CELEX: 62002TJ0114
Konkurence
Pieņemamība

Atbilstošās tiesību normas
Padomes 1989. gada 21. decembra Regula (EEK) Nr. 4064/89 par uzņēmumu koncentrācijas kontroli (OV L 395, 1. lpp., ar labojumiem
OV 1990, L 257, 13. lpp., un kas grozīta ar Padomes 1997. gada 30. jūnija Regulu (EK) Nr. 1310/97 (OV L 180, 1. lpp.); turpmāk
tekstā – “Regula Nr. 4064/89”) atbilstoši tās 1. pantam attiecas uz visām koncentrācijām Kopienas mērogā minētā panta 2. un
3. punkta nozīmē.
Par koncentrāciju Kopienas mērogā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 4. panta 1. punktam pirms tam ir jāpaziņo Komisijai.
Koncentrāciju Kopienas mērogā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 7. panta 1. punktam nevar uzsākt ne pirms paziņojuma par to,
ne arī tikmēr, kamēr tā atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu. Tomēr Komisija atbilstoši 7. panta 4. punktam drīkst piešķirt
atbrīvojumu no paziņošanas par koncentrāciju pienākuma.
Ja Komisija uzskata, ka paziņotā koncentrācija, lai gan atbilst šīs regulas darbības jomai, nerada nopietnas šaubas attiecībā
uz tās saderību ar kopējo tirgu, tā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajam izlemj necelt
iebildumus un paziņo, ka koncentrācija ir saderīga ar kopējo tirgu (turpmāk tekstā – “pirmā stadija”).
Ja, savukārt, Komisija uzskata, ka paziņotā koncentrācija atbilst šīs regulas darbības jomai un rada nopietnas šaubas attiecībā
uz tās saderību ar kopējo tirgu, tā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta c) apakšpunktam izlemj uzsākt lietvedību
(turpmāk tekstā – “otrā stadija”).
Minētās regulas 6. panta 2. punktā ir noteikts:
“Ja Komisija uzskata, ka paziņotā koncentrācija pēc izmaiņām, ko izraisījuši koncentrācijā piedalošies uzņēmumi, 1. punkta
c) apakšpunkta nozīmē vairāk nerada nopietnas šaubas attiecībā uz tās saderību ar kopējo tirgu, tā atbilstoši 1. punkta b) apakšpunktam
izlemj paziņot, ka koncentrācija ir saderīga ar kopējo tirgu.
Komisija savam lēmumam saskaņā ar 1. punkta b) apakšpunktu drīkst pievienot nosacījumus un lēmumus, lai nodrošinātu to, ka
attiecīgie uzņēmumi atbilst saistībām, ko tie uzņēmušies attiecībā pret Komisiju ar nolūku veidot koncentrāciju, kas saderīga
ar kopējo tirgu.”
Saskaņā ar 18. panta 1. punktu Komisijas 1998. gada 1. marta Regulā (EK) Nr. 447/98 par paziņojumiem, termiņiem un uzklausīšanu,
kas paredzēta Padomes Regulā (EEK) Nr. 4064/89 par kontroli attiecībā uz uzņēmumu koncentrāciju (OV L 61, 1. lpp.), tās “Komisijai
ierosinātās saistības saskaņā ar Regulas [..] Nr. 4064/89 6. panta 2. punktu, kuras puses ir ierosinājušas, lai radītu pamatu
lēmuma pieņemšanai saskaņā ar šīs regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktu, iesniedz ne vēlāk kā trīs nedēļu laikā no paziņojuma
saņemšanas dienas”.
Savā ziņojumā par Regulas Nr. 4064/89 un Regulas Nr. 447/98 robežās pieļaujamajiem koriģējošiem pasākumiem (OV 2001, C 68,
3. lpp.; turpmāk tekstā – “ziņojums par koriģējošiem pasākumiem”) Komisija definē pamatprincipus ierosinātajām saistībām.
Atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 21. panta 1. punktam Komisijai vienīgai ir tiesības pieņemt lēmumus, kas minēti šajā regulā.
21. panta 2. punkts noteic, ka neviena dalībvalsts nepiemēro savas konkurences tiesības Kopienas mēroga koncentrācijai.
Katrā ziņā Komisija atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 9. panta otrās daļas a) apakšpunktam Kopienas mēroga koncentrācijas lietu
var nodot izskatīšanai dalībvalstij, ja koncentrācija draud radīt vai pastiprināt dominējošo stāvokli, kā rezultātā tiks būtiski
traucēta efektīva konkurence šīs dalībvalsts tirgū, kas atbilst visām noteikta tirgus pazīmēm.

Prāvas rašanās fakti
I –
Attiecīgie uzņēmumi

BaByliss SA
(turpmāk tekstā – “prasītāja”) celtās prasības mērķis ir atcelt lēmumu, ar kuru Komisija atzinusi
SEB
un
Moulinex
koncentrāciju, izvirzot nosacījumus.
Prasītāja ir amerikāņu uzņēmumu grupas
Conair
kontrolēts franču uzņēmums, kas ar preču zīmi “BaByliss” specializējas par “skaistumkopšanas” saukto mazo ķermeņa kopšanai
paredzēto elektroaparātu (piemēram, matu žāvētāji, loku šķēres un matu sukas, bārdas dzenamie aparāti un matu griežamās mašīnas,
depilācijas aparāti sievietēm un citi ķermeņa kopšanai paredzētie aparāti) ražošanā un tirdzniecībā.
Conair
grupa Amerikas Savienotajās Valstīs un pasaules mērogā nodarbojas ar visādu veidu mazu mājsaimniecībā (virtuvē, ķermeņa kopšanai,
tīrīšanai) izmantojamu elektroaparātu ražošanu, galvenokārt, ar preču zīmēm “Conair”, “Babyliss”, “Interplak”, “Forfex”, “Cuisinart”,
“Revlon” un “Vidal Sassoon”.

SEB
ir franču uzņēmums, kas pasaules mērogā izgudro, ražo un tirgo mazus mājsaimniecībā izmantojamus elektroaparātus. Vairāk nekā
120 valstīs uzņēmums tirgo savas preces ar pasaules mērogā izplatītām preču zīmēm (“Tefal” un “Rowenta”) un četrām reģionālajām
preču zīmēm (“Calor” un “SEB” Francijā un Beļģijā, “Arno” Brazīlijā un “Mercosur” [
Mercado Común del Sur
] valstīs, kā arī “Samurai” Andu pakta valstīs). Pie
SEB
ar dažādām preču zīmēm ražotajiem produkcijas segmentiem pieder vārāmie un grilējamie aparāti (mazās plītiņas, fritējamie
aparāti, tosteri, aparāti gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai), karstu dzērienu pagatavojamie aparāti (elektriskie kafijas
automāti, espresso aparāti, ūdens vārītāji), mikseri un līdzīga veida ierīces, gludekļi un tvaika ierīces, ķermeņa kopšanai
paredzētie aparāti (depilācijai, frizēšanai, skūšanai utt.), putekļu sūcēji, ventilācijas un apsildāmās ierīces, kā arī virtuves
tehnika.
Arī
Moulinex
ir franču uzņēmums, kas visā pasaulē izgudro, ražo un tirgo mazus mājsaimniecībā izmantojamus elektroaparātus. Uzņēmums darbojas
tajos pašos segmentos, kur
SEB
ar divām starptautiskām preču zīmēm (“Moulinex” un “Krups”) un reģionālo preču zīmi (“Swan” – Apvienotajā Karalistē). Tā preču
sortimentā ir arī mikroviļņu krāsnis.
II –
Process valstī
2001. gada 7. septembrī
tribunal de commerce de Nanterre
[Nantēras Tirdzniecības tiesa] uzsāka maksātnespējas procesu pret
Moulinex
grupu. Šīs tiesas ieceltajiem administratoriem atbilstoši Francijas tiesībām bija jākonstatē, vai attiecīgais uzņēmums ir
spējīgs turpināt kārtot savus darījumus, tas ir, jāpārņem kādai trešai personai, vai arī būtu izbeidzama tā saimnieciskā darbība.
Tā kā
Moulinex
grupas turpmāka darījumu veikšana izrādījās esam neiespējama, administratori mēģināja atrast uzņēmumu, kas daļēji vai pilnībā
pārņem
Moulinex
.
Šī procesa ietvaros
SEB
pieteica savu kandidatūru noteiktu
Moulinex
aktīvu pārņemšanai mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu nozarē, tostarp:
–        visas preču zīmju “Moulinex”, “Krups” un “Swan” izmantošanas tiesībām attiecībā uz visām attiecīgajām precēm;
–        daļu ražošanas līdzekļu (8 industriālās iekārtas no 18 iekārtu vienībām un noteiktas iekārtu vienības no nepārņemamajām iekārtām),
lai no kopējā
Moulinex
sortimenta darītu iespējamu vismaz dažu modeļu ražošanu, izņemot putekļu sūcējus un mikroviļņu krāsnis;
–        noteiktas ražotājsabiedrības, proti, Eiropai, tikai Vācijas un Spānijas sabiedrību, pārņemšanai.
Lai paplašinātu savu mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu biznesu Francijā un pasaulē, 2001. gada 25. septembrī
BaByliss
nosūtīja tiesas ieceltajiem
Moulinex
administratoriem piedāvājumu iegādāties visu pasaules mēroga
Krups
biznesu, tostarp materiālus, iekārtas, noliktavas, rūpnieciskā īpašuma tiesības un
Krups
izplatītāju tīklu.
Ar 2001. gada 22. oktobra spriedumu
tribunal de commerce de Nanterre
apstiprināja
SEB
piedāvājumu par pārņemšanu.
III –
Process Komisijā
Pamatojoties uz
SEB
iesniegumu, Komisija 2001. gada 27. septembrī atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 7. panta 4. punktam piešķīra atbrīvojumu. Šis
Komisijas lēmums galvenokārt tika pamatots ar to, ka tiesas ieceltie administratori ir prasījuši, lai pārņemšanas piedāvājums
būtu beznosacījuma. Komisijas piešķirtais atbrīvojums bija vien pārņemto uzņēmuma aktīvu administrēšanai.
2001. gada 13. novembrī Komisija atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 4. pantam saņēma plānotās
SEB
noteiktu
Moulinex
aktīvu pārņemšanas koncentrācijas paziņojumu.
2001. gada 21. novembrī Komisija
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
publicēja Regulas Nr. 4064/89 4. panta 3. punktā paredzēto paziņojumu. Paziņojuma 4. punktā bija aicinājums “visus ieinteresētos
uzņēmumus vai personas Komisijai izteikt savu viedokli saistībā ar šo jautājumu”.
Pamatojoties uz šo publikāciju,
BaByliss
ar 2001. gada 27. un 29. novembra vēstulēm Komisijai izteica bažas par attiecīgo koncentrāciju un norādīja uz sekām, kas vērstas
pret konkurenci, saistībā ar
SEB
un
Moulinex
apvienošanu sektorā, kurā prasītāja īslaicīgi gribēja attīstīties. Šajā sakarā
BaByliss
minēja, ka tā ir potenciālā
SEB–Moulinex
konkurente mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu tirgus sektorā, it īpaši mazās virtuves tehnikas tirgū, kurā tā attīstīja
savu biznesu ar preču zīmi “Cuisinart”. 2001. gada 29. novembra vēstules pielikumā
BaByliss
Komisijai iesniedza visaptverošu piedāvājumu par pārņemšanu, ieskaitot visu personālu un
Moulinex
aktīvus Francijā, kā arī pielikumā pievienoto 2001. gada novembra
Cuisinart
biznesa plānu (“Stratégie Cuisinart en France”).
Ar 2001. gada 30. novembra vēstuli
BaByliss
atbildēja uz Komisijas 2001. gada 27. novembrī nosūtīto jautājumu anketu par konkurences uzņēmumiem.
2001. gada 5. decembrī koncentrācijas dalībnieki ar Komisiju noslēdza vienošanos par saistību uzņemšanos.
Tajā pašā dienā
BaByliss
pārstāvji ar Komisiju apsprieda plānoto koncentrāciju.
Ar 2001. gada 6. decembra vēstuli
BaByliss
Komisijai izteica pretenzijas par to, ka tā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 9. pantam, pamatojoties uz valsts kompetento konkurences
iestāžu iesniegumu, drīkst tām pilnībā vai daļēji nodot lietu izskatīšanai.
2001. gada 7. decembrī Francijas konkurences iestādes atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 9. panta 2. punkta a) apakšpunktam informēja
Komisiju par attiecīgās koncentrācijas iespējamo ietekmi uz konkurenci Francijas tirgū atsevišķu mazo mājsaimniecībā izmantojamo
elektroaparātu tirdzniecībā.
Pamatojoties uz Komisijas kritiku, 2001. gada 18. decembrī noslēgtās koncentrācijas dalībnieki grozīja savas sākotnējās saistības.
2001. gada 20. decembrī
BaByliss
Komisijai darīja zināmu savu viedokli par tirgus daļu, kuru
SEB–Moulinex
būtu ieguvusi pēc koncentrācijas nodibināšanas Komisijas pārbaudīto preču grupā.
Ar 2001. gada 21. decembra vēstuli
BaByliss
atbildēja uz Komisijas 2001. gada 20. decembrī izsniegto jautājumu anketu par koncentrācijas dalībnieku saistībām.
Pamatojoties uz lietā ieinteresēto trešo personu viedokli, koncentrācijas dalībnieki no jauna grozīja savas saistības.
2001. gada 28. decembrī prasītāja izteica piedāvājumu daļējai
Moulinex
pārņemšanai.
2002. gada 3. janvārī
BaByliss
papildināja savu atbildi uz Komisijas 2001. gada 20. decembrī izsniegto jautājumu anketu par koncentrācijas dalībnieku saistībām.
Prasītāja no jauna izrādīja ieinteresētību pilnīgā vai daļējā
Moulinex
aktīvu pārņemšanā. Tāpat tā pauda bažas par savu stāvokli tirgū un
SEB–Moulinex
dominējošo stāvokli, kas rada svarīgāko Eiropas valstu koncentrāciju virknei mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu preču
grupu.
2002. gada 8. janvārī Komisija pieņēma lēmumu par
SEB
un
Moulinex
koncentrāciju, tam pievienojot nosacījumus atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta b) apakšpunktam un 2. punktam
un Nolīguma par Eiropas Ekonomikas zonu (EEZ) 57. pantam (turpmāk tekstā – “Apstrīdētais lēmums”).
Tomēr Apstrīdētais lēmums neattiecas uz Francijas tirgu, jo Komisija tajā pašā dienā lietu daļējai izskatīšanai nodeva Francijas
iestādēm.
2002. gada 8. jūlijā Francijas ekonomikas ministrs atzina koncentrāciju, nenosakot nekādas saistības, pamatojoties uz “maksātnespējas
doktrīnu”.

Apstrīdētais lēmums

I - Attiecīgie preču tirgi
Saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 16. apsvērumu koncentrācija skar mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu pārdošanu, kas
ietver 13 šādas grupas: fritējamie aparāti, mazas plītiņas, tosteri, sviestmaižu aparāti un vafeļu pannas, aparāti gadījuma
rakstura ēdienu pagatavošanai (
stone‑gril
,
wokparty
,
raclette
,
fondue
utt.), elektriskie barbekjū un telpām paredzēti grili, rīsu vārāmie un tvaika katli, elektriskās kafijas kannas, ūdens vārāmie,
espresso aparāti, mikseri un līdzīgas ierīces, gludekļi un tvaika ierīces, ķermeņa kopšanai paredzētie aparāti (aparāti veselībai
un skaistumam). Pirmās 11 preču grupas pieder pie preču sortimenta “virtuve”.
Pēc Komisijas domām, katra mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu preču grupa veido īpašu preču tirgu (Apstrīdētā
lēmuma 25. apsvērums). Komisijas secinājumi, galvenokārt, ir pamatoti ar aizstājamības pieprasījuma pusē analīzi, kur katrai
grupai ir sava funkcija un tā ir paredzēta vienam noteikta veida gala patēriņam. Papildus tam Komisija noraida aizstājamību
piedāvājuma pusē. Tā uzsver, ka, pat ja pieņemtu, ka visi ražotāji ir spējīgi ražot visus mazos mājsaimniecībā izmantojamos
elektroaparātus, tam būtu nepieciešams papildu laiks un izmaksas, lai iekļūtu jaunajā preču tirgū.

II – Attiecīgie ģeogrāfiskie tirgi
Pēc Komisijas domām, “attiecīgo ģeogrāfisko tirgu definēšana pēc valsts mēroga rādās esam vispiemērotākā iepriekšējas pārbaudes
pirmās stadijas beigās” (Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērums).

III – Preču zīmes nozīme
Komisija konstatē, ka tirgi gala patērētāju izvēlē pieder pie vissvarīgākajiem faktoriem un līdz ar to ir atzīstami par vienu
no galvenajiem konkurences elementiem starp mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu ražotājiem (Apstrīdētā lēmuma 36. apsvērums).
Šajā sakarā tā paskaidro, ka
SEB
un
Moulinex
investē ievērojamas summas, lai to preču zīmes arī turpmāk būtu labi pazīstamas (Apstrīdētā lēmuma 38. apsvērums). Tā konstatē,
ka tāpat vērā ņemams ir tas, ka piedāvājumi
Moulinex
pārdošanas sakarā gandrīz nepārprotami attiecās uz šo uzņēmumu preču zīmēm un mazāk uz produkcijas vienībām (Apstrīdētā lēmuma
39. apsvērums).

IV – Konkurences analīze
Attiecībā uz koncentrācijas ietekmi uz konkurenci Komisija noraida viedokli, saskaņā ar kuru koncentrācijas sekas nebūtu citādākas
nekā konkurences situācijā, kuras rezultāts būtu bijis
Moulinex
grupas likvidācija. Šajā sakarā tā norāda:
“Šāda veida argumentācija ir jānoraida izmeklēšanas pirmajā stadijā, jo noteikta skaita uzņēmumi ir pieteikušies jau
Moulinex
grupas maksātnespējas procesa laikā saistībā ar šīs grupas preču zīmju pārņemšanu. Vēl jo vairāk nevar izslēgt, ka noteiktas
pārņemamā īpašuma iekārtu vienības vai tiesības būtu pārņēmuši citi uzņēmumi nevis
SEB
. Ņemot vērā preču zīmes nozīmi attiecīgajos tirgos, ir paredzams, ka šie citi uzņēmumi būtu bijuši spējīgi pilnībā vai daļēji
atjaunot
Moulinex
konkurētspēju” (Apstrīdētā lēmuma 41. apsvērums).
Savas analīzes ietvaros Komisija nonākusi pie rezultāta, ka paziņotā koncentrācija ir iemesls nopietnām šaubām par saderību
ar kopējo tirgu virknei virtuves tehnikas preču (Apstrīdētā lēmuma 44. apsvērums). Par ģeogrāfiskajiem tirgiem, kas analizēti
Apstrīdētajā lēmumā, tā galvenokārt norāda:
–        ka Portugālē, Grieķijā, Beļģijā un Nīderlandē, kur
SEB
un
Moulinex
pirms koncentrācijas dažkārt bija nozīmīga pozīcija mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu nozarē,
SEB
stāvoklis ar
Moulinex
pievienošanu tiks pastiprināts un koncentrācija lielākajā daļā attiecīgo preču grupu novedīs pie ievērojamas tirgus daļu savienošanas.
Pēc Komisijas domām, šāda varenība tirgū palielinās vienīgi vienreizējas preču zīmju daudzveidības dēļ, kamēr tādi tirgus
dalībnieki kā
Philips
,
Braun
vai
Taurus
valda tikai katra pār vienu preču zīmi (Apstrīdētā lēmuma 43. un 45.–47. apsvērums);
–        ka Vācijā, Austrijā, Dānijā, Zviedrijā un Norvēģijā koncentrācija rada būtiskas izmaiņas konkurences priekšnoteikumos virknei
preču tirgu (Apstrīdētā lēmuma 43. apsvērums)
–        un, visbeidzot, ka citās dalībvalstīs konkurences priekšnoteikumos koncentrācija radīs nebūtiskas pārmaiņas (Apstrīdētā lēmuma
43. apsvērums).
Pēc Komisijas domām, paziņotā koncentrācija būs pamats nopietnām šaubām par saderību ar kopējo tirgu šādos tirgos (Apstrīdētā
lēmuma 128. apsvērums):
–        Vācija: fritējamie aparāti un barbekjū grili;
–        Austrija: fritējamie aparāti un aparāti gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai;
–        Beļģija: mikseri un līdzīga veida ierīces, espresso aparāti, ūdens vārītāji, tosteri, aparāti gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai,
barbekjū grili, kā arī gludekļi un tvaika ierīces;
–        Dānija: fritējamie aparāti un mazās plītiņas;
–        Grieķija: fritējamie aparāti, ūdens vārītāji, sviestmaižu pagatavojamie aparāti un vafeļu pannas, espresso aparāti, kā arī
mikseri un līdzīga veida ierīces;
–        Norvēģija: fritējamie aparāti un mazās plītiņas;
–        Nīderlande: fritējamie aparāti, espresso aparāti, mazās plītiņas, aparāti gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai, barbekjū
grili, kā arī gludekļi un tvaika ierīces;
–        Portugāle: fritējamie aparāti, tosteri, elektriskās kafijas kannas, espresso aparāti, ūdens vārītāji, mazās plītiņas, sviestmaižu
pagatavojamie aparāti un vafeļu pannas, aparāti gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai, mikseri un līdzīga veida ierīces;
–        Zviedrija: fritējamie aparāti.
Savukārt paziņotā koncentrācija, pēc Komisijas domām, attiecībā uz ķermeņa kopšanai paredzēto aparātu tirgu nav pamats nopietnām
šaubām, kur atbilstošā dalībnieku kopējā tirgus daļa visās valstīs (izņemot Franciju), neņemot vērā šīs produkcijas tirgus
daļas izvēlēto definējumu, ir mazāka par 20 % (Apstrīdētā lēmuma 44. apsvērums).

V- Koncentrācijas dalībnieku saistības
Koncentrācijas dalībnieku ierosinātās saistības, tad, pēc Komisijas domām, nopietnas šaubas attiecībā uz koncentrācijas saderību
ar kopējo tirgu var izklīdināt, jo tās tieši un tūlītēji atrisina konkurences problēmas, kas ar lēmumu tika konstatētas (izņemot
Franciju).
Sākotnēji ar koncentrācijas dalībnieku 2001. gada 5. decembra saistību ierosinājumu bija paredzēts, ka no kopējās EEZ divus
gadus būs izņemtas preču zīmei “Moulinex” piederīgās preces: fritējamie aparāti, mazās plītiņas, aparāti gadījuma rakstura
ēdienu pagatavošanai, barbekjū grili, kā arī gludekļi un tvaika ierīces. Pēc Komisijas domām, šīs sākotnēji ierosinātās saistības
tomēr nebūtu radījušas iespēju, ka kāds cits tirgus dalībnieks ieņem
Moulinex
grupas vietu, un, pēc tās domām, nav attiecināmas uz visiem tirgiem, saistībā ar kuriem koncentrācija radītu nopietnas šaubas
(Apstrīdētā lēmuma 135. apsvērums).
Tādēļ 2001. gada 18. decembrī koncentrācijas dalībnieki savu ierosinājumu “uzlaboja”, lai “to darītu īstenojamu un efektīvu”
(Apstrīdētā lēmuma 135. apsvērums). Šis ierosinājums visām preču grupām Beļģijā, Grieķijā, Nīderlandē un Portugālē un attiecībā
uz fritējamiem aparātiem Vācijā, Austrijā, Dānijā, Norvēģijā un Zviedrijā ietver preču zīmes “Moulinex” ekskluzīvu licenci
uz trim gadiem (ar saistību izņemt no tirgus preču zīmi “Moulinex” vēl vienu gadu papildus tam). Attiecīgajiem licences saņēmējiem
būtu bijis pienākums attiecināt piegādes pienākumu uz licences devēja tosteriem, elektriskajām kafijas kannām, ūdens vārītājiem,
kā arī mikseriem un līdzīga veida ierīcēm.
Uz aicinājumu izteikt savu viedokli trešās personas – uzņēmumi kritizēja šīs saistības, it īpaši attiecībā uz licences ilgumu
un termiņu, kad notiks atturēšanās no piedalīšanās tirgū, piegādes pienākumu, koriģēšanas trūkumu attiecībā uz paziņotās koncentrācijas
sekām konkurencē noteiktos tirgos, pietiekamu ekonomisko priekšnosacījumu trūkumu, lai saistībā ar konkrētajiem tirgiem tirgū
iestātos jauni tirgus dalībnieki, kā arī nepietiekamu preču zīmes “Moulinex” kontroli ar licences saņēmējiem īpaši fritējamiem
aparātiem paredzētajos pasākumos, jo
SEB
šo preču zīmi varēja turpināt izmantot citām precēm (Apstrīdētā lēmuma 136. apsvērums).
No Apstrīdētā lēmuma izriet, ka
SEB
“padarīja perfektas” savas saistības, kur preču zīmes licence tika paplašināta uz visu mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu
kopumu Vācijā, Austrijā, Dānijā, Norvēģijā un Zviedrijā. Šādi saistības attiecībā uz šīm piecām valstīm tika piemērotas tām
saistībām, kas jau bija tikušas ierosinātas saistībā ar Beļģiju, Grieķiju, Nīderlandi un Portugāli. Papildus tam
SEB
pagarināja licences termiņu uz pieciem gadiem (un atturēšanos no piedalīšanās tirgū – uz trim gadiem) un atsauca licences
saņēmēju piegādes pienākumu (Apstrīdētā lēmuma 137. apsvērums).
Komisijas akceptētās saistības Apstrīdētajā lēmumā ir šādas:
“129
SEB
grupa apņemas jebkurai šo valstu trešai personai piešķirt ekskluzīvu preču zīmes “Moulinex” licenci visu 13 mazo mājsaimniecībā
izmantojamo elektroaparātu tirdzniecībai.
130      Šis licences līgums ar vienu vai vairākām trešām personām tiek noslēgts uz pieciem gadiem. Licences darbības termiņa laikā
un trīs gadus pēc šī termiņa beigām
SEB
attiecīgajās valstīs ar preču zīmi “Moulinex” neveiks nekādu mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu tirdzniecību.
Papildus tam
SEB
grupa apņemas attiecīgajās valstīs netirgot nekādus
Moulinex
modeļus ar citu preču zīmi, ja vien licences saņēmējs nav izšķīries par preču piegādi no
SEB
vai par rūpnieciskā īpašuma licences iegādi.
131      Ar licenci tiek nodrošināta preču zīmes “Moulinex” izmantošana, lai licences saņēmējs noteiktajā ģeogrāfiskajā tirgū varētu
iedibināt un nostiprināt savu preču zīmi. Tādējādi licences saņēmējs preču zīmes “Moulinex” licences darbības termiņa laikā
var izmantot preču zīmi “Moulinex” vienu pašu vai kopā ar savu preču zīmi un jebkurā brīdī no “co‑branding” var pāriet uz
savas preču zīmes izmantošanu.
SEB
ir tiesības, lai viens vai vairāki licences saņēmēji respektētu
Moulinex
logotipu.
132      Viens vai vairāki licenču saņēmēji brīvi var noteikt attiecīgus piegādes noteikumus visām attiecīgajām precēm un valstīm.
Ja tie vēlas, tie var pieprasīt
SEB
noslēgt piegādes līgumu uz visu vai daļēju licences darbības termiņu par visām vai daļu attiecīgo preču. Šāda veida piegādei
būtu jāatbilst 65 % no 2000. gada laikā pārdoto
Moulinex
preču apjoma. Jāteic, ka
SEB
ierosina noteikt piegādes saistību licences saņēmējiem par mikseriem un līdzīga veida ierīcēm Vācijā. Šo izņēmumu
SEB
pamato ar darba vietu saglabāšanas prasību produkciju ražojošās struktūrvienībās, kuras ir jāpārņem atbilstoši
tribunal de commerce de Nanterre
lēmumam.
133      Turklāt
SEB
grupa apņemas katram licences saņēmējam, pamatojoties uz tā iesniegumu, izsniegt licenci attiecībā uz rūpnieciskā īpašuma
tiesībām (paraugi un modeļi, patenti un
know‑how
) vienam vai vairākiem
Moulinex
sortimenta modeļiem, lai licences saņēmējs šos modeļus var ražot pats vai pēc savas izvēles nodot ražot trešai personai.
134      Turklāt
SEB
grupa apņemas iecelt pilnvaroto pārstāvi, kam sākumā jārūpējas par to, lai
SEB
grupa uzņemtās saistības pilda pienācīgi.
SEB
apņemas noslēgt licences līgumu vai līgumus ar tajā vai tajos paredzētajām saistībām [..] laikā no brīža, kad tā no Komisijas
saņēmusi apstiprinošu lēmumu. Ja tas paredzētajā laikā nav noticis pilnībā vai daļēji, pilnvarotajam pārstāvim tiek uzdots
meklēt vienu vai vairākus licences saņēmējus un noslēgt ar tiem līgumus [..] laikā. Licences saņēmēju izvēlei nepieciešams
Komisijas apstiprinājums.”
Pēc Komisijas domām, saistību dēļ ievērojami samazinās tirgus daļu iegūšana, kuru radījusi paziņotā koncentrācija. Komisijas
skatījumā palielinājums saglabājas tikai ar preču zīmi “Krups” tirgotajām precēm. Tirgus daļu pieaugums saistībā ar preču
zīmi “Krups”, pēc Komisijas domām, var būt pamats konkurences problēmām tikai Portugālē saistībā ar espresso aparātiem un
aparātiem gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai (Apstrīdētā lēmuma 139. apsvērums).
Paredzamās saistības, kā to uzskata Komisija, rada ilgstošu priekšnosacījumu atjaunošanu efektīvai konkurencei. Kā to skaidro
Komisija, piecu gadu licences darbības termiņš, proti, rada iespēju licences saņēmējam pāriet no preču zīmes “Moulinex” uz
savu preču zīmi ar ierobežotiem zaudējumiem
SEB
, ja pēdējā minētā varētu preču zīmi “Moulinex” no jauna ieviest konkrētajos tirgos. Šajā sakarā Komisija norāda, ka vidējais
mazā mājsaimniecībā izmantojamā elektroaparāta kalpošanas laiks ir apmēram trīs gadi. Licences saņēmēja pāreja uz savu preču
zīmi papildus ir atvieglota arī ar to, ka preču zīme “Moulinex” konkrētajā ģeogrāfiskajā telpā visām mazajām elektriskajām
mājsaimniecībā izmantojamām precēm nāk par labu tikai licences saņēmējam (Apstrīdētā lēmuma 140. apsvērums).
Komisija uzskata, ka ar ekskluzīvo licenci uzņemto saistību paplašināšana attiecībā uz visām mazajām elektriskajām mājsaimniecībā
izmantojamajām precēm un līdz ar to arī uz precēm, par kurām Komisijai nebija nopietnu šaubu, ir nepieciešama, lai nodrošinātu
šo koriģējošo pasākumu efektivitāti un iedzīvināšanu. Ja licences būtu attiecināmas tikai uz noteiktu skaitu precēm, tad “rebranding”
īstenošana būtu būtiski sašaurināta, jo preču zīmi “Moulinex” attiecīgajās valstīs būtu izmantojuši divi konkurenti, respektīvi,
SEB
un licences saņēmējs, kura licences piemērošana būtu ierobežota attiecībā uz noteiktām precēm (Apstrīdētā lēmuma 141. apsvērums).
Komisija norāda, ka papildus tam licences saņēmējs
Moulinex
preču ražošanā ir pastāvīgs, ja tas pats to vēlas, un
SEB
, no otras puses, var piespiest licences saņēmēju nodrošināt to ar jauniem modeļiem, ko
SEB
Moulinex
sortimentā radījis valstīs, kurās nav piemērojamas saistības (Apstrīdētā lēmuma 142. apsvērums).
Visbeidzot Komisija min, ka atbilstoši saistībām licences saņēmējam (saņēmējiem) jau ir jābūt pārstāvētam (pārstāvētiem) tirgū
vai potenciālā veidā būt spējīgam (spējīgiem) eksistēt un būt neatkarīgam (neatkarīgiem), nepastāvēt saistībā ar
SEB
grupu, tāpat būt apveltītam (apveltītiem) ar kompetenci un motivāciju aktīvi un efektīvi konkurēt konkrētajos tirgos. Tāpat
atbilstoši saistībām licences saņēmējam (saņēmējiem) ir jābūt savai preču zīmei, kas var tikt izmantota kopā ar preču zīmi
“Moulinex” (Apstrīdētā lēmuma 144. apsvērums).
Līdz ar to Komisija aizstāv viedokli (Apstrīdētā lēmuma 146. apsvērums), ka pušu ierosinātās saistības ir pietiekamas, lai
klīdinātu šaubas par koncentrācijas saderību ar kopējo tirgu minētajās deviņās valstīs, ja vien puses izpilda šādas saistības:
“a)      saistība izsniegt ekskluzīvu preču zīmes “Moulinex” licenci ar 5 gadu darbības termiņu mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu
tirdzniecībai attiecībā uz lēmumā minētajām 13 preču grupām, kā tas minēts šī lēmuma 1. punkta a) apakšpunktā;
b)      saistība licences darbības termiņa laikā un trīs gadus pēc šī termiņa beigām netirgot nekādas preces ar preču zīmi “Moulinex”,
kā tas norādīts 1. punkta c) apakšpunktā;
c)      saistība netirgot
Moulinex
preču modeļus ar citu preču zīmi tajos reģionos, par kuriem licences saņēmējs (saņēmēji) noslēdzis piegādes līgumu vai saņēmis
rūpnieciskā īpašuma licenci, kā tas minēts 1. punkta e) apakšpunktā;
d)      saistība uz pieprasījuma pamata noslēgt ar ikvienu licences saņēmēju piegādes līgumu, izņemot par mikseru piegādi Vācijā,
(piegādes cena atbilst pašizmaksai, kurai pievienotas ražošanas un piegādes izmaksas) un/vai izsniegt rūpnieciskā īpašuma
licenci, kā tas paredzēts 1. punkta d) apakšpunktā;
e)      saistība deviņās attiecīgajās valstīs līdz licences līguma darbības termiņa beigām sekot jauno modeļu attīstības politikai
un saglabāt pilnu preču zīmes “Moulinex” nozīmi tirdzniecībā un konkurencē atbilstoši 1. punkta h) apakšpunktam;
f)      saistība noslēgt ekskluzīvās preču zīmju licences līgumu vai līgumus ar deviņām attiecīgajām valstīm 1. punkta h) apakšpunkta
un 2. punkta e) apakšpunkta iv) daļā šo saistību izpildei paredzētajos termiņos;
g)      saistība attiecībā uz Komisijas piekrišanas nepieciešamību licences saņēmēja vai licences saņēmēju izvēlē atbilstoši 1. punkta
i) apakšpunktam un
h)      saskaņā ar 2. punkta e) apakšpunkta ii) daļu ievērot attiecīgo pilnvarotā pārstāvja iniciatīvu uzņemto saistību vai dotā uzdevuma
izpildei.”

