ja Leppik, EKL 2006, lk I-9171
, punkt 28).
Sellegipoolest on vastavalt EÜ artiklile 30 vajalik, et kavandatav meede ei kujutaks endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.
Sellega seoses tuleb märkida, et ühegi Euroopa Kohtule esitatud tõendi alusel ei saa järeldada, et rahvatervise kaitsmisega seotud põhjendusi, millele Rootsi ametivõimud käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 48 täpsustatud asjaoludel viitasid, on kasutatud nende eesmärgi vastaselt teistest liikmesriikidest pärit kaupade diskrimineerimiseks või teatud kodumaiste kaupade kaudseks eelistamiseks (8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas
C-405/98: Gourmet International Products, EKL 2001, lk I-1795
, punkt 32 ja viidatud kohtupraktika).
Selline siseriiklik õigusnorm või praktika, mis võib piirata või piirab importi, on asutamislepinguga kooskõlas vaid niivõrd, kui see on vajalik inimeste elu ja tervise tõhusaks kaitseks. Kui inimeste elu ja tervist on võimalik sama tõhusalt kaitsta ka liikmesriikidevahelist kaubandust vähem piiravate meetmetega, siis EÜ artiklis 30 ette nähtud erand siseriiklikule õigusnormile või praktikale ei laiene (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband, punkt 104).
Rootsi valitsus soovib põhikohtuasjas käsitletavat keeldu õigustada vajadusega piirata üldiselt alkoholi tarbimist.
Ometi tuleb tõdeda, et kuigi üksikisikutele kehtestatud keeld alkohoolseid jooke vahetult importida vähendab tarbijale pakkumiste tegijate arvu ja võib tarnimise keerukuse tõttu teatud määral panustada nende jookide poolt tingitud probleemide ennetamisse, võib tarbija siiski vastavalt alkoholiseaduse 5. peatüki §-le 5 paluda Systembolagetil talle need tooted hankida.
On tõsi ja nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 33, et alkoholiseaduse põhikohtuasja faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud versiooni 5. peatüki § 5 alusel oli Systembolagetil lisaks kohustusele alkohoolseid jooke tellimusel tarnida ka õigus sellisele tellimusele vastu seista. Viidatud paragrahvis ei olnud siiski täpsustatud, mis põhjendusi sellele vastuseisule võib tuua. Igal juhul ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud teabest, et Systembolaget oleks tellitud alkoholi koguse kindlaksmääratud ülempiirile või vähemalt kõige kangemate alkohoolsete jookide sellisele ülempiirile tuginedes tegelikkuses jookide tarnimisest keeldunud.
Neil asjaoludel näib, et üksikisikutele kehtestatud keeld alkohoolseid jooke vahetult importida on nende kaupade ühe turustuskanali privilegeerimise vahend, suunates imporditavate jookide tellimuse Systembolagetile. Seevastu, võttes arvesse selle väidetavat eesmärki, st inimeste elu ja tervise kaitsmiseks alkoholi tarbimise üldist vähendamist, tuleb tõdeda, et nimetatud keeld ei ole toodud eesmärgi saavutamiseks kohane vahend, kuna tal on selles osas väga väike mõju.
Rootsi valitsus väidab veel, et suunates tellimuse Systembolagetile, täidab põhikohtuasjas käsitletav keeld eesmärki kaitsta alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest alaealisi, kuna Systembolaget, kes on kohustatud tellijate vanust kontrollima, võib alkohoolseid jooke tarnida vaid vähemalt 20-aastastele isikutele. Alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 teises lõigus on alaealistel, erinevalt vanematest inimestest, muu hulgas keelatud ka reisijana alkoholi Rootsi importida.
Kui põhikohtuasjas käsitletav keeld osutub vahendiks, mille abil saab tõhusalt vältida alkohoolsete jookide ostmist alaealiste poolt ning seega vähendada ohtu, et nad neid tarbivad, tuleb seda vaieldamatult pidada õigustatuks EÜ artiklis 30 ette nähtud rahvatervise kaitsmise eesmärgil.
Siiski, kuna sellise keelu puhul, mis on kehtestatud põhikohtuasjas käsitletava siseriikliku õigusnormiga, on tegemist erandiga kaupade vaba liikumise põhimõttest, tuleb liikmesriigi ametivõimudel tõendada, et asjaomane õigusnorm vastab proportsionaalsuse põhimõttele, st on sobiv seatud eesmärgi saavutamiseks ja et seda eesmärki ei ole võimalik saavutada vähem ulatuslike või vähem ühendusesisest kaubandust mõjutavate keeldude või piirangutega (vt selle kohta 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas
C-17/93: Van der Veldt, EKL 1994, lk I-3537
, punkt 17, eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punktid 75 ja 76, ning eespool viidatud kohtuotsus Ahokainen ja Leppik, punkt 31).
Kuid põhikohtuasjas käsitletav keeld kehtib kõigile, sõltumata vanusest. Seega ületab ta ilmselgelt seda, mis on vajalik, et saavutada taotletav eesmärk, st kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest.
Vanusekontrolli vajalikkuse kohta tuleb märkida, et jättes imporditud alkohoolsete jookide ainuõiguse põhikohtuasjas käsitletava keelu tagajärjel Systembolageti kauplustele, on siseriiklike õigusaktide eesmärk allutada nende jookide turustamine tsentraliseeritud ja ühtsele süsteemile, mis peab võimaldama monopoli agentidel vastavalt taotletavale eesmärgile veenduda järjekindlalt selles, et neid kaupu müüakse vaid isikutele, kes on vanemad kui 20 aastat.
Vaatamata eeltoodule nähtub Euroopa Kohtule esitatud teabest, et kuigi Systembolaget kasutab põhimõtteliselt selliseid kaupade turustamise ja ostjate vanuse kontrolli meetmeid, leidub ka teisi alkohoolsete jookide turustussüsteeme, mille puhul läheb kontrollimise vastutus üle kolmandatele isikutele. Nimelt ei ole vaidlustatud asjaolu, et Systembolaget lubab arvukatel agentidel vanust kontrollida alkohoolsete jookide tarnimise ajal väljaspool monopoli asutusi, näiteks toidukauplustes ning bensiinijaamades. Lisaks ei ole selle kontrolli toimumist selgelt tõendatud ja seda ei ole võimalik kindlaks teha juhtudel, mil Systembolaget tarnib alkohoolseid jooke eelkõige, nagu viitas Rootsi valitsus, „posti teel või mis tahes muu sobiva kommunikatsioonivahendi abil lähimas rongi- või bussijaamas.”
Neil asjaoludel ei näi olevat kõigis tingimustes täielikult tagatud isikute, kellele jooke müüakse, vanusekontrolli laitmatu tõhusus ning kehtiva süsteemi taotletav eesmärk ei ole seega täielikult saavutatud.
Tuleb veel vastata küsimusele, kas alaealiste tervise kaitse eesmärgi vähemalt samal tasemel saavutamiseks oleks võimalik ette näha teisi, kaupade vaba liikumist vähem piiravaid norme, mis võiksid kõnealust meedet asendada.
Sellega seoses väidab Euroopa Ühenduste Komisjon, ilma et tema sellekohast väidet oleks vaidlustatud, et vanust oleks võimalik kontrollida avalduse abil, millega imporditud jookide adressaat kinnitaks kaupadega importimisel kaasneval vormil, et ta on vanem kui 20 aastat. Euroopa Kohtu käsutuses olev teave ei võimalda leida, et selline norm, millega kaasneksid kohased karistused rikkumise eest, oleks tingimata vähem tõhus, kui see, mida rakendab Systembolaget.
Järelikult ei ole tõendatud, et põhikohtuasjas käsitletav keeld oleks proportsionaalne selleks, et saavutada eesmärki kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest.
Neil asjaoludel tuleb neljandale küsimusele vastata, et kuna selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida
—
ei ole sobiv selleks, et saavutada eesmärki piirata üldiselt alkoholi tarbimist, ja
—
ei ole proportsionaalne selleks, et saavutada eesmärki kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest,
ei ole see õigustatud inimeste elu ja tervise kaitseks vastavalt EÜ artiklile 30.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:

1.
Sellist siseriiklikku õigusnormi nagu 16. detsembri 1994. aasta seaduse alkohoolsete jookide kohta (alkohollagen) 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, tuleb hinnata EÜ artikli 28, mitte EÜ artikli 31 alusel.

2.
Selline meede, nagu on ette nähtud seaduse alkohoolsete jookide kohta 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.

3.
Kuna selline meede, nagu on ette nähtud seaduse alkohoolsete jookide kohta 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida
—
ei ole sobiv selleks, et saavutada eesmärki piirata üldiselt alkoholi tarbimist, ja
—
ei ole proportsionaalne selleks, et saavutada eesmärki kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest,
ei ole see õigustatud inimeste elu ja tervise kaitseks vastavalt EÜ artiklile 30.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: rootsi.