CELEX: 62005CJ0237
Liikmesriigi kohustuste rikkumine
Direktiiv 92/50/EMÜ
Teenuste riigihange
Põllumajandustootjatele aastal 2001 osutatud tehnilise abi teenused
Määrus (EMÜ) nr 3508/92
Ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi (IACS) juurutamine Kreekas
Hankemenetluse korraldamata jätmine
Hagi vastuvõetamatus

Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagis Euroopa Kohtul tuvastada, et seoses pädevate ametiasutuste tegevusega, mis puudutab teraviljakasvatajate taotluste ja teatiste täitmist ning kogumist, ja seoses teiste integreeritud haldus- ja kontrollisüsteemi raames teostatud tegevustega 2001. aastal, on Kreeka Vabariik rikkunud nii nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord (
EÜT L 209, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/01, lk 322), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 97/52/EÜ (
EÜT L 328, lk 1
; ELT eriväljaanne 06/03, lk 3), ja eelkõige selle artikli 3 lõiget 2, artiklit 7, artikli 11 lõiget 1 ning artikli 15 lõiget 2, kui ka läbipaistvuse põhimõtet.
Õiguslik raamistik
Direktiiv 92/50
Direktiivi 92/50 artikli 1 punkti a kohaselt on „riiklikud teenuslepingud – teenuseosutaja ja tellija vahel kirjalikult sõlmitud rahaliste huvidega seotud lepingud”, välja arvatud sama artikli punktides i-ix nimetatud lepingud.
Nimetatud direktiivi artikli 3 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Tellijad sõlmivad riiklikke teenuslepinguid ja korraldavad ideekonkursse käesoleva direktiivi sätetele vastavas korras.
2.   Tellijad tagavad, et ei esineks vahetegemist eri teenuseosutajate vahel.”
Direktiivi 92/50 artikli 7 lõike 1 punkt a näeb ette:
a)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse:
—
[…] riiklike teenuslepingute suhtes ja riiklike teenuslepingute suhtes, mis käsitlevad I lisa B osas nimetatud teenuseid […], mille on sõlminud artikli 1 punktis b nimetatud tellijad ja mille eeldatav maksumus käibemaksuta on vähemalt 200000 eküüd,
—
riiklike teenuslepingute suhtes, mis käsitlevad I lisa A osas nimetatud teenuseid […], mille on sõlminud:
i)
direktiivi 93/36/EMÜ I lisas loetletud tellijad, ning kui eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 130000 Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühikut (SDR) väljendatuna eküüdes;
ii)
artikli 1 punktis b loetletud muud kui direktiivi 93/36/EMÜ I lisas loetletud tellijad, ning kui eeldatav maksumus käibemaksuta ei ole väiksem kui 200000 Rahvusvahelise Valuutafondi arvestusühikut (SDR) väljendatuna eküüdes.”
Direktiivi 92/50 artikli 8 kohaselt „[l]epingud, mille objektiks on I A lisas loetletud teenused, sõlmitakse kooskõlas III–VI jaotise sätetega.”
Direktiivi artikkel 9 näeb ette:
„Lepingud, mille objektiks on I B lisas loetletud teenused, sõlmitakse kooskõlas artiklitega 14 ja 16.”
Sama direktiivi artikli 11 lõige 1 kehtestab, et tellijad kasutavad riiklike teenuslepingute sõlmimisel viidatud direktiivi artikli 1 punktides d, e ja f määratletud avatud, piiratud või läbirääkimistega menetlusi.
Direktiivi 92/50 artikli 15 lõikes 2 on kindlaks määratud, et:
„Tellijad, kes soovivad sõlmida riikliku teenuslepingu, kasutades avatud, piiratud või vastavalt artiklis 11 sätestatud tingimustele läbirääkimistega menetlust, teatavad sellest asjakohase teatega.”
Määrus (EMÜ) nr 3508/92
Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (
EÜT L 355, lk 1
; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223), mida on muudetud nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1593/2000 (
EÜT L 182, lk 4
; ELT eriväljaanne 03/30, lk 94) (edaspidi „määrus nr 3508/92”), põhjenduste 3 ja 4 kohaselt on haldus- ja kontrollimehhanismide kohandamiseks uue olukorraga ning nende tõhususe ja kasulikkuse parandamiseks vaja luua uus ühtne haldus- ja kontrollisüsteem seoses ühenduse teatud toetuskavadega, mis hõlmaks põllukultuuride, veise-, lamba- ja kitselihaga seotud toetuskavu (edaspidi „ühtne süsteem”).
Määruse nr 3508/92 artikkel 2 näeb ette:
„Ühtne süsteem koosneb järgmistest elementidest:
a)
elektrooniline andmebaas;
b)
põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteem;
c)
loomade identifitseerimise ja registreerimise süsteem;
d)
abitaotlused;
e)
ühtne kontrollisüsteem.”
Viimati nimetatud määruse artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Elektroonilises andmebaasis registreeritakse iga põllumajandusettevõtte kohta abitaotluses esitatud andmed. See andmebaas peab võimaldama liikmesriigi pädeval asutusel otse ja viivitamata kätte saada vähemalt kolme järjestikuse kalendri- ja/või turustusaasta andmed.”
Sama määruse artikkel 4 kehtestab:
„Põllumajanduslike maatükkide identifitseerimissüsteem kehtestatakse kaartide, maakatastridokumentide või muude kartograafiliste alusmaterjalide põhjal. Kasutatakse arvutipõhise geograafilise informatsiooni süsteemi meetodeid, sealhulgas eelistatavalt õhust või satelliidilt tehtud ortofotosid, mille ühtne standard tagab täpsuse, mis on vähemalt samaväärne mõõtkavas 1: 10000.”
Määruse nr 3508/92 artikli 6 lõige 1 määrab kindlaks:
„Selleks et vastata käesoleva määrusega reguleeritud ühe või mitme ühenduse kava tingimustele, peab iga tootja esitama igal aastal pindalatoetuse taotluse, märkides:
—
põllumajanduslikud maatükid, sh söödataimede all oleva pinna, viljelusmaa tootmisest kõrvaldatud ja kesaks jäetud põllumajanduslikud maatükid,
—
vajaduse korral muud vajalikud andmed, mis on ette nähtud ühenduse kavadega seotud määrustes või asjassepuutuva liikmesriigi eeskirjades.”
Sama määruse artikli 7 kohaselt:
„Ühtne kontrollisüsteem hõlmab kõiki esitatud abitaotlusi, eelkõige nende halduskontrolli, kohapealset kontrolli ja vajaduse korral kontrollimist õhust või satelliidilt kaugseire teel.”
Vaidluse taust ja kohtueelne menetlus
Komisjoni poole pöörduti kaebusega, mille kohaselt on direktiiviga 92/50 vastuolus Kreekas 2001. aastaks ühtse kontrollisüsteemi juurutamise raames sõlmitud teatud teenuste osutamist käsitlev raamkokkulepe ja selle rakenduslepingud.
Asjaomane raamleping sõlmiti 20. veebruaril 2001 siseasjade, avaliku teenistuse ja detsentraliseerimise ministeeriumi, põllumajandusministeeriumi, Kreeka prefektuuride haldusasutuste liidu ja ülekreekalise põllumajandusühistute liitude konföderatsiooni vahel (edaspidi „raamleping”).
Raamlepingu alusel pidi nimetatud konföderatsioon kooskõlastama oma liikmete, nimelt kohalike põllumajandusühistute liitude (edaspidi „põllumajandusühistute liidud”) pakutavaid järgmisi teenuseid:
—
põllumajandustootjate teavitamine uutest ühtse kontrollisüsteemi andmebaasi põllumajandusettevõtete ja põllumajanduskultuuride kohta sisestatavate taotlus- ja teatisvormide kehtestamisest;
—
põllumajandustootjate abistamine andmete esitamisel, et tagada õigete andmete õigetel vormidel ja õigeaegne registreerimine. See teenus sisaldab eelkõige põllumajandustootjatele tehnilise abi osutamist haritavate ja metsastatavate alade ortofotodel, aerofotodel või topograafilistel kaartidel identifitseerimiseks;
—
täidetud vormide kokkukogumine ja nende edastamine paberil või elektrooniliselt pädevale prefektuuride haldusasutusele.
Selleks nägi raamleping ette rakenduslepingute sõlmimise prefektuuride haldusasutuste ja põllumajandusühistute liitude vahel iga noomi tasandil. Seejärel need lepingud ka sõlmiti (edaspidi „vaidlusalused lepingud”).
Komisjon andis 18. detsembri 2002. aasta kirjas Itaalia Vabariigile võimaluse esitada oma seisukoht väite kohta, et sõlmides ilma hankemenetlust korraldamata ja ilma eelnevat teadet avaldamata asjaomaste teenuste tellimise lepingu põllumajandusühistute liitudega, on ta rikkunud direktiivi 92/50 sätteid, eelkõige selle artikli 3 lõiget 2 ning mittediskrimineerimise põhimõtet.
Kuna komisjon ei pidanud piisavaks selles kirjas esitatud märkustele Kreeka Vabariigi antud vastust, esitas ta 19. detsembril 2003 nimetatud liikmesriigile põhjendatud arvamuse, milles kutsus võtma arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Kuna Kreeka Vabariigi vastused komisjoni ei veennud, otsustas viimane esitada käesoleva hagi.
Hagi vastuvõetavus
Kreeka Vabariik esitas komisjoni hagi kohta vastuvõetamatuse vastuväite, tuginedes sellele, et komisjonil puudub menetluse algatamise huvi ja hagi on esemetu.
Kreeka Vabariik märgib esiteks, et ta on võtnud vajalikud meetmed väidetava liikmesriigi kohustuste rikkumise lõpetamiseks ja väidab selle kinnituseks, et põhjendatud arvamuses antud tähtaja möödudes kohustusi enam ei rikutud, kuna:
—
aastal 2003 ei tellitud käsitletavaid teenuseid ilma hankemenetlust korraldamata ja lisaks põllumajandusühistute liitudele anti ka teistele isikutele võimalus esitada pakkumusi;
—
Kreeka ametiasutused on vastavalt põllumajandusministeeriumi peasekretäri 6. novembri 2003. aasta ametlikule teatisele nr 5767 (edaspidi „teatis nr 5767”) kohustatud „korraldama vajaduse korral teenuste tellimiseks pakkumismenetluse, kui asjaomased teenused on täies ulatuses või osaliselt loetletud direktiivi 92/50 I A lisas.”
Teiseks toob Kreeka Vabariik esile, et talle põhjendatud arvamuse järgimiseks antud tähtaja möödudes oli väidetav ja ainult aastat 2001 hõlmav liikmesriigi kohustuste rikkumine juba lõppenud ja kaotanud täielikult oma õigusmõju.
Komisjon väidab vastu, et liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamine on vajalik, kuna direktiivi 92/50 tõhus ja õige tõlgendamine pole tagatud ei käesolevas vaidluses 2001. aasta kohta ega ka edaspidi.
Esiteks ei ole teatis nr 5767 mitte ainult ebapiisav, kuna see ei ole õiguslikult siduv, vaid see on ka väljendi „vajaduse korral” kasutamise tõttu ebaselge.
Lisaks on Kreeka Vabariigi ja komisjoni kestev erimeelsus vaidlusaluste lepingute ühekordse olemuse suhtes ning asjaomaste teenuste kuulumise suhtes direktiivi 92/50 I A lisas loetletute hulka kaugel sellest, et seda saaks pidada teoreetiliseks ning see annab alust arvata, et asjaomane liikmesriik rikub oma kohustusi ka edaspidi.
Lõpuks väljendab komisjon seisukohta, et miski ei taga edaspidist direktiivi 92/50 õiget kohaldamist, kuna asjaomaseid teenuseid oli ka enne 2001. aastat tellitud ilma hankemenetlust korraldamata põllumajandusühistute liitudelt.
Siinjuures tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on riigihankelepingute sõlmimise osas asunud seisukohale, et liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi on vastuvõetamatu, kui põhjendatud arvamuses märgitud tähtaja saabumisel on kõnealune leping juba kogu ulatuses kaotanud õigusmõju (vt selle kohta 31. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas
C-362/90: komisjon
vs.
Itaalia, EKL 1992, lk I-2353
, punktid 11 ja 13, ja 2. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-394/02: komisjon
vs
. Kreeka, EKL 2005, lk I-4713
, punkt 18).
Seega tuleb kontrollida, kas määratud tähtaja lõppkuupäeval, st 19. veebruaril 2004 vaidlusaluseid lepinguid veel vähemalt osaliselt täideti või vastupidi – kas tehnilise abi tööd, mille jaoks need lepingud olid sõlmitud, olid juba täielikult teostatud, mistõttu need lepingud olid kaotanud igasuguse õigusmõju.
Käesoleval juhul puudutab komisjoni etteheidetav liikmesriigi kohustuste rikkumine, nii nagu see sõnaselgelt ilmneb Euroopa Kohtule esitatud hagiavaldusest, põllumajandusühistute liitude poolt ühtse kontrollisüsteemi juurutamise raames ainult selliseid aastal 2001 osutatud tehnilise abi teenuseid, nagu on täpsustatud vaidlusalustes lepingutes, mis on sõlmitud raamlepingu elluviimiseks samal aastal. Kohtuistungil kinnitas komisjon, et tema hagi käsitleb ainult aastat 2001.
Vaidlusalustes lepingutes ette nähtud tehnilise abi tööd puudutavad tootjate esitatud abitaotluste ettevalmistamist, et neid saaks registreerida määruse nr 3508/92 artikli 3 lõike 1 kohaselt ühtse kontrollisüsteemi andmebaasi. Need taotlused tuleb esitada igal aastal, et saaks välja maksta toetused asjaomase aasta eest. Seega on sisuliselt tegu iga-aastaste teenustega, mis lõpevad antava toetuse väljamaksmisega.
Selles osas tuleb meenutada, et raamlepingu artikli 5 lõikes 1 esinev lepingupunkt, mis esineb ka vaidlusalustes lepingutes, näeb ette, et need jõustuvad nende allkirjastamise päeval ja lõppevad siis, kui kogu taotletud rahaline toetus on taotluse esitanud põllumajandustootjatele välja makstud.
Komisjon ei ole suutnud ümber lükata väidet, mille Kreeka Vabariigi esindaja kohtuistungil esitas ja mille kohaselt maksti 2001. aasta eest antav toetus täielikult välja järgneva aasta jooksul, st palju varem enne põhjendatud arvamuses esitatud tähtaja möödumist.
Kuna komisjon ei ole selles suhtes esitanud vastuväiteid, tuleb seega sedastada, et põhjendatud arvamuses kehtestatud tähtaja lõppedes olid raamleping ja selle 2001. aastal täitmiseks sõlmitud vaidlusalused rakenduslepingud juba täielikult oma õigusmõju kaotanud.
Komisjon märkis kohtuistungil, et vastupidi sellele rikkumisele, mille kohta tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon
vs.
Itaalia, kordus käsitletava kohtuasja esemeks olev liikmesriigi kohustuste rikkumine, st tehnilise abi teenuste tellimine põllumajandusühistute liitudelt ilma hankemenetlust korraldamata ja eelnevalt teadet avaldamata, ka aastale 2001 järgnevatel aastatel ehk enne käesoleva hagi esitamist.
Selles suhtes tuleb sedastada, et komisjon ei ole suutnud kummutada Kreeka Vabariigi väiteid, et asjaomaste aastate jooksul osutati tehnilise abi teenuseid täiesti erineva menetluse raames kui aastal 2001.
Eelkõige ei ole komisjon suutnud ümber lükata Euroopa Kohtu esitatud ühele küsimusele Kreeka valitsuse esindaja poolt kohtuistungil antud vastuses sisalduvat ja Kreeka valitsuse esitatud dokumentidele tuginevat kinnitust selle kohta, et aastale 2001 järgnevatel aastatel ei olnud riigieelarves ette nähtud mitte ühtegi hüvitist põllumajandusühistute liitudele osutatud tehnilise abi teenuste eest, kuna nende teenuste eest maksis edaspidi iga põllumajandustootja, kellele põllumajandusühistute liidud olid teenuseid osutanud.
Arvestades Euroopa Kohtule esitatud tõendeid, ei ole komisjon järelikult suutnud piisavalt tõendada, et komisjoni poolt Kreeka Vabariigile ette heidetav liikmesriigi kohustuste rikkumine aastal 2001 oleks kordunud järgnevatel aastatel.
Komisjoni argumendi osas, et tema ja Kreeka Vabariigi vahelise vaidluse tõttu direktiivi 92/50 tõlgendamise küsimuses seoses asjaomaste riigihangetega on tema hagi vastuvõetav, piisab lõpuks tõdemisest, et ainuüksi selle asjaolu alusel ei saa pidada tema hagi vastuvõetavaks.
Eeltoodust tulenevalt tuleb komisjoni hagi vastuvõetamatuse tõttu jätta rahuldamata.
Kohtukulud
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna Kreeka Vabariik on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja komisjon on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista komisjonilt.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:

1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.

2.
Mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: kreeka.