SEB
uzņemto saistību detalizēts izklāsts ir atrodams Apstrīdētā lēmuma pielikumā.
Pielikuma 2. punkta g) apakšpunktā ir noteikts:
“Ja šīs koncentrācijas atzīšanas gadījumā, ko veikusi cita konkurences iestāde, ir noteiktas saistības, kas ir pretrunā attiecīgajām
saistībām vai ir tādas, ka pārsniedz tās robežas, kas nepieciešams, lai attiecīgajos tirgos atjaunotu konkurenci,
SEB
grupa var pieprasīt Komisijai šo saistību pārbaudi, lai novērstu minētās pretrunas vai pilnībā vai daļēji atbrīvotu
SEB
grupu no priekšnosacījumiem un pienākumiem, kas ir attiecīgajās saistībās un kas vairs nav nepieciešamas.”

VI – Valsts atbalsts
Atbildot uz trešo personu argumentiem par to, ka
SEB
plānotajā nodošanā ar Francijas iestāžu palīdzību saņem valsts atbalstu, Apstrīdētā lēmuma 10. apsvērumā ir atzīts, ka pirmā
iepriekšējas izmeklēšanas procedūra Francijas iestādēs liecināja par to, ka ar maksātnespējas procesa robežās paredzētie publiski
tiesiskie pasākumi
SEB
būtu labvēlīgi. Šo pasākumu iedarbība tādējādi, pēc Komisijas domām, nav jāņem vērā paredzētajā koncentrācijas pārbaudē,
pamatojoties uz Regulu Nr. 4064/89.

Process un lietas dalībnieku prasījumi
Ar prasības pieteikumu, kas Pirmās instances tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 15. aprīlī, prasītāja cēlusi šo prasību.
Ar atsevišķu dokumentu, ko Pirmās instances tiesa saņēmusi tajā pašā dienā, prasītāja atbilstoši Pirmās instances tiesas Reglamenta
76.a pantam pieprasījusi izskatīt lietu paātrinātā procesā.
Komisija ar 2002. gada 30. aprīļa vēstuli Pirmās instances tiesai paziņoja, ka neiebilst iesniegumam par lietas izskatīšanu
steidzamā kārtā. Turklāt Komisija minēja, ka prasītāja nav norādījusi, ka Apstrīdētais lēmums ir individuāli skāris prasītāju.
Pirmās instances tiesas kanceleja ar 2002. gada 8. maija vēstuli Komisijai darīja zināmu, ka Pirmās instances tiesa devusi
piekrišanu tās lūgumam pagarināt atbildes raksta iesniegšanas termiņu līdz 2002. gada 24. jūnijam. Turklāt Pirmās instances
tiesa atbildētāju lūdza nevilcināt procesu un savlaicīgi atbildēt uz jautājumiem par prasības pieņemamību, izmantojot aizstāvības
argumentus.
Procesa organizatorisko pasākumu ietvaros Pirmās instances tiesas kanceleja ar 2002. gada 17. jūnija vēstuli prasītājai prasīja
sniegt atbildi uz rakstveida jautājumiem līdz 2002. gada 28. jūnijam.
Komisija 2002. gada 24. jūnijā izsniedza atbildes rakstu, primāri minot iebildumus par prasības pieņemamību un pakārtoti –
aizstāvības argumentus.
Prasītāja 2002. gada 28. jūnijā Pirmās instances tiesai iesniedza atbildes uz Pirmās instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.
Pirmās instances tiesa (trešā palāta) ar 2002. gada 2. jūlija lēmumu deva piekrišanu prasītājas lūgumam par lietas izskatīšanu
paātrinātā procesā atbilstoši Reglamenta 76.a pantam.
Pēc [Tiesas] sekretāra pieprasījuma prasītāja 2002. gada 18. jūlijā iesniedza apsvērumus par Komisijas atbildes rakstā sniegto
atbildi par prasības pieņemamību.
Ar vēstuli, ko Pirmās instances tiesas kanceleja saņēmusi 2002. gada 19. jūlijā,
SEB
lūdza iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Ar vēstuli, ko Pirmās instances tiesas kanceleja saņēmusi 2002. gada
29. jūlijā,
De’Longhi
lūdza iestāties lietā Komisijas prasījumu atbalstam. Trešās palātas priekšsēdētājs ar 2002. gada 16. septembra rīkojumu šiem
pieteikumiem deva piekrišanu. Atbildot uz lūgumiem, pirmkārt,
SEB
attiecīgi tika lūgta iesniegt iestāšanās rakstu un, otrkārt,
De’Longhi –
iesniegt noteiktus dokumentus, uz kuriem tā bija atsaukusies savā pieteikumā.
Pirmās instances tiesa (trešā palāta), pamatojoties uz tiesneša referenta ziņojumu, nolēma uzsākt mutvārdu procesu un procesa
organizatorisko pasākumu ietvaros prasīja lietas dalībniekus iesniegt noteiktus dokumentus un atbildēt uz rakstveida jautājumiem.
Lietas dalībnieki izpildīja prasīto norādītajos termiņos.
Pirmās instances tiesa 2002. gada 9. oktobra sēdē uzklausīja lietas dalībnieku mutvārdu paskaidrojumus un atbildes uz Pirmās
instances tiesas uzdotajiem jautājumiem.
Prasītājas, ko atbalsta
De’Longhi
, prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        atcelt Apstrīdēto lēmumu,
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Komisijas prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt kā nepieņemamu un pakārtoti – kā nepamatotu,
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

SEB
prasījumi Pirmās instances tiesai ir šādi:
–        prasību noraidīt kā nepieņemamu un pakārtoti – kā nepamatotu,
–        piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.

Par pieņemamību

I – Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja, ko atbalsta
De’Longhi
, paskaidro, ka apstrīdētais akts EKL 230. panta nozīmē to skāris tieši un individuāli.
BaByliss
no jauna iestājas mazās elektriskās virtuves tehnikas tirgū un līdz ar to tiešā veidā konkurē ar
SEB
un
Moulinex
. Tāpat tā aktīvi piedalījusies ir administratīvajā procesā, kas norisinājies, līdz ticis pieņemts Apstrīdētais lēmums.
Komisija paskaidro, ka prasītāju Apstrīdētais lēmums individuāli nav skāris.
Komisija, pirmkārt, kā pierādījumu norāda uz to, ka, lai
BaByliss
Apstrīdētais lēmums skartu individuāli, nepietiek vien ar apstākli, ka prasītāja pēc savas iniciatīvas reaģējusi uz 4. panta
3. punktā Regulā Nr. 4064/89 paredzēto publikāciju par koncentrāciju
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
un uzsākusi kontaktēties ar Komisiju.
BaByliss
neko nav norādījusi par to, ka Apstrīdētais lēmums to skāris personisku iezīmju vai īpašu apstākļu dēļ, kas to individualizē
līdzīgi kā
SEB
.
Komisija uzskata, ka vairāki uzņēmumi – tāpat kā prasītāja – aktīvi ir piedalījušies administratīvajā procesā. Vienīgais fakts
par to, ka uzņēmums ir izteicis viedokli, nav uzskatāms par pamatojumu tam, ka tādējādi Apstrīdētais lēmums prasītāju skāris
individuāli. Pastiprināta koncentrāciju izmeklēšana prasa regulāru kontaktu ar vairākiem tirgus dalībniekiem.
Otrkārt, Komisija norāda, ka 2. pantā
BaByliss
statūtos ir noteikts: “uzņēmuma mērķis ir uzņēmējdarbības veikšana visās ražošanas, apstrādes, pārstāvniecības, importa un
eksporta, kā arī vairumtirdzniecības, starpnieka un mazumtirdzniecības jomās, it īpaši ar frizieru un skaistumkopšanas, parfimērijas
un dāvanu veida vienībām un precēm”, turpretim ar Apstrīdēto lēmumu atzītā koncentrācija attiecas uz mazajiem mājsaimniecībā
izmantojamiem elektroaparātiem, kam nav nekāda sakara ar “frizieru, skaistumkopšanas, parfimērijas un citādu veidu dāvanu
veida precēm”.
Treškārt, Komisija apšauba, ka prasītāja atzīstama par tādu uzņēmumu, kas mazās elektriskās virtuves tehnikas tirgū “iestājusies
no jauna”, un ka, spriežot pēc tās izteikumiem, ne Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī, ne arī prasības celšanas brīdī tā
nav piedalījusies tirgū ne ar vienu mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu.
BaByliss
sevi bija nosaukusi par “potenciālo konkurējošo uzņēmumu”. Tā paziņojusi, ka tā šādas preces “oficiāli” grib ieviest tirgū
2002. gada 15. maijā, par to neiesniedzot nekādus pierādījumus.
Ceturtkārt, Komisija norāda, ka nekas neliecina par to, ka
BaByliss
kā Francijā uzņēmējdarbību veicošas sabiedrības preces vistiešākajā veidā konkurē ar tām precēm, ko
SEB
izplata ģeogrāfiskajos tirgos, par ko Komisija izteikusi nopietnas šaubas, turklāt Komisija nav izteikusies par stāvokli
Francijas tirgū, kura pārbaudi veic Francijas konkurences iestādes.
Piektkārt, Komisija paskaidro, ka prasītāja nepamatoti balstījusies uz spriedumiem lietā
Air France
. Šis gadījums ir pilnīgi citādāks nekā ar
Air France
. 1994. gada 19. maija spriedumā lietā T‑2/93
Air France
/Komisija (
Recueil
, II‑323. lpp.) Pirmās instances tiesa konstatēja, ka Komisija konkurences stāvokli konkrētajos tirgos ir pamatojusi, it īpaši
ņemot vērā
Air France
situāciju (sprieduma 45. punkts), ka tas ir vienīgais nopietnais konkurents koncentrāciju nodibinājušajiem uzņēmumiem, savukārt
prasītāja vispār nav koncentrācijas darījumu skarto uzņēmumu tirgos. Komisija piebilst, ka tāpat Pirmās instances tiesa norādījusi,
ka saskaņā ar
Air France
, Francijas valdības un Komisijas noslēgto savstarpējo vienošanos
Air France
pienākums bija izbeigt līdzdalību sabiedrībā
TAT
(sprieduma 46. punkts), savukārt
BaByliss
šajā gadījumā nevar atsaukties ne uz vienu līdzīga rakstura vienošanos vai lēmumu, nu kura izrietētu, ka tā, pamatojoties
uz konkrētajiem lietas apstākļiem, ir individualizēta tāpat kā
SEB
. Komisija uzskata, ka tāpat saskaņā ar Pirmās instances tiesas 1994. gada 24. marta spriedumu lietā T‑3/93
Air France
/Komisija (
Recueil
, II‑121. lpp.)
Air France
ir bijusi konkurents
British Airways
, savukārt
BaByliss
šajā gadījumā sevi uzskata par (vēl jo vairāk – potenciālu)
SEB
konkurējošo uzņēmumu.
Visbeidzot, Komisija norāda, ka prasība ir atzīstama par nepieņemamu saistībā ar jauno EKL 230. panta interpretāciju Pirmās
instances tiesas 2002. gada 3. maija spriedumā lietā T‑177/01
Jégo‑Quéré SA
/Komisija (
Recueil
, II‑2365. lpp., 51. punkts), jo Apstrīdētais lēmums, no vienas puses, ir individuāls lēmums, kam nav nekādas vispārīgas nozīmes,
bet, no otras puses, nekādā ziņā neierobežo prasītājas (kas vēl jo vairāk nav pārstāvēta koncentrācijas skartajos tirgos)
tiesības un prasītājai neuzliek nekādus pienākumus. Prasītājas tiesiskais stāvoklis konkrēti un faktiski nav skarts.

SEB
uzskata, ka prasītāju Apstrīdētais lēmums individuāli nav skāris. Prasītāja kolektīvā procesa ietvaros tāpat kā
SEB
varēja piedāvāt konkrētu un nopietnu pārņemšanas piedāvājumu, ja to faktiski būtu interesējusi visu vai daļas
Moulinex
aktīvu pārņemšana.
SEB
atgādina, ka Pirmais prasītājas piedāvājums
Moulinex
pārņemšanai tomēr nebija nopietns, un
tribunal de commerce de Nanterre
to nav uzskatījusi par pieņemamu esam, kamēr vēlākie piedāvājumi tikuši izteikti tikai pēc koncentrācijas un kalpojuši mēģinājumam
apšaubīt
SEB
ierosināto pārņemšanas plānu. Tā piebilst, ka prasītāja arī nekādā veidā nav izrādījusi interesi saistībā ar preču zīmes
“Moulinex” saņemšanu, lai gan šāda veida licence saistībā ar tās minēto attīstības stratēģiju tai būtu varējusi darīt iespējamu
ilgstoši un efektīvi darboties konkrētajos tirgos.
Papildus tam
SEB
norāda, ka
BaByliss
preces līdz šim nav realizētas nevienā no ģeogrāfiskajiem tirgiem, uz kuriem attiecas Apstrīdētais lēmums, pat ne Francijā,
kur prasības aktivitātes bijušas vien prezentācija restorānā Lionā 2002. gada maijā.
SEB
piebilst, ka turklāt savā konkurences analīzē Komisija prasītāju nav minējusi ne kā pašreizēju, ne kā potenciālu konkurenti.
Visbeidzot,
SEB
uzsver, ka prasītāja nav piedalījusies arī
Conseil de la concurrence
[Konkurences padomes] referenta veiktajā izmeklēšanas procesā Francijā un pat nav nedz piedalījusies pati, nedz arī pārstāvēta
Conseil de la concurrence
sēdē.

II – Pirmās instances tiesas vērtējums
Atbilstoši EKL 230. panta ceturtajai daļai “jebkura fiziska vai juridiska persona [..] var griezties Tiesā par lēmumu, kas
adresēts šai personai, vai par lēmumu, kas – kaut arī regulas vai lēmuma formā adresēts citai personai – tomēr šo personu
skar tieši un individuāli”.
Prasītāja nav ne koncentrācijas dalībniece, ne arī Apstrīdētā lēmuma adresāte. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai to lēmums ir
skāris tieši un individuāli.
Skāruma tiešums nav apstrīdams. Tā kā Apstrīdētais lēmums paredz tūlītēju plānotās koncentrācijas realizāciju, tad konkrēto
tirgus stāvoklis tieši var mainīties, kas ir atkarīgs tikai no pušu gribas (skat. iepriekš minēto 1994. gada 24. marta spriedumu
lietā
Air France
/Komisija, 80. punkts).
Līdz ar to ir jāpārbauda, vai prasītāju lēmums skar tieši un individuāli.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru “citas personas, kas nav lēmuma adresātes, ir individuāli skartas tad, ja lēmums [tās] skar
personisko iezīmju vai īpašu apstākļu dēļ, kas tās izceļ no pārējo personu loka un [tās] līdz ar to līdzīgā veidā tiek individualizētas
tāpat kā adresāti (Tiesas 1963. gada 15. jūlija spriedums lietā 25/62
Plaumann
/Komisija,
Recueil
, 197., 223. lpp.).
Šajā sakarā Pirmās instances tiesa konstatē, ka saistībā ar piedalīšanos procedūrā prasītāja, pamatojoties uz Regulas Nr. 4064/89
4. panta 3. punktā minēto iepriekšējo paziņojumu, ar 2001. gada 27., 29. un 30. novembra, kā arī ar 2001. gada 6., 20., 21. un
28. decembra vēstulēm Komisijai ir iesniegusi savus apsvērumus par attiecīgā koncentrācijas darījuma sekām saistībā ar attiecīgo
tirgu konkurences situāciju un arī par savu stāvokli. Tālāk Komisija uzklausījusi prasītāju 2001. gada 5. decembra sēdē, kā
arī telefonkonferencē 2002. gada 4. janvārī kopā ar atbildīgajām amatpersonām, kas veic koncentrācijas projekta pārbaudi.
Šajā sakarā
BaByliss
galvenokārt izteica to pašu kritiku, kā tas minēts prasības pieteikumā Pirmās instances tiesai. Šie apsvērumi galvenokārt
attiecās uz koncentrācijas seku dažādos attiecīgos ģeogrāfiskos un preču tirgos pamatojumu, it īpaši saistībā ar
BaByliss
situāciju, kā arī – uz ierosināto
SEB
saistību, lai atrisinātu ar
Moulinex
pārņemšanu saistītās konkurences problēmas, efektivitātes vērtējumu.
Visbeidzot ir jākonstatē, ka Komisijai prasītājas iesniegtās vēstules neatspoguļo tikai vienpusēju un no savas puses vēlamu
rīcību, bet gan to, ka Komisija, vispirmām kārtām, ir prasītāju aicinājusi iesniegt savus apsvērumus par ierosinātajām koncentrācijas
pušu saistībām.
Līdz ar to prasītāja ir aktīvi piedalījusies procesā. Proti, vienkārša līdzdalība procesā nav uzskatāma par pietiekamu, kā
to pamatoti uzsvērusi Komisija, lai konstatētu, ka prasītāju lēmums ir individuāli skāris, turklāt, ja runa ir par koncentrācijām,
kuru izmeklēšanas process prasa uzturēt pastāvīgus kontaktus ar vairākiem uzņēmumiem, tomēr aktīva līdzdalība administratīvajā
procesā ir faktors, kas judikatūrā regulāri tiek ņemts vērā konkurences jautājumos, ieskaitot koncentrācijas kontroles īpašas
nozares, lai kopā ar citiem īpašiem apstākļiem pierādītu prasības pieņemamību (skat. it īpaši Tiesas 1986. gada 28. janvāra
spriedumu lietā 169/84
Cofaz
u.c./Komisija,
Recueil
, 391. lpp., 24. un 25. punkts, un 1998. gada 31. marta spriedumu apvienotajās lietās C‑68/94 un C‑30/95 Francija/Komisija,
sauktu “Kali & Salz”,
Recueil
, I‑1375. lpp., 54. punkts, kā arī iepriekš minēto 1994. gada 19. maija spriedumu lietā
Air France
/Komisija, 44. punkts).
Ciktāl, turklāt ir runa par prasītājas kā konkurējoša uzņēmuma stāvokli, ir jāatgādina, ka
BaByliss
, to neapstrīdot Komisijai vai
SEB
, ir atzinusi sevi par vienu no galvenajiem dalībniekiem mazo “skaistumkopšanas” vai ķermeņa kopšanai izmantojamo elektroaparātu
(matu žāvētāji, loku šķēres un matu sukas, bārdas dzenamie un matu griežamie aparāti, depilācijas aparāti sievietēm un citi
ķermeņa kopšanai paredzētie aparāti utt.) tirgū.
Atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 16. apsvērumam koncentrācija attiecas uz mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu tirdzniecību;
šī biznesa nozare ietver 13 preču grupas, proti, 11 virtuves tehnikas preču grupas, gludekļus un tvaika ierīces un ķermeņa
kopšanai paredzēto aparātu grupu. Saskaņā ar šo, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 16. apsvēruma, ķermeņa kopšanai paredzēto
aparātu tirgu ir skārusi šī konkrētā koncentrācija. Ne Komisija, ne arī
SEB
šajā sakarā nav apstrīdējusi, ka prasītāja ir viena no svarīgākajām konkurentēm vai līdzdalībniecēm šo “skaistumkopšanas”
vai ķermeņa kopšanas aparātu preču tirgū.
Papildus tam ir vērts norādīt, ka saistības tāpat attiecas uz 13 mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu grupu kopumu,
kas ietver arī “skaistumkopšanas” vai ķermeņa kopšanas aparātus.
Ja arī prasītāja ne Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas brīdī, ne arī prasības celšanas brīdī nav bijusi pārstāvēta pārējos 12 koncentrācijas
skartajos konkrētajos tirgos, tad tās skatījumā tā vismaz ir potenciāls konkurējošs uzņēmums, jo tā pašlaik iestājas Eiropas
mazās elektriskās virtuves tehnikas tirgū.
Komisija un
SEB
potenciālā konkurējošā uzņēmuma prasības pieņemamību nav apstrīdējušas, ja runa, kā šajā gadījumā, ir par oligopolistiskiem
tirgiem, kurus it īpaši raksturo augsti, uz attīstītas uzticēšanās preču zīmei balstīti iestāšanās noteikumi un sarežģīta
pieeja mazumtirdzniecībai (šajā ziņā skat. Pirmās instances tiesas 1997. gada 27. novembra spriedumu lietā T‑290/94
Kaysersberg
/Komisija,
Recueil
, II‑2137. lpp.).
Komisija un
SEB
turpretim uzsver, ka apgalvojums, ka prasītāja ir potenciāls konkurējošs uzņēmums, nav nedz izvirzīts, nedz arī pierādīts.
Katrā ziņā savās atbildēs uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem, kā arī apsvērumos par prasības nepieņemamības
izņēmumu tā norāda, ka savas pieredzes Amerikas tirgū kopš 2001. gada sākuma dēļ tā sākusi īstenot savu stratēģiju iekļūt
Eiropas mazo mājsaimniecībai izmantojamo elektroaparātu tirgū ar preču zīmi “Cuisinart”, proti, tirgojot mazās plītiņas, tosterus,
espresso aparātus, kā arī mikserus un līdzīga veida ierīces. To apstiprina šis: pirmās Eiropas tirgus studijas saistībā ar
mazo elektronisko virtuves tehniku (2001. gada februāris), tehniskas studijas par elektriskās spriedzes pieskaņošanu
Cuisinart
aparātiem (2001. gada februāris–augusts), sadarbības līgums uz trim gadiem ar
Paul Bocuse
(2001. gada oktobris) un
Cuisinart
izstādes ar
Paul Bocuse
Orlando un Čikāgā (2001. gada septembris un 2002. gada maijs), stratēģijas un budžeta 2002. gadam izstrādes pabeigšana par
Cuisinart
ieviešanu Eiropā (2001. gada novembris), sarunas ar svarīgākajiem franču klientiem par preču zīmes “Cuisinart” uzņemšanu
tirdzniecības programmā (2001. gada decembris–2002. gada maijs), oficiālā ievešana franču presē (paredzēta 2002. gada martā,
bet beigās pārcelta) un, visbeidzot, 2002. gada 16. maijā “
Cuisinart
ieviešanas Francijā pie
Paul Bucose
Lionā, piedaloties apmēram 50 viesiem, oficiālais datums”. Prasītāja bija vēlējusies ienākt elektrisko kafijas kannu un espresso
aparātu, kā arī fritējamo aparātu segmentā.
Tas, ka
BaByliss
, kā to uzsver Komisija un
SEB
, savu faktisko iestāšanos koncentrācijas skartajos tirgos, salīdzinot ar saviem paziņojumiem, ir vairākkārtīgi pārcēlusi,
nav uzskatāms par pietiekamu, lai secinātu, ka tā nav uzskatāma par potenciālu konkurējošo uzņēmumu. Viens vienīgs fakts,
ka, lai iestātos tirgū, nepieciešams vairāk laika nekā paredzēts, proti, nenozīmē to, ka tā nenotiks, turklāt – kā to Komisija
norādījusi Apstrīdētā lēmuma 24. apsvērumā – “ar iestāšanos jaunu preču tirgū saistītajiem izdevumiem un laika patēriņam,
ņemot vērā tirgus īpatnības, var būt liela nozīme un ka “konkurentam neatkarīgi no tā, vai tas ir pārstāvēts citos tirgos
kaimiņu reģionos vai konkrētajā preču tirgū citā ģeogrāfiskā reģionā, attiecībā uz iestāšanos jaunā preču tirgū ir jārūpējas,
lai tā apgrozījums un līdz ar to arī pārdošanas apjomi ir pietiekami, [un] tam ir nepieciešama pārdošanas veicināšana, veicot
tirdzniecību un popularizējot tā preču zīmi gala patērētāju vidū, kam nepieciešams noteikts laiks un kas rada paaugstinātas
mārketinga un reklāmas izmaksas”.

BaByliss
arī pirms savu preču izplatīšanas tirgos atradās tiešās konkurences attiecībās ar
SEB
–
Moulinex
saistībā ar tās preču uzņemšanu starp tirdzniecības uzņēmumiem svarīgāko klientu – izplatītāju preču piedāvājumā. Šajā sakarā
prasītāja paskaidro, ka no 2002. gada oktobra bija paredzēti pasākumi “virknē veikalu”, ko izvēlējās
Auchan
un
Monoprix
. Tādējādi
BaByliss
uzskatāma par aktuālu koncentrācijas pušu konkurējošu uzņēmumu visos mazās elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās virtuves
tehnikas tirgos, kuros tā īslaicīgi iestājusies ar preču zīmi “Cuisinart”. Turklāt prasītāja, kurai par to neviens neiebilda,
norāda, ka ķermeņa kopšanai paredzētos aparātus un mazo elektrisko virtuvē izmantojamo virtuves tehniku visi klienti skaita
pie vienas un tās pašas preču nodaļas, ka tie paši klienti par šīm precēm realizē tos pašus tirdzniecības piedāvājumus un
ka pastāv saistība ar iepirkšanas politiku, pateicoties kurai šo grupu kopējais apgrozījums ir ietverts kopējos piegādes datos,
kas ir saistīti ar kopējo rezultātu skaitliskā izteiksmē.
Saskaņā ar 2001. gada novembra prasītājas biznesa plānu vismaz īslaicīgi, acīmredzot, tikai ir paredzēta iestāšanās tirgū,
ko katrā ziņā neskar Apstrīdētais lēmums. Tomēr prasītāja norādīja, ka
BaByliss
grupas stratēģija ir preču zīmi “Cuisinart” vispirms ieviest Francijas tirgū, lai uzkrātu mārketinga pieredzi un pamatinvestīcijas
novirzītu tur, kur ir stipra grupas kopējā organizācija, un ka tā gribētu balstīties uz veiksmīgu iestāšanos Francijas tirgū,
lai tādējādi rastu pieeju arī citās dalībvalstīs.
Turklāt ir jānorāda, ka prasītāju 100 % kontrolē Amerikas sabiedrība
Conair
, kas darbojas ASV un citur pasaulē ar preču zīmēm “BaByliss”, “Conair” un “Revlon” visos mazo elektroaparātu preču segmentos
(virtuve, skaistumkopšana, tīrīšana).
Lai gan
BaByliss
nav pārstāvēta nevienā no Regulas Nr. 4064/89 izpratnē skartajiem tirgiem, tās pozīcijas ķermeņa kopšanai paredzēto aparātu
tirgū, kā arī tās mātes sabiedrības
Conair
darbības un pieredzes dēļ tai var tikt radīts pamats to uzskatīt par “potenciālo” konkurenti un tai var tikt atvieglota iestāšanās
mazās elektriskās virtuves tehnikas tirgū.
Visbeidzot, kas attiecas uz Komisijas argumentu par
BaByliss
sabiedrības darījumu mērķi, ir pietiekami konstatēt, ka prasītājas darbība nav ierobežota tikai ar frizieru un skaistumkopšanas
sektoru, kā tas izriet no vārda “it īpaši” uzņēmējdarbības definīcijā.
Treškārt, ir jāatgādina, ka
BaByliss
saistībā ar savas plānotās iestāšanās mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu tirgū vairākkārt ir pieteikusies
Moulinex
pārņemšanā pilnībā vai vismaz daļējā to aktīvu pārņemšanā.
Tā 2001. gada 25. septembrī tā iesniedza pirmo piedāvājumu par daļēju pārņemšanu, kas ietvēra kopējo
Krups
aktīvu (tiesības uz intelektuālo īpašumu, materiāli un iekārtas, ražotājrūpnīca Mehiko, noliktavas, izplatītāju tīkls) pārņemšanu
par EUR 100 miljoniem.

SEB
min, ka šis piedāvājums prasītāju nevar individualizēt, jo tas nav bijis pieņemams un ka
tribunal de commerce de Nanterre
to nevienā brīdī nav ņēmusi vērā.
Prasītāja uzsver, ka tai nav ticis prasīts iesniegt globālu piedāvājumu par visa
Moulinex
aktīvu un personāla nodošanu, jo, neskatoties uz atbilstošiem rakstveida jautājumiem, tai nebūtu bijusi pieeja uzņēmuma finanšu
datiem. Tikai
SEB
bija iespējams veikt pilnīgu pārbaudi par
Moulinex
rūpnīcām un līdz ar to arī iesniegt aptverošu pārņemšanas piedāvājumu
Moulinex
tiesas ieceltajiem administratoriem.
Arī
De’Longhi
ar 2001. gada 3. decembra Komisijai adresēto vēstuli kritizēja trūkstošo pārskatāmību
Moulinex
pārņemšanas procesā, kā norādīts turpinājumā:
“
SEB
ietvēra daļēju pārņemšanu, kas ierobežota ar noteiktām
Moulinex
preču vienībām un ar tām saistītajām aktivitātēm, pēc tam arī iegūstot formu un citu līdzekļu pārņemšanu, kas nav saistīti
ar pārņemtajām aktivitātēm [..], šajā sakarā nemainot kopējo cenu. Turklāt
SEB
praktiski saņēma pilnvaras izmantot preču zīmi “Moulinex” visai savai produkcijai, bet, kaut arī šī vērtīgā preču zīme Eiropas
attiecīgajā sektorā ir vadošā, kā pretizpildījumu neparedzot nekādus pienākumus [..]. Ar šo izskaidrojama nenoteiktība, kas
bija pārņemšanas procesā, izrādot interesi. Nosauktie apstākļi bija iemesls tam, ka vairākums pretendentu blakus
SEB
savus piedāvājumus neiesniedza, kā arī tas izskaidroja to, kādēļ pārņemšanas priekšnosacījumi un process netika publiskoti
un kādēļ tas notika īsi pirms tam, kad tā tika apstiprināta.”

SEB
to apstrīd. Kā tā to paskaidro – tad, tā kā runa nebija par likvidācijas procesu tiesas ceļā, izskatīšanai varēja tikt iesniegti
tikai piedāvājumi par uzņēmuma sanāciju, un tiesas ieceltais administrators noteiktajā termiņā saņēma tikai trīs piedāvājumus
par
Moulinex
pilnīgu vai daļēju aktīvu pārņemšanu, proti, piedāvājums no
Euroland
, no sabiedrības
Participation industrielle
un
SEB
grupas. Pirmos divus
tribunal de commerce de Nanterre
atzina par nepieņemamiem, savukārt citi interešu apliecinājumi, ko saņēma administratori, galvenokārt, attiecās tikai uz
preču zīmi “Krups”. Šie dažādie interešu apliecinājumi, it īpaši
BaByliss
, kas neattiecās uz
Krups
kapitāla daļām, bet gan uz noteiktiem šī uzņēmuma aktīviem, bija restriktīvi un neiederējās sanācijas plānā, jo tie neietvēra
ne
Moulinex
rūpnieciskā īpašuma, ne arī personāla pārņemšanu, tādēļ tie tika atzīti par nepieņemamiem. Šādos apstākļos
tribunal de commerce de Nanterre
nolēma, ka “vienīgais” ir atlicis “
SEB
grupas piedāvājums”.
SEB
min, ka apelācijas sūdzībā, kas tika iesniegta par šo lēmumu, Versaļas apelācijas tiesa (
Cour d’appel de Versailles
) noraidīja visus iebildumus par tiesas ieceltā administratora veikto procedūru, lai gan
BaByliss
, kas brīvprātīgi bija iestājusies šajā procesā, uzsvēra to, ka “ātras un sasteigtas interesējošā uzņēmuma pārņemšanas dēļ,
pirmkārt,
Euroland
un
SA  BaByliss
sabiedrībām nav iespējams iepazīties ar dokumentāciju un normālos apstākļos un saprātīgos termiņos izstrādāt tālākas darbības
(vai tā būtu
Euroland
vai
BaByliss
) plānu”.
Šajā sakarā ir jānorāda, ka valsts līmeņa juridiska kvalifikācija katrā ziņā nav piemērota, lai novērtētu kādas aktivitātes
dabu, izmantojot Kopienu tiesību normas (Pirmās instances tiesas 2000. gada 12. decembra spriedums lietā T‑128/98
Aéroports de Paris
/Komisija,
Recueil
, II‑3929. lpp., 128. punkts). Savukārt, ja
BaByliss
piedāvājums saskaņā ar Francijas tiesībām būtu atzīstams par nepieņemamu, jo tas neatbilda sanācijas plānam par uzņēmuma
pārņemšanu, tas nemaina apstākli, ka prasītāja ar šo piedāvājumu jau 2001. gada 25. septembrī ir izrādījusi interesi par vismaz
daļēju
Moulinex
pārņemšanu.
Tālāk prasītāja turpināja izrādīt interesi par
Moulinex
sabiedrību, formulējot trīs papildu piedāvājumus pilnīgai vai daļējai pārņemšanai, kā minēts tālāk:
–        2001. gada 29. novembra piedāvājums par kopēju
Moulinex
pārņemšanu, kas ietvēra kopējā personāla Francijā pārņemšanu (apmēram 5500 personas) un
Moulinex
aktīvu pārņemšanu, ieskaitot noliktavas par simbolisku cenu EUR 1 apmērā un tika paziņots Komisijas struktūrvienībām, kuras
veic pārbaudi par koncentrāciju, kā arī Konkurences, Paterētāju aizsardzības un Krāpšanas apkarošanas ģenerāldirektorātiem
(
DGCCRF
) un Francijas ekonomikas ministra pārstāvim;
–        2001. gada 28. decembra piedāvājums par daļēju
Moulinex
pārņemšanu, kas attiecās uz kopējo pasaules līmeņa
Krups
aktivitāšu pārņemšanu, šī uzņēmuma rūpniecisko īpašumu un personālu par summu, kura nosakāma atkarībā no attiecīgo aktīvu
apmēra, un kas tika paziņots Komisijas struktūrvienībām, kuras veic koncentrācijas pārbaudi, un Francijas iestādēm;
–        2002. gada 15. februāra piedāvājums par noteiktu
Moulinex
aktīvu pārņemšanu: tas jaunais piedāvājums par
Moulinex
piedāvājumu, ko
BaByliss
adresēja tiesas ieceltajam šī uzņēmuma administratoram, kas neietvēra
SEB
pārņemamos
Alençon
,
Bayeux
un
Falaise
esošos
Moulinex
aktīvus, kā arī visus materiālus mikroviļņu krāšņu ražošanai;
BaByliss
[prasītājas] piedāvātā cena bija EUR 150 000;
Ja arī šie dažādie piedāvājumi neatbilda izvirzītajiem nosacījumiem un to izskatīšanai tie netika iesniegti kompetentajām
iestādēm vai tika iesniegti tikai pēc koncentrācijas – vai attiecībā uz 2001. gada 15. februāri – iesniegti tikai pēc Apstrīdētā
lēmuma pieņemšanas, tad tie tomēr kopš 2001. gada 25. septembra apliecina izteikto un pastāvīgo prasītājas interesi par
Moulinex
pārņemšanu vai noteiktu šī uzņēmuma aktīvu pārņemšanu.
No tā visa izriet, ka
SEB
un
Moulinex
lēmums prasītāju ir skāris tieši un individuāli un ka prasība par Apstrīdētā lēmuma atzīšanu par spēkā neesošu ir atzīstama
par pieņemamu.

Par lietas būtību
Prasītāja savas prasības atbalstam izvirza četrus pamatus. Pirmais prasības pamats, galvenokārt, ir pamatots ar formālu kļūdu,
jo Komisija akceptēja novēlotus
SEB
saistību ierosinājumus. Ar otro pamatu tiek norādīts, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā koncentrāciju
apstiprināja pirmās procesa stadijas beigās, neuzsākot otro stadiju. Ar trešo prasības pamatu tiek norādīts uz acīmredzamu
kļūdu vērtējumā, jo uzņemtās saistības nebija pietiekamas, lai novērstu konkurences problēmas. Ceturtais prasības pamats balstīts
uz Komisijas pieļautu kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav pārbaudījusi, vai
SEB
stāvoklis nav pastiprināts ar nepamatoti zemu cenu par
Moulinex
pārņemšanu un Francijas valdības finansiālu palīdzību.

I – Par pirmo pamatu, kas saistīts ar būtiskām formālām kļūdām, Komisijai pieņemot novēlotus SEB saistību ierosinājumus

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja uztur prasību, ka Apstrīdētajā lēmumā ir formas trūkumi, jo tā strīdīgo koncentrāciju atzīst, pamatojoties uz saistībām,
ko
SEB
ierosināja tikai pēc paredzētā trīs nedēļu termiņa, skaitot no pieteikuma saņemšanas brīža.
Prasītāja atgādina, ka atbilstoši 18. panta 1. punktam Regulā Nr. 447/98 “saistības [pirmajā stadijā] Komisijai ir jāiesniedz
trīs nedēļu laikā no paziņojuma saņemšanas brīža”. Tā tālāk citē šādu vietu no Komisijas ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem
37. punkta:
“Ievērojot to, ka koriģējoši pasākumi procesa pirmajā stadijā ir paredzēti, lai sniegtu skaidru atbildi uz viegli identificējamām
konkurences problēmām, ierosinātajām saistībām paredzētie grozījumi ir akceptējami tikai daļēji. Šādi grozījumi, ja tiek iesniegti
kā tūlītējas atbildes uz konsultāciju rezultātiem, ietver skaidrojumus, pilnveidojumus un/vai citādus uzlabojumus, ar kuriem
tiek nodrošināts, ka šīs saistības ir īstenojamas un efektīvas.”
Pēc prasītājas domām, Komisija ir pārkāpusi Regulas Nr. 447/98 18. pantu un ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem 37. punktu,
akceptējot
SEB
jaunās saistības, kas tika iesniegtas vairāk nekā desmit dienas pēc noteiktā trīs nedēļu termiņa.
2001. gada 5. decembrī, tātad pēdējā termiņa dienā, kā to norāda prasītāja,
SEB
ierosināja Komisijai saistības, kas bija vienīgi noteiktu preču grupu tirdzniecības ar preču zīmi “Moulinex” divu gadu garumā
kopēja EEZ (Apstrīdētā lēmuma 135. apsvērums). Pati Komisija pārstāvēja viedokli, ka šāda veida saistības nerada iespēju atrisināt
ar koncentrāciju saistītās konkurences problēmas. Zīmīgi, ka Komisija nav uzskatījusi, ka vajag veikt tirgus testu šādu pasākumu
efektivitātes pamatošanai.
Prasītāja norāda, ka tikai 2001. gada 18. decembrī, tātad piecas nedēļas pēc koncentrācijas paziņošanas,
SEB
ierosināja jaunas saistības, kas nozīmēja, ka trešām personām ir jāizsniedz preču zīmes “Moulinex” licence visām koncentrācijā
ietvertajām preču grupām uz laiku līdz trim gadiem. Tā piebilst, ka šis otrais ierosinājums pēc savas būtības bija pamats
trešajam ierosinājumam, kurš īsi pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas tika būtiski grozīts, lai rastu risinājumu tam, ko Komisija
bija konstatējusi (Apstrīdētā lēmuma 129.–134. apsvērums).
Pēc prasītājas domām, līdz ar to otrais un trešais
SEB
ierosinājums pēc savas būtības tāpat kā attiecībā uz to nozīmīgumu un ilgumu pamatīgi atšķīrās no sākotnējā ierosinājuma.
Līdz ar to šos ierosinājumus Komisijas paziņošanas nozīmē nekādā ziņā nevar uzskatīt vienīgi par tīriem sākotnējo saistību
uzlabojumiem, daudz vairāk tie ietvēra jaunas saistības. Šajā sakarā Komisijai šajā procesā bija jānolemj aizsākt otro stadiju.
Prasītāja norāda – salīdzinājumam ar 359. un 362. punktu lietā, kas bija pamats Komisijas 2000. gada 14. marta Lēmumam par
koncentrācijas nesaderīgumu ar kopējo tirgu un nolīgumu par EEZ darbību (Lieta COMP/M.1672 –
Volvo
/
Scania
) (OV 2001, L 143, 74. lpp.), pirmo ierosinājumu
Volvo
iesniedza noteiktajā termiņā (otrās stadijas laikā) un tad 15 dienas vēlāk iesniedza jaunu saistību ierosinājumu. Komisija
atteicās ņemt vērā šo otro ierosinājumu, jo “jaunajā ierosinājumā [nebija] neviena punkta, kuru
Volvo
nebūtu varējis ietvert saistībās, kas tika iesniegtas noteiktā trīs mēnešu termiņa ietvaros”.
Komisija uzskata, ka apgalvojumam, ka “tā ir pieļāvusi formālu kļūdu, apstiprinot novēloti iesniegtas
SEB
saistības”, nav nekāda pamatojuma.

Pirmās instances tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka koncentrācijas līdzdalībnieces pirmās stadijas laikā Komisijai iesniedza trīs ierosinājumus, proti, 2001. gada
5. decembrī, 2001. gada 18. decembrī un vēlāk, precīzi nenosakāmā laika brīdī pirms Apstrīdētā lēmuma pieņemšanas 2002. gada
8. janvārī.
Šīs saistības būtu rezumējamas šādi:
–        saskaņā ar sākotnējo 2001. gada 5. decembra redakciju (turpmāk tekstā – “sākotnējā saistību redakcija”) tika noteikts pienākums
no kopējās EEZ uz diviem gadiem izņemt piecas attiecīgo
Moulinex
preču grupas;
–        grozītajā 2001. gada 18. decembra redakcijā (turpmāk tekstā – “saistību grozītā redakcija”) bija saistības izsniegt ekskluzīvu
licenci uz trim gadiem preču zīmei “Moulinex” kopā ar saistību izņemt no tirgus preču zīmi “Moulinex” pēc licences līguma
termiņa beigām uz turpmāko vienu gadu attiecībā uz visām mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu grupām Beļģijā, Grieķijā,
Nīderlandē un Portugālē un attiecībā uz fritējamiem aparātiem Vācijā, Austrijā, Dānijā, Norvēģijā un Zviedrijā, un licences
ņēmēju piegādes pienākumu četrām attiecīgo preču kategorijām;
–        visbeidzot, saistību galīgajā redakcijā, kas tika akceptēta pārsūdzētajā lēmumā (turpmāk tekstā – “saistību galīgā redakcija”),
bija saistības izsniegt ekskluzīvu licenci uz pieciem gadiem preču zīmei “Moulinex” kopā ar saistību izņemt no tirgus preču
zīmi “Moulinex” pēc licences līguma termiņa beigām uz turpmākajiem trim gadiem attiecībā uz visām mazo mājsaimniecībā izmantojamo
elektroaparātu grupām Austrijā, Vācijā, Beļģijā, Dānijā, Grieķijā, Norvēģijā, Nīderlandē, Portugālē un Zviedrijā, un licences
ņēmēju divu gadu, kā arī licences ņēmēja divu gadu piegādes pienākumu Vācijā attiecīgajai preču grupai.
Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā ir noteikts:
“Saskaņā ar Regulas Nr. 4064/98 [..] 6. panta 2. punktu ieinteresēto uzņēmumu Komisijai ierosināmās saistības, kuras, pēc
dalībnieku domām, ir pamats lēmuma pieņemšanai atbilstoši minētās regulas 6. panta 1. punkta b) apakšpunktam, ieinteresētie
uzņēmumi Komisijai iesniedz ne vēlāk kā trīs nedēļu laikā no paziņojuma saņemšanas dienas.”
Tā kā par koncentrāciju tika paziņots 2001. gada 13. novembrī, tad saistību ierosinājumu Komisijā iesniegšanas termiņš beidzās
pirmajā stadijā 2001. gada 5. decembrī saskaņā ar Regulas Nr. 447/98 6.–9. pantā un 18. panta 3. punktā minēto aprēķinu metodi.
Tā rezultātā sākotnējā saistību redakcija Komisijai tika iesniegta Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā paredzētajā termiņā.
Katrā ziņā ir skaidrs, ka ar sākotnējo saistību redakciju nav domāta tā, kuru Komisija beigu beigās akceptēja, pieņemdama
Apstrīdēto lēmumu. Proti, sākotnējā saistību redakcija atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 135. apsvērumam nevarēja izkliedēt visas
nopietnās Komisijas šaubas par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu, jo ar to nebija ļauts padarīt iespējamu, ka
Moulinex
vietu ieņem cits tirgus dalībnieks un ka tā neattiecās uz visiem tirgiem, kur koncentrācija varēja radīt nopietnas šaubas.
Tiklab saistību grozīto redakciju, kā arī galīgo reakciju koncentrācijas dalībnieki neapstrīdami iesniedza tikai pēc 18. panta
1. punktā Regulā Nr. 447/98 minētā trīs nedēļu termiņa notecējuma. Līdz ar to ir jāpārbauda, vai Komisijai bija tiesības pieņemt
šos ierosinājumus, nepārkāpjot pēdējo minēto tiesību normu.
Tiktāl, pirmkārt, ir jāievēro Regulu Nr. 4064/89 un Nr. 447/98 piemērojamo tiesību normu redakcija.
Koncentrācijas līdzdalībniekiem atbilstoši Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktam Komisijai ir jāiesniedz tās saistības trīs
nedēļu laikā, “kuras, pēc dalībnieku domām, ir pamats [lēmuma pieņemšanai pirmās stadijas beigās]”.
Tālāk atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 10. panta 1. punkta otrajai daļai pirmā stadija tiek pagarināta līdz sešām nedēļām, ja
ieinteresētie uzņēmumi pēc koncentrācijas paziņojuma saskaņā ar šīs regulas 6. panta 2. punktu piedāvā uzņemties saistības,
kas, “pēc dalībnieku domām, ir jāņem vērā[, pieņemot lēmumu pirmās stadijas beigās]”.
No šo noteikumu redakcijas izriet, ka Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā minētais trīs nedēļu termiņš koncentrācijas dalībniekiem
pēc savas būtības ir atzīstams par saistošu tādā nozīmē, ka Komisijai pirmās stadijas laikā saistības nav jāņem vērā, ja dalībnieki
šīs saistības iesniedz pēc noteiktā termiņa.
Lai konstatētu, vai Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punkts ir jāinterpretē šādi, tāpat ir jāizvērtē šīs normas teksts kopā
ar tajā nosprausto mērķi.
Šeit ir jāņem vērā, ka minētā tiesību norma tika ieviesta ar Regulu Nr. 447/98, ar ko pēc Regulas Nr. 1310/97 pieņemšanas
tika atcelta Komisijas 1994. gada 21. decembra Regula (EK) Nr. 3384/94 par paziņojumiem, termiņiem, kā arī uzklausīšanu saskaņā
ar Regulu Nr. 4064/89 (OV L 377, 1. lpp.). Ar pēdējo minēto Regulā Nr. 4064/89 tika ieviestas pamatnormas par saistībām pirmajā
stadijā. Regulas Nr. 447/98 preambulas 16. apsvērumā Komisija skaidro, ka termiņi šajā regulā paredzēto saistību iesniegšanai
tika paredzēti, lai “Komisija saistības, kas noteiktas, lai koncentrāciju darītu saderīgu ar kopējo tirgu, kārtīgi varētu
izvērtēt un nodrošināt nepieciešamās konsultācijas ar dalībniekiem, trešām personām un dalībvalstu iestādēm”.
Līdz ar to no šī apsvēruma izriet, ka Komisija, Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā ieviešot minēto termiņu, ir gribējusi
nodrošināt, lai tai būtu nepieciešamais laiks izvērtēt ierosinātās saistības un konsultēties ar trešām personām. Šī mērķa
labad, bez šaubām, ir nepieciešams, lai šajā normā paredzētais termiņš būtu pusēm saistošs, lai tās pirms pirmās stadijas
pabeigšanas saistības nevarētu ierosināt tādā brīdī, kad Komisijas rīcībā, savukārt, nav nepieciešamā laika izvērtēt šīs saistības
un konsultēties ar trešām personām, turklāt šis termiņš nekādā ziņā nevar būt saistošs Komisijai, jo, ņemot vērā katra konkrētā
gadījuma apstākļus, tā var konstatēt, ka ir pietiekams arī īsāks termiņš, lai veiktu šo novērtējumu un izvērstu konsultācijas.
Tātad Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punkts ir saprotams tādējādi, ka koncentrācijas dalībnieki no Komisijas nevar pieprasīt
ņemt vērā pēc trīs nedēļu termiņa notecējuma iesniegtos ierosinājumus un grozījumus saistībās un ka Komisijai turpretī, ja
vien tās rīcībā ir nepieciešamais laiks pārbaudes veikšanai, ir iespējams apstiprināt koncentrāciju ar šiem ierosinājumiem
pat tad, ja grozījumi izdarīti pēc trīs nedēļu termiņa notecējuma.
Tā rezultātā Komisija saistību grozīto redakciju un galīgo redakciju varēja pieņemt arī pēc Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā
noteiktā trīs nedēļu termiņa, jo šis termiņš tai nebija saistošs.
Papildus tam Komisija ar savu piekrišanu šīm saistībām pretēji prasītājas apgalvotajam ievēroja attiecīgos principus, kurus
tā norādīja savā ziņojumā par koriģējošiem pasākumiem.
Pirmkārt, šajā sakarā ir jākonstatē, ka šis ziņojums pretēji Komisijas atbildes rakstā minētajam viedoklim ir juridiski saistošs.
Proti, Komisijai ir saistoši tās pieņemtie ziņojumi koncentrāciju kontroles jomā, ja vien šajos ziņojumos nav atkāpes no Līguma
un Regulas Nr. 4064/89 noteikumiem (skat. Tiesas 2002. gada 13. jūnija spriedumu lietā C‑382/99 Nīderlande/Komisija,
Recueil
, I‑5163. lpp., 24. punkts, un 2002. gada 26. septembra spriedumu lietā C‑351/98 Spānija/Komisija,
Recueil
, I‑8031. lpp., 53. punkts). Turklāt Komisija nevar atkāpties no noteikumiem, ko tā pati pieņēmusi (skat. it īpaši Pirmās
instances tiesas 1991. gada 17. decembra spriedumu lietā T‑7/89
Hercules Chemicals
/Komisija,
Recueil
, II‑1711. lpp., 53. punkts).
Savā ziņojumā par koriģējošiem pasākumiem Komisija norāda:
“37      Ja tomēr no pārbaudes izriet, ka piedāvātās saistības nav pietiekamas, lai klīdinātu šaubas saistībā ar konkurenci, puses
par to tiek informētas. Ja ievēro, ka koriģējošie pasākumi pirmajā stadijā ir paredzēti, lai sniegtu vienkāršu atbildi uz
skaidri pamanāmām aizdomām saistībā ar konkurenci, tad ierosināto saistību grozījumi ir akceptējami tikai daļēji. Šādi grozījumi,
ja tiek iesniegti kā tūlītējas atbildes uz konsultāciju rezultātiem, ietver skaidrojumus, pilnveidojumus un/vai citādus uzlabojumus,
ar kuriem tiek nodrošināts, ka šīs saistības ir īstenojamas un efektīvas.”
Attiecībā uz grozījumiem, kas veikti ar saistību galīgo redakciju, tad ir skaidrs un prasītāja arī to neapstrīd, ka šajā sakarā
ir runa par ierobežota rakstura grozījumiem ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem 37. punkta nozīmē. Salīdzinājumā ar iepriekšējo
redakciju galīgā saistību redakcija ir ierobežota ar ekskluzīvās licences un attiecīgas atturēšanās no piedalīšanās tirgū
pagarināšanu, sākotnēji četrās dalībvalstīs piemēroto pamatprincipu par licences derīgumu attiecībā uz visiem mājsaimniecībā
izmantojamiem elektroaparātiem piemērošanu arī pārējām piecām dalībvalstīm un, visbeidzot, piegādes pienākuma apjoma samazināšanu.
Tā kā šie grozījumi attiecas tikai uz saistību piemērojamību laikā, attiecībā uz precēm un telpu, tad tie ir uzskatāmi par
ierobežojoša rakstura grozījumiem sākotnējās redakcijas uzlabošanai un pilnveidošanai ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem
37. punkta nozīmē.
Attiecībā uz izmaiņām, kas tika veiktas ar grozījumiem sākotnējā redakcijā, kas bija izmaiņas pienākumā par īslaicīgu atturēšanos
piedalīties tirgū ar preču zīmi “Moulinex”, ir jākonstatē, ka
SEB
kā preču zīmes “Moulinex” īpašnieks ar ekskluzīvu licenci, kā arī ar atteikšanos no piedalīšanās tirgū zaudē tiesības izmantot
šo preču zīmi konkrētos reģionos. Tiktāl apstāklis, ka ekskluzīvas licences izsniegšana dara iespējamu arī trešām personām
izmantot preču zīmi, var tikt uztverts kā “uzlabojums” salīdzinājumā ar vienkāršu atteikšanos.
Papildus tam
SEB
atbilstoši 1. punkta c) apakšpunktam ir pienākums atturēties izmantot preču zīmi “Moulinex” arī trīs gadus pēc licences līguma
darbības termiņa beigām. Turklāt licences saņēmēji atbilstoši 1. punkta a) apakšpunkta otrajai daļai licences līguma darbības
laikā jebkurā brīdī var sākt izmantot preču zīmi “Moulinex”, lai visbeidzot pārietu uz savu preču zīmi. Piemērojot šos abus
noteikumus, preču zīme “Moulinex” no tirgus ir izņemta vismaz uz trim gadiem un vismaz teorētiski – ilgākais uz astoņiem gadiem.
Tomēr pretēji prasītājas apgalvotajam sākotnējā saistību redakcija nav ierobežota tikai ar to, ka sākotnējā redakcijā paredzētā
atteikšanās no preču zīmes “Moulinex” piedalīšanās tirgū tiek aizstāta ar licences izsniegšanu uz šo preču zīmi, bet gan tas
šo atteikšanos pastiprina ar
SEB
uzliktajām saistībām attiecībā uz licences izsniegšanu. Pamatojoties uz šo, galīgā saistību redakcija ir sākotnējās versijas
“uzlabojums”.
Turklāt šis uzlabojums, lai gan ar trešām personām acīmredzami nenotika konsultācijas par sākotnējo saistību redakciju, ir
uzskatāms par “tūlītēju atbildi uz konsultāciju rezultātiem”, lai darītu saistības “īstenojamas un efektīvas”. Prasītāja pati
25. jautājumā konkurences uzņēmumiem izsniegtajā anketā paskaidroja, ka ilgstoša pozīcija attiecīgos valsts preču tirgos ir
priekšnosacījums diviem ļoti svarīgiem elementiem, proti, patērētāju uzticībai preču zīmei un pieejai dažādiem izplatītāju
tīkliem. Tādējādi Komisija loģiskā kārtā no konsultācijām ar trešām personām varēja izsecināt, ka ekskluzīva licence preču
zīmei “Moulinex” ir tūlītēja atbilde uz trešo personu norādītajām problēmām, jo šī licence salīdzinājumā ar vienkāršu atteikšanos
no piedalīšanās tirgū padara iespējamu, ka
Moulinex
vietā iestājas tirgus dalībnieks, kura rīcībā ir pazīstama preču zīme un pieeja izplatītāju tīklam.
Kā izriet no lietas dokumentiem,
De’Longhi
2001. gada 17. decembra ziņojumā “par iespējamām
SEB
” saistībām Komisijai skaidri norādīja, ka “alternatīva pārņemšanai būtu
SEB
saistības izsniegt preču zīmes “Moulinex” licenci trešām personām visos valstu tirgos, kuros koncentrācija paralēli izsauc
īpaši lielas, pret konkurenci vērstas sekas”. Lai gan
De’Longhi
, kā to var pieņemt no tās teiktā tiesas sēdē, šo viedokli detalizēti paskaidroja savā 2002. gada 3. janvāra atbildē jautājumu
anketā par saistībām, tas tomēr ir norādījums uz to, ka Komisija saprātīgā veidā, nepieļaujot acīmredzamu kļūdu, licences
izsniegšanu varēja uztvert kā tūlītēju atbildi uz konsultācijām ar trešām personām, jo
De’Longhi
pati deva priekšroku šādai izvēlei, pirms to ierosināja
SEB
.
Visu šo iemeslu dēļ grozītā saistību redakcija, kā arī to galējā redakcija ir uzskatāmas par ierobežota rakstura grozījumiem,
ko Komisija var akceptēt saskaņā ar ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem 37. punktu pēc Regulas Nr. 447/98 18. panta 1. punktā
paredzētā termiņa notecējuma.
Tā rezultātā pirmais pamats ir noraidāms pilnībā.

II – Par otro pamatu par to, ka Komisija, apstiprinādama koncentrāciju, neuzsākot otro stadiju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību
piemērošanā

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja norāda, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā atbilstoši Regulas Nr. 4064/89 6. panta 1. punkta
c) apakšpunktam nav uzsākusi otro stadiju, lai gan pirmās stadijas beigās nebija izpildīti priekšnosacījumi apstiprinājuma
izteikšanai, jo
SEB
ierosinātās saistības pārliecinošā veidā nedarīja iespējamu izklīdināt visas nopietnās šaubas saistībā ar koncentrācijas
saderīgumu ar kopējo tirgu.
Saskaņā ar ziņojumu par koriģējošiem pasākumiem “uzņemtajām saistībām, kuras uzņemas pirmajā stadijā attiecībā pret Komisiju,
“pārliecinošā veidā” būtu jāizslēdz visas “nopietnās šaubas” saistībā ar koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu. Pirmās
stadijas laikā uzņemtās saistības var būt pamats apstiprinājumam, neiesākot otro stadiju, tikai tad, ja
–        līdz ar koncentrāciju radušās konkurences problēmas ir aptveramas visai skaidri;
–        ja minētās saistības ir pietiekamas, lai pārliecinošā veidā izklīdinātu nopietnas šaubas, un tādējādi ir tādas, kas vienkārši
izklīdina skaidras šaubas saistībā ar konkurenci;
–        minētās saistības ir “tūlītēja atbilde” uz Komisijas konsultācijām ar tirgus dalībniekiem un pusēm.
Tā Komisija savā ziņojumā par korekcijas pasākumiem ir nonākusi pie šāda secinājuma:
“Piekrišanu saistībām pirmajā stadijā var akceptēt tikai dažu veidu gadījumos. Konkurences problēmai ir jābūt tik skaidri
redzamai un koriģējošajiem pasākumiem tik skaidriem, ka dziļāka izmeklēšana nav nepieciešama.”
Tāpat prasītāja atgādina, ka Komisija minētajā
Volvo
/
Scania
lietā ir noraidījusi koncentrācijas dalībnieku ierosinājumus, pēc tam konstatējot:
“Nav secināms, ka jaunais ierosinājums skaidri un nepārprotami būtu izklīdinājis visas minētās šaubas saistībā ar konkurenci.
Pamatojoties uz jauno ierosinājumu sarežģītību, Komisijai nebūtu bijis iespējams tos efektīvi novērtēt īsajā atlikušajā laikā
līdz termiņa beigām saskaņā ar regulas par koncentrācijas kontroli 10. panta 3. punktu. Būtu bijusi nepieciešama papildu izmeklēšana
un saskaņā ar attiecīgajiem regulas par koncentrācijas kontroli noteikumiem būtu nepieciešams apzināt ieinteresēto trešo personu
viedokli.”
Šādos apstākļos Komisija, pēc prasītājas domām, pirmās stadijas beigās nevarēja apstiprināt koncentrāciju, nepieļaujot kļūdu
tiesību piemērošanā. Pēc šīs stadijas Komisijai ar nepieciešamo pārliecības pakāpi nebija iespējams konstatēt, ka paredzamie
ierosinājumi varētu izkliedēt virkni šaubu saistībā ar koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu.
Trīs elementi liecina par to, ka Komisija pirmās stadijas beigās ar nepieciešamo pārliecību nevarēja konstatēt, ka iesniegtie
ierosinājumi ir pietiekami, lai atrisinātu visas konkurences problēmas, ko rada koncentrācija.
Pirmkārt, prasītāja min, ka pēc tās rīcībā esošās informācijas Komisija līdz šim nekad neko nav apstiprinājusi vienīgi uz
saistību pamata, kas attiecas uz preču zīmju licencēm; šādas saistības parasti ir kopā vai ir papildinātas ar citiem koriģējošiem
pasākumiem, kā, piemēram, aktīvu cesija. Prasītāja atgādina, ka šajā sakarā Komisija pati sava ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem
16. punktā noteica: “Tur, kur horizontāla veida pārklāšanās kādā īpašā tirgū veido konkurences problēmu, ir jāīsteno vispiemērotākās
aktivitātes.” Pēc prasītājas teiktā – tā rezultātā Komisijai nevarēja būt tāda pieredze, kas tai ar nepieciešamo pārliecību
varēja ļaut konstatēt to, vai vienkāršs apstiprinājums preču zīmes licences izsniegšanai nepārprotami varēja atrisināt apzinātās
konkurences problēmas.
Otrkārt, prasītāja norāda, ka Komisijai nav bijis nepieciešamais ieskats par uzņemto saistību efektivitāti. Pretēji parastai
cesijas saistībai, kuras sekas Komisija varētu viegli pārredzēt, preču zīmes efektivitāti jau pēc savas būtības ir grūti novērtēt,
jo tas ir atkarīgs no vairākiem faktoriem, kā, piemēram, licences darbības termiņš, tam sekojoša atturēšanās no preču zīmes
izmantošanas un precīzs licences perimetrs. Turklāt šādu saistību seku pamatojums tiek sarežģīts ar to, ka preču zīmes “Moulinex”
licence saskaņā ar Komisijas paredzētajām saistībām atkarībā no preces un valsts var tikt izsniegta dažādiem uzņēmumiem. Līdz
ar to Komisija nav bijusi spējīga, neveicot precīzāku izmeklēšanas procesu, ar vajadzīgo pārliecību pamatot to, vai licences
ņēmējs pēc koncentrācijas atsevišķām preču grupām un valstīm faktiski var radīt faktisku atsvaru attiecībā pret
SEB–Moulinex
.
Treškārt, ir jānorāda, ka
SEB
uzņemto saistību grozītās redakcijas pamatošanai jautājumu anketa 2001. gada 20. decembrī tika iesniegta trešām personām
[uzņēmumiem] un atbildi sniegt tika pieprasīts 2001. gada 21. decembrī. Šī ārkārtīgi īsā atbildes sniegšanas termiņa dēļ nav
bijis iespējams attiecīgajām personām izteikt precīzu un detalizētu viedokli par iespējamām ierosināto saistību sekām. Prasītāja
piekrīt, ka noteiktos gadījumos ļoti īss termiņš atbildes sniegšanai par saistībām ir akceptējams, kuru sekas – kā aktīvu
cesijas gadījumā – ir viegli aptveramas. Šajā kompleksu un reti praktizētu saistību gadījumā turpretī vienas dienas termiņš
nav pietiekams, lai trešās personas varētu izteikt detalizētu viedokli.
Komisija apstrīd, ka tā, akceptēdama koncentrāciju pirmās stadijas beigās, neuzsākot padziļinātas izmeklēšanas procesu, ir
pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.

Pirmās instances tiesas vērtējums
Ir jākonstatē, ka prasītāja, apgalvodama, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neuzsākot otro stadiju, kaut
arī
SEB
ierosinātās saistības nav bijušas pietiekamas, lai pārliecinošā veidā klīdinātu šaubas, apšauba ekonomiskās kārtības vērtējumu,
kas Komisiju mudināja akceptēt
SEB
ierosinātās saistības. Šajā sakarā šis pamats pārklājas ar trešo pamatu, kas balstīts uz acīmredzamu kļūdu vērtējumā attiecībā
uz saistību uzņemšanos, lai atrisinātu radušās konkurences problēmas. Tādējādi šis attiecīgā pamata aspekts tiks izskatīts
trešā pamata ietvaros.
Pirmās stadijas laikā uzņemtās saistības saskaņā ar Regulas Nr. 1310/97 astoto apsvērumu var akceptēt, “ja konkurences problēmas
ir pilnīgi identificējamas un viegli labojamas”. Tāpat ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem 37. punktā ir noteikts, ka pirmās
stadijas koriģējošiem pasākumiem “ir jāsniedz vienkārša atbilde par pilnīgi identificējamām konkurences problēmām”.
Attiecībā uz konkrētajām konkurences problēmām ir jākonstatē, ka prasītāja nav identificējusi citas problēmas kā Komisija
to darījusi Apstrīdētajā lēmumā.
Šajā sakarā katrā ziņā ir vērts atgādināt, ka Komisija ir balstījusies uz uzmanīgu konkurences analīzi. Pretēji administratīvajā
procesā pārstāvēto lietas dalībnieku viedoklim, saskaņā ar kuru ģeogrāfiskie tirgi ir atzīstami par pasaules mēroga tirgiem,
tai Apstrīdētā lēmuma 30. apsvērumā attiecīgo ģeogrāfisko tirgu definīcija pēc valsts mēroga “pirmās stadijas beigās” likās
esam “vispiemērotākā”. Turklāt, lai pēc koncentrācijas novērtētu jaunās vienības konkurējošo stāvokli, Komisija, saskaitot
kopējās
SEB
un
Moulinex
tirgus daļas, pieņēma, ka saistībā ar
Moulinex
nav konstatējami nekādi zaudējumi apgrozījumā, lai gan šādi zaudējumi var rasties saistībā ar uzņēmuma pārņemšanu un nav
šaubu, ka noteikti
Moulinex
modeļi vairāk netiek ražoti. Tā arī Komisija Apstrīdētā lēmuma 42. apsvērumā paskaidroja, ka “vismaz pirmajā procesa stadijā”
nav izslēgts tas, “ka jaunizveidotajai vienībai ir iespējams atjaunot
Moulinex
konkurētspēju, kas nebija iespējams pirms maksātnespējas procesa”.
Līdz ar to Komisija skaidri ir identificējusi ar koncentrāciju radušās konkurences problēmas.
Prasītāja izvirza trīs argumentus, lai pierādītu, ka Komisija ar noteiktu pārliecību nav varējusi pieņemt, ka ar ierosinātām
saistībām bija iespējams novērst šaubas saistībā ar koncentrācijas saderīgumu, un līdz ar to, apstiprinot koncentrāciju pirmās
stadijas beigās, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Šie argumenti, pirmkārt, balstīti uz saistību veidu, otrkārt, un
nepietiekamu Komisijas ieskatu, pamatojot saistības, un, treškārt, uz termiņu, kura ietvaros trešām personām (uzņēmumiem)
bija jāsniedz viedoklis par saistībām.
Pirmā argumenta ietvaros, proti, par ierosināto saistību veidu, ir runa par ekskluzīvas licences uz preču zīmi “Moulinex”
līgumiem 9 dalībvalstīs attiecībā uz 13 konkrēto preču grupām uz laiku līdz 5 gadiem un par
SEB
grupas saistību licences līguma darbības termiņa laikā un vēl 3 gadus pēc termiņa notecējuma atturēties veikt tirdzniecību
ar preču zīmi “Moulinex”.
Ne Regulā Nr. 4064/89, ne arī ziņojumā par koriģējošiem pasākumiem skaidri nav paredzēts, kāda veida saistības otrās stadijas
beigās vai pirmās stadijas robežās ir akceptējamas vai ir jāakceptē. Tā kā ar Regulas Nr. 4064/89 palīdzību būtu jānovērš
tirgus struktūru atzīšana vai stiprināšana, kas būtiski var traucēt efektīvu konkurenci kopējā tirgū, Komisijai ierosinātajām
saistībām tomēr būtu jākalpo par pamatu secinājumam, ka ar attiecīgo koncentrāciju netiek nodibināts vai pastiprināts dominējošs
stāvoklis. Šajā sakarā būtībā nav atšķirības starp saistībām, kuras uzņemas pirmajā stadijā, un saistībām, kuras uzņemas otrajā
stadijā, lai gan tajā pašā laikā pirmās minētās šajā stadijā nepieciešamās tirgus izpētes trūkuma dēļ ne tikai nedrīkst pieļaut
tādu iznākumu, ka ar darījumu netiek nodibināts vai pastiprināts dominējošais stāvoklis, bet tām arī jābūt pietiekamām, lai
šajā ziņā skaidri izkliedētu nopietnas šaubas.
Pat, ja uzņēmuma aktīvu cesija, galvenokārt, ir uzskatāma par piemērotāko koriģējošo pasākumu, lai horizontālas pārklāšanās
gadījumā vienkāršā veidā būtu pretstatāma konkurences problēmai, tomēr sākotnēji nevar izslēgt, ka licences ir atzīstamas
par piemērotu pasākumu radušos konkurences problēmu novēršanai. Tā Pirmās instances tiesa 1999. gada 25. marta spriedumā lietā
T‑102/96
Gencor
/Komisija (
Recueil
, II‑753. lpp., 319. punkts) atzina, ka “
a priori
nav izslēdzams tas, ka pirmajā brīdī rīcību noteicošas saistības, kā, piemēram, preču zīmes neizmantošana noteiktu laiku
vai koncentrācijas rezultātā radušās vienības daļas ražotspējas nodošana konkurentiem, vai vispārīgas pieejas nodrošināšana
būtiskai infrastruktūrai ar nediskriminējošiem nosacījumiem, tāpat varētu būtu piemērotas, lai novērstu dominējošā stāvokļa
nodibināšanu vai pastiprināšanu”.
Prasītāja uzsver, ka Komisija līdz šim nav apstiprinājusi koncentrāciju, tikai pamatojoties uz saistību izsniegt licenci uz
preču zīmi. Tas nav svarīgi, jo
SEB
uzņemto saistību akceptēšanu no Komisijas puses nevar kritizēt vienīgi tāpēc, ka Komisija līdz šim nav apstiprinājusi koncentrāciju,
pamatodamās tikai uz saistībām, kas attiecas uz preču zīmi, ciktāl šādas saistības ir atzīstamas par piemērotām, lai efektīvi
atrisinātu radušās konkurences problēmas. Šis jautājums, kas attiecas uz saistību saturu, tiek apskatīts pamata par saistību
nepietiekamo raksturu ietvaros.
No lietas materiāliem arī izriet, ka administratīvā procesa laikā vairākas trešās personas (uzņēmumi), tostarp arī
De’Longhi
, Komisijai darīja zināmu, ka licences līgums noteiktos apstākļos būtu pietiekams, lai atrisinātu radušās konkurences problēmas
(skat. iepriekš 149. punktu).
Tirdzniecības zīmei koncentrācijas skartajā sektorā, bez šaubām, ir primāra nozīme un tā gala patērētāju izvēlei ir īpaši
svarīga. Piedāvājumi
Moulinex
pārņemšanai gandrīz tikai attiecās uz šīs preču grupas zīmi un nevis tā produkcijas vienībām; arī prasītāja, pirmām kārtām,
bija ieinteresēta preču zīmes “Krups” iegūšanā. Neapstrīdami ir tas, ka ķermenisko lietu cesijai šajā gadījumā neapstrīdami
konkurences struktūrā bija sekundāra nozīme. Ja tiktu pieprasītas no tiesībām uz preču zīmes izmantošanu izrietošās bezķermeniskas
lietas, tad tas lielākoties līdzinātos daļējam koncentrācijas aizliegumam un būtu pretrunā samērīguma principam, ja
SEB
–
Moulinex
dominējošā stāvokļa nodibināšanu vai pastiprināšanu varētu novērst ar licences izsniegšanu.
Ir jākonstatē, ka prasītāja nav minējusi, ka Komisijai nebija iespējams pat konstatēt, vai trešā(-s) persona(-s) [uzņēmums(-i)]
ir spējīga(-as) radīt faktisku atsvaru attiecībā pret
SEB
–
Moulinex
. Vēl jo vairāk, tieši pretēji, Komisija saistību galīgajā redakcijā ietvēra apsvērumu par licences saņēmēja īpašībām un paredzēja,
ka licences saņēmējam(-iem) ir nepieciešama Komisijas piekrišana, tam (tiem) ir jābūt spējīgiem pastāvēt un būt neatkarīgiem
un ka tam (tiem) konkrētajā tirgū jābūt spējīgiem efektīvi konkurēt.
Tālāk pretēji prasītājas apgalvotajam no
SEB
uzņemtajām saistībām izriet, ka vienā valstī nevar būt vairāki licences saņēmēji; proti, saistības skaidri 1. punkta a) apakšpunktā
norāda uz to, ka katrā konkrētajā dalībvalstī licence ir ekskluzīva, un 1. punkta c) apakšpunktā ir noteikts, ka licence attiecas
uz visiem mazajiem mājsaimniecībā izmantojamiem elektroaparātiem un ne licences saņēmējs, ne arī
SEB
preču zīmi “Moulinex” nedrīkst izmantot citām precēm.
Attiecībā uz otro pārmetumu, atbilstoši kuram Komisija nav guvusi nepieciešamo ieskatu paredzēto saistību efektivitātes novērtēšanā,
ir pietiekami konstatēt, ka preču zīmes licences iedarbība ir atkarīga no vairākiem faktoriem, kuri ir kontrolējami grūtāk
nekā uzņēmuma aktīvu cesija, tomēr sākotnēji nav izslēdzams, ka Komisija svarīgos parametrus var izvērtēt jau pirmajā stadijā.
Turklāt ir jākonstatē, ka Komisija ņēma vērā visus prasītājas norādītos kritērijus un tos varēja izmēģināt tirgū. Tā uz savas
pārbaudes un trešo personu [uzņēmumu] atbilžu pamata labāk varēja atpazīt sākotnējo uzņemto saistību nepieļaujamību un veikt
nepieciešamos uzlabojumus saistībā ar licences termiņu, konkrēto atteikšanos no preču zīmes izmantošanas un precīzu licences
perimetru. Saistību galīgajā redakcijā it īpaši ir paredzēts:
–        licences līguma darbības termiņa pagarināšana un attiecīga atteikšanās no preču zīmes izmantošanas uz diviem gadiem, kur sākotnēji
bija paredzēts laiks uz trim un vienu gadu (saistību 1. punkta c) apakšpunkta pirmā daļa);
–        licences līguma darbības paplašināšana uz visām atbilstošajām precēm un aizliegums
SEB
visas (arī neatbilstošās) preces konkrētajās deviņās dalībvalstīs tirgot ar preču zīmi “Moulinex” (saistību 1. punkta a) apakšpunkts
un 1. punkta c) apakšpunkta otrā daļa);
–        licences saņēmēju saistības saņemt noteiktas attiecīgās preces no
SEB
atcelšana (izņemot īpašo Vācijas gadījumu) (saistību 1. punkta d) apakšpunkts);
–        prasība, lai licences saņēmēji jau būtu pārstāvēti tirgū vai potenciālā veidā būtu spējīgi to darīt (saistību 1. punkta g) apakšpunkts).
Šādos apstākļos saistības nav atzīstamas par plašām un sarežģītām tādā mērā, ka Komisijai ar nepieciešamo pārliecību nebija
iespējams konstatēt, ka tirgū ir atjaunojama efektīva konkurence, turklāt saistību galīgajā versijā ir ņemta vērā trešo personu
[uzņēmumu] kritika. Tāpat ir jākonstatē, ka tā paša iemesla dēļ no Komisijas puses apstiprinātās saistības precīzi bija pietiekamas,
lai Komisija varētu pamatot visus šos saistību elementus.
Treškārt, attiecībā uz termiņiem, kas trešām personām [uzņēmumiem] bija dots, lai izteiktu savu viedokli, ir jānorāda, ka
sava ziņojuma par koriģējošiem pasākumiem 34. punktā Komisija paredzēja:
“34      Lai radītu pamatu lēmuma pieņemšanai atbilstoši 6. panta 2. punktam, ierosinājumiem par saistībām ir jāatbilst šādiem priekšnoteikumiem:
a)      tie ir jāiesniedz savlaicīgi, t.i., vēlākais, pēdējā trīs nedēļu termiņa dienā;
[..]
Pusēm tirgus testa veikšanas nolūkā Komisijai savlaicīgi ir jāiesniedz konfidenciāla rakstura saistību ierosinājumu redakcija.”
Prasītāja sūdzas, ka tai apsvērumi par saistību grozīto redakciju bija jāiesniedz 2001. gada 21. decembrī, lai gan šī redakcija
tai tika iesniegta tikai 2001. gada 20. decembrī. Kā to uzsver Komisija, no lietas materiāliem izriet, ka šis pārmetums balstīts
uz nepareiziem lietas faktiskajiem apstākļiem, jo Komisijas vēstulē skaidri bija norādīts, ka termiņš būs uzskatāms par notecējušu
2002. gada 2. janvārī, nevis 2001. gada 21. decembrī. Līdz ar to trešo personu [uzņēmumu], tostarp arī prasītājas, rīcībā
bija 12 dienas, lai iesniegtu apsvērumus par saistību grozīto redakciju. Šis laika sprīdis – it īpaši ņemot vērā koncentrācijas
izmeklēšanas procesa steidzamību –, bez šaubām, bija pietiekams. Tāpat Pirmās instances tiesa iepriekš minētajā spriedumā
lietā
Kaysersberg
/Komisija 24 stundu termiņu atzina par pamatotu, kas trešām personām tika piešķirts apsvērumu iesniegšanai par saistību jauno
redakciju. Tāpat ir jāievēro, ka prasītāja izsaka kritiku par laiku, kurš bija tās rīcībā, lai iesniegtu apsvērumus par pēdējiem
saistību ierosinājumiem, ka tā no savas puses, neskatoties uz īso termiņu, bija spējīga rakstveidā komentēt saistību grozīto
redakciju. Visbeidzot prasītāja nenorāda ne uz vienu elementu, lai raksturotu to, ka ilgākā termiņa tā būtu varējusi iesniegt
citus faktus, kas mainītu Apstrīdēto lēmumu. Šajā sakarā ir vērts atgādināt, ka prasītāja būtībā Pirmās instances tiesai ir
iesniegusi tos pašus argumentus ko administratīvajā procesā. Jāatzīst, ka Komisija ir pieņēmusi Apstrīdēto lēmumu, ņemot vērā
visus apstākļus pēc tam, kad tā pienācīgi bija uzklausījusi trešās personas [uzņēmumus] par pasākumu efektivitāti konstatēto
konkurences problēmu atrisināšanai.
No iepriekš minētā izriet, ka ne attiecīgās konkurences problēmas, ne
SEB
ierosinātās saistības, ne arī trešām personām [uzņēmumiem] dotais laiks Komisiju nekavēja uzskatīt, ka pirmās stadijas beigās
nopietnās šaubas var tikt izklīdinātas.
Tā rezultātā ir jākonstatē, ka pamats, kas balstīts uz to, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, neuzsākot otro
stadiju, ir noraidāms.

III – Par trešo prasības pamatu – acīmredzamu kļūdu novērtējumā, jo saistības neesot bijušas pietiekamas radušos konkurences
problēmu kontekstā
Pēc prasītājas domām, pieņemot Apstrīdēto lēmumu, ir pieļauta acīmredzama kļūda novērtējumā, jo
SEB
ierosinātās saistības nebija atzīstamas par pietiekamām, lai atrisinātu ar koncentrāciju radušās konkurences problēmas.
Šim pamatam ir piecas daļas. Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā šādu iemeslu dēļ:
–        saistība izsniegt preču zīmes licenci nav piemērota tam, lai atrisinātu ar koncentrāciju radušās konkurences problēmas;
–        saistību termiņi ir pārāk īsi;
–        piegādes saistība Vācijas tirgū un priekšnosacījumi par piegādes iespējamību attiecībā uz visiem licences saņēmējiem ir pamats
SEB
–
Moulinex
dominējošā stāvokļa pastiprināšanai;
–        ar Komisijas atļauju radītā iespēja vienlaicīgi vairākiem uzņēmumiem izmantot vienu un to pašu preču zīmi Eiropas Savienībā
var novest pie
SEB
–
Moulinex
un uzņēmuma(-u), kuriem ir tiesības uz licenci, savstarpēji saskaņotas rīcības;
–        saistības nav noteiktas attiecībā uz tirgiem, kuros pastāv pamats rasties nopietnām konkurences problēmām.
Papildus tam
De’Longhi
uztur prasību, ka saistības novedīs pie preču zīmes “Moulinex” tirgus sadalījuma.

Par pirmo daļu – ka saistība izsniegt preču zīmes licenci būtībā nav piemērota tam, lai atrisinātu ar koncentrāciju radušās
problēmas
A –
Lietas dalībnieku argumenti
Pēc prasītājas domām, saistība izsniegt preču zīmes licenci būtībā nav piemērota tam, lai atrisinātu ar koncentrāciju radušās
problēmas. Vienkārša saistība izsniegt preču zīmes licenci nevarētu līdzsvarot negatīvo tirgus daļu 40 % apmērā kopējā mazās
elektriskās virtuves tehnikas tirgū, izņemot Franciju.
Prasītāja norāda, ka Komisija pati savā ziņojumā par koriģējošiem pasākumiem minējusi:
–        tur, kur horizontāla veida pārklāšanās kādā īpašā tirgū veido konkurences problēmu, ir jāīsteno vispiemērotākā darbība (16. punkts);
–        izņēmuma gadījumos cesijas darījuma pakete, kas aptver vienīgi preču zīmi un produkcijas aktīvus, ir atzīstama par pietiekamu,
lai radītu priekšnosacījumus efektīvai konkurencei. Tomēr Komisijai tad jābūt “pārliecinātai par to, ka šo aktīvu ieguvējs
integrējas faktiski un tūlīt pat” (18. punkts).
Savukārt šajā ziņojumā Komisija neparedz, ka preču zīme pati par sevi varētu būt piemērota atrisināt horizontāla veida pārklāšanos.
Līdz šim Komisija nekad nav uzlikusi saistības par preču zīmes licences pasākumiem, neparedzot tos ar citiem koriģējošiem
pasākumiem, kā, piemēram, preču zīmju un darījumu aktivitāšu cesija, ražotspējas cesija vai ar nododamo industriālo uzņēmumu
saistīto daļu rūpnīcas, administratīvais un ražojošais personāls (skat., piemēram, 1996. gada 16. janvāra Komisijas Lēmumu
96/435/EK par Regulas Nr. 4064/89 piemērošanas procedūru, ar ko koncentrācija atzīta par saderīgu ar kopējo tirgu un EEZ līguma
darbību (Lieta IV/M.623 –
Kimberly‑Clark
/
Scott
) (OV L 183, 1. lpp.).
Kā piemēru prasītāja min Komisijas 2001. gada 27. jūlija Lēmumu par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu (Lieta N IV/M.2337
–
Nestlé
/
Ralston Purina
, OV C 239, 8. lpp.), kam Komisija pievienoja saistības par preču zīmes licenču izsniegšanu, kas bija piemērotas, lai novērstu
pušu darījumu aktivitāšu horizontālo pārklāšanos un tirgus daļā nodibināt jaunu vienību ekvivalentu tai, kas
Ralston Purina
piederēja pirms koncentrācijas. Turklāt Komisija pieprasīja cedēt visas ar saistībām skartās produkcijas kopību, lai licences
saņēmēji nenokļūtu netiešā konkurencē ar
Nestlé
/
Ralston Purina
. Līdzīgus pasākumus Komisija veica iepriekš minētajā lietā
Kimberly‑Clark
/
Scott
.
Komisija apstrīd, ka saistība attiecībā uz preču zīmes licences izsniegšanu nav uzskatāma par pietiekamu, lai atrisinātu ar
koncentrāciju radušās problēmas.
B –
Pirmās instances tiesas vērtējums
Kā jau tas izriet no iepriekš minētā pamata, jau sākotnēji nevar izslēgt, ka rīcību noteicošas saistības – kā saistība preču
zīmes licences izsniegšanai – ir piemērotas ar koncentrāciju izraisītas konkurences problēmas atrisināšanai un ka izšķirošais
jautājums nav par to, vai Komisija koncentrāciju var apstiprināt jau agrāk, pamatojoties uz saistību izsniegt preču zīmes
licenci, bet gan tikai par to, vai šādas saistības konkrētos apstākļos ir piemērotas, lai novērstu dominējošā stāvokļa nodibināšanu
vai pastiprināšanu.
Preču zīmes neapstrīdami ir primārais konkurences faktors konkrētajos tirgos. Daudzi ražotāji ir izvēlējušies pilnībā vai
daļēji izņemt savu produkciju no tirgus un paturēt tikai preču zīmes, pārdevējus un mārketinga komandu.
Tā kā vidējais mazās elektriskās virtuves tehnikas kalpošanas laiks ir apmēram trīs gadi, piecu gadu preču zīmes licence saistībā
ar papildu trīs gadu periodu, kurā
SEB
atturas no jebkādas mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu tirdzniecības, dara iespējamu licences saņēmējam tā
Moulinex
preču klientiem pāriet uz tā paša preču zīmi. Tas vēl jo vairāk tā ir saskaņā ar saistību noteikumiem, kad vienam vai vairākiem
licences saņēmējiem ir jābūt spējīgiem eksistēt, būt neatkarīgiem un efektīvi konkurēt attiecīgajos tirgos, kā arī licences
saņemšanai ir nepieciešama Komisijas piekrišana.
Tāpat ir jāatgādina, ka licences izsniegšana uz preču zīmi ir koriģējošs pasākums, ko ievēro un pieprasa trešās personas [uzņēmumi].
Līdz ar to šis pasākums konkurences problēmu atrisināšanai šķita esam pieņemams.
Tā rezultātā
SEB
uzņemtās saistības par preču zīmes licences izsniegšanu, atstājot atklātu jautājumu par saistību ilgumu, varēja atrisināt
ar koncentrāciju radušās konkurences problēmas.
To nevar apšaubīt arī ar prasītājas minētajiem piemēriem. No vienas puses, prasītājas apgalvojumi nav faktoloģiski pareizi.
Tā, piemēram,
SEB
–
Moulinex
tirgus daļa mazās elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas tirgū Eiropā ir 30 %, nevis 40 %. Tāpat Komisija lietā
Nestlé
/
Ralston Purina
nepieprasīja nekādu preču zīmes cesiju Spānijas tirgum, bet apstiprināja abus saistību variantus, ar ko pusēm tika noteikts
izsniegt preču zīmes licenci kopā uz astoņiem gadiem (divu stadiju ietvaros), tirgū tikai nodibinot jauno preču zīmi (iepriekš
minētā lēmuma
Nestlé
/
Ralston Purina
68. apsvērums). No otras puses, prasītāja nav pierādījusi, ka tirgi un ar koncentrāciju radītās problēmas ir uzrādījuši līdzīgas
pazīmes kā šajā gadījumā. Ja Komisija būtu uzskatījusi, ka ar noteiktu koncentrāciju radušās problēmas nav atrisināmas ar
saistībām, kas attiecas uz preču zīmes licenci, tas tomēr nenozīmē, ka šādas saistības nav pietiekamas, lai novērstu draudus
saistībā ar dominējošā stāvokļa nodibināšanos vai pastiprināšanos, kā tas izriet no citas koncentrācijas citā tirgū ar atšķirīgām
pazīmēm.

Par otro daļu – acīmredzamu kļūdu Komisijas novērtējumā īsā saistību termiņa dēļ

A – Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja apgalvo, ka Komisijas akceptēto saistību termiņi ir pārāk īsi. Pēc prasītājas domām, efektīvas konkurences atjaunošana
ir pamats tam, ka attiecīgā preču zīmes “Moulinex” pārņēmēja rīcībā būtu līdzekļi, lai attīstītu attiecīgās preču zīmes, un
tas uz to arī tiek mudināts. Apstrīdētajā lēmumā (36. apsvērums) Komisija pati norāda, ka “preču zīme gala patērētāju izvēlē
ir viens no svarīgākajiem faktoriem un līdz ar to ir atzīstama arī par vienu no galvenajiem konkurences elementiem mazās elektriskās
mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas ražotāju vidū”. Pēc
BaByliss
domām, šis viedoklis ir attaisnojams ar to, ka sektorā, kur preces tehnoloģiskām īpašībām nav izšķirošas nozīmes patērētāja
pirkšanas izvēlē, preču zīmes tēlam ir būtiska nozīme klienta uzticības iegūšanā ar ražotāja starpniecību.
Šajā sakarā preču zīmes popularizēšana ir viens no svarīgākajiem faktoriem attiecīgajos tirgos, kur atpazīstamības pakāpes
uzturēšana prasa paaugstinātas izmaksas, lai atbalstītu patērētāju paražas un pārvarētu uz pamatīgi nodibinātu tirgus dalībnieku
reputāciju balstītus pieejas kritērijus. Šādas investīcijas ekonomiski izlīdzinās tikai ilgākā laika periodā, pieņemot, ka
visa ieguldījumu peļņa atgriežas pie investora. Tātad, kamēr jau tirgū iedibinājies uzņēmums var iztikt ar relatīvi samērīgiem
reklāmas izdevumiem, lai uzturētu jau šādu radušos pozīciju, tikko tirgū ienākuša uzņēmuma stāvoklis ir pavisam citādāks,
it īpaši saskaroties ar pamatīgu augstas atpazīstamības pakāpes preču zīmju grupu.
Prasītāja uzskata, ka ekonomiska satura publikācijas ļoti skaidri norāda uz to, ka racionāli domājošs uzņēmējs sistemātiski
investē par maz, ja vien tas necer, ka daļa tā investīciju atgriežas atpakaļ. No tā licences saņēmējam, kurš nav preču zīmes
īpašnieks un kuram būtu jāinvestē, lai šo preču zīmi turpinātu saglabāt atpazīstamu, tomēr zinot, ka tam preču zīme vēlāk
būs jāatdod savam konkurentam, nav nekādas motivācijas šo preču zīmi saglabāt vai attīstīt tālāk. No tā izriet pamatīga pārņemtās
preču zīmes novājināšana. Līdz ar to licences ilgums un tam sekojošais tās neizmantošanas termiņš ir noteicoši saistību efektivitātei.
Komisija, piemēram, iepriekš minētajā
Kimberly‑Clark
/
Scott
lietā, kur no koncentrācijas izrietošā vienība Apvienotajā Karalistē un Īrijā bija vadošais tirgus dalībnieks saimnieciskā
papīra industrijā (no 50 % līdz 60 %), konkrētajai preču zīmei pieprasīja licences līguma pagarināšanu kopumā uz 15 gadiem.
Komisijas 2001. gada 10. oktobra Lēmumā C(2001) 3014, galīgā redakcija, par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu un EEZ līguma
darbību (Lieta COMP/M.2283 –
Schneider‑Legrand
) šis viedoklis tika pamatots šādi:
“Komisijas izmeklēšanā skaidri apstiprinājās, ka trūkums ir tas, ka jau sākotnēji nevar gūt labumu no savas paša preču zīmes
un preču zīmes pārņēmējam ir nepieciešams garš laiks (apmēram septiņi gadi), lai sasniegtu paredzēto preču zīmes aizstāšanu.
Tāpat izmeklēšana ir pierādījusi, ka preču zīmes pārņēmējs, pateicoties noteikumam par sākotnējās preču zīmes izmantošanu
konkrētajos tirgos, tajos ir aizsargāts vairāk nekā desmit gadus.”
Prasītāja uzskata, ka Komisijas izvērstie elementi, kas raksturo ierosināto saistību nepietiekamību lietā
Schneider‑Legrand
, ir tieši attiecināmi uz šo lietu.
Līdz ar to Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, šajā lietā aizstāvēdama viedokli, ka licences izsniegšanas
saistība uz pieciem gadiem saistībā ar
SEB
pienākumu vēl turpmākos trīs gadus tirdzniecībā neizmantot preču zīmi “Moulinex” “dara iespējamu licences saņēmējam ar ierobežotiem
zaudējumiem pāriet no preču zīmes “Moulinex” uz savu preču zīmi par labu
SEB
, jo tā pēc tam preču zīmi “Moulinex” atkal varēs izmantot konkrētajā tirgū”.
Komisija, ko atbalsta
SEB
, apstrīd to, ka, pamatojoties uz saistību īso termiņu, tā pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā.

B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Pārbaudot prasītājas minēto par saistību ilgumu, ir jānorāda, ka šī saistība atbilstoši saistību 1. punkta a) apakšpunkta
otrajai daļai jādara iespējama preču zīmes “Moulinex” izmantošana saistībā ar licences ņēmēja preču zīmi, lai licences saņēmējs
šajā “co‑branding” laikā un pēc tam konkrētajā tirgū varētu nodibināt vai nostiprināt savu preču zīmi. Turklāt licences saņēmējs
preču zīmes “Moulinex” darbības laikā to var izmantot vai nu kopā ar savu preču zīmi, vai pārejošā veidā izmantot vienu pašu,
lai tādējādi pārietu uz “co‑branding”. Atbilstoši minētajiem noteikumiem licences saņēmējs licences līguma darbības laikā
jebkurā brīdī no “co‑branding” var pāriet uz savas preču zīmes izmantošanu.
Ir arī jāatgādina, ka šī mērķa labā 1. punkta g) apakšpunkta trešajā daļā minētās saistības paredz, ka licences ņēmējiem ir
jābūt pašiem savai preču zīmei, ko var izmantot saistībā ar preču zīmi “Moulinex”; izņēmums ir tirgus dalībnieki, kas galvenokārt
darbojas mazumtirdzniecībā.
No iepriekš teiktā izriet, ka saistību mērķis nav tas, ka preču zīmi “Moulinex” kā tādu izmantos atsevišķi licences ņēmēji,
bet gan, ka tiem pārejas laikā, kurā tie drīkst savu preču zīmi izmantot kopā ar preču zīmi “Moulinex”, tiks nodrošināta pāreja
no preču zīmes “Moulinex” uz savas preču zīmes izmantošanu, lai savu preču zīmi darītu konkurētspējīgu ar preču zīmi “Moulinex”
arī pēc pārejas laika, kad
SEB
atkal būs tiesības izmantot preču zīmi “Moulinex” deviņās konkrētajās dalībvalstīs.
Tā rezultātā pretēji prasītājas apgalvotajam saistību mērķis nav ieviest jaunu preču zīmi deviņās konkrētajās dalībvalstīs,
bet licences saņēmējam ļaut nodibināt vai nostiprināt savu preču zīmi efektīvā konkurencē ar preču zīmi “Moulinex”.
Tā kā saistības licences saņēmējam ļauj nodibināt vai nostiprināt savu preču zīmi efektīvā konkurencē ar preču zīmi “Moulinex”,
nav nozīmes prasītājas apgalvojumam par to, ka
SEB
savas tā laika lielās tirgus daļas, preču zīmju daudzveidības un preču zīmes “Moulinex” atpazīstamības dēļ atkal no jauna
viegli varētu šo preču zīmi ieviest deviņās konkrētajās valstīs. Proti, jautājums nav par to, vai
SEB
preču zīmi “Moulinex” būs spējīga no jauna ieviest deviņās konkrētajās dalībvalstīs, kas ir jāparedz, ja būtu jākonstatē,
vai ar Apstrīdēto lēmumu apstiprinātās saistības ir uzskatāmas par pietiekamām, bet par to, vai licences saņēmējs būs spējīgs
nodibināt vai nostiprināt sevis paša kā efektīva
SEB
konkurenta pozīciju.
Līdz ar to ir jāizvērtē, vai ar saistībām noteiktais pārejas laiks ir pietiekams, lai sasniegtu šo mērķi.
Šajā sakarā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka visu licences līgumu darbības termiņš preču zīmei “Moulinex” deviņās konkrētajās
dalībvalstīs atbilstoši 1. punkta c) apakšpunkta pirmajā daļā minētajām saistībām ir pieci gadi. Tālāk atbilstoši 1. punkta
c) apakšpunkta otrajai daļai
SEB
licences līguma darbības laikā un trīs gadus pēc tā notecējuma deviņās konkrētajās dalībvalstīs atsakās no mazo mājsaimniecībā
izmantojamo elektroaparātu tirdzniecības ar preču zīmi “Moulinex”, kas ietilpst 13 konkrētajās preču grupās, kā arī atsakās
no tur ietilpstošo mājsaimniecībā izmantojamo aparātu, kā, piemēram, putekļu sūcēji un mikroviļņu krāsnis, tirdzniecības.
Tātad kopējais saistību termiņš, pamatojoties uz kurām
SEB
preces nevar tirgot ar preču zīmi “Moulinex”, pretēji prasītājas apgalvotajam ir nevis pieci gadi, bet gan astoņi gadi, jo
tas ir piecu gadu pirmais laika posms, kurā licences saņēmējam tiek dotas ekskluzīvas tiesības izmantot tikai preču zīmi “Moulinex”
vai kopā ar savu preču zīmi, un trīs gadu otrais laika posms, kurā
SEB
attiecīgajās valstīs nedrīkst tirgot preces ar preču zīmi “Moulinex”. Tādējādi
SEB
astoņus gadus nav tiesību attiecīgajās dalībvalstīs izmantot preču zīmi “Moulinex”.
No šiem noteikumiem arī izriet, ka preču zīme “Moulinex” deviņās attiecīgajās dalībvalstīs trīs gadu laikā un – vismaz teorētiski
– astoņus gadus netiks izmantota. Jebkurš licences saņēmējs atbilstoši saistībām var izlemt, kad tas no “co‑branding” pāriet
uz savu preču zīmi. Savā iestāšanās rakstā
SEB
Pirmās instances tiesai skaidroja, ka tā laika kandidāti uz licences “co‑branding” saņemšanu pēc trim četriem gadiem grib
mainīt preču zīmi “Moulinex” pret savu, kas nozīmē, ka preču zīme “Moulinex” attiecīgajās dalībvalstīs no tirgus izzudīs piecu
gadu laikā.
Šāda veida preču zīmes “Moulinex” izņemšana no tirdzniecības licences saņēmējiem dod iespēju ilglaicīgi popularizēt savu preču
zīmi. Tas būs pamats arī tam, ka
SEB
nebūs spējīga automātiski atgūt
Moulinex
savulaik ieņemto pozīciju, ja
SEB
šo preču zīmi pēc atturēšanās perioda no jauna var ieviest konkrētajos tirgos.
Komisija Apstrīdētā lēmuma 140. apsvērumā konstatēja, ka mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu kalpošanas ilgums
vidēji ir trīs gadi, ko prasītāja apstrīdēja.
Saistību termiņš ir laika termiņš, kas atbilst gandrīz trim preču kalpošanas ilguma cikliem, kamēr preču zīmes “Moulinex”
neizmantošanas termiņš atbilst vismaz vienam preču kalpošanas ilguma ciklam.
Komisija pamatoti norādīja – ko prasītāja neapstrīdēja –, ka
Whirlpool
līdzīga veida, proti, mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu, tirgū trīs gadu laikā (1990–1993) sekmīgi varēja pāriet
no preču zīmes “Philips” uz preču zīmi “Whirlpool”, lai gan preču zīme “Philips” tāpat palika atpazīstama un to
Philips
turpināja izmantot kaimiņu tirgos. Tālāk Komisija salīdzinājumam norāda, ka
Dyson
līdzīgu preču tirgos mazāk nekā piecu gadu laikā kļuva par līderi Lielbritānijas putekļu sūcēju tirgū, ka
Colgate
viena gada laikā Francijā ieguva ievērojamu tirgus daļu elektrisko zobu birstīšu tirgū un
Moulinex
, neskatoties uz savu sākotnējo līdzdalību elektrisko vārāmo aparātu tirgū (gadījuma rakstura ēdieniem), piecu gadu laikā
sasniedza no 5 % līdz 15 % tirgus daļu dažādās Eiropas valstīs.
Turklāt Komisija savā ziņojumā par konkurences ierobežojumiem, kas tiešā veidā ir saistīti un nepieciešami uzņēmumu koncentrācijas
īstenošanai (OV 2001, C 188, 5. lpp., 15. punkts), paskaidro, ka uzņēmumu pārņemšanas gadījumā konkurences aizliegumu termiņš,
kas pārņēmējam bija noteikts, lai ieguvējs varētu pārņemt pilnu pārņemamo aktīvu vērtību, varēja būt, augstākais, trīs gadi,
cesija ietver gan attiecīgā uzņēmuma klientūru, gan arī
know‑how
, savukārt divu gadu laika periods ir atzīstams par pietiekamu, ja cesija attiecas tikai uz klientūru. Šajā gadījumā laika
periods, kurā
SEB
atturas izmantot preču zīmi “Moulinex” licences darbības reģionā, ir astoņi gadi.
Pretēji prasītājas apgalvotajam licences saņēmējs nekādā gadījumā sistemātiski nebūs investējis pārāk maz, jo tas nav preču
zīmes īpašnieks, bet tas tiek motivēts investēt savā un sev piederošajā preču zīmē pēc tam, kad tas ir varējis gūt labumu
no preču zīmes “Moulinex”, lai nodibinātu un nostiprinātu savu preču zīmi. Saistību mērķis ir nevis preču zīmes “Moulinex”
izmantošana piecus gadus, bet gan tas, ka pastāv iespēja pāriet no preču zīmes “Moulinex” uz citu preču zīmi tā, ka licences
saņēmēja vai saņēmēju interesēs ir investēt savās preču zīmēs, lai pirmo gadu laikā no preču zīmes “Moulinex” gūto labumu
varētu izmantot arī turpmāk. Tādējādi saistības starp abām preču zīmēm laiks ir tikai posms, kas nepieciešams licences ņēmēja
pārejai uz savu preču zīmi. Tādējādi investēto līdzekļu atgriešanās pēc astoņu gadu laika perioda, uz kādu paredzētas saistības,
turpinās un nebeidzas ar to brīdi, kad
SEB
atkal var sākt izmantot preču zīmi “Moulinex”.
Otrkārt, ir jākonstatē, ka licences saņēmējiem atbilstoši 1. punkta g) apakšpunkta pirmajā daļā minētajām saistībām ir jābūt
ekonomikas dalībniekiem, “kas faktiski vai potenciālā veidā ir pārstāvēti tirgū un ir spējīgi eksistēt un ir neatkarīgi, nepastāvot
attiecībām ar
SEB
, un kuri ir kompetenti un motivēti īstenot aktīvu un efektīvu konkurenci konkrētajos tirgos”. Papildus tam licences saņēmējiem,
kā minēts iepriekš, atbilstoši 1. punkta g) apakšpunkta trešajai daļai ir jābūt pašiem savai preču zīmei, ko var izmantot
saistībā ar preču zīmi “Moulinex”; izņēmums ir uzņēmēji, kas galvenokārt darbojas mazumtirdzniecībā.
Ir jākonstatē, ka šie pasākumi, kas ierobežo licences izsniegšanu jau tirgū pastāvošiem vai īslaicīgi uz to spējīgiem tirgus
dalībniekiem, var nodrošināt, ka licences saņēmēji noteikto saistību darbības termiņa ietvaros var kļūt par efektīviem konkurentiem.
Tas tiek pastiprināts arī ar to, ka tirgus dalībnieki, kas galvenokārt darbojas mazumtirdzniecībā, pat ja tiem pašiem ir savas
preču zīmes, atbilstoši 1. punkta g) apakšpunkta trešajā daļā noteiktajām saistībām ir izstumti no potenciālo preču zīmes
“Moulinex” izmantotāju vidus. Proti, Komisija Apstrīdētā lēmuma 27. apsvēruma d) punktā un 37. apsvērumā, ko nav apstrīdējusi
arī prasītāja, ir konstatējusi, ka šo uzņēmumu pašu preču zīmes, proti, “izplatītāju preču zīmes”, konkrētajos tirgos ir nepietiekami
pārstāvētas.
No iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka Komisija nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, uzskatīdama, ka saistību
spēkā esamības termiņš ir uzskatāms par pietiekamu, lai preču zīmes “Moulinex” licences saņēmējiem darītu iespējamu, pastāvot
efektīvai konkurencei ar preču zīmi “Moulinex”, nodibināt vai nostiprināt savas preču zīmes deviņās konkrētajās dalībvalstīs.
Līdz ar to prasītājas iebildumi saistībā ar saistību termiņu ir noraidāmi.
Šis secinājums nevar tikt apšaubīts arī ar prasītājas minētajiem lēmumiem. Abi tirgi, uz ko attiecas lietas
Kimberly‑Clark
/
Scott
un
Schneider
/
Legrand
, proti, norāda uz pazīmēm, kas nav salīdzināmas ar šo gadījumu, tā, ka prasītājas veiktais salīdzinājums, kā jau tas tika
minēts, nav attiecināms uz šo lietu.
Lietā
Kimberly‑Clark
/
Scott
Komisijas uzlikto saistību ilgums (licences darbības termiņš uz maksimāli desmit gadiem saistībā ar nepiedalīšanos tirgū
piecus gadus) saskaņā ar secinājumu, ko neapstrīdēja arī
Kimberly‑Clark
, tika attaisnots, jo jaunas preču zīmes tualetes papīram, virtuves dvieļiem un papīra kabatas lakatiņiem ieviešana tirgū
bija īpaši apgrūtinoša tādēļ, ka pastāvēja tikai divas nozīmīgas preču zīmes (“Kleenex” un “Andrex”), savukārt pārējās preču
zīmes bija nepietiekami izplatītas un tām bija vien neliela klientu uzticība. Šajā gadījumā turpretim pastāv jau iedibinātas
preču zīmes, uz kurām preču zīmes “Moulinex” klienti var pāriet.
Lietā
Schneider
/
Legrand
, kaut arī Pirmās instances tiesa atcēla Komisijas lēmumu, pušu ierosinājums piedāvāt alternatīvu, lai triju gadu laikā varētu
izmantot vairākas preču zīmes, tika noraidīts, jo tirgus analīze liecināja par to, ka preču zīmes pārņēmējam būtu nepieciešami
apmēram septiņi gadi, lai panāktu ierosināto preču zīmes aizvietotāju, jo mazo “zema sprieguma” elektroaparātu kalpošanas
ilgums ir ļoti ilgs, savukārt mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu kalpošanas ilgums ir ļoti īss. Turklāt
Schneider
ierosināja preču zīmi vienā un tajā pašā valsts tirgū sadalīt un
Schneider
un licences saņēmējam to izmantot, kamēr šajā gadījumā nebūtu nevienas preču zīmes “Moulinex” preces, kuras ar vienu un to
pašu preču zīmi ražo divi dažādi uzņēmumi, jo saistības paredz ekskluzīvu licenci un papildu aizliegumu izmantot preču zīmi
“Moulinex”.

Par trešo daļu – ka piegādes saistība vācu tirgū un priekšnosacījumi par piegādes iespējamību attiecībā uz visiem licences
saņēmējiem rada SEB–Moulinex dominējošā stāvokļa pastiprināšanu

A – Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja uzskata, ka preču zīmes “Moulinex” licences saņēmēja divu gadu saistība Vācijā piegādāt visas preces kā mikseri
un līdzīga veida ierīces 65 % apmērā no 2000. gada laikā pārdoto
Moulinex
preču apjoma ir, lai vēl pastiprinātu
SEB
–
Moulinex
jau dominējošo stāvokli tirgū Vācijā.
Pirmkārt, prasītāja norāda, ka tās (saistības) rada apgrozījuma garantiju
SEB–Moulinex
produkcijai. Minētās saistības
SEB
–
Moulinex
nodrošina ievērojamus papildu ietaupījumus un līdz ar to pazemina pamata izmaksas
Otrkārt, pēc prasītājas domām, licences saņēmējs tiek ierobežots izmantot iespējami izdevīgākus piegādes avotus tādēļ, ka
SEB
piekrīt piegādāt preces parastos ekonomiskos apstākļos, ko
SEB
grupa piemēro starp ražotājuzņēmumiem un tirdzniecības filiālēm konkrētajā reģionā (konkrētajos reģionos). Līdz ar to licences
saņēmējs ar
SEB
var konkurēt tikai saistībā ar starpību starp iepirkšanas un pārdošanas cenu.
Treškārt, prasītāja uzskata, ka šī pasākuma dēļ licences saņēmējam zūd jebkāda interese saistībā ar tehnoloģiskiem jauninājumiem,
jo
SEB
kā tirgus līderis var noteikt dažādu preču tehniskās normas, tādējādi zūdot konkurencei attiecībā uz preču īpašībām.
Ceturtkārt un visbeidzot, prasītāja uzskata, ka minētais pasākums licences saņēmējam obligāti nav nepieciešams. Vienkārša
licences saņēmēja iespēja piegādāt preces no
SEB
, kā tas ir paredzēts citās valstīs, ir pietiekama, lai licences saņēmējs varētu īstenot savu darbību gadījumā, ja tā rīcībā
nav nepieciešamās ražotspējas.
Līdz ar to Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā, paredzēdama saistību, kuras rezultātā varētu tikt pastiprināts
SEB
–
Moulinex
dominējošais stāvoklis tirgū Vācijā.
Turklāt prasītāja norāda, ka saistību aspekti attiecībā uz preču piegādi no
SEB–Moulinex
var pastiprināti ierobežot cenu konkurenci konkrētajos tirgus segmentos.
No vienas puses, ar saistībām tiek paredzēts, ka licences saņēmējs attiecīgajā valstī vai valstīs konkrēto preci vai konkrētās
preces var saņemt no
SEB
–
Moulinex
. Ja licences saņēmējs
Moulinex
preces vēlas saņemt no
SEB
, tad “to apjomam jāatbilst 65 % no 2000. gada laikā pārdoto
Moulinex
preču apjoma” (Apstrīdētā lēmuma 132. apsvērums). Ar to
SEB
iegūst garantiju apgrozījumam, savukārt licences saņēmējam vienlaicīgi tiek liegts brīvi pašam izvēlēties piegādes avotus.
No otras puses, ar to, ka licences saņēmējs ir spiests saņemt no
SEB
–
Moulinex
preci vismaz 65 % apmērā no 2000. gada laikā pārdoto
Moulinex
preču apjoma, attiecībā uz konkrētajām precēm varētu tikt radīts viendabīguma efekts
SEB
–
Moulinex
un licences saņēmējas pārdošanas cenās. Proti, licences saņēmējs ar
SEB
–
Moulinex
tad dalītu šīs kopējās ražošanas izmaksas attiecībā uz būtiskām kopējām vajadzībām attiecīgajām precēm. Šādas izteiktas izdevumu
struktūras vienlīdzības rezultātā attiecīgajām precēm tiktu panākta mehāniska vai norunāta pārdošanas cenu vienāda nostatīšana,
jo cenu konkurence vēl varētu būt iespējama tikai par ražošanas izmaksām un starpību starp licences saņēmēja iepirkšanas un
pārdošanas cenu. Jo ciešāk būtu apvienoti gatavās produkcijas pārdošanai piemērotie tirgi, jo lielāki draudi pastāvētu saistībā
ar iepriekš norunātu rīcības veidu. Komisija šādu draudu pastāvēšanu skaidri uzsver vadlīnijās par EK līguma 81. panta piemērošanu
nolīgumos par horizontālu sadarbību (OV 2001, C 3, 2. lpp.).
Komisija apstrīd, ka saistība par preču piegādi Vācijas tirgū ir pamats
SEB–Moulinex
pastiprinātai pozīcijai Vācijā.

B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāja galvenokārt, no vienas puses, kritizē licences saņēmēja piegādes saistības Vācijā mikseru un līdzīgu aparātu tirgū
un, no otras puses, iespējas visiem licences saņēmējiem deviņās dalībvalstīs noslēgt piegādes līgumu par precēm, kuras skar
lēmums.
Attiecībā uz licences saņēmēja piegādes saistībām Vācijā vispirms ir jānorāda, ka saskaņā ar lēmumā minēto – ko neapstrīd
arī prasītāja – ir jāuztur ražotnes, lai tādējādi nodrošinātu ar tām saistītās darba vietas.
Tāpat ir jākonstatē, ka šīs saistības attiecas tikai uz vienu preču grupu, proti, mikseriem un līdzīgām aparātiem, vienā valstī
ierobežotā laikā posmā uz diviem gadiem. Turklāt Komisija šajā mikseru un līdzīgu aparātu tirgū Vācijā nav konstatējusi
SEB
–
Moulinex
dominējošo stāvokli, jo jaunajai vienībai attiecīgajā tirgū pieder tikai no 20 % līdz 30 %. Tāpat ir jāmin, ka piegādes saistība
ietver 65 % no 2000. gadā pārdoto
Moulinex
preču apjoma tā, ka licences saņēmējam paliek iespēja piegādāt preces no trešām personām vai tās ražot pašam. Līdz ar to
netiek ietekmēti tehnoloģiskie jauninājumi, jo, ņemot vērā piegādes saistības īso termiņu, nekas licences saņēmējam piegādāto
preču aizstāšanas ar savu produkciju kontekstā netraucē attīstīt savas jaunās preces paralēli precēm, kas tiek saņemtas no
SEB
.
Visbeidzot, tā kā attiecīgajos noteikumos par saistībām ir paredzēts, ka
SEB
preces licences saņēmējam jāpiegādā par ražošanas izmaksām, kam pievienoti piegādes izdevumi, tad licences saņēmēja konkurētspēja
nekādā ziņā netiek ietekmēta, gluži otrādi, tiek garantēta izdevīga cena. Pretēji tam, kādus pieņēmumus var izdarīt no prasītājas
teiktā,
SEB
turklāt nav nekāds licences saņēmēja konkurents, uz kuru attiecināti
Moulinex
preču piegādes noteikumi, jo
SEB
, pamatojoties uz saistībām licences līguma darbības laikā, nedrīkst tirgot
Moulinex
preces Vācijas tirgū.
Tāpat pretēji prasītājas apgalvotajam paredzētās ierobežojošās piegādes saistības nav pamats ne
SEB
–
Moulinex
pozīcijas stiprināšanai, ne arī licences efektivitātei.
Attiecībā uz iebildi par preču piegādi Vācijā no
SEB
par citām precēm, nevis mikseriem un līdzīga veida ierīcēm, pietiek ar norādi, ka šeit runa nav par licences saņēmēja pienākumiem,
bet tikai par iespēju, ko tas atbilstoši savām interesēm var izmantot. Attiecīgo noteikumu nevar apšaubīt arī tāpēc, ka licences
saņēmējam ir jāpieņem noteikti minimālie apjomi, ja vien tas grib izmantot minēto iespēju.
Tā rezultātā prasītājas iebilde ir noraidāma.

Par ceturto daļu – ka ar Komisijas atļauju radītā iespēja vienlaicīgi vairākiem uzņēmumiem izmantot vienu un to pašu preču
zīmi Eiropas Savienībā var būt pamats SEB–Moulinex un uzņēmuma(-u), kuriem ir tiesības uz licenci, savstarpēji saskaņotai
rīcībai

A – Lietas dalībnieku argumenti
Saskaņā ar prasītājas teikto ar Komisijas atļauju radītā iespēja vienlaicīgi vairākiem uzņēmumiem izmantot vienu un to pašu
preču zīmi Eiropas Savienībā var būt pamats
SEB
–
Moulinex
un uzņēmuma(-u), kuriem ir tiesības uz licenci, savstarpēji saskaņotai rīcībai.
Prasītāja faktiski uzskata, ka nav iespējams vienu un to pašu preču zīmi dalīti izmantot dalībvalstu teritorijā, neveicot
mārketinga un reklāmas politikas koordinēšanu un neapdraudot turpmāku preču zīmes pastāvēšanu. To īpaši skaidri apstiprina
arī Francijas ekonomikas ministrs lietā
Pernod‑Ricard
/
Coca‑Cola
(1999. gada 24. novembra lēmums par plānoto
Pernod‑Ricard
aktīvu nodošanu
Coca‑Cola
saistībā ar preču zīmes “Orangina” dzērienu) un arī
Conseil d’État français
[Francijas Valsts Padome] (
Conseil d’État
2000. gada 6. oktobra spriedums lietā
Pernod‑Ricard
). Tāpat Komisija uzsvēra tirdzniecības un mārketinga lietu savstarpējās koordinēšanas nepieciešamību viens otram blakus esošos
tirgos (iepriekš minētais lēmums
Schneider
/
Legrand
, 796. apsvērums).
Šajā gadījumā prasītāja pauž apsvērumu, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā neesot apdomājusi par savstarpēji saskaņotas izturēšanās
iespēju, kā rezultātā atkarībā no valsts un precēm preču zīmju licences var tikt izsniegtas dažādiem uzņēmumiem.
Komisija uzskata, ka prasītājas iebilde ir nepamatota.

B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Jāatgādina, ka ir skaidrs, ka mazās elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas tirgi neapstrīdami ir mērāmi pēc valsts
mēroga. Tā no Apstrīdētā lēmuma 27. apsvēruma var secināt, ka preču “pazīmes”, ņemot vērā patērētāju uzvedību un prioritātes,
atkarībā no dalībvalsts var mainīties, attiecību starp klientiem un piegādātājiem pamatā principā ir nacionāla bāze, vairumam
svarīgāko ražotāju ir pašiem savas vietējās tirdzniecības vietas attiecīgajās dalībvalstīs un izplatītāju struktūra ir valstiska.
Tādējādi Komisija pamatoti ir konstatējusi, ka vienu un to pašu preču zīmi atkarībā no dalībvalsts var izmantot dažādi tirgus
dalībnieki, kur katram no tiem ir sava mārketinga, reklāmas un pārdošanas organizācija un stratēģija, un ka preču zīmes “Moulinex”
saņēmējs var turpināt un attīstīt savu preču zīmi neatkarīgi no
SEB
, nevienojoties par to ar
SEB
vai citiem licences saņēmējiem.
Turklāt
SEB
licenci tam pašam reģionam nevar izsniegt nedz citam licences saņēmējam, nedz arī pats preču zīmi “Moulinex” izmantot šajā
pašā reģionā tā, ka nepastāv nekāda rīcības saistībā ar konkurenci koordinēšana preču zīmei “Moulinex”. Turklāt licences saņēmēja
izvēlei ir nepieciešama Komisijas piekrišana. Galu galā tā ir spējīga uzraudzīt, lai tiek novērsti prasītājas minētie draudi
saistībā ar rīcības koordinēšanu starp licences saņēmējiem.
No tā izriet, ka prasītājas iebilde ir nepamatota.
Šie secinājumi nav apšaubāmi, pamatojoties uz prasītājas minētajām lietām, kurās attiecīgo tirgu iezīmes ir pavisam citādas.
Tā licences saņēmējs lietā
Pernod‑Ricard
/
Coca‑Cola
nebija neatkarīgs, savukārt šajā gadījumā licences saņēmējam, lai to apstiprinātu Komisija, ir jābūt neatkarīgam. Turklāt
atbilstoši
Conseil d’État
lēmumam abi gāzēto bezalkoholisko dzērienu tirgi “hors foyer” un “alimentaires” Francijā netika “norobežoti”, un runa bija
par divām paralēli pastāvošām preču zīmēm, nevis, kā šajā gadījumā, par diviem ģeogrāfiski nošķirtiem tirgiem attiecīgi ar
savām valsts mēroga dimensijām un iezīmēm. Tādēļ nekādā ziņā nevarēja izslēgt savstarpējas vienošanās draudus starp licences
saņēmēju un
Coca‑Cola
, turklāt preču zīmes īpašnieks paturēja kontroli pār preču zīmes kvalitāti un tā kompetencē bija iepakošana un reklāma. Līdz
ar to šī situācija nav salīdzināma ar koncentrāciju šajā gadījumā, jo šeit dažādie valstu tirgi ir nošķirti un licences saņēmēji
paši ir atbildīgi par preču kvalitātes kontroli, kā arī ir kompetenti par iepakojumu un reklāmu un savās interesēs tiem ir
dota iespēja attīstīt pašiem savu preču zīmi.
Līdz ar to šī pamata ceturtā daļa nav pamatota.

Par piekto daļu – Komisijas apstiprināto koncentrāciju, neparedzot saistības attiecībā uz tirgiem, kuros ir pamats rasties
nopietnām konkurences problēmām

A – Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja kritizē, ka Komisija nav noteikusi nekādas saistības attiecībā uz tirgiem, kuros ir pamats rasties nopietnām konkurences
problēmām. Tā, piemēram, norāda, ka saistības nav noteiktas attiecībā uz Itālijas tirgu, lai gan
SEB
–
Moulinex
pēc koncentrācijas noslēgšanas ūdens vārītāju tirgū bija no 65 % līdz 75 % tirgus daļas un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai
paredzētās tehnikas, kā arī mikseru un līdzīga veida ierīču aparātu tirgū – no 40 % līdz 50 % tirgus daļas. Tāpat
SEB–Moulinex
pēc koncentrācijas noslēgšanas Norvēģijā bija no 55 % līdz 65 % tirgus daļas fritējamo aparātu, espresso aparātu un gadījuma
rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgū un no 70 % līdz 80 % – mazo plītiņu tirgū.
Problemātiska situācija ir novērojama Lielbritānijas, Īrijas, Spānijas, Somijas un Norvēģijas tirgos.
Prasītāja uzskata, ka Komisijas pieprasītās saistības nav atzīstamas par pietiekamām, lai atrisinātu ar koncentrāciju izraisītās
konkurences problēmas.
Prasītāja salīdzinājumam dod iemeslu pārdomām, ka vienlīdzīgs tirgus daļu sadalījums citos segmentos ir novedis pie saistību
noteikšanas no Komisijas puses. Tāpat tā norāda, ka Portugālē tika pieprasīts uzņemties saistības, jo
SEB–Moulinex
pēc koncentrācijas noslēgšanas bija no 65 % līdz 75 % tirgus daļas mazo plītiņu tirgū, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai
paredzētās tehnikas un mikseru tirgū un elektrisko kafijas kannu un fritējamo aparātu tirgū – no 40 % līdz 50 %. Turklāt Komisija
bija noteikusi saistības tiem tirgus segmentiem, kur jaunai vienībai bija niecīga tirgus daļa.
Uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumu, kur prasītājai tika pieprasīts izteikt savus iebildumus saistībā ar Lielbritānijas,
Īrijas, Spānijas, Somijas un Norvēģijas tirgiem, prasītāja aizstāvēja turpinājumā minēto viedokli.
Spānijā
SEB
–
Moulinex
pēc koncentrācijas noslēgšanas ieguva tādu pozīciju tirgū, kas atbilst vairāk nekā 35 % vai pat 40 % tirgus daļai četros
mazās elektriskās virtuves tehnikas tirgos. Tāpat Komisija savas veiktās analīzes saistībā ar koncentrācijas saderīgumu Spānijas
tirgū rezultātā konstatēja:
–        jaunā vienība nevar darboties pretēji konkurencei, jo tā spēj mēroties ar nozīmīgiem konkurentiem;
–        pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumi konkrētajos tirgos tiktu sodīti, samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos, nevis ūdens vārītāju un mazo plītiņu tirgū, kur jaunā vienība plāno iegūt no 85 % līdz 95 % sava
apgrozījuma.
Šādu iemeslu dēļ Komisija nav pierādījusi, ka nepastāv nopietnas šaubas attiecībā uz koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu,
lai tādējādi varētu atteikties no saistībām šajā valstī:
–        attiecībā uz Apstrīdētajā lēmumā galvenokārt analizētajām dalībvalstīm (Portugāle, Beļģija, Nīderlande, Grieķija) Komisija,
lai konstatētu nopietnās šaubas, kas radījušas nepieciešamību noteikt saistības, ir izmantojusi vērtību, ko atspoguļo tirgi,
kuros
SEB
–
Moulinex
kopā pieder vairāk nekā 40 % tirgus daļas, saistībā ar visu virtuves segmenta tirgu kopējo vērtību (Portugāle, Beļģija, Nīderlande,
Grieķija); tā, piemēram, Komisija Beļģijā varēja konstatēt, ka sešas preču zīmes, no kurām
SEB
–
Moulinex
pēc koncentrācijas nodibināšanas pieder vairāk nekā 40 % tirgus daļas, kopumā rēķinot, atbilst 44 % attiecīgā kopējā virtuves
tehnikas tirgus vērtībai;
–        Grieķijā Komisija, piemēram, pieprasīja
SEB
uzņemties saistības, lai četri tirgi, kuros
SEB
–
Moulinex
kopumā bija sasniegusi 40 % tirgus daļu, atbilda 24 % kopējā virtuves tehnikas tirgus vērtībai.
Līdz ar to Komisija nevarēja Spānijā izvairīties no
SEB–Moulinex
pret konkurenci vērstas darbības draudiem konkrētajos tirgos, pirms tam nenosakot to vērtību, kāda ir tirgiem, kuros
SEB
–
Moulinex
Spānijā sasniedza vairāk nekā 40 % tirgus daļu, salīdzinājumā ar “virtuves tehnikas grupas” kopējo tirgu. Savā analīzē Komisija
novērtēja tikai to daļu, kur tika atspoguļoti divi tirgi, kuros
SEB
–
Moulinex
bija nozīmīga pozīcija (ūdens vārāmie aparāti un mazās plītiņas), kopējā
SEB
–
Moulinex
apgrozījuma kontekstā kopējā virtuves tehnikas tirgū. Līdz ar to Komisijas novērtējums ir nepareizs – savos aprēķinos tā
neietvēra apgrozījumu, ko rada mikseri un līdzīga veida ierīces, kā arī gadījuma ēdienu pagatavošanai paredzētā tehnika, lai
gan šeit
SEB
–
Moulinex
bija sasniegusi no 55 % līdz 65 % un no 35 % līdz 45 % apgrozījumu.
Ņemot vērā šos iemeslus, Komisija, vienīgi pamatojoties uz Apstrīdētajā lēmumā atspoguļoto, nevarēja nonākt pie secinājuma,
ka
SEB
–
Moulinex
koncentrācija nav pamats nopietnām šaubām attiecībā uz tās saderīgumu ar kopējo tirgu Spānijā, un līdz ar to atteikties no
saistībām šajā valstī.
Tas pats atbilstoši ir attiecināms arī uz konkurences situāciju Somijā. Proti, Komisija nav apzinājusi to vērtību, uz ko norāda
tirgi, kuros
SEB
–
Moulinex
kopā sasniegusi vairāk nekā 40 % tirgus daļu, salīdzinājumā ar virtuves segmenta kopējo tirgu vērtību. Vēl jo vairāk Komisija
ir apmierinājusies ar konkurences situāciju tosteru tirgū, lai izslēgtu nopietnas šaubas saistībā ar konkurenci attiecīgajos
tirgos Somijā, neņemot vērā trīs citu preču tirgus, kuros
SEB
–
Moulinex
pēc koncentrācijas nodibināšanas bija sasniegusi vairāk nekā 40 % tirgus daļu (mazās plītiņas – no 35 % līdz 45 %, espresso
aparāti – no 40 % līdz 50 % un barbekjū grili – no 40 % līdz 50 %). Turklāt Komisija – atšķirībā no savas analīzes par Grieķijas
tirgu – nenorādīja, ka jaunajai vienībai Somijā arī mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū ir stipra tirgus pozīcija (no
30 % līdz 40 %).
Kas attiecas uz Itāliju, prasītāja norāda, ka uz atbilstošo Komisijas konkurences analīzi ir jāattiecina tādi paši argumenti.
Tā Komisija ir ņēmusi vērā vērtību, kāda ir ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgum
Itālijā saistībā ar kopējo “virtuves tehnikas grupas” vērtību, tomēr tā nav ievērojusi mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgu,
kurā
SEB
–
Moulinex
bija sasniegusi no 40 % līdz 50 % tirgus daļu, kā rezultātā Komisija atbilstoši nevarēja nonākt pie secinājuma, ka koncentrācija
nav pamats nopietnām šaubām par tās saderīgumu ar kopējo tirgu Itālijā.
Attiecībā uz Apvienoto Karalisti un Īriju prasītāja uzskata, ka Komisija Lielbritānijas tirgum nepiemēroja visus atbilstošos
novērtējuma mērogus un/vai apgrozījuma kritērijus, kurus tā izmantoja savā analīzē par pārējām valstīm. Komisija nenovērtēja
draudus konkurencei, ko Lielbritānijas un Īrijas tirgū rada koncentrācija. Lai izvairītos no draudiem konkurencei, Komisija
piemēroja 40 % novērtējuma robežu un secināja, ka pastāv konkurenti ar no 15 % līdz 25 % tirgus daļas un ir tikai niecīga
apjoma darbības pārklāšanās, neanalizēdama, kā nozīmīgu
SEB
–
Moulinex
pozīciju fritējamo aparātu (no 30 % līdz 40 %), tvaika katlu (no 30 % līdz 40 %) un gludekļu (no 35 % līdz 40 %) tirgu savstarpējā
saistība pēc koncentrācijas noslēgšanas ietekmē konkurenci.
Komisija apstrīd prasītājas apgalvoto, ka nav noteiktas nekādas saistības tirgiem, kuros pastāv aizdomas par nopietnām konkurences
problēmām.
Komisija papildus tam min, ka pretēji prasītājas teiktajam no Apstrīdētā lēmuma 137. apsvēruma izriet, ka “
SEB
savas saistības ir uzlabojusi, paplašinot preču zīmes licences darbību uz elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas
kopību [..] Norvēģijā”.
Tālāk attiecībā uz Itālijas tirgu prasītāja nevar atsaukties vienīgi uz jaunās vienības tirgus daļām mikseru un līdzīga veida
aparātu, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu un ūdens vārītāju tirgū, lai no tā izsecinātu, ka saistības
ir nepieciešamas. Ir jāņem vērā visi attiecīgie faktori, lai konstatētu, vai koncentrācija kopējā tirgū nodibina vai pastiprina
dominējošo stāvokli. Mikseru un līdzīga veida aparātu tirgū trīs nozīmīgi konkurenti ir spējīgi mēroties ar jaunajai vienībai.
Tāpat, kā tas arī izriet no lēmuma, koncentrācijas dalībnieku pozīcija gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu
un ūdens vārītāju tirgū Itālijā ir jārelativizē tādā apmērā, kur noteikti konkurenti ieņem nozīmīgu stāvokli attiecībā uz
citu preču tirgiem, kā, piemēram, mazo plītiņu, fritējamo aparātu un espresso aparātu tirgus. Komisija ir paziņojusi, ka papildus
tam ir jāpieņem, ka pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumi gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu un
ūdens vārītāju tirgos būtu sodāmi, samazinātā apmērā pērkot
SEB
un
Moulinex
produkciju citos tirgos.
Papildus tam stāvoklis šajos tirgos, ko prasītāja īpaši minēja, ir pavisam citādāks nekā Portugālē, kur jaunajai vienībai
10 no 11 preču grupām pieder vairāk nekā 40 % tirgus daļas. Jaunā vienība praktiski visos attiecīgajos preču tirgos ir sasniegusi
nepārspējami varenu pozīciju, ko nevarētu palielināt nedz citi ražotāji, nedz arī tirdzniecība.
Prasītājas apgalvojums, ka Komisija nav ņēmusi vērā Lielbritānijas, Īrijas, Spānijas, Somijas un Norvēģijas tirgu konkurences
problēmas, visbeidzot atbilstoši Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktam nav pieņemams, jo tam trūkst jebkāda izskaidrojuma
un pamatojuma.
Atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem Komisija tālāk norāda uz apsvērumiem, kas rosinājuši to nonākt pie
secinājuma, ka nopietnas šaubas attiecībā uz Portugāli, Grieķiju, Beļģiju, Nīderlandi, Vāciju, Austriju, Dāniju, Zviedriju
un Norvēģiju atrisina saistību noteikšana visos preču tirgos šajās jaunajās deviņās valstīs, savukārt Itālijā, Spānijā, Apvienotajā
Karalistē, Īrijā, kā arī Somijā tās nav nepieciešamas, jo tur netika konstatētas nopietnas šaubas.
Pirms savu apsvērumu izklāsta četros etapos Komisija paskaidro, ka savā analīzē tā balstījusies uz lēmumu pieņemšanas praksi
un izmeklēšanas laikā saņemto informāciju par tirgus funkcionēšanas veidiem.
Tā, kā Komisijai konstatējusi, konkurences funkcionēšanai, pamatojoties uz tās konstatēto, attiecīgajos tirgos ir būtiska
nozīme diviem faktoriem, proti, atzītas preču zīmes rīcībā esamībai (skat. Apstrīdētā lēmuma 36. apsvērumu) un pieejai tirdzniecībai
(skat., piemēram, Apstrīdētā lēmuma 35. apsvērumu), – tas attiecas uz visām preču grupām.
Attiecībā uz pirmo faktoru Komisija balstās uz savu 1997. gada 15. oktobra Lēmumu 98/602/EK par koncentrācijas saderīgumu
ar kopējo tirgu un EEZ līguma darbību (Lieta IV/M.938 –
Guiness
/
Grand Metropolitan
) (OV 1998, L 288, 24. lpp.), kurā tā uzsvēra, ka “visa vadošo preču zīmju portfeļa īpašnieks, no vairākiem aspektiem raugoties,
ir privileģētā stāvoklī” un īpaši tā pozīcija salīdzinājumā ar klientiem ir stiprāka, jo tas var piegādāt visu preču sortimentu,
un ka tā preces kopējā darījumu spektrā ir liela daļa” (Apstrīdētā lēmuma 38. un nākamie apsvērumi). Tā paša piemērojamā lēmuma
41. apsvērumā ir noteikts: “Šāda priekšrocība un tās sekas tirgu konkurences struktūrā ir atkarīgas no vairākiem faktoriem:
vai piedāvātāja rīcībā ir viena vai vairākas noteiktos tirgos vadošās preču zīmes, kāds tirgus daļu apjoms atbilst to izvirzītajam
mērķim saistībā ar konkurējošām precēm, kāda papildu nozīme ir tirgiem, kuros puses ar vadošo preču zīmi var piedāvāt plašu
preču sortimentu, un, visbeidzot, tirgu skaitu, kuros piedāvātāju rīcībā ir vadošās preču zīmes.”
Izplatītāju spēja virzīt sarunas vēlamajā virzienā ir otrs svarīgs konkurences faktors attiecīgajā tirgū. Šajā sakarā
SEB
izteicās, ka “tās mēģinājums [no savas puses] celt cenas preču segmentos, [..] kuros
SEB
tirgus daļa teorētiski ir vairāk nekā 35 %, var novest pie represijām no profesionālo pircēju puses citos mazās elektriskās
mājsaimniecībā izmantojamās virtuves tehnikas segmentos, kas vēl jo vairāk vērā ņemami būtu tad, ja tādējādi tiktu skartas
divas trešdaļas mazo mājsaimniecībā izmantojamo elektroaparātu apgrozījuma”.
Lai nonāktu pie secinājuma, saskaņā ar kuru nav bijis vajadzības noteikt saistības Itālijai, Spānijai, Apvienotajai Karalistei,
Īrijai un Somijai, Komisija paskaidro, ka tā secīgi ir ņēmusi vērā uz koncentrācijas konkurences situāciju balstītus četrus
faktorus
Pirmais faktors attiecas uz tirgu noteikšanu, kur jaunās vienības tirgus daļas sasniedz vairāk nekā 40 %. Otrais attiecas
uz lielāko savstarpējo pārklāšanos starp pusēm attiecīgajā preču tirgū (skat. Apstrīdētā lēmuma 86.–88., 90.–92., 95., 97.,
98., 101., 102., 107., 110., 111., 113., 121. un 123. apsvērumu). Trešais faktors attiecas uz jaunās vienības pozīciju attiecībā
pret saviem konkurentiem  (skat. Apstrīdētā lēmuma 87., 92., 96.–98., 101., 102., 105., 107., 110., 111., 113., 116., 119. un
123. apsvērumu). Visbeidzot, ceturtais faktors ir secinājums, cik svarīgs ir attiecīgais preču tirgus saistībā ar jaunās vienības
kopējo apgrozījumu, un atbilstoši tam – kādas ir represiju iespējas attiecībā uz izplatītājiem (skat. Apstrīdētā lēmuma 83.,
97., 101., 102., 105., 110., 116., 119. un 123. apsvērumu). Komisija paskaidro – ka pēdējais minētais faktors, proti, tā sauktais
“sortimenta efekts”, bija jāievēro konkurences analīzē, jo uz visiem valsts preču tirgiem ir attiecināmas vienas un tās pašas
preču zīmes un vieni un tie paši lielie klienti.
Komisija uzskata, ka, ņemot vērā dažādus kritērijus, tā ir nonākusi pie secinājuma, ka koncentrācija Portugālē, Nīderlandē,
Beļģijā un Grieķijā attiecībā uz visām precēm ir pamats nopietnām šaubām par tās saderību ar kopējo tirgu. Kas attiecas uz
pirmo faktoru, tad ir konstatēts, ka jaunās vienības vairākumam preču sortimenta sasniegtās tirgus daļas ir vairāk nekā 40 %
(Apstrīdētā lēmuma 48., 55., 63. un 72. apsvērums). Tāpat Komisija ir konstatējusi (Apstrīdētā lēmuma 83. un nākamie apsvērumi),
ka tirgi, kuros jaunās vienības tirgus daļa ir sasniegusi vairāk nekā 40 %, pārsniedz 50 % no kopējā vienības apgrozījuma.
Saistībā ar sortimenta ietekmi Komisija uzskatīja, ka šādos apstākļos tas vēl vairāk stiprina to ietekmi tirgū, kas koncentrācijas
dalībniekiem ir attiecīgajos tirgos. Tāpēc arī Komisija bija noteikusi saistības šajās valstīs attiecībā uz visu preču tirgiem.
Citās valstīs nav bijis vērojams pirmais kritērijs, tādējādi Komisija ir vērtējusi, vai koncentrācija var būt pamats lielākai
pušu pārklāšanai attiecīgajos preču tirgos. Turklāt Komisija tika izslēgusi nopietnas šaubas par tiem preču tirgiem, kuros
pārklāšanās ir minimāla, jo koncentrācija šādos gadījumos nerada būtiskus grozījumus konkurences stāvoklī. Šis gadījums attiecas
uz mazo plītiņu tirgu Somijā (87. apsvērums), Vācijā – gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto tehniku (lēmuma 88. apsvērums)
un Somijā, Norvēģijā un Zviedrijā – espresso aparātiem (lēmuma 90. apsvērums). Gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto
aparātu, kā arī mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū Spānijā pārklāšanās esot bijusi ārkārtīgi niecīga. Šajā sakarā Komisija
tika ņēmusi vērā pušu apkopoto viedokli par konkurentiem. Piemēram, mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū Itālijā vienība
kopā no tirgus izspieda tikai ceturto dalībnieku. Tā kā nebija lielas pārklāšanās starp pusēm un ņemot vērā stingro konkurējošo
uzņēmumu stāvokli (
Braun
– no 10 % līdz 20 %,
Philips
– no 10 % līdz 20 %,
De’Longhi
– no 0 % līdz 10 %), Komisija par izvēles punktu izvēlējās to, ka koncentrācija nav pamats nopietnām šaubām [Itālijas] tirgū
(Apstrīdētā lēmuma 121. apsvērums).
Attiecībā uz šīm pašām valstīm papildus tam Komisijai bija jākonstatē, kurā no šīm valstīm koncentrācija ir pamats preču sortimenta
efektam, kas materiāli izmaina spēka attiecības starp
SEB
–
Moulinex
un pieprasījumu. Šī mērķa labā Komisija tika novērtējusi koncentrācijas skarto preču tirgu saistībā ar jaunās vienības kopējo
apgrozījumu konkrētajā valstī. Ja šī saistība būtu bijusi niecīga, t.i., mazāk par 10 %, tad Komisija varētu pieņemt, ka klientu
– pārdevēju spēja sodīt ar koncentrācijas nodibināšanu neko neizmaina un nav pietiekama, lai izmantotu sortimenta efektu.
Šajā sakarā Komisija pašsaprotami ņēma vērā, ka klientu – pārdevēju rīcībā bija citi alternatīvi piedāvājumi valstu tirgos
(skat. Apstrīdētā lēmuma 116., 119., 122. un 123. apsvērumu). Savukārt bija pamats nopietnām šaubām attiecībā uz visiem tirgiem,
kur koncentrācija radīja jūtamas pārmaiņas pušu pozīcijās attiecībās ar klientiem.
Kas it īpaši attiecas uz ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgu Itālijā, tad Komisija
pieņēma, ka koncentrācija, ievērojot jaunās vienības niecīgo apgrozījuma daļu šajos preču tirgos un izlīdzināšanās iespējas
tirdzniecībā par labu alternatīvām preču zīmēm, nevarēja būt pamats nopietnām šaubām (Apstrīdētā lēmuma 115.–117. un 121.–124. apsvērums).
Uz Pirmās instances tiesas jautājumu, vai Komisijas secinājumi par Itāliju mainītos, ja mikseru un līdzīga veida aparātu tirgus
tiktu pievienots ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgum, lai noteiktu pārdevēju
spēju “sodīt” potenciālo
SEB
–
Moulinex
pret konkurenci vērsto darbību, Komisija atbildēja, ka šo trīs tirgu savienošana nekādā ziņā nav attaisnojama un ka katrā
ziņā, ja arī tam tā būtu jānotiek, no tā Komisijas viedoklis nemainītos.
Itālijā, proti, ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgus vērtība attiecīgi ir no
0 % līdz 10 % no kopējās mazās elektriskās mājsaimniecības tehnikas “virtuves grupas”. Gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai
paredzētās tehnikas tirgus vērtība ir no 0 % līdz 10 % no kopējās mazās elektriskās mājsaimniecības tehnikas “virtuves grupas”.
Mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgus vērtība ir no 25 % līdz 35 % no kopējās mazās elektriskās mājsaimniecības tehnikas
“virtuves grupas”. Līdz ar to šo preču tirgu kopējā vērtība Itālijā ir no 30 % līdz 40 % no kopējās mazās elektriskās mājsaimniecības
tehnikas “virtuves grupas”.
Ņemot vērā stipro konkurenci mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū, kā, piemēram,
Braun
,
Philips
un
De’Longhi
, koncentrācija nevarēja novest pie dominējošā stāvokļa nodibināšanas vai pastiprināšanas. Turklāt tas ietekmes mikseru un
līdzīga veida tehnikas tirgū trūkuma dēļ nebūtu bijis attaisnojams šo preču grupu pieskaitīt ūdens vārītāju un gadījuma rakstura
ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas segmentam, lai konstatētu
SEB–Moulinex
pozīciju tirgū.
Tālāk Komisija paskaidro, ka, ievērojot Itālijas tirgus īpašās iezīmes, nevarēja nonākt pie citāda rezultāta. Šim tirgum raksturīga
divu ļoti stipru tirgus dalībnieku esamība (skat. Apstrīdētā lēmuma 123. apsvērumu), proti,
Saeco
, pasaules līderis espresso aparātu tirgū, kam pieder no 60 % līdz 70 % tirgus daļas Itālijas tirgū, un
De’Longhi
, uzņēmums, kas ir līderis četrās preču kategorijās, proti, mazās plītiņas, fritējamie aparāti, tosteri un barbekjū – grili,
kur šie četri tirgi Itālijā kopā ir no 30 % līdz 40 % no kopējās mazās elektriskās mājsaimniecības tehnikas “virtuves grupas”.
Katrā ziņā Komisija precizē, ka audzinošā ietekme, ko var izmantot klienti – pārdevēji, lielā mērā ir atkarīga no tirgus daļu
savstarpējām attiecībām, kas ir spēkā starp preču tirgiem, kuros
SEB
–
Moulinex
tirgus daļa sasniedz vismaz 40 %, un šīs uzņēmuma grupas kopējo apgrozījumu. Tā Apstrīdētā lēmuma 123. apsvērumā ir izklāstīts,
ka “jebkurš pret konkurenci vērstas darbības mēģinājums šajos tirgos tiek sodīts, vērīgiem pircējiem mazāk pērkot
SEB
un
Moulinex
produkciju citos tirgos, kuros uzņēmuma koncentrācija sasniedz no 90 % līdz 100 % apgrozījuma, tā, ka cenu celšana pēc pušu
iniciatīvas nevarētu būt izdevīga”.
Komisija piebilst, ka tai ir bijis jāņem vērā ne vien konkurences spiediens, ko īsteno aktuālie tirgus konkurenti, bet arī
potenciālais to uzņēmumu spiediens, kas darbojās kaimiņu tirgos. Tā, piemēram, Itālijā mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū
jaunās vienības stiprā pozīcija tirgū tika ierobežota tādu konkurentu dēļ, kā
Braun
,
Philips
un
De’Longhi
. Turklāt arī
Saeco
šī uzņēmuma izšķirošās lomas kaimiņu tirgos dēļ jebkurā brīdī varēja iestāties tirgū.
Attiecībā uz sākotnēji Komisijas vērā neņemto konkurences ietekmēšanas iespēju ar cenu pazemināšanu ir jāteic, ka šis jautājums
ir jāaplūko no tādas prakses viedokļa, kuras mērķis ir citu uzņēmumu izstumšana, jo dažādas koncentrācijas skartās preces
bija “neatkarīgas preces vai aizvietotāji” un īslaicīga cenu pazemināšana bija pamats tam, ka daži konkurenti izstājās no
tirgus vai radīja šķēršļus jaunu konkurentu ienākšanai tirgū, turklāt ražotāji visas attiecīgās preces ierindoja vienā un
tajā pašā klientu – pārdevēju tirdzniecības līmenī.
Komisija uz Pirmās instances tiesas atbilstošo jautājumu sniedza paskaidrojumu, ka savas izmeklēšanas laikā nav pastāvējis
neviens fakts, ka koncentrācija varētu būt pamats šādai praksei. Proti, uzņēmums pie šāda veida pasākumiem var ķerties tikai
tad, ja tas finansiāli ir spējīgs ilgstoši uzturēt cenas pašizmaksu līmenī ar pārliecību, ka ar to tiks izstumti konkurenti.
Vēl jo vairāk nekas neliecina, ka
SEB
ir finansiāli spējīgāka nekā konkurējošie uzņēmumi vai ka tai ir zemākas pašizmaksas. Papildus tam no tirgus izstumts konkurents
tajā var atgriezties, ja cenas atkal sasniedz rentablu līmeni, jo tā rīcībā vēl aizvien ir preču zīme, kas elektriskās mājsaimniecības
tehnikas tirgū ir būtisks konkurences faktors.
Turklāt Komisija paskaidroja, ka nav droši tas, ka ar cenu pazemināšanu ir pietiekami, lai novērstu jaunu konkurentu – kā
prasītāja – iestāšanos tirgū, kura savu Pirmās instances tiesai 2002. gada 28. jūnijā un 2002. gada 25. jūlijā iesniegto apsvērumu
7. un 11. punktā norādīja, ka saskaņā ar 2002. gadā uzsākto darbību tā var sasniegt [..%] tirgus daļu [..].
Visbeidzot, Komisija norāda, ka piegādātāju cenu samazināšanas politiku konkurentu izstumšanai var ietekmēt arī izplatītāju
uzvedība. Interese šāda veida politikas īstenošanai samazinās tad, ja veikalu cenas mazai elektriskās mājsaimniecības tehnikai
noteiktu izplatītāji, kas cenu pazemināšanas gadījumā no piegādātāja puses varētu saglabāt mazumtirdzniecības cenas un līdz
ar to varētu gūt papildu peļņu uz piegādātāja rēķina.
Tādējādi Komisija paskaidro, ka tā analīzi ierobežojusi ar nekavējošu un drošu koncentrācijas ietekmi un nav ņēmusi vērā vēlākas,
nenoteiktas sekas – kā izstumšana no tirgus.
Attiecībā uz pārdevēju iespēju ietekmēt gala patērēju izvēli Komisija norāda, ka pēc tirgus izpētes ir tapis skaidrs, ka patērētāji
nepārprotami dod priekšroku pazīstamu preču zīmju precēm, pat ja, no vienas puses, tās ir dārgākas nekā nepazīstamu preču
zīmju preces, un , no otras puses, kā jau minēts, pieeja izplatītājiem ir neizbēgama, lai uzturētu konkurenci konkrētajos
tirgos.
Komisija savas izmeklēšanas laikā ir ievērojusi izšķirošās iezīmes attiecībās starp izgatavotājiem un tirgotājiem un tādējādi
ir arī varējusi konstatēt to, kā tirgotāji var ietekmēt gala patērētāju izvēli.
Komisija uzsver piedāvājuma politikas nozīmi, kas ir spēkā izplatītājiem, lai novērstu konkurenci ar tiem pašiem modeļiem
un meklētu specifisku preču piedāvājumu, lai izvairītos no tā, ka patērētājs pārāk precīzi salīdzina cenas dažādās valstīs.
Papildus tam prasītāja savas atbildes 11. punktā uz Komisijas 2001. gada 30. novembrī uzdotajiem jautājumiem paskaidroja,
ka “labas kvalitātes precei par labu cenu nav izredžu iekļūt tirgū, ja izplatītājs to neiekļauj savā piedāvājumā”.
Tādējādi pārdevējs patērētāja izvēli nosaka ar savu spēju ietekmēt preču piedāvājumu un izlemt par pārdošanas cenām un pārdošanas
veicināšanu.

B – Pirmās instances tiesas vērtējums
1.              Par pieņemamību
Prasītāja norāda, ka Komisija ir apstiprinājusi koncentrāciju, neparedzēdama saistības tirgos, kur pastāv nopietnas konkurences
problēmas.
Komisijas un
SEB
skatījumā šis pamats, ko prasītāja izvirzījusi, pamatojoties uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem un tiesas
sēdi, nav pamatots. Tās balstās uz Reglamenta 48. panta 2. punkta pirmo daļu, saskaņā ar kuru tiesvedības laikā nav atļauts
izvirzīt jaunus pamatus, kā arī minētā reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu, saskaņā ar kuru prasības pieteikumā
ir jānorāda strīda priekšmets, kā arī kopsavilkums par izvirzītajiem pamatiem, lai aizsargātu tiesības uz aizstāvību.
Tiktāl, pirmkārt, ir jānorāda, ka prasības pieteikumā skaidri ir izvirzīts pamats par to, ka Komisija ir apstiprinājusi koncentrāciju,
neuzliekot nekādas saistības tirgos ar nopietnām konkurences problēmām. Tā kā Reglamenta 48. panta 2. punkta pirmajā daļā
netiek pieļauta tikai jaunu pamatu izvirzīšana, tad nepieņemamības izņēmums ir noraidāms.
Turklāt Komisija savā atbildes rakstā attiecībā uz Itālijas tirgiem ir iedziļinājusies saturiski šajā pamatā, neceļot iebildumus
par tā nepieņemamību.
Savā atbildē uz rakstveida Pirmās instances tiesas jautājumu Komisija tomēr uzsvēra, ka attiecībā uz Itāliju, it īpaši arī
uz citām valstīm, kurām Komisija bija paredzējusi noteikt saistības, prasītāja nav kritizējusi Komisijas apsvērumus, saskaņā
ar kuriem klientiem – pārdevējiem būtu bijis iespējams sodīt pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumus.
Ir jāatgādina, ka prasības pieteikumā minētie argumenti bija lakoniski, it īpaši attiecībā uz Lielbritānijas, Īrijas, Spānijas,
Somijas un Norvēģijas tirgiem, kur prasītāja vien ir norādījusi, ka tur stāvoklis izskatās esam problemātisks, tomēr prasītājas
izteikumi savā atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem, ar kuriem tai tikai prasīts tuvāk paskaidrot paustos
iebildumus, tāpat kā tās paskaidrojumi tiesas sēdē nevar tikt uztverti kā jauni un līdz ar to kā nepieņemami apstākļi, bet
gan tikai kā viedoklis, lai atbalstītu prasības pieteikumā minēto prasības pamatu. Tas attiecas arī uz Itālijas tirgu.
Otrkārt, ir noraidāms arī ar Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu pamatotais iebildums. Proti, pamats saskaņā ar
šo tiesību normu kopsavilkuma veidā ir izklāstīts prasības pieteikumā. Turklāt minētās normas mērķis ir ievērot tiesības uz
aizstāvību. Turklāt ir jākonstatē, ka Komisija pilnībā pievērsās tam, lai atbildētu uz prasītājas atbilstošo kritiku. It īpaši
ir jānorāda, ka Komisijai jau savā atbildes rakstā tika paudusi viedokli, ka saistības Itālijas tirgum nav nepieciešamas,
jo pret konkurenci vērstas
SEB
–
Moulinex
darbības mēģinājumi būtu sodāmi, samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos Itālijā. Pirmās instances tiesa Komisijai pieprasīja rakstveidā atbildēt uz virkni jautājumu saistībā
ar šo kritiku. Papildus tam Komisijai tiesas sēdē bija izdevība detalizēti pamatot savu viedokli šajā jautājumā.
Treškārt tiktāl, ciktāl Komisija pārmet Pirmās instances tiesai, ka tā pati ir ņēmusi vērā jaunus apstākļus, par kuriem prasītāja
nemaz neuztur prasību, tad ir jākonstatē, ka šo prasības pamatu, kas balstīts uz faktu par saistību trūkumu valstīs ar konkurences
problēmām, prasītāja jau ir izklāstījusi prasības pieteikumā. Tikai pamatojoties uz Komisijas paskaidrojumiem atbildes rakstā,
Pirmās instances tiesa uzskatīja par nepieciešamu procesuāli organizatorisko pasākumu ietvaros saskaņā ar Reglamenta 64. pantu
uzdot virkni rakstveida jautājumu, lai tiktu skaidrībā par lietas dalībnieku sniegto argumentāciju. Turklāt ir jāatgādina,
ka Tiesa jau ir nospriedusi (Tiesas 1998. gada 19. novembra spriedums lietā C‑252/96 P Parlaments/
Gutiérrez de Quijano y Lloréns
,
Recueil
, I‑7421. lpp., 30. punkts), ka, tikai vienkārši izlasot Reglamenta 48. panta 2. punkta pirmo daļu II sadaļas I nodaļas “Rakstveida
process” kontekstā, top skaidrs, ka runa ir par tiesību normu, kas piemērojama lietas dalībniekiem, nevis Pirmās instances
tiesai.
Ņemot vērā iepriekš teikto, pamats, kas pamatots ar faktu par saistību trūkumu tirgos ar nopietnām konkurences problēmām,
ir pieņemams, ieskaitot to, ka tas attiecas arī uz tirgiem Spānijā, Lielbritānijā, Īrijā, Somijā un Norvēģijā.
2.              Par lietas būtību
Vispirms ir jāatgādina, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā konstatēja, ka koncentrācija rada nopietnas šaubas attiecībā uz noteiktiem
preču tirgiem Portugālē, Grieķijā, Beļģijā, Nīderlandē, Vācijā, Austrijā, Dānijā, Zviedrijā un Norvēģijā (Apstrīdētā lēmuma
128. apsvērums). Tādēļ tā paredzēja noteikt saistības šajās valstīs.
Tālāk ir jāatgādina, ka Komisija saskaņā ar Apstrīdēto lēmumu ir saglabājusi apskatāmo ģeogrāfisko tirgu valsts definīciju
(30. apsvērums) un uzskatījusi, ka 13 attiecīgo preču grupas katra veido savu atsevišķu tirgu (Apstrīdētā lēmuma 17.–25. apsvērums).
Saskaņā ar to konkurences situācijas analīze, vismaz pirmajā stadijā, ir jāveic nošķirti pa atsevišķiem tirgiem – gan pa ģeogrāfiskiem,
gan arī pa preču tirgiem. Ekskluzīvās preču zīmes “Moulinex” licences, ko paredz saistības katrā no 9 valstīm, attiecas uz
13 preču tirgu kopumu, pat ja nopietnas šaubas pastāvētu tikai attiecībā uz vienu vai otru preču tirgu. Proti, Komisija Apstrīdētā
lēmuma 141. apsvērumā pamatoti ir uzskatījusi, ka saistību paplašināšana attiecībā uz ekskluzīvas licences izsniegšanu visām
elektriskajām mājsaimniecībā izmantojamām precēm un līdz ar to uz precēm, par kurām Komisija nav konstatējusi nopietnas šaubas,
ir nepieciešama, lai nodrošinātu ar saistībām paredzēto koriģējošo pasākumu efektivitāti un spēju eksistēt, jo viena un tā
pati preču zīme tajā pašā ģeogrāfiskajā telpā nevar būt divu dažādu tirgus dalībnieku valdījumā.
Tādējādi konstatējums, ka koncentrācija rada nopietnas šaubas tikai vienā preču tirgū, ir uzskatāms par pietiekamu, lai saistības
tiktu noteiktas attiecībā uz visiem šīs valsts preču tirgiem. No Apstrīdētā lēmuma 113., 114. un 128. apsvēruma izriet, ka
saistības tika noteiktas Zviedrijai, lai gan koncentrācija, pēc Komisijas domām, varēja būt pamats nopietnām šaubām tikai
fritējamo aparātu tirgū Zviedrijā.
Itālijas, Spānijas, Apvienotās Karalistes, Īrijas un Somijas gadījumā turpretim Komisija bija nonākusi pie secinājuma, ka
koncentrācija tur konkurences priekšnoteikumus izmaina niecīgā apmērā, tādējādi arī attiecībā uz šīm valstīm tā nenoteica
nekādas saistības.
Prasītāja, galvenokārt, paskaidro, ka nopietnas konkurences problēmas rodas noteiktos tirgos Norvēģijā, Itālijā, Spānijā,
Apvienotajā Karalistē, Īrijā un Somijā un ka Komisijai atbilstoši tās izmeklēšanai par konkurences stāvokli saistību skartajās
dalībvalstīs šajos tirgos vajadzēja paredzēt saistības.
Komisija, atbildot uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem, paskaidro, ka savā analīzē tā secīgi ir ņēmusi vērā
četrus secīgus faktorus, kas izriet no attiecīgā darījuma radīto konkurences apstākļu identifikācijas, proti:
–        kādos tirgos jaunās vienības rīcībā ir vairāk nekā 40 % tirgus daļas;
–        vai attiecīgajā tirgū pastāv būtiska pārklāšanās starp pusēm;
–        kādā pozīcijā attiecībā pret saviem konkurentiem atrodas jaunā vienība;
–        kāda ir attiecīgā preču tirgus nozīme saistībā ar jaunās vienības kopējo apgrozījumu un ciktāl izplatītāji atbilstoši tam
var pretoties (turpmāk tekstā – “sortimenta efekts”)?
Pirms analizēt to, vai šīs četru pakāpju analīzes, kā to uzskata Komisija, rezultātā ģeogrāfiskajos tirgos, kur Komisija nav
paredzējusi nekādas saistības, attiecīgi ir izslēdzamas nopietnas šaubas, vispirms ir jākonstatē, vai Komisija šāda veida
analīzi tik tiešām ir piemērojusi savā lēmumā, lai pamatotu koncentrācijas ietekmi uz dažādiem tirgiem.
a)              Par četriem analīzes etapiem
–       Par dominējošā sliekšņa vērtību 40 % apmērā
No Apstrīdētā lēmuma, it īpaši tā 44., 48., 55., 56., 63., 72. un 83. apsvēruma, izriet, ka saskaņā ar Komisijas atbildēm
uz Pirmās instances tiesas jautājumiem, attiecīgās konkurences stāvokļa analīze lēmumā ir balstīta uz apsvērumu, ka tirgus
daļa 40 % apmērā liecina par norādi uz dominējošu stāvokli. Tā kā
SEB
–
Moulinex
vienība preču tirgū kopumā sasniedz vai pārsniedz 40 % tirgus daļas slieksni, bija jāpieņem, ka, neanalizējot pārējos trīs
faktorus, tā ieņem dominējošu stāvokli un ka ir jānosaka saistības. Kā tas izriet no atbildes uz Pirmās instances tiesas jautājumiem,
Komisija mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū Grieķijā bija konstatējusi dominējošu stāvokli, lai gan
SEB
–
Moulinex
piederēja 39 % tirgus daļas. Turklāt koncentrācija, kā tas izriet no Apstrīdētā lēmuma 55., 58., 62. un 128. apsvēruma, Komisijas
skatījumā tosteru tirgū Beļģijā bija pamats nopietnām šaubām, lai gan pusēm piederēja tikai no 20 % līdz 30 % tirgus daļas
un
Philips
ar 25 %–35 % bija to konkurents.
–       Par būtiskas pārklāšanās trūkumu
Tāpat Komisija, kā tā sniegusi paskaidrojumus uz Pirmās instances tiesas jautājumiem, tirgos, kur jaunās vienības tirgus daļa
pārsniedz 40 %, ir izmeklējusi, vai attiecīgajos preču tirgos pastāv būtiska pārklāšanās starp pusēm. Tā kā Komisija nekonstatēja
nekādu vai pat niecīgāko pārklāšanos, attiecībā uz konkrēto preču tirgu tā izslēdza nopietnas šaubas, to pamatojot tādējādi,
ka koncentrācija nerada nekādas izmaiņas konkurences stāvoklī.
Kā izriet no Komisijas paskaidrojumiem uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem, tā būtiskas pārklāšanās trūkuma
dēļ izslēdza nopietnas šaubas virknē preču tirgu, kur šī pārklāšanās bija niecīga (skat. it īpaši mazo plītiņu tirgū Somijā
(Apstrīdētā lēmuma 87. apsvērums), gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgū Vācijā (Apstrīdētā lēmuma
88. apsvērums), kā arī espresso aparātu tirgū Norvēģijā un Zviedrijā (Apstrīdētā lēmuma 90. apsvērums)).
Būtiskas pārklāšanās trūkuma dēļ pušu starpā, kā Komisija to attiecīgi paskaidro, var izslēgt nopietnas šaubas, pat ja runa
ir par preču tirgiem, kuros jaunās vienības tirgus daļa sasniedz vairāk nekā 40 %, jo šādos gadījumos dominējošais stāvoklis
netiek nodibināts vai pastiprināts ar koncentrācijas nodibināšanu, bet šāda situācija jau ir pastāvējusi iepriekš.
Šāds konstatējums tomēr ir pakārtots diviem ierobežojumiem.
No vienas puses, pat vājas pārklāšanās gadījumā koncentrācija izraisa dominējošā stāvokļa pastiprināšanos, tādējādi nopietnas
šaubas ir izslēdzamas tikai tad, ja pārklāšanās faktiski ir tikai nebūtiska.
Šajā sakarā ir vērts norādīt, ka tirgus daļas lēmumā ir norādītas ar amplitūdu 10 % apmērā. Proti, var pieņemt, ka būtiska
pārklāšanās nepastāv tad, ja tirgus daļas apmērs ir tuvu 0 %, taču tas tā nav tad, ja šī tirgus daļa tuvinās 10 % robežai,
kur tādā gadījumā jau ir konstatējama dominējošā stāvokļa nodibināšanās vai pastiprināšanās. Līdz ar to lēmums Pirmās instances
tiesai nedod iespēju veikt precīzu tiesiska rakstura kontroli. Pirmās instances tiesa ar rakstveida jautājumiem skaidri pieprasīja
Komisijai precizēt
SEB
–
Moulinex
tirgus daļu ūdens vārītāju un gadījuma rakstura pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgū Itālijā, tomēr Komisija savā atbildē
savu jau lēmumā ietverto novērtējumu sniedza ar 10 % amplitūdu.
Arī paši konstatējumi lēmumā norāda uz to, ka nav iespējams veikt precīzu pārbaudi neprecīzo datu dēļ. Tādēļ Komisija, pamatojoties
uz vieniem un tiem pašiem apsvērumiem, saskaņā ar kuriem koncentrācijas vienai pusei pieder no 0 % līdz 10 % tirgus daļas,
vienreiz noraidīja nopietnas šaubas ar pamatojumu, ka trūkst būtiskas pārklāšanās, taču citā reizē tomēr apstiprināja šādu
šaubu esamību.
Tas attiecas uz mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgu Grieķijā. Attiecībā uz šo tirgu, kur jaunajai vienībai kopumā bija
tirgus daļa, kas tik tikko bija mazāka nekā dominējošā stāvokļa slieksnis (39 %, skat. Apstrīdētā lēmuma 72. apsvērumu un
atbildi uz Pirmās instances tiesas jautājumiem), Komisija nebija izslēgusi nopietnas šaubas, lai gan pārklāšanās svārstījās
starp 0 % un 10 %, turklāt
Moulinex
attiecīgo preču tirgū bija no 30 % līdz 40 % tirgus daļas un
SEB
– tikai no 0 % līdz 10 % (skat. Apstrīdētajam lēmumam pievienoto tabulu).
Tāpat Komisija konstatēja nopietnas šaubas gludekļu tirgū Nīderlandē, kur koncentrācijas pusēm bija tirgus daļa no 40 % līdz
50 % un pārklāšanās
Moulinex
bija no 0 % līdz 10 %.
Arī attiecībā uz citiem preču tirgiem, kur jaunajai vienībai kopumā tirgus daļa bija no 40 % līdz 50 %, pēc Komisijas domām,
pastāvēja nopietnas šaubas, lai gan abām pusēm nebija vairāk kā no 0 % līdz 10 %. Tas tajā skaitā attiecas arī uz barbekjū
– grilu tirgu Vācijā (97. apsvērums), kurā puses atradās stiprās konkurences attiecībās ar konkurentiem, it īpaši ar
Severin
ar tirgus daļu no 25 % līdz 35 %, tāpat uz gludekļu un tvaika ierīču tirgu Beļģijā (Apstrīdētā lēmuma 55., 56. un 59. apsvērums)
un fritējamo aparātu, tosteru un elektrisko kafijas aparātu tirgu Portugālē (Apstrīdētā lēmuma 48., 49. un 54. apsvērums).
No otras puses, būtiskas pārklāšanās trūkums var tikt atzīts par ticamu iemeslu nopietnu šaubu izslēgšanai, ja Komisija pārbauda
konkurences stāvokli atsevišķu preču tirgu līmenī, taču šim faktoram nav nozīmes, ja runa ir par visaptverošu situācijas analīzi
par kopējiem attiecīgās valsts preču tirgiem.
Tiktāl ir jākonstatē, ka Komisija vairākkārtīgi ir balstījusies uz to, ka viena no koncentrācijas pusēm bija stiprāka pozīcija
tirgos, kamēr otra bija pārstāvēta ļoti vāji, un otrādi, lai nonāktu pie rezultāta, ka koncentrācija izsauc nopietnas šaubas.
Tā attiecībā uz Grieķiju – Komisija ir uzsvērusi – Apstrīdētā lēmuma 73. apsvērumā ir noteikts:
“Puses tikai sviestmaižu pagatavojamo aparātu un vafeļu pannu tirgū sasniedza ļoti augstu tirgus daļas atzīmi (no 30 % līdz
40 % un no 20 % līdz 30 %). Koncentrācija ir pamats tam, ka papildus
Moulinex
stāvoklim espresso aparātu tirgū būtisks dominējošs stāvoklis ir radīts arī fritējamo, ūdens vārītāju, sviestmaižu pagatavojamo
aparātu, kā arī mikseru un līdzīga veida tehnikas tirgū.”
–       Par jaunās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem
Komisija tālāk ir ņēmusi vērā kopējo koncentrācijas dalībnieku pozīciju konkurences kontekstā, lai šajā gadījumā izslēgtu
nopietnas šaubas.
Tālāk ir jānorāda, ka, novērtējot dominējoši slieksni 40 % apmērā saskaņā ar lēmumā minēto, tikai konstatējums, ka kopumā
redzamā vienība preču tirgū atrodas konkurences attiecībās ar konkurentiem, nevar nozīmēt, ka koncentrācija nav pamats šaubām
šajā tirgū. Konkurentu esamība jaunās vienības kopējo dominējošo stāvokli var tikai vājināt vai novērst, ja šie konkurenti
ieņem stipru pozīciju, ar ko var panākt patiesu atsvaru.
Turklāt attiecīgie tirgi drīzāk raksturojami kā oligopolistiskas struktūras, kur dažu uzņēmumu rīcībā ir plašs sortiments
un vienlaicīgi tie liecina par paneiropeisko esamību. Šeit runa, kā tas norādīts Apstrīdētā lēmuma 32. apsvērumā, galvenokārt,
ir par dalībniekiem kā
SEB
,
Moulinex
,
Philips
,
Bosch
,
Braun
vai
De’Longhi
. Saskaņā ar to viena vai otra šo konkurentu esamība noteiktā tirgū nav nekas kas īpašs, kas kā tāds varētu attaisnot radušās
šaubas šajā tirgū. Tas attiecas arī uz uzņēmumiem, kuriem ir vai nu plašs sortiments, tomēr tie ir pārstāvēti noteiktās valstīs
(
Taurus
Spānijā vai
Mophy
Apvienotajā Karalistē), vai nodarbojas ar ierobežotu skaitu preču tirdzniecību (
Saeco
espresso aparātu [tirgū]).
No Apstrīdētā lēmuma izriet, ka Komisija vienlaicīgi gandrīz visos tirgos, kuros tās skatījumā koncentrācijas nodibināšana
rada nopietnas šaubas, ir konstatējusi viena vai vairāku šādu konkurentu esamību.
Tā rezultātā viena vai vairāku šādu konkurentu esamība tirgos, kuros jaunajai vienībai kopumā ir 40 % vai vairāk tirgus daļas,
nevar izklīdināt radušās nopietnās šaubas; šajā gadījumā tas panākams tikai tad, ja minētiem konkurentiem būtu bijušas tirgus
daļas, kas ir pietiekami stabilas, lai radītu īstu atsvaru attiecībā pret
SEB
–
Moulinex
pozīciju un līdz ar to izklīdinātu nopietnas šaubas.
Šajā sakarā ir jākonstatē, ka Komisijas skatījumā nopietnas šaubas pastāvēja virknē tirgu, kuros koncentrācijas pusēm nebija
būtisku tirgus daļu.
Tā Komisija nopietnas šaubas par saderīgumu ar kopējo tirgu neizslēdza attiecībā uz fritējamo aparātu tirgu Grieķijā, lai
gan nozīmīgākajam koncentrācijas dalībnieku konkurentam
De’Longhi
bija no 35 % līdz 45 % tirgus daļas, kur šis uzņēmums ne tikai ieņēma nozīmīgu pozīciju, bet pat atradās vienādā pozīcijā
ar
SEB
–
Moulinex
(skat. Apstrīdētā lēmuma 72. apsvērumu).
Tāpat, pēc Komisijas domām, nopietnas šaubas pastāvēja gludekļu un tvaika ierīču tirgū Nīderlandē, lai gan
SEB
–
Moulinex
ar tirgus daļu no 40 % līdz 50 % (skat. Apstrīdētā lēmuma 63. apsvērumu) atradās konkurences attiecībās ar
Philips
ar tirgus daļu no 35 % līdz 45 % (skat. Apstrīdētā lēmuma 67. apsvērumu).
Komisija, neskatoties uz stipru konkurentu esamību ūdens vārītāju un gludekļu tirgū Beļģijā, uzskatīja, ka pastāv nopietnas
šaubas. Ūdens vārītāju tirgū jaunā vienība sasniedza no 35 % līdz 45 % tirgus daļu (skat. Apstrīdētā lēmuma 55. apsvērumu)
un svarīgākais konkurents
Braun
– no 20 % līdz 30 % tirgus daļu (skat. Apstrīdētā lēmuma 58. apsvērumu). Gludekļu tirgū jaunās vienības rīcībā bija no 40 %
līdz 50 % tirgus daļas (skat. Apstrīdētā lēmuma 55. apsvērumu) un svarīgākajam konkurentam
Philips
– no 25 % līdz 35 % tirgus daļas (skat. Apstrīdētā lēmuma 59. apsvērumu).
Visbeidzot, tosteru tirgū Beļģijā, kur svarīgākajam konkurentam
Philips
piederēja no 25 % līdz 35 % tirgus daļas (skat. Apstrīdētā lēmuma 58. apsvērumu), Komisija tāpat apstiprināja nopietnu šaubu
esamību saistībā ar koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu, lai gan jaunās vienības rīcībā bija tikai no 20 % līdz 30 %
tirgus daļas (skat. Apstrīdētā lēmuma 55. apsvērumu), kas ne tikai bija daudz zemāka Komisijas noteikto dominējošā sliekšņa
vērtību, bet arī bija zemāka par svarīgāko konkurentu tirgus daļu.
Saskaņā ar to, pamatojoties uz Komisijas analīzi, Apstrīdētajā lēmumā konkurentu esamība principā netika uzskatīta par faktoru,
ar ko varētu izslēgt nopietnas šaubas saistībā ar koncentrāciju, pat ja šiem konkurentiem tiktu piešķirtas samērīgi nozīmīgas
tirgus daļas.
–       Par sortimenta efektu
Vispirms ir jāatgādina, ka katrs preču tirgus ir atsevišķs tirgus. Tādējādi konkurences apstākļi katrā no šiem tirgiem principā
katrā dalībvalstī bija jāpamato neatkarīgi no apstākļiem pārējos tirgos vai to kopībā. Deviņās ar saistībām apliekamajās dalībvalstīs
Komisija savu analīzi bagātināja ar apsvērumiem par noteikta ģeogrāfiska reģiona preču tirgus kopējo stāvokli, tomēr nopietnas
šaubas par tirgiem tā konstatēja, tikai izdarot atsevišķus vērtējumus attiecīgi pa preču tirgiem.
Tā Komisija saistībā ar Portugāli, Grieķiju, Nīderlandi un Beļģiju pēc nopietnu šaubu konstatēšanas virknē preču tirgu uzskatīja,
ka būtiskas dominējošā stāvokļa savstarpējās saistības dēļ koncentrācijas pusēm ir iespējams izvērst savu tirgus varu visos
pārējos preču tirgos (Apstrīdētā lēmuma 54., 62., 71. un 82. apsvērums).
Atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 83. apsvērumam risks tirgus varenībai izplatīties visā preču sortimentā ir izslēgts, ja preču
tirgi, kuros jaunajai vienībai kopā ir vairāk nekā 40 % tirgus daļas, nav vairāk kā 35 % no abu pušu kopējā apgrozījuma. Šī
atšķirība starp valstīm, kurās jaunā vienība varētu īstenot savu tirgus varu visos preču tirgos, un valstīm, kurās koncentrācija
ir pamats nopietnām šaubām tikai noteiktos preču tirgos vai pat tikai vienā no tiem (kā Zviedrijā), praktiski izskatās nenozīmīga,
jo, kā jau minēts, abos gadījumos tika noteiktas vienas un tās pašas saistības.
Tādējādi atsevišķu produktu tirgu īpašais raksturs nav uztverams kā absolūts, un var izrādīties nepieciešams vērtējumam par
atsevišķu preču tirgu konkurences kontekstā, kas pastāv visos citos attiecīgās dalībvalsts tirgos.
Šāda veida globālākas konkurences situācijas ņemšana vērā vēl jo vairāk bija vēlama šajā gadījumā, kur preču zīme attiecīgajos
tirgos nešaubīgi ir atzīstama par vissvarīgāko konkurences faktoru un atpazīstama preču zīme nāk par labu visām ar to saistītajām
precēm. Tāpat Komisija var pieturēties pie viena uzņēmuma konkurences situācijas vērtējuma, ņemt vērā tā preču zīmes daudzveidīgumu
vai arī ievērot to, ka tam ir ievērojamas tirgus daļas daudzos attiecīgos preču tirgos (turpmāk tekstā – “portfeļa efekts”).
Šajā sakarā ir jāmin, ka Komisija ir ņēmusi vērā portfeļa efektu. Visā Apstrīdētajā lēmumā, izņemot analīzi saistībā ar valstīm,
kur saistības nav noteiktas, Komisija ir norādījusi, ka jaunā vienība varu tirgū notur ar vienreizēju preču zīmju daudzveidību,
savukārt konkurentu rīcībā ir tikai viena preču zīme, tā esot daudz tirgos un kopīgas
SEB
un
Moulinex
pozīciju saplūšanas dēļ.
Saskaņā ar to Apstrīdētā lēmuma 52. apsvērumā ir izklāstīts, ka, “ņemot vērā jau aprakstīto preču nozīmi šajos tirgos, pušu
lomu gandrīz visos attiecīgajos tirgos, kā arī jaunās vienības preču sortimentu un preču zīmju daudzveidīgumu, pastāv maza
varbūtība, ka konkurences uzņēmumi ir pamats pušu pozīcijas eksistencei un ka tie pietiekami var īstenot konkurences spiedienu
uz jauno vienību”.
Ir svarīgi minēt, ka šis portfeļa efekts ir vērojams tikai attiecībā uz patērētājiem un konkurentiem, bet, vispirmām kārtām,
attiecībā uz klientiem – pārdevējiem. Tā Komisija Apstrīdētā lēmuma 53. apsvērumā paskaidro, ka “tas attiecas arī uz klientiem
– pārdevējiem, kas, neskatoties uz savu teorētisko spēju ievadīt sarunas sev vēlamajā virzienā (piemēram, piedraudot preci
izņemt no piedāvājuma klāsta), nevar ietekmēt koncentrācijas pušu uzvedību cenu celšanas gadījumā”, ka “preču daudzveidība
un jaunās vienības stingrā pastāvēšana visos attiecīgajos tirgos nozīmē, ka šī vienība būs spējīga atturēt klientus – pārdevējus
no pretošanās preču cenas celšanai, kas, piemēram, varētu izpausties ar draudiem izņemt jaunās vienības preču zīmes no piedāvājuma”,
ka “jaunā vienība kopā varētu piedāvāt kombinēto atlaidi vai sliekšņa atlaidi” un ka, “pamatojoties uz preču zīmju “SEB” un
“Moulinex” un privileģēto stāvokli klientiem – pārdevējiem varētu būt apgrūtinoši savā piedāvājumā atteikties no šīm preču
zīmēm”. Šie ir novērojumi, kas minēti tirgu analīzē Portugālē un ir atrodami arī saistībā ar tirgiem Beļģijā (Apstrīdētā lēmuma
60. un 61. apsvērums), Nīderlandē (Apstrīdētā lēmuma 69. un 70. apsvērums) un Grieķijā (Apstrīdētā lēmuma 80. un 81. apsvērums).
Ja Komisija, pamatojoties uz portfeļa efektu ir nonākusi pie secinājuma, ka jaunā
SEB
–
Moulinex
vienība arī ar kapitāla daļām, kas ir mazākas nekā vērtības slieksnis 40 % apmērā, ir spējīga savu varenību tirgū paplašināt
uz visiem attiecīgajiem preču tirgiem šajās valstīs, tad ar portfeļa efektu patiesi apstiprinās tas, ka koncentrācija ir pamats
nopietnām šaubām, runājot par tirgiem, kur tās tirgus daļas pārsniedz 40 %.
Savā iepriekšējā lēmumu pieņemšanas praksē Komisija jau ir uzsvērusi portfeļa efekta ievērošanas nepieciešamību, lai varētu
noteikt patieso uzņēmuma varu tirgū. Tā Komisija iepriekš minētajā
Guiness
/
Grand
Metropolitan
lēmumā paskaidroja, ka vadošo preču zīmju kopēja sortimenta īpašnieks, no vairākiem aspektiem raugoties, ir privileģētā stāvoklī
un ka tam ir stiprāka pozīcija salīdzinājumā ar klientiem, jo tas var piegādāt visu preču sortimentu, kas ir lielākās daļas
klientu darījumu priekšmets.
Savos Komisijai adresētajos apsvērumos (2001. gada 3. decembra vēstules Pielikums Nr. 2)
De’Longhi
ir norādījusi uz draudiem, kas izriet no visu svarīgo preču zīmju un pilnīgas preču sortimenta koncentrācijas ražotāju grupas
ietvaros. Persona, kas iestājusies lietā, šajā sakarā norādīja:
“Visvairāk
De’Longhi
ir bažas par attiecībām, kas pastāv pēc koncentrācijas nodibināšanas starp
SEB
–
Moulinex
par lieltirgotājiem attiecībā uz to pieaugošo spēju ietekmēt sarunas sev vēlamajā virzienā, kas būs tirgus ieguvējas rīcībā,
kurā tai būs dominējošs stāvoklis. Pilnīgais preču un preču zīmju sortiments, kas pēc koncentrācijas nodibināšanas būs ieguvējas
rīcībā, tās pozīciju tikai pastiprinās, [..]
SEB
–
Moulinex
nešaubīgi savu preču sortimentu pastiprināti paplašinās tā, ka uzņēmums noteiktos gadījumos var piegādāt pilnīgu sortimentu,
kas it īpaši var sliktā nozīmē atsaukties uz izplatītāju kanāliem.”
Komisija uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem sniedza paskaidrojumus, ka to pašu preču zīmju un to pašu lielo
klientu esamība visos vienas valsts preču tirgos rada pamatu nepieciešamībai konkurences analīzē ievērot sortimenta efektu.
Pēc Komisijas domām, ja ar koncentrācijas nodibināšanos puses iegūst stipru pozīciju preču tirgos, kas kopā ir tās apgrozījuma
nenozīmīga daļa, no koncentrācijas izrietošā jaunā vienība nav mudināta izmantot savu pozīciju šajos tirgos, jo represijas,
kas tai jāgaida pārējos preču tirgos, kuros tai nav atbilstošas varenības tirgū, noved pie peļņas iztrūkuma, kas nepārprotami
ir lielāks par peļņu, ko tā varētu sagaidīt no tirgiem, kuros tā atrodas spēka pozīcijās. Ja jaunās kopējās vienības apgrozījums
tās pārvaldītajos tirgos būtu bijis mazāks par 10 % no kopējā tās apgrozījuma attiecīgajā valstī, tad Komisija, kā tā to norādījusi
savos rakstveida paskaidrojumos tiesas sēdē Pirmās instances tiesā, būtu pieņēmusi, ka klientu – pārdevēju represiju iespējas
ar koncentrācijas nodibināšanos neizmainītos un nebūtu pietiekamas, lai sortimenta efektu izmantotu sava labā. Komisija “sortimenta
efektu” sasaista ar to, ka
SEB
–
Moulinex
pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumi tirgos, kur apvienotajai vienībai ir dominējošs stāvoklis, tiek sodīti, klientiem
– pārdevējiem samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos.
Pēc Komisijas domām, šis sortimenta efekts nopietnas šaubas var klīdināt, ja koncentrācijas pušu apgrozījums tās pārvaldītajos
tirgos ir vien nenozīmīga daļa no tās kopējā apgrozījuma attiecīgajā valstī. Komisija šo kopējā apgrozījuma nenozīmīgo daļu
noteikusi, augstākais, 10 %, pieņemot, ka sortimenta efektam vairāk nebūtu nekāda iedarbības spēka lielākas vērtības gadījumā.
Šī robežvērtība 10 % apmērā netiek apstrīdēta. Tā Komisija Apstrīdētā lēmuma 123. apsvērumā paskaidro, ka pret konkurenci
vērstas darbības mēģinājumi ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgos Itālijā, kur
koncentrācijas pusēm kopā pieder tirgus daļas no 65 % līdz 75 % un no 40 % līdz 50 %, tiktu sodīti, samazinātā apmērā pērkot
SEB
un
Moulinex
produkciju citos tirgos Itālijā, kuros jaunās vienības tirgus apgrozījums ir no 90 % līdz 100 %, kas nozīmētu, ka tās pārvaldītie
tirgi būtu tikai no 0 % līdz 10 % no apgrozījuma. Attiecībā uz Spāniju un Somiju Komisija Apstrīdētā lēmuma 116. un 119. apsvērumā
konstatēja, ka [jaunā] vienība tās nepārvaldītajos tirgos sasniedz no 85 % līdz 95 % no apgrozījuma tā, ka tās pārvaldītajos
tirgos tās apgrozījums ir no 5 % līdz 15 %, tātad vairāk nekā 10 %. Savā atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumiem
Komisija ir skaidri apstiprinājusi, ka pieņem, ka vienā un tajā pašā valstī attiecība starp noietu pārvaldītajos tirgos un
kopējo noietu ir mazāka par 10 % un ka varētu tikt īstenotas represijas pret pārdevējiem. Šo galējās robežas vērtību 10 %
apmērā, līdz kurai, pēc Komisijas domām, sortimenta efekta iedarbība ir efektīva, tā no jauna apstiprināja arī tiesas sēdē.
Nosaukto apgrozījuma robežas vērtību 10 % apmērā, līdz kurai var attīstīties sortimenta efekts, nedrīkst sajaukt ar apgrozījuma
robežas vērtību 35 % apmērā, kas minēts Apstrīdētā lēmuma 83. apsvērumā. Apstrīdētā lēmuma 83. apsvērumā norādītā robežas
vērtība 35 % apmērā attiecas uz jautājumu par to, sākot no kāda apmēra pārvaldītajā tirgū sasniegtais apgrozījumus ir tik
nozīmīgs, ka puses ir spējīgas paplašināt savu varu tirgū uz pārējiem citiem attiecīgās valsts tirgiem. Komisija 83. apsvērumā
ir izklāstījusi, ka, tā kā apgrozījuma daļa, kuru koncentrācijas puses kopā sasniedz to pārvaldītajos tirgos, ir mazāka nekā
35 %,, tad nopietnas šaubas saistībā ar tirgus varas pamatotību kopējā preču sortimentā attiecīgajās valstīs ir izslēgtas,
un tādējādi ir analizējami tikai atsevišķi preču tirgi. Kaut arī šis jautājums, kā paskaidrots iepriekš, šeit nav vērā ņemams,
jo saistības tika noteiktas neatkarīgi no tā, vai pusēm bija varenība tirgū tikai vienā attiecīgās valsts preču tirgū, vai
visos preču tirgos, to nevar sajaukt ar citu jautājumu par to, vai pārdevēji ir spējīgi sodīt koncentrācijas puses, ja tās
mēģina negodprātīgi izmantot dominējošo stāvokli, kuru tās ieņem noteiktos tirgos. Kamēr robežvērtība 35 % apmērā ir jāuztver
kā robeža, kuru pārsniedzot, pēc Komisijas domām, pastāv briesmas dominējošā stāvokļa izplatīšanai visos attiecīgos valsts
preču tirgos, robežvērtība 10 % apmērā ir tā, zem kuras koncentrācijas pušu dominance vienā preču tirgū, pēc Komisijas domām,
turpretī tiek lauzta ar iespēju piemērot pārdevēju represijas.
Sortimenta efekta piemērošana no Komisijas puses šajā gadījumā ir pamats tālāk minētajiem konstatējumiem.
Tā kā Komisija, kā tas iepriekš konstatēts, ir pārstāvējusi viedokli, ka katrs preču tirgus ir sevišķs tirgus, principā konkurences
stāvoklis ir jāanalizē pēc kārtas katrā tirgū. Proti, kā minēts iepriekš, konkurences stāvokļa viena preču tirgu analīzes
laikā var būt nepieciešams arī atsaukties uz citu preču tirgu faktiem vai pat citām valstīm, tomēr, ievērojot autonomas pamatošanas
principu par atsevišķu tirgu, novirzes no šī principa vai tā modifikācijas ir jābalsta skaidrām un savstarpēji atbilstošām
pazīmēm, no kurām izriet, ka šādas sakarības pastāv.
Pirmkārt, ir jānorāda, ka, kamēr, no vienas puses, portfeļa efekta jēdziens kalpo reālā no koncentrācijas izrietošās vienības
konkurences stāvokļa pamatošanai un tā rezultātā šī vienība, neskatoties uz tirgus daļu, kas kā tāda vēl nepamato tās dominējošo
stāvokli, atrodas tādā pozīcijā, saistībā ar kuru būtu jāņem vērā ne vien attiecīgo koncentrācijas pušu tirgus daļas, bet
arī tās papildu stiprā pozīcija tirgū, kas ir rezultāts tam, ka jaunās vienības rīcībā ir virkne svarīgu preču zīmju un tā
ir pārstāvēta neskaitāmos tirgos, no otras puses, sortimenta efekts, ko Komisija izmanto nopietnu šaubu klīdināšanai valstīs,
kur saistības nav noteiktas, kalpo koncentrācijas rezultātā radušās jaunās vienības tirgus varas relativizēšanai, tādējādi
nekonstatējot no koncentrācijas izrietošo tirgus daļu dominējošā stāvokļa esamību.
Šajā sakarā ir jāatgādina, ka ir skaidrs, ka abas koncentrācijas puses vairākos tirgos ieņēma stingru pozīciju un to rīcībā
bija vairākas pazīstamas preču zīmes. Tādēļ, kaut arī tirgus daļas palielinājās, koncentrācija noveda pie preču zīmju un to
tirgu skaita palielināšanās, kuros
SEB
un
Moulinex
bija pārstāvēti tā, ka šo abu uzņēmumu vara tirgū, it īpaši attiecībās ar klientiem – pārdevējiem, palielinājās. Komisija
vairākkārtīgi Apstrīdētajā lēmumā ir norādījusi, ka stiprā pozīcija, kādā
SEB
un
Moulinex
atradās jau pirms koncentrācijas nodibināšanas vairākos preču tirgos, tika vēl papildus pastiprināta, iegūstot tirgus daļas
un preču zīmes vairākos citos tirgos (skat. it īpaši 46., 47., 50.–52., 56., 60., 69. un 73. un nākamos apsvērumus).
Otrkārt, Komisija juridiski pietiekami nav pierādījusi tā apgalvojuma pareizību, ka pret konkurenci vērstu darbību mēģinājumi
pārvaldītajos tirgos būtu sodāmi, samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos.
Kā
De’Longhi
paskaidroja tiesas sēdē, Komisijas izvirzītais pieņēmums par
SEB
–
Moulinex
un pārdevējiem ir tikpat maz ticams, cik pieņēmums par šo pušu vienošanos, lai maksimāli palielinātu to intereses.
Vēl jo vairāk Komisija nav pierādījusi to, ciktāl pieņēmums, proti, cenu paaugstināšana no
SEB
–
Moulinex
puses, uz ko tā balstās, ir pretrunā pārdevēju interesēm un līdz ar to var būt pamats
SEB
–
Moulinex
sodīšanai.
Pēc Pirmās instances tiesas pieprasījuma norādīt faktora “sortimenta efekts” ekonomisko pamatojumu Komisija norādīja, ka tās
rīcībā šajā sakarā nav attiecīga ekonomiska pētījuma. Neskatoties uz atsauci uz tās lēmumu
Guiness
/
Grand Metropolitan
, kurā, kā jau iepriekš minēts, portfeļa efekta jēdziens piemērots citādā nozīmē, Komisija visbeidzot vien konstatēja, ka
koncentrācijas puses šo tēzi ir minējušas savā paziņojumā.
Papildus tam Komisija ir ņēmusi vērā gadījumu par
SEB–Moulinex
veikto cenu paaugstināšanu. Koncentrācijas puses tomēr var realizēt arī citāda veida pret konkurenci vērstu darbību. Koncentrācija
jaunajai vienībai dara iespējamu veikt vērienīgus ietaupījumus un dažādus racionalizācijas pasākumus, kas noved pie izmaksu
samazināšanas, kas, piemēram, var būt pamats cenu pazemināšanai lielākas peļņas garantēšanai par labu pārdevējiem, lai radītu
savu pozīciju tirgū. Turklāt
SEB
–
Moulinex
varētu iedrošināt pārdevējus sašaurināt konkurentu preču piedāvājumu.
Visbeidzot apgalvojums, ka pārdevēji būtu spējīgi sodīt
SEB
–
Moulinex
cenu celšanas gadījumā, balstīts uz nepierādītu postulātu, ka pārdevēji nosaka gala patērētāju izvēli. Tā kā pārdevēja uzdevums
ir pārdot preci gala patērētājam, kas to grib pirkt, niansēti jāaplūko iespēja, ka tas var sodīt, reducējot
SEB
–
Moulinex
preču saņemšanu citos preču tirgos, turklāt preču zīme attiecīgajos tirgos raksturojama kā primārs konkurences faktors preču
izvēlē.
Treškārt, sortimenta efekts, kas saskaņā ar Komisijas viedokli ir tas, ka pārdevēji var sodīt jaunās vienības darbību, kas
vērsta pret konkurenci, drīzāk noved pie secinājuma, ka pārdevējs nebūtu spējīgs atturēt
SEB
–
Moulinex
no nelietīgas stāvokļa izmantošanas, nekā pie pierādījuma tam, ka jaunā vienība kā kopums atrodas dominējošā stāvoklī. Regulas
Nr. 4064/89 mērķis tomēr nav aizliegt dominējoša stāvokļa izmantošanu, bet ir šāda stāvokļa pamatošana vai pastiprināšana.
Tādējādi Komisija juridiski pietiekami nav pierādījusi savas sortimenta efekta teorijas pareizību, pamatojoties uz kuru tā
attaisno nopietnu šaubu izslēgšanas faktu attiecībā uz valstīm, kurās nav noteiktas saistības.
Pat ja Komisija būtu varējusi balstīties uz šo teoriju, lai izslēgtu nopietnu šaubu iespēju noteiktos tirgos, neskatoties
uz jaunās vienības pozīciju šajos tirgos, to pamatojot ar to, ka tās rīcībā ir tikai niecīga daļa salīdzinājumā ar attiecīgajiem
tirgiem, tad tomēr būtu jāņem vērā visi tirgi, kuros koncentrācijas puses ieņem dominējošu stāvokli, un it īpaši tie, kuros
SEB
–
Moulinex
tirgus daļa pārsniedz 40 %, attiecībā uz kuriem Komisija būtiskas koncentrācijas pušu tirgus daļu pārklāšanās dēļ bija izslēgusi
nopietnu šaubu esamību.
Arī tad, ja ar koncentrāciju netiek nodibināts vai būtiski pastiprināts abu koncentrācijas pušu pirms tās nodibināšanas ieņemtais
dominējošais stāvoklis, tas neko nemaina saistībā ar to, ka jaunā vienība ieņem šādu dominējošo stāvokli attiecīgajos tirgos.
Pārklāšanās nenovērš dominējošo stāvokli. Līdz ar to nevar pieņemt, ka pārdevējs ir spējīgs sodīt vienību, kas radusies divu
uzņēmumu koncentrācijas rezultātā, no kurām abām ir monopoltiesības uz pusi no attiecīgajiem tirgiem.
b)              Par valstīm, kurās saistības netika noteiktas
Vēl jo vairāk iepriekš minēto apsvērumu kontekstā ir jāpārbauda, vai Komisijas izvirzītie pamatojumi attaisno tās secinājumus,
ka koncentrācija nav pamats nopietnām šaubām attiecībā uz konkrētajiem tirgiem Itālijā, Spānijā, Somijā, Apvienotajā Karalistē
un Īrijā vai, kā to norāda prasītāja, Komisija nav drīkstējusi apstiprināt koncentrāciju, neparedzot saistību uzlikšanu šajos
ģeogrāfiskajos tirgos.
Šajā sakarā ir jānorāda, – kā minēts 315. punktā – ka īpaša ģeogrāfiska tirgus ietvaros atbilstoši Apstrīdētajam lēmumam par
pietiekamu pamatu jau bija uzskatāma viena vienīga attiecīgas preces tirgus ar nopietnām šaubām esamība koncentrācijas nodibināšanas
dēļ, lai automātiski uzliktu saistības šim ģeogrāfiskā tirgus attiecīgajiem preču tirgiem.
–       Norvēģija
Ir jākonstatē, ka pieteicējas iebildums balstīts uz nepareizu Apstrīdētā lēmuma izpratni, jo tas tieši norāda uz nopietnām
šaubām attiecībā uz noteiktiem preču tirgiem Norvēģijā un saskaņā ar to paredz, ka saistības attiecas arī uz Norvēģiju (Apstrīdētā
lēmuma 137. apsvērums).
Šim pārmetumam acīmredzami trūkst faktiska pamatojuma un līdz ar to tas ir noraidāms.
–       Spānija
Atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 115. apsvērumam koncentrācijas pušu tirgus daļas Spānijā ūdens vārītāju tirgū no 40 % līdz 60 %
(no tiem no 5 % līdz 15 %
SEB
) un mazo plītiņu tirgū – no 75 % līdz 85 % (no tiem – no 0 % līdz 10 %
SEB
).
Tomēr Apstrīdētā lēmuma 116. apsvērumā Komisija ir nonākusi pie secinājuma, ka šīs ļoti spēcīgās jaunās vienības pozīcijas
nav varējušas radīt pret konkurenci vērstu darbību. Šis secinājums balstīts vienīgi uz šādu apsvērumu: “Tā kā tādi konkurenti
kā
De’Longhi
,
Taurus
,
Bosch
un
Philips
ieņem nozīmīgu vietu daudzos preču tirgos, ieskaitot attiecīgos preču tirgus [..], klientu – pārdevēju rīcībā ir ļoti spēcīgas
alternatīvas preču zīmes, kas ir pārstāvētas ar visu mazās elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas sortimentu un
līdz ar to varētu ieņemt koncentrācijas pušu vietu”, tā, ka “jebkurš pret konkurenci vērstas darbības mēģinājums šajos tirgos
tiks sodīts, samazinātā apmērā pērkot
SEB
un
Moulinex
produkciju citos tirgos, kuros uzņēmumu koncentrācija sasniedz no 85 % līdz 95 % sava apgrozījuma”.
Sakarā ar to Komisija ir izslēgusi nopietnu šaubu pastāvēšanas esamību šajos ģeogrāfiskajos tirgos, pamatojoties uz diviem
faktoriem, proti, pamatojoties uz jaunās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem un pamatojoties uz sortimenta
efektu.
Pirmkārt, attiecībā uz koncentrācijas pušu pozīciju attiecībās ar konkurentiem vispirms ir jānorāda, ka virkne no tiem – tādi
kā
De’Longhi
,
Taurus
,
Bosch
un
Philips
– pretēji Komisijas konstatējumam mazo plītiņu tirgū nevar ieņemt nozīmīgu stāvokli, jo
SEB
–
Moulinex
jau ir sasniedzis no 75 % līdz 85 % tirgus daļu apmēru. Šādos apstākļos konkurences spiediens uz
SEB
–
Moulinex
tiek izdarīts vai nu no viena konkurences uzņēmuma, kura tirgus daļa ir, augstākais, 20 %, kas, salīdzinot ar koncentrācijas
pusēm, ir gandrīz četras reizes mazāk, vai arī no vairākiem konkurences uzņēmumiem, kuru tirgus daļas spiestā kārtā ir pavisam
niecīgas un tām ir piešķirama minimāla nozīme salīdzinājumā ar koncentrācijas pusēm. No tā jāsecina, ka jaunā vienība nevienā
no preču tirgiem, pat ne tajās valstīs, kur nav noteiktas saistības, neieņem tik stipru pozīciju kā Spānijā mazo plītiņu tirgū.
Komisija nav minējusi nevienu īpašu apstākli, no kura varētu tapt skaidrs, kādēļ koncentrācijas nav pamats nopietnām šaubām,
lai gan koncentrācijas pusēm ūdens vārītāju tirgū ir no 40 % līdz 50 % (no kuriem no 5 % līdz 15 % –
SEB
) un mazo plītiņu tirgū – no 75 % līdz 85 % (no kuriem no 0 % līdz 10 % –
SEB
).
Otrkārt, attiecībā uz sortimenta efektu ir jānorāda, ka tas iepriekš 364. un 365. punktā minēto iemeslu dēļ nevar klīdināt
nopietnas šaubas.
Pat pieņemot, – pēc kā Komisija vadās arī Apstrīdētā lēmuma 116. apsvērumā un tās atbildē uz Pirmās instances tiesas rakstveida
jautājumiem – ka sortimenta efekts var klīdināt nopietnas šaubas, ciktāl noteikta ģeogrāfiska tirgus ietvaros
SEB
–
Moulinex
apgrozījums attiecīgajos preču tirgos, kuros jaunajai vienībai ir vairāk nekā 40 % tirgus daļas, ir mazāks nekā 10 % no šīs
vienības kopējā apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos šī ģeogrāfiskā tirgus ietvaros, tad Komisija katrā ziņā ne Apstrīdētajā
lēmumā, ne arī Pirmās instances tiesai nav iesniegusi pierādījumus, ka tas attiecas uz Spāniju.
Proti, no Apstrīdētā lēmuma 116. apsvēruma izriet, ka ūdens vārītāju un mazo plītiņu tirgi Spānijā ir no 5 % līdz 15 % no
jaunās vienības kopējā apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos Spānijā. Tomēr ir jāņem vērā tas, ka jaunā vienība atbilstoši
Apstrīdētā lēmuma 88. un 92. apsvērumam arī gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas, kā arī mikseru un
līdzīga veida aparātu tirgū sasniedz tirgus daļu vairāk nekā 40 % apmērā. Uz Pirmās instances tiesas jautājumiem Komisijas
sagatavotā Tabula Nr. 2 atklāj, ka tirgi, kuros
SEB–Moulinex
, ieskaitot gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto tehniku, kā arī mikserus un līdzīga veida aparātus, ir vairāk
nekā 40 % tirgus daļas, ir no 25 % līdz 35 % no kopējā jaunās vienības apgrozījuma Spānijā. 364. un 365. punktā minēto iemeslu
dēļ Komisijai būtu bijis jāņem vērā šie tirgi, lai pamatotu to, vai pārdevēji ir spējīgi īstenot soda pasākumus pret
SEB
–
Moulinex
.
Līdz ar to
SEB
–
Moulinex
ne mazāk kā četros attiecīgajos preču tirgos Spānijā sasniedz tirgus daļu vairāk nekā 40 %. Šajā sakarā ir jāteic, ka Komisija
Apstrīdētā lēmuma 43. apsvērumā ir paskaidrojusi, ka koncentrācijas konkurences sekas aptver četras valstu grupas, proti,
Franciju, kur tika uzdots izmeklēšanu veikt valstu iestādēm, valstis, kurās koncentrācija konkurences priekšnoteikumus groza
nenozīmīgā apmērā, valstis, kurās koncentrācija ir pamats nopietnām šaubām tikai attiecībā uz noteiktu skaitu preču tirgu,
un, visbeidzot, četras valstis (Portugāle, Grieķija, Beļģija un Nīderlande), kurās koncentrācija lielā daļā attiecīgo preču
grupu noved pie patiesi būtisku tirgus daļu sasaistes tā, ka koncentrācijas puses būtu spējīgas īstenot savu tirgus varu visos
pārējos attiecīgajos tirgos.
SEB
–
Moulinex
rīcībā Spānijā vairāk nekā 40 % tirgus daļas nav tomēr mazāk kā četros preču tirgos, tātad tikpat daudz preču tirgos, cik
Grieķijā, kas tomēr pieskaitāma valstīm, kurās, pēc Komisijas domām, koncentrācija ir pamats nopietnām šaubām virknē tirgu.
Kā to pamatoti norādīja
De’Longhi
un prasītāja tiesas sēdē, Komisija tālāk nepārbaudīja ar koncentrāciju saistīto portfeļa efektu, it īpaši faktu, ka koncentrācijas
dēļ ir radusies būtiska
SEB
stiprās pozīcijas ūdens vārītāju, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas un gludekļu tirgū saikne ar
atbilstošu
Moulinex
pozīciju tosteru, kafijas aparātu, mazo plītiņu, kā arī mikseru un līdzīga veida ierīču tirgū. Turklāt Apstrīdētajā lēmumā
nav paskaidrots, kādēļ četru preču zīmju grupa, kas pēc koncentrācijas nodibināšanas ir jaunās vienības rīcībā, nav piemērota
tam, lai stiprinātu šīs vienības tirgus pozīciju, kamēr Komisija saistībā ar ģeogrāfiskajiem tirgiem, kur noteiktas saistības,
ir vairākkārtīgi uzsvērusi, ka
SEB
–
Moulinex
ir divas preču zīmes, bet konkurences uzņēmumiem – tikai viena.
No šiem apsvērumiem izriet, ka Komisija nopietnas šaubas ūdens vārītāju un mazo plītiņu tirgū Spānijā nevarēja izslēgt, pamatojoties
uz Apstrīdētā lēmuma 115. un 116. apsvērumā minētajiem kritērijiem.
–       Somija
Kopējā koncentrācijas pušu tirgus daļa tosteru tirgū Somijā atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 118. apsvērumam ir no 45 % līdz 55 %.
Lai gan šī tirgus daļa pārsniedz 40 % sliekšņa vērtību, Komisija nonāca pie secinājuma, ka koncentrācija Somijā nav pamats
nopietnām šaubām, jo, ņemot vērā
Philips
un
Bosch
konkurenci, pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumi šajā tirgū tiktu sodīti, samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos, kuros uzņēmumu koncentrācija sasniedz no 85 % līdz 95 % sava apgrozījuma.
Saskaņā ar to šajā ģeogrāfiskajā tirgū Komisija, pamatodamās vienīgi uz sortimenta efektu, nonāca pie pieņēmuma, ka koncentrācija
nav pamats nopietnām šaubām tosteru tirgū Somijā. Iepriekš 364. un 365. punktā minēto iemeslu dēļ sortimenta efekts neradīja
iespēju izslēgt nopietnas šaubas.
Pat ja varētu pieņemt, – atbilstoši Komisijas secinājumam Apstrīdētā lēmuma 119. apsvērumā un atbildei uz Pirmās instances
tiesas rakstveida jautājumiem – ka sortimenta efekts var klīdināt nopietnas šaubas, ciktāl noteikta ģeogrāfiska tirgus ietvaros
SEB
–
Moulinex
apgrozījums attiecīgajos preču tirgos, kuros jaunās vienības rīcībā ir vairāk par 40 % tirgus daļas, kas ir mazāk nekā 10 %
no šīs vienības kopējā apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos šī ģeogrāfiskā tirgus nozarē, tad katrā ziņā Komisija tomēr
ne Apstrīdētajā lēmumā, ne arī Pirmās instances tiesai nav iesniegusi pierādījumus, ka tas attiecas uz Somiju.
Saskaņā ar Apstrīdētā lēmuma 119. apsvērumu tosteru tirgus Somijā ir tikai no 5 % līdz 15 % no jaunās vienības apgrozījuma
visos attiecīgajos tirgos Somijā, tomēr apdomas vērts ir tas, ka šī jaunā vienība Somijā sasniedz vairāk nekā 4 % tirgus daļas
espresso aparātu tirgos (no 40 % līdz 50 %), mazo plītiņu (no 35 % līdz 45 %) un barbekjū (no 40 % līdz 50 %) (Apstrīdētā
lēmuma 87., 90. un 91. apsvērums). Uz Pirmās instances tiesas jautājumiem Komisijas sagatavotā Tabula Nr. 2 atklāj, ka tirgi,
kuros
SEB
–
Moulinex
, ieskaitot espresso aparātus, mazās plītiņas un barbekjū, sasniedz vairāk nekā 40 % tirgus daļu, ir no 10 % līdz 20 % no
jaunās vienības kopējā apgrozījuma Somijā. Līdz ar to iepriekš 364. un 365. punktā minēto iemeslu dēļ Komisijai vajadzēja
ņemt vērā šos tirgus, lai pamatotu to, ka pārdevēji ir spējīgi realizēt soda pasākumus pret pārdevējiem.
Līdz ar to ne mazāk kā četros attiecīgo preču tirgos Somijā
SEB
–
Moulinex
sasniedz vairāk nekā 40 % tirgus daļu, kas ir tikpat daudz cik Grieķijā, kura tomēr pieskaitāma valstīm, kurās, pēc Komisijas
domām, koncentrācija ir pamats nopietnām šaubām virknē tirgu.
Kā to pamatoti norādīja
De’Longhi
un prasītāja tiesas sēdē, Komisija tālāk nepārbaudīja ar koncentrāciju saistīto portfeļa efektu, it īpaši faktu, koncentrācijas
dēļ ir radusies būtiska
SEB
stiprās pozīcijas barbekjū un tosteru tirgū saikne ar atbilstošu
Moulinex
pozīciju mazo plītiņu, kafijas aparātu, espresso aparātu, mikseru un līdzīga veida aparātu, kā arī tosteru tirgū. Turklāt
Apstrīdētajā lēmumā nav paskaidrots, kādēļ četru preču zīmju grupa, kas pēc koncentrācijas nodibināšanas ir jaunās vienības
rīcībā, nav piemērota tam, lai stiprinātu šīs vienības tirgus pozīciju, savukārt Komisija saistībā ar ģeogrāfiskajiem tirgiem,
kur noteiktas saistības, ir vairākkārtīgi uzsvērusi, ka
SEB
–
Moulinex
ir divas preču zīmes, bet konkurences uzņēmumiem – tikai viena.
No šiem apsvērumiem izriet, ka Komisija nopietnas šaubas mazo plītiņu, espresso aparātu, barbekjū un tosteru tirgū Somijā
nevarēja izslēgt, pamatojoties uz Apstrīdētā lēmuma 87., 90., 91. un 118.–120. apsvērumā minētajiem kritērijiem.
–       Itālija
Atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 121.–124. apsvērumam jaunās vienības rīcībā trijos preču tirgos Itālijā, proti, mikseru un līdzīga
veida aparātu, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas un ūdens vārītāju tirgū, ir vairāk nekā 40 % tirgus
daļas.
Pirmkārt, attiecībā uz mikseru un līdzīga veida aparātu tirgu Komisija Apstrīdētā lēmuma 121. apsvērumā konstatēja, ka koncentrācijas
pusēm kopā ir no 40 % līdz 50 % tirgus daļas, no kurām no 0 % līdz 10 % ir
SEB
, un tās īpašā kārtā atrodas konkurences attiecībās ar
Braun
(no 10 % līdz 20 %),
Philips
(no 0 % līdz 10 %) un
De’Longhi
(no 0 % līdz 10 %) tā, ka koncentrācija visai niecīgi ietekmē konkurenci, kurā atkrīt ceturtais tirgus dalībnieks.
Saskaņā ar to Komisija izslēdza nopietnas šaubas Itālijā, vienīgi pamatojoties uz tās minēto faktoru, proti, koncentrācijas
pušu tirgus jaunās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem.
Ciktāl nav droši, ka šie konkurenti ieņem stingru pozīciju, kas ir īsts atsvars attiecībā pret
SEB
–
Moulinex
, tomēr iepriekš 329. punktā minēto iemeslu dēļ tirgū, kura līdera rīcībā ir tirgus daļa no 40 % līdz 50 %, apstāklim par
to, ka
SEB
–
Moulinex
ir pārāka par trim konkurentiem, nav nozīmes.
Divi no trim mikseru un līdzīga veida aparātu tirgū esošajiem konkurentiem, proti,
Philips
un
De’Longhi
, ieņem tikai nebūtisku pozīciju no 0 % līdz 10 % apmērā.
Braun
kā trešais konkurents ieņem ievērojamāku pozīciju ar tirgus daļām no 10 % līdz 20 % apmērā, tomēr tas ir divas līdz trīs
reizes mazāk nekā jaunās vienības daļa. Pretēji tam apdomas vērts ir tas, ka Komisijai, it īpaši Apstrīdētā lēmuma 51. apsvērumā,
attiecībā uz jaunās vienības tirgus pozīciju Portugālē bija radušās nopietnas šaubas par to, ka koncentrācijas puses ir tirgus
līderi ar vismaz divreiz lielāku tirgus daļu apjomu nekā to svarīgākie konkurenti.
Arī fakts, ka koncentrācija konkurenci ietekmē niecīgā veidā, jo atkrīt ceturtais konkurents, neliekas esam pārliecinošs.
Faktiski
SEB
tāpat kā pārējo divu
Moulinex
konkurentu –
Philips
un
De’Longhi
– rīcībā bija tikai niecīga tirgus daļa (no 0 % līdz 10 %), kaut gan
Braun
uzrādījis lielāku, kaut gan pieticīgu tirgus daļu. Saskaņā ar to ceturtā konkurenta izslēgšanai nav citādu seku kā tam, ko
radītu otrā vai trešā konkurenta atkrišana.
No šiem apsvērumiem izriet, ka Komisija nopietnas šaubas mikseru un līdzīga veida aparātu tirgū Itālijā nevarēja izslēgt,
pamatojoties uz Apstrīdētā lēmuma 121. apsvērumā minēto kritēriju.
Otrkārt, attiecībā uz gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgu Komisija Apstrīdētā lēmuma 122. apsvērumā
ir paskaidrojusi, ka tur koncentrācijas puses abas kopā sasniegušas no 40 % līdz 50 % tirgus daļu (no 0 % līdz 10 % piederēja
Moulinex
) un
Philips
ar tirgus daļu no 0 % līdz 10 % ir vienīgais koncentrācijas pušu konstatētais konkurences uzņēmums. Saistībā ar ūdens vārītāju
tirgu Komisija tajā pašā apsvērumā konstatējusi, ka koncentrācijas puses
De’Longhi
,
Philips
un
Braun
attiecīgi ar 0 %–10 % ir priekšā, veidojot tirgus daļu no 65 % līdz 75 % (no kuriem no 15 % līdz 25 % pieder
Moulinex
). Tomēr tā 123. apsvērumā norādījusi, ka ūdens vārītāju un gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu tirgi
ir tikai apmēram no 0 % līdz 5 % no virtuves tehnikas kopējās vērtības mazās elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas
nozarē tā, ka klientiem – pārdevējiem pastāv iespēja sodīt jebkuru pret konkurenci vērstas darbības mēģinājumu šajos tirgos,
samazinātā apmērā pērkot
SEB
–
Moulinex
produkciju citos tirgos, kuros uzņēmumu koncentrācija sasniedz no 90 % līdz 100 % sava apgrozījuma. Pēc Komisijas domām,
abos šajos tirgos cenu paaugstināšana no dalībnieku puses būtu neizdevīga. Tā uzskata, ka koncentrācija tādējādi šajos abos
tirgos nav pamats nopietnām šaubām.
Līdz ar to Komisija minētajos tirgos ir izslēgusi nopietnu šaubu pastāvēšanu, pamatojoties vienīgi uz sortimenta efektu. Proti,
Apstrīdētā lēmuma 122. apsvērumā tā ir minējusi koncentrācijas rezultātā radušās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem.
Šis faktors tomēr Komisiju nav rosinājis pieļaut nopietnu šaubu pastāvēšanu attiecīgajos tirgos. Turklāt Komisija nemaz nevarēja
balstīties uz šo faktoru. Gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgū pretēji mikseru un līdzīga veida
tehnikas tirgum tā ir identificējusi tikai vienu, nevis trīs konkurentus. Papildus tam, pamatojoties uz Apstrīdētajā lēmumā
minētajiem faktiem, nav izslēdzams, ka koncentrācija aptver šī tirgus pirmos divus dalībniekus, jo
Moulinex
un
Philips
katram pieder no 0 % līdz 10 % tirgus daļas. Attiecībā uz ūdens vārītājiem Apstrīdētajā lēmumā minētie dati nevar klīdināt
nopietnu šaubu esamību, jo koncentrācija, neskatoties uz trīs konkurentu pastāvēšanu, aptver pirmos divus šī tirgus dalībniekus,
kuriem pieder no 65 % līdz 75 %, tātad gandrīz trīs ceturtdaļas tirgus daļas.
Attiecībā uz sortimenta efektu 364. un 365. punktā jau tika minēts, kādēļ, ņemot to vērā, Komisija tomēr nav varējusi izslēgt
nopietnu šaubu pastāvēšanu. Šajā sakarā nav nozīmes tam, ka Komisija uzsver, ka
De’Longhi
Itālijā ir tirgus līderis četros attiecīgos preču tirgos un
Saeco
rīcībā ir vairāk nekā no 60 % līdz 70 % tirgus daļas espresso aparātu tirgū. Ja
SEB
–
Moulinex
ārpus mikseru un līdzīga veida aparātu, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu un ūdens vārītāju tirgus
nav vairāk kā 40 % tirgus daļas, tas neapšaubāmi nozīmē, ka citi tirgus dalībnieki pārējos tirgos var ieņemt svarīgu pozīciju.
Pat ja varētu pieņemt, – atbilstoši Komisijas secinājumam Apstrīdētā lēmuma 123. apsvērumā un atbildei uz Pirmās instances
tiesas rakstveida jautājumiem – ka sortimenta efekts var klīdināt nopietnas šaubas, ciktāl noteikta ģeogrāfiska tirgus ietvaros
SEB
–
Moulinex
apgrozījums attiecīgajos preču tirgos, kuros jaunās vienības rīcībā ir vairāk par 40 % tirgus daļas, kas ir mazāk nekā 10 %
no šīs vienības kopējā apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos šī ģeogrāfiskā tirgus nozarē, tad katrā ziņā Komisija tomēr
ne Apstrīdētajā lēmumā, ne arī Pirmās instances tiesai nav iesniegusi pierādījumus, ka tas attiecas uz Itāliju.
No Apstrīdētā lēmuma 123. apsvēruma izriet, ka gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzēto aparātu un ūdens vārītāju
tirgi Itālijā, augstākais, ir no 0 % līdz 10 % no kopējā jaunās vienības apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos Itālijā.
Tomēr ir jāapdomā tas, ka jaunā vienība atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 121. apsvērumam arī mikseru un līdzīga veida aparātu
tirgū sasniedz vairāk nekā 40 %. Tiesas jautājumiem Komisijas sagatavotajā Tabulā Nr. 2 ir norādīts, ka tirgi, kuros
SEB
–
Moulinex
, ieskaitot mikseru un līdzīga veida aparātus, sasniedz vairāk nekā 40 % tirgus daļu, ir no 25 % līdz 35 % vai – atbilstoši
Komisijas atbildei uz Pirmās instances tiesas rakstveida jautājumu – pat no 30 % līdz 40 % no jaunās vienības kopējā apgrozījuma
Itālijā. Kaut arī Komisija iepriekš minēto iemeslu dēļ nevarēja izslēgt nopietnu šaubu pastāvēšanu šajos attiecīgo preču tirgos,
vien pamatojoties uz Apstrīdētā lēmuma 121. apsvērumā minētajiem kritērijiem, tai katrā ziņā bija, kā norādīts iepriekš, jārēķinās
ar šo tirgu, lai izvērtētu klientu sodīšanas iespēju, jo šīs vienības attiecīgā tirgus daļa pārsniedza 40 %.
Kā to pamatoti norādīja
De’Longhi
un prasītāja tiesas sēdē, Komisija tālāk nepārbaudīja ar koncentrāciju saistīto portfeļa efektu, it īpaši faktu, ka koncentrācijas
dēļ ir radusies būtiska
SEB
stiprās pozīcijas ūdens vārītāju, gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas, barbekjū un gludekļu tirgū
saikne ar atbilstošu
Moulinex
pozīciju kafijas aparātu, ūdens vārītāju, tvaika katlu, kā arī mikseru un līdzīga veida aparātu tirgū. Turklāt Apstrīdētajā
lēmumā nav paskaidrots, kādēļ četru preču zīmju grupa, kas pēc koncentrācijas nodibināšanas ir jaunās vienības rīcībā, nav
piemērota tam, lai stiprinātu šīs vienības tirgus pozīciju, kamēr Komisija saistībā ar ģeogrāfiskajiem tirgiem, kur noteiktas
saistības, ir vairākkārtīgi uzsvērusi, ka
SEB–Moulinex
ir divas preču zīmes, bet konkurences uzņēmumiem – tikai viena.
No šiem apsvērumiem izriet, ka Komisija nopietnas šaubas gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas un ūdens
vārītāju tirgū Itālijā nevarēja izslēgt, pamatojoties uz Apstrīdētā lēmuma 123. apsvērumā minēto kritēriju.
Tādējādi kritika saistībā ar Itāliju ir nepamatota.
–       Apvienotā Karaliste un Īrija
Apstrīdētā lēmuma 125. un 126. apsvērumā Komisija paskaidro, ka koncentrācijas puses Apvienotajā Karalistē un Īrijā gludekļu
un tvaika katlu tirgū ir sasniegušas no 35 % līdz 45 % tirgus daļu. Kā tas it īpaši izriet no Komisijas Tabulas Nr. 2, tad
šī daļa ir lielāka nekā 40 %. Komisija Apstrīdētajā lēmumā ir pārstāvējusi viedokli, ka koncentrācija Apvienotajā Karalistē
un Īrijā nerada nopietnas šaubas, jo, no vienas puses, tā “ar nelielu tirgus daļu pieaugumu konkurences priekšnosacījumus
groza nebūtiskā veidā” (pieaugums sasniedz no 0 % līdz 5 %) un, no otras puses, “koncentrācijas pusēm it īpaši ir jārēķinās
ar
Philips
konkurenci (tirgus daļa no 15 % līdz 25 %)”.
Saskaņā ar to Komisija ir izslēgusi nopietnu šaubu esamību šajā ģeogrāfiskajā tirgū, pamatojoties uz diviem faktoriem, proti,
būtiskas pārklāšanās trūkumu un jaunās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem.
Pirmkārt, attiecībā uz būtiskas pārklāšanās trūkumu Pirmās instances tiesa, ņemot vērā aptuvenus datus, nevar pārbaudīt, vai
šis kritērijs ļauj izslēgt nopietnas šaubas. Pat ja tirgus daļu pieaugums būtu bijis niecīgs, tas tomēr nav pietiekams, lai
piešķirtu tirgus daļu, kas pārsniedz dominances sliekšņa vērtību 40 % apmērā, kas noteikts lēmumā.
Otrkārt, attiecībā uz koncentrācijas pušu pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem
Philips
ir viens no uzņēmumiem, kura rīcībā atbilstoši Apstrīdētā lēmuma 32. apsvērumam elektriskās mājsaimniecībā izmantojamās tehnikas
tirgū ir apjomīgs preču sortiments un ir tas ir pārstāvēts visā Eiropā tā, ka šī uzņēmuma esamība attiecīgajā tirgū nav nekas
īpašs. Tāpat, kā jau tas konstatēts iepriekš, nav šaubu par to, ka uzņēmumam ar tirgus daļu vairāk nekā 40 % nav ar konkurentiem
jārēķinās.
Tālāk apdomas vērts ir tas, ka Komisija, kas uzsver niecīgo tirgus daļu pieaugumu gludekļu un tvaika katlu tirgū, no savas
puses, kā to pamatoti norāda prasītāja, ir atturējusies analizēt
SEB
–
Moulinex
svarīgo pozīciju savienošanās konkurences sekas vairākos tirgos, proti fritējamo aparātu tirgū (
SEB
pieaugums 15 %–25 % uz 30 %–40 %), tvaika katlu tirgū (
SEB
pieaugums 25 %–35 % uz 35 %–40 %), gadījuma rakstura ēdienu pagatavošanai paredzētās tehnikas tirgū (
SEB
pieaugums 15 %–25 % uz 25 %–35 %) un espresso aparātu tirgū (
SEB
pieaugums 0 %–10 % uz 20 %–30 %). Pat ja jaunā vienība nevienā no šiem tirgiem nepārsniedz dominances sliekšņa vērtību tā,
ka ar to nevar tikt klīdināta nopietnu šaubu pastāvēšana, šī būtiskā varas pozīcija tomēr, raugoties uz iepriekš aprakstīto
portfeļa efektu, nav devusi neko, lai gludekļu un tvaika katlu tirgū pastiprinātu jaunās vienības dominanci.
Turklāt, kā prasītāja pamatoti uzsver, Komisija attiecīgajam ģeogrāfiskajam tirgum nav piemērojusi samērīga apgrozījuma kritēriju,
kas citur tās analīzē par konkurences situāciju citos ģeogrāfiskajos tirgos saistībā ar sortimenta piesaisti ir ievērots.
Kaut arī Komisija nelikumīgi ir izslēgusi nopietnu šaubu pastāvēšanu attiecīgajos tirgos Itālijā, Spānijā un Somijā ar pamatojumu,
ka attiecīgie preču tirgi, kuros
SEB
–
Moulinex
ieņem dominējošu stāvokli, šajos ģeogrāfiskajos reģionos ir mazāk nekā 10 % no koncentrācijas pušu kopējā apgrozījuma visos
attiecīgajos preču tirgos, tomēr no tā nav izdarījusi secinājumus, ka gludekļu un tvaika ierīču tirgus ir no 30 % līdz 40 %
no
SEB
–
Moulinex
kopējā apgrozījuma visos attiecīgajos preču tirgos Apvienotajā Karalistē un Īrijā.
Kā to pamatoti norādīja
De’Longhi
un prasītāja tiesas sēdē, Komisija tālāk nepārbaudīja ar koncentrāciju saistīto portfeļa efektu, it īpaši faktu, ka koncentrācijas
dēļ ir radusies būtiska
SEB
stiprās pozīcijas fritējamo aparātu, mazo plītiņu, gadījuma rakstura ēdiena pagatavošanai paredzētās tehnikas, tvaika katlu
un gludekļu tirgū saikne ar atbilstošu
Moulinex
pozīciju fritējamo aparātu, espresso aparātu, kā arī mikseru un līdzīga veida aparātu tirgū. Turklāt Apstrīdētajā lēmumā
nav paskaidrots, kādēļ piecu preču zīmju grupa, kas pēc koncentrācijas nodibināšanas ir jaunās vienības rīcībā, nav piemērota
tam, lai stiprinātu šīs vienības tirgus pozīciju, kamēr Komisija saistībā ar ģeogrāfiskajiem tirgiem, kur noteiktas saistības,
ir vairākkārtīgi uzsvērusi, ka
SEB
–
Moulinex
ir divas preču zīmes, bet konkurences uzņēmumiem – tikai viena.
Šādu iemeslu dēļ Komisija nevarēja izslēgt nopietnu šaubu pastāvēšanu gludekļu un tvaika ierīču tirgū Apvienotajā Karalistē
un Īrijā, pamatojoties vienīgi uz Apstrīdētā lēmuma 125. un 126. apsvērumā minētajiem kritērijiem.
c)              Secinājums
No visiem šiem apsvērumiem izriet, ka Apstrīdētais lēmums attiecībā uz tirgiem Itālijā, Spānijā, Somijā, Apvienotajā Karalistē
un Īrijā atzīstams par spēkā neesošu.

Par iebildi par tirgus sadalīšanu attiecībā uz preču zīmi “Moulinex” saistību rezultātā

A – Lietas dalībnieku argumenti

De’Longhi
tiesas sēdē pirmo reizi minēja, ka ar Apstrīdēto lēmumu akceptētās saistības ir novedušas pie tirgus sadales attiecībā uz
preču zīmi “Moulinex”. Šī tirgus sadale tikusi pastiprināta ar 1. punkta c) apakšpunkta pēdējo daļu, saskaņā ar kuru licences
saņēmējam ir aizliegts tā ar preču zīmi “Moulinex” ražotās preces izplatīt citu licences saņēmēju un
SEB
reģionos.
Uz šāda veida tirgus iedalījumu neattiecas Komisijas 1996. gada 31. janvāra Regula (EK) Nr. 240/96 par Līguma [81.] panta
3. punkta piemērošanu dažām tehnoloģijas nodošanas nolīgumu kategorijām (OV L 31, 2. lpp.), un līdz ar to atbilstoši 81. panta
1. punktam tas ir aizliegts.
Tā kā
De’Longhi
administratīvā procesa laikā uz šo problemātiku ir vērsusi Komisijas uzmanību, Komisijai bija jāpārbauda, vai saistības šajā
sakarā nerada šaubas.
Komisija, ko atbalsta Francijas Republika un
SEB
, prasa šo
De’Longhi
argumentu noraidīt.

B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Ir jānorāda, ka
De’Longhi
, izsakot pārmetumus par to, ka saistības ietekmēja tirgus sadalīšanu attiecībā uz preču zīmi “Moulinex”, izvirza pamatu,
ko prasītāja nav minējusi.
Lai arī saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta trešo daļu un Reglamenta 116. panta 3. punktu lietā iesaistītā puse netiek kavēta
iesniegt jaunus vai atšķirībā no tās atbalstītās puses citus argumentus, jo citādi tās iesaistīšanās būtu vien prasības pieteikumā
minēto argumentu atkārtošana, nevar pieņemt, ka šīs tiesību normas ļauj grozīt vai mainīt prasības pieteikumā definēto strīda
tvērumu, izvirzot jaunus pamatus (šajā ziņā skat. Tiesas 1961. gada 23. februāra spriedumu lietā 30/59,
De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg
/Augstā iestāde,
Recueil
, 1. lpp., 37. punkts; 1993. gada 24. marta spriedumu lietā C‑313/90
CIRFS
u.c./Komisija,
Recueil
, I‑1125. lpp., 22. punkts, un 1999. gada 8. jūlija spriedumu lietā C‑245/92 P
Chemie Linz
/Komisija,
Recueil
, I‑4643. lpp., 32. punkts; Pirmās instances tiesas 1995. gada 8. jūnija spriedumu lietā T‑459/93
Siemens
/Komisija,
Recueil
, II‑1675. lpp., 21. punkts; 1998. gada 25. jūnija spriedumu apvienotajās lietās T‑371/94 un T‑394/94
British Airways
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑2405. lpp., 75. punkts; 1999. gada 1. decembra spriedumu apvienotajās lietās T‑125/96 un T‑152/96
Boehringer
/Padome un Komisija,
Recueil
, II‑3427. lpp., 183. punkts, un 2002. gada 28. februāra spriedumu lietā T‑395/94
Atlantic Container Line
u.c./Komisija,
Recueil
, II‑875. lpp., 382. punkts).
Tā kā saskaņā ar Reglamenta 116. panta 3. punktu personai, kas iestājas lietā, ir jāpieņem lieta tāda, kāda tā ir iestāšanās
laikā, un saskaņā ar Tiesas Statūtu 40. panta ceturto daļu argumenti, kas ietverti pieteikumā par iestāšanos lietā, drīkst
tikai atbalstīt vienas puses prasījumu,
De’Longhi
kā personai, kas iestājusies lietā, nav tiesību izvirzīt prasības pamatu par tirgus sadalīšanu, kas izriet no saistībām.
Līdz ar to šis
De’Longhi
izvirzītais pārmetums ir noraidāms kā nepieņemams.
Pat ja
De’Longhi
izvirzītais prasības pamats būtu bijis pieļaujams, tas katrā ziņā nebūtu bijis pamatots.
Ja Komisijai pārbaudē par koncentrācijas saderīgumu ar kopējo tirgu bija jāpamato, vai šī koncentrācija pamato vai pastiprina
dominējošo stāvokli Regulas Nr. 4064/89 2. panta 1. punkta nozīmē, tad tā saskaņā ar šīs tiesību normas 2. punktu ievēro “nepieciešamību
kopējā tirgū uzturēt un attīstīt efektīvu konkurenci, it īpaši attiecībā uz visu attiecīgo tirgu struktūru un faktisko vai
potenciālo Kopienas iekšienē vai ārpus tās esošo uzņēmumu konkurenci”.
Saskaņā ar to, kā to paskaidro
De’Longhi
, Komisija Regulas Nr. 4064/89 piemērošanā nevar piekrist saistībām, kas tiktāl ir pretrunā Līguma konkurences noteikumiem,
jo ietekmē efektīvas konkurences uzturēšanu un attīstīšanu kopējā tirgū. Šajā sakarā Komisijai saistību saderīgums it īpaši
bija jāpamato saskaņā ar EKL 81. panta (kas, ievērojot EKL 83. pantu, ir viens no Regulas Nr. 4064/89 juridiskajiem pamatiem)
1. un 3. punkta kritērijiem (skat. Pirmās instances tiesas 2002. gada 20. novembra spriedumu lietā T‑251/00
Lagardère
un
Canal+
/Komisija, Krājums, II‑4825. lpp., 85. punkts).
Tomēr šajā gadījumā, pirmkārt, ir jākonstatē, ka atbilstoši saistību 1. punkta c) apakšpunkta pēdējai daļai ir paredzēts,
ka “licences saņēmējam vai saņēmējiem uzliek pienākumu preču zīmes “Moulinex” preces izplatīt tikai tam(-iem) iedalītajos
reģionos, kuriem preces ir paredzētas”. No tā pretēji
De’Longhi
minētajam neizriet skaidrs preču zīmes “Moulinex” preču eksporta aizliegums uz citām dalībvalstīm. Minētais noteikums var
tikt interpretēts tādējādi, ka licences saņēmēju pienākums ir tikai neizplatīt preces tiem piešķirtajos reģionos, kuriem tās
tikušas paredzētas. Noteikuma, kas licences saņēmējam uzliek pienākumu koncentrēties uz licences preču pārdošanu savā reģionā,
mērķis vai sekas principā nav ierobežot konkurenci EKL 81. panta 1. punkta nozīmē.
Otrkārt, ir jākonstatē, ka, pat ja aplūkotais noteikums, kā to domā
De’Longhi
, būtu jāizprot tā, ka licences saņēmējs preču zīmes “Moulinex” preces nedrīkstētu izvest uz citām dalībvalstīm,
De’Longhi
nav paskaidrojusi, cik lielā mērā šis noteikums šajā gadījumā ir pretrunā EKL 81. panta 1. punktam. Proti,
De’Longhi
nepaskaidro, kādēļ attiecīgais noteikums, raugoties no ģeogrāfiskā attiecīgo preču tirgus apjoma valsts kontekstā un nepastāvot
būtiskam paralēlam importam starp dalībvalstīm, varētu būt piemērots, lai EKL 81. panta 1. punkta nozīmē attiecīgajā Kopienas
tirgū būtiski ierobežotu konkurenci vai pastiprināti ietekmētu tirdzniecību starp dalībvalstīm. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru
EKL 81. panta 1. punktā minētais aizliedzošais priekšraksts neattiecas pat uz vienošanos ar absolūtu reģiona aizsardzību (Tiesas
1969. gada 9. jūlija spriedums lietā 5/96
Völk
,
Recueil
, 295. lpp., 7. punkts; 1983. gada 7. jūnija spriedums apvienotajās lietās no 100/80 līdz 103/80
Musique diffusion française
u.c./Komisija,
Recueil
, 1825. lpp., 85. punkts, un 1998. gada 28. aprīļa spriedums lietā C‑306/96
Javico
,
Recueil
, I‑1983. lpp., 17. punkts).
Turklāt
De’Longhi
nav apstiprinājusi, ka preču zīmes “Moulinex” licences saņēmējs būtu bijis gatavs uzņemties risku izplatīt šīs preču zīmes
preces “co‑branding” veidā kopā ar savu preču zīmi, ja tam iedalītajā reģionā nebūtu nodrošinājuma pret aktīvu citu licences
saņēmēju konkurenci. Saistību mērķis, kā jau tas norādīts iepriekš, ir tas, ka licences saņēmēji pārejas laikā, kurā tie savu
preču zīmi var izmantot kopā ar preču zīmi “Moulinex”, var noteikt klientu pāreju no preču zīmes “Moulinex” precēm uz savas
preču zīmes precēm, lai licences saņēmēja preču zīmēm radītu iespēju arī pēc pārejas laika īstenot efektīvu konkurenci ar
preču zīmi “Moulinex”, kad
SEB
atkal būs tiesības izmantot preču zīmi “Moulinex” deviņās attiecīgajās dalībvalstīs. Šādos apstākļos tomēr licences saņēmēja
aizsardzības trūkums vismaz pret pārējo licences saņēmēju aktīvu konkurenci būtu kaitīgs
Moulinex
konkurējošo preču zīmju stiprināšanai, kā rezultātā būtu traucēta konkurence attiecīgajā tirgū Kopienas teritorijā. Tādējādi
nevar pieņemt, ka strīdīgajā noteikumā ietvertais aktīvas izplatīšanas aizliegums noteikti ir uztverams kā konkurences ierobežojums
EKL 81. panta 1. punkta izpratnē (šajā ziņā skat. 1982. gada 8. jūnija spriedumu lietā 258/78
Nungesser
un
Eisele
/Komisija,
Recueil
, 2015. lpp., 57. punkts, un 1982. gada 6. oktobra spriedumu lietā 262/81
Coditel
,
Recueil
, 3381. lpp., 15. punkts).
No šiem apsvērumiem izriet, ka
De’Longhi
iebilde par to, ka ar saistībām tiek ieviesta tirgus sadalīšana, nav pieņemama un papildus tam arī nepamatota.

IV – Par ceturto pamatu, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav pārbaudījusi, vai SEB pozīcija attiecīgajos
tirgos nav tikusi pastiprināta, nosakot nesamērīgi zemu Moulinex pārdošanas cenu un Francijas Republikai sniedzot valsts atbalstu
uz konkurences uzņēmumu rēķina

Lietas dalībnieku argumenti
Prasītāja uzskata, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, nepārbaudīdama, vai
SEB
pozīcija attiecīgajos tirgos nav tikusi pastiprināta, pastāvot nesamērīgi zemai cenai, ko
SEB
samaksājusi, pārņemot
Moulinex
, kā arī sniedzot Francijas valsts atbalstu par sliktu konkurējošiem uzņēmumiem.
Prasītāja konstatē, ka Komisija Apstrīdētajā lēmumā, neiedziļinādamās lietas būtībā, ir vienīgi norādījusi, ka, pamatojoties
uz pirmo pirmsizmeklēšanas procedūru Francijas iestādēs, nav konstatējams, ka ar maksātnespējas procesa robežās paredzētajiem
publiski tiesiskajiem pasākumiem
SEB
būtu nākts pretim. Nesamērīgi zemā cena, kas
SEB
bija jāmaksā, acīmredzami pastiprina jaunās vienības stāvokli pēc koncentrācijas nodibināšanas.
Šajā ziņā prasītāja atgādina, ka Pirmās instances tiesa 2001. gada 31. janvāra spriedumā lietā T‑156/98
RJB Mining
/Komisija, (
Recueil
, II‑337. lpp.) atcēla Komisijas lēmumu, jo tā nepārbaudīja, vai un kādā mērā jaunās vienības varas pozīcijas tika pastiprinātas,
nosakot nesamērīgi zemu pārdošanas cenu. Tādējādi Komisijai bija jākonstatē, vai pārdošanas cena var pastiprināt jaunās vienības
pozīciju pēc koncentrācijas nodibināšanas, neatkarīgi no tā, vai finansējuma noteikumi ir uztverami kā palīdzība Līguma izpratnē.
Prasītāja piebilst, ka, no vienas puses, Komisijai precīzi bija zināmi
SEB
pārņemšanas plāna finansiālie priekšnosacījumi. It īpaši tā zināja par acīmredzamu
Moulinex
pārdošanas cenas nesamērību (EUR 15 miljoni) salīdzinājumā ar iegūstamā īpašuma reālo vērtību (lēstā vērtība – EUR 850 miljoni).
Papildus tam Komisija zināja, ka šī nesamērība it īpaši veidojas no tā, ka Francijas Republika bija gatava uzņemties segt
atlaišanas pabalstus, ar ko tika mazināti
Moulinex
parādi, un
SEB
bija iespējams iegūt
Moulinex
par tādu cenu, kas nekādā gadījumā neatbilda šīs sabiedrības reālajai vērtībai, un, no otras puses, tās rīcībā iegūt papildu
līdzekļus, lai tālāk stiprinātu pārņemamā uzņēmuma pozīciju tirgū.
Salīdzinājumam prasītāja paskaidro:
–        tā sākotnēji izplatīja piedāvājumu par
Krups
aktīvu pārņemšanu par EUR 100 miljoniem (šī summa ir gandrīz septiņas reizes augstāka nekā summa, ko
SEB
piedāvāja par
Krups
un
Moulinex
aktivitāšu kopumu);
–        ar 2001. gada 29. novembra vēstuli tā piedāvājumu iesniedza Komisijai, kas aptvēra visa
Moulinex
personāla pārņemšanu, precizējot, ka tā var veikt personāla samazināšanu, ja netiek sasniegts vēlamās rentabilitātes mērķis.
No attiecīgajām sarunām izrietēja, ka
SEB
nepārņemamo 3600 darbinieku atlaišana varētu novest pie EUR 175 miljonu lieliem finansiāliem zaudējumiem;
–        tā iesniedza tiesas ieceltajiem
Moulinex
administratoriem pārņemšanas piedāvājumu par EUR 150 000 miljoniem par
SEB
nepārņemto aktīvu pārņemšanu.
Ar īpaši izdevīgiem finansiāliem noteikumiem
Moulinex
pārņemšana no
SEB
puses tai esot devusi priekšrocību ar ārkārtēju izaugsmi saistītai sinerģijai, neuzņemoties atbilstošus izdevumus. Skaidrs,
ka Francijas iestāžu pasākumi ir nākuši
SEB
par labu tādējādi, ka tie šiem uzņēmumam ir devuši iespēju finansiālos līdzekļus ieguldīt savai komerciālajai darbībai, kas
citādi būtu bijuši jāizmanto
Moulinex
iegūšanai.
Tā rezultātā prasītāja ir norādījusi, ka Komisijai, arī, neņemot vērā jautājumu par to, vai publisks līdzekļu pieplūdums ir
atzīstams par valsts atbalstu Līguma izpratnē, bija jākonstatē, vai
Moulinex
pārņemšanas finansiālie noteikumi kā tādi tieši vai netieši ir piemēroti jaunās vienības
SEB
–
Moulinex
tirgus pozīcijas pastiprināšanai.
Līdz ar to Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā tādējādi, ka tā ir aprobežojusies ar Francijas iestāžu veikto finansiālo
pasākumu iedarbības “pirmo pirmsizmeklēšanas procedūru” un uz virspusējas pārbaudes pamata nolēmusi, “ka maksātnespējas procesa
ietvaros paredzētie publiski tiesiskie pasākumi”
SEB
par labu nav nākuši.
Komisija uzskata, ka pamatam acīmredzami nav nekāda pamatojuma.

Pirmās instances tiesas vērtējums
Prasītāja galvenokārt izvirza divus iebildumus. Tā kritizē, ka Komisija nav pārbaudījusi, vai
SEB
pozīcija netika pastiprināta uz nesamērīgi zemas pārdošanas cenas pamata un turklāt arī ar to, ka Francijas Republika bija
gatava uzņemties ar atlaišanas pabalstiem saistