CELEX: 62002CJ0347
Poistenie
Tretia smernica o "neživotnom poistení"
Systém bonus-malus

Komisia Európskych spoločenstiev podala žalobu, ktorou sa domáha, aby Súdny dvor určil, že Francúzska republika si tým, že
v rozpore so zásadami slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia prechádzajúceho súhlasu alebo systematického oznamovania
sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice Rady 92/49/EHS z 18. júna 1992
o koordinácii zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týkajúcich sa priameho poistenia s výnimkou životného
poistenia a o zmene a doplnení smerníc 73/239/EHS a 88/357/EHS (tretia smernica o neživotnom poistení) (Ú. v. ES L 228, s.
1), zaviedla a ponechala v platnosti systém bonus-malus, majúci bezprostredný a nevyhnutný dopad na sadzbu poistného, ktorá
sa uplatňuje vo všetkých zmluvách o poistení motorových vozidiel uzavretých na francúzskom území medzi fyzickými osobami a poisťovňami
so sídlom vo Francúzsku a poisťovňami, ktoré podnikajú vo Francúzsku prostredníctvom pobočky alebo prostredníctvom slobodného
poskytovania služieb, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.

Právna úprava

Právna úprava Spoločenstva
Hlava II s názvom „Prístup k podnikaniu v poisťovníctve“ článok 6 smernice 92/49 uvádza:
„Článok 8 smernice 72/239/EHS znie:

‚Článok 8
…
3.      Nič v tejto smernici nebráni tomu, aby členské štáty ponechali v platnosti alebo prijali zákony, iné právne predpisy a správne
opatrenia, ktoré vyžadujú schválenie zakladacej listiny a stanov a predloženie iných dokladov potrebných na bežné vykonávanie
dohľadu.
Členské štáty však neprijmú ustanovenia vyžadujúce predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie všeobecných a osobitných
poistných podmienok, sadzby a formy poistného a iné tlačivá, ktoré chce poisťovňa používať v styku s poistencami.
Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznámenie či súhlas s navrhovaným nárastom poistných sadzieb iba
ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.
…‘“
V zmysle článku 29 hlavy III „Zosúladenie podmienok vykonávania poisťovacej činnosti“ smernice 92/49:
„Členské štáty neprijmú ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické oznamovanie osobitných poistných
podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré poisťovňa chce používať v styku s poistencami. Môžu požadovať
len nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok a iné doklady na účely overenia súladu s vnútroštátnymi právnymi
predpismi v súvislosti s týmito rizikami, a táto požiadavka nesmie pre poisťovňu predstavovať predchádzajúcu podmienku vykonávania
činnosti.
Členské štáty môžu zachovať alebo zaviesť predchádzajúce oznamovanie alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia sadzieb poistného
iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly“.
Článok 39 ods. 2 a 3 hlavy IV smernice 92/49 „Ustanovenia o práve usadiť sa a o slobode poskytovať služby“ uvádza:
„2.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb neprijme ustanovenia, ktoré vyžadujú predchádzajúci súhlas alebo systematické
oznamovanie všeobecných a osobitných poistných podmienok, sadzieb poistného alebo formulárov a iných tlačív, ktoré chce poisťovňa
používať v styku s poistencami. Môže len požadovať, aby poisťovňa, ktorá navrhuje vykonávanie poisťovacej činnosti na jeho
území na základe práva usadiť sa alebo slobody poskytovať služby, vykonávala nesystematické oznamovanie týchto poistných podmienok
a iných dokumentov s cieľom overiť dodržiavanie vnútroštátnych právnych predpisov týkajúcich sa poistných zmlúv, a aby táto
požiadavka nebola predchádzajúcou podmienkou vykonávania činnosti poisťovne.
3.      Členský štát pobočky alebo poskytovania služieb môže zachovať alebo zaviesť oznamovanie alebo schvaľovanie navrhovaného zvýšenia
poistných sadzieb vopred iba ako súčasť všeobecného systému cenovej kontroly.“

Vnútroštátna právna úprava
V zmysle článku A. 121-1 prvého pododseku francúzskeho zákonníka o poistení:
„Poisťovacie zmluvy spadajúce pod odvetvia uvedené pod 3. a 10. článkom R. 321-1 zákonníka o poistení a týkajúce sa pozemných
motorových vozidiel musia obsahovať zmluvné ustanovenia o znížení alebo zvýšení sadzieb poistného alebo súvisiacich platieb,
ktoré tvoria prílohu k tomuto článku“.
Príloha k článku A. 121-1 obsahuje štrnásť položiek. Tieto ustanovenia stanovujú, že poisťovňa určuje orientačnú sadzbu poistného,
na základe ktorej sa vypočítava ročná sadzba poistného, ktorú musí poistenec zaplatiť. Táto ročná sadzba je v skutočnosti
výsledkom násobku orientačnej sadzby poistného a koeficientu zníženia/zvýšenia, ktorý je pôvodne stanovený ako jeden. Pri
bezškodovom priebehu na konci roka sa tento koeficient znižuje o 5 %. Tento koeficient nesmie byť nižší ako 0,50 %. Naopak,
ak v priebehu roka nastane poistná udalosť, tento koeficient sa zvyšuje o 25 % a každá ďalšia poistná udalosť má za následok
rovnaké zvýšenie. Zvýšenie koeficientu sa však neuplatní pri prvej poistnej udalosti, ktorá nastala v období najmenej troch
rokov, počas ktorého predstavoval koeficient 0,5. Koeficient zvýšenia nesmie byť vyšší ako 3,5.

Konanie pred podaním žaloby
Komisia po prvej výmene informácií medzi francúzskymi orgánmi poslala 7. júla 1997 Francúzskej republike výzvu, v ktorej uviedla,
že systém bonus-malus platný vo Francúzsku je nezlučiteľný s ustanoveniami smernice 92/49.
Francúzska vláda odpovedala na túto výzvu listom z 23. októbra 1997, ktorý doplnila listom doručeným Komisii 31. júla 1998.
Po rôznych výmenách informácií medzi oddeleniami francúzskeho ministerstva hospodárstva, financií a priemyslu a Komisiou táto
listom z 20. apríla 2001 zaslala Francúzskej republike odôvodnené stanovisko, v ktorom potvrdila svoje zistenia, ktoré ju
viedli k záveru, že vnútroštátna právna úprava týkajúca sa bonusu-malusu je v rozpore s právom Spoločenstva a vyzvala tento
členský štát na prijatie požadovaných opatrení na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia.
Francúzske úrady zaslali listom z 18. júla 2001 Komisii pripomienky k odôvodnenému stanovisku, v ktorom uvádzajú, že systém
bonus-malus nemá negatívny dopad na slobodnú tvorbu cien a že tento systém je postavený na požiadavkách všeobecného záujmu,
ktoré uznáva judikatúra  Súdneho dvora.
Keďže Komisia usúdila, že francúzske úrady neprijali opatrenia nevyhnutné na dosiahnutie súladu so záväzkami vyplývajúcimi
zo smernice 92/49, rozhodla sa podať túto žalobu.

O veci samej

Argumentácia účastníkov konania
Komisia tvrdí, že francúzsky systém je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien vyplývajúcej z ustanovenia smernice 92/49,
ktorá zakazuje členským štátom uplatňovať predchádzajúci súhlas a systematické oznamovanie na sadzby poistného alebo ich zvyšovanie,
ktoré uplatňuje poisťovňa na území týchto štátov a na druhej strane v rozpore s účelom tejto smernice, ktorým je realizácia
voľného uvádzania poistných produktov na trh v rámci Spoločenstva. Domnieva sa, že tento jej výklad je potvrdený rozsudkami
Súdneho dvora z 11. mája 2000, Komisia/Francúzsko, C‑296/98, Zb. s. I‑3025, a z 25. februára 2003, Komisia/Taliansko, C‑59/01,
Zb. s. I‑1759.
Komisia nespochybňuje možnosť členských štátov zaviesť schému, ktorá zohľadňuje nehodovosť poistencov, alebo jednotný systém
bonus-malus. Takéto schémy sú však, podľa nej, v rozpore so smernicou 92/49, keďže majú priamy dopad na sadzby poistného,
ako je to aj v prípade francúzskeho systému bonus-malus.
Komisia pripúšťa, že poisťovne môžu slobodne stanoviť sadzby základného poistného (alebo orientačnej sadzby poistného) a že
kritériá iné ako koeficient zníženia/zvýšenia sa podieľajú na znížení/zvýšení sadzby poistného, ktoré je poistenec povinný
zaplatiť. Keby však poisťovne nemohli prispôsobovať poistné vo vzťahu k takému základnému kritériu, akým je nehodovosť poistenca,
ale len podľa pravidiel stanovených v prílohe k článku A. 121-1 francúzskeho zákonníka o poistení, slobodná tvorba cien by
bola len fiktívnou.
Komisia dodáva, že prispôsobovanie stanovené vnútroštátnym zákonným ustanovením má nemalý vplyv na výšku sadzby poistného,
pričom sa môže pohybovať od jedennásobku až po jej dvojnásobok. Domnieva sa, že požiadavky, ktoré kladie francúzsky systém
bonus-malus na spoločnosti, sa odrážajú na výške základnej sadzby poistného, pričom táto je o to vyššia, že požiadavky sú
veľmi náročné. Nie je preto možné tvrdiť, že tento systém predstavuje „neutrálnu matricu“, ktorá nemá dopad na slobodnú tvorbu
cien.
Francúzska vláda zdôrazňuje, že povinnosť predchádzajúceho oznamovania sadzieb poistného bola zrušená v roku 1994 a že kontrola
sadzieb poistného vnútroštátnymi orgánmi už neexistuje od roku 1987.
Francúzska vláda ďalej tvrdí, že smernica 92/49 neobsahuje žiadne ustanovenie zavádzajúce zásadu absolútnej slobody tvorby
cien, ktorá by sa vzťahovala na spôsob výpočtu sadzieb poistného.
Osobitne, podľa francúzskej vlády, žiadna zásada vyplývajúca zo smernice 92/49 alebo z judikatúry Súdneho dvora nezakazuje
zahrnúť do metódy výpočtu sadzieb poistného povinný koeficient, ktorý nemá vplyv na pôvodnú výšku týchto sadzieb a ktorý má
len z časti vplyv na ich vývin, keďže konečné určenie sadzieb poistného zostáva vo všeobecnosti voľným.
Francúzska vláda napokon zdôrazňuje, že uplatnenie koeficientu bonus-malus neumožňuje vnútroštátnym úradom kontrolovať pôvodnú
výšku sadzieb poistného a ani ich vývin v určitom čase.
Pokiaľ ide o počiatočnú výšku sadzieb poistného, francúzska vláda  zdôrazňuje, že z orientačnej sadzby poistného priamo vyplýva,
že poisťovne môžu slobodne určovať ceny, opierajúc sa o kritériá, ktoré sa im zdajú ako najvhodnejšie.
Pokiaľ ide o vývin sadzby poistného v čase, francúzska vláda tvrdí, že uplatňovanie systému bonus-malus nepredstavuje pre
vnútroštátne orgány nástroj kontroly, ale len jeden z mnohých faktorov vývinu sadzieb poistného. Poisťovne podľa nej môžu
definitívne slobodne zvyšovať ceny, pričom sa neobmedzia na premietnutie automatického vývinu koeficientu bonus-malus.

Posúdenie Súdnym dvorom
Ako Súdny dvor uviedol v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko, zákonodarca Spoločenstva zamýšľal zaručiť zásadu
slobodnej tvorby cien v sektore neživotného poistenia vrátane povinného zmluvného poistenia občiansko-právnej zodpovednosti
za škody spôsobené prevádzkou motorového vozidla. Táto zásada, ako to upresnil Súdny dvor v bode 29 už citovaného rozsudku,
zahŕňa zákaz akéhokoľvek systému predchádzajúceho alebo systematického oznámenia a schvaľovania sadzieb poistného, ktoré poisťovňa
uplatňuje v rámci svojich zmluvných vzťahoch s poistencami. Jediná výnimka z tejto zásady, ktorú pripúšťa smernica 92/49,
sa týka predchádzajúceho oznámenia a schválenia „zvýšenia sadzieb poistného“ v rámci „všeobecného systému kontroly cien“.
V už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko Súdny dvor posúdil systém blokovania cien, ktorý sa dotýka tak stanovenia, ako aj
vývoja sadzieb poistného v rámci poistenia občiansko-právnej zodpovednosti za škody spôsobené prevádzkou motorových vozidiel
pokrývajúce riziká na talianskom území (rozsudok Komisia/Taliansko, už citovaný, body 32 a 48), ako systém, ktorý je v rozpore
so zásadou slobodnej tvorby cien.
Francúzsky systém bonus-malus, ktorý je predmetom tohto konania, má, pokiaľ ide o jeho dopad na sadzby poistného uplatňované
poisťovňami, iný charakter ako talianska právna úprava, ktorá bola predmetom konania v už citovanom rozsudku Komisia/Taliansko.
Tento systém má určitý dopad na vývoj sadzieb poistného. Nevyústil však do priameho určenia sadzieb poistného štátom, keďže
poisťovne môžu voľne určiť výšku základného poistného. Za týchto podmienok nemožno francúzsku schému bonus-malus pripodobniť
k systému schvaľovania sadzieb poistného, ktorý je v rozpore so zásadou slobodnej tvorby cien, ako to definoval Súdny dvor
v bode 29 už citovaného rozsudku Komisia/Taliansko.
Nemožno hovoriť o úplnom zosúladení právnych predpisov v oblasti neživotného poistenia, ktoré vylučuje akékoľvek vnútroštátne
opatrenie spôsobilé vplývať na sadzby poistného, keďže zákonodarca Spoločenstva v tomto smere zjavne neprejavil vôľu.
Z toho vyplýva, že nemožno prijať argumentáciu, na ktorej je postavená žaloba Komisie a ktorá spočíva na tvrdení, že francúzsky
systém bonus-malus je napriek možnosti slobodného určenia sadzieb poistného v rozpore so zásadou slobodného určovania sadzieb
poistného, a to iba z dôvodu jeho dopadu na vývoj tohto poistného.
Komisia pritom netvrdí, že tento systém opätovne zavádza požiadavku predchádzajúceho alebo systematického oznámenia sadzieb
poistného uplatňovaného poisťovňou v zmluvných vzťahoch s poistencami, ani systém schvaľovania týchto sadzieb.
Z toho vyplýva, že Komisia nepreukázala, že Francúzska republika tým, že zaviedla a ponechala v platnosti systém bonus-malus,
konala v rozpore so zásadou slobodnej tvorby sadzieb poistného a odstránenia prechádzajúceho súhlasu alebo systematického
oznamovania sadzieb poistného a poistných zmlúv, stanovenými článkom 6 ods. 3 a článkami 29 a 39 smernice 92/49.
Keďže Komisia obmedzila predmet odôvodneného stanoviska a žaloby na konštatovanie porušenia zásady slobodnej tvorby cien a odstránenia
predchádzajúcich alebo systematických kontrol sadzieb poistného a poistných zmlúv v zmysle článkov 6, 29 a 39 smernice 92/49,
je potrebné túto žalobu zamietnuť.

O trovách
V súlade s ustanovením článku 69 ods. 2 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je
povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Francúzska republika navrhla zaviazať Komisiu na
náhradu trov konania a táto nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
1)
Žaloba sa zamieta.
2)
Komisia Európskych spoločenstiev je povinná nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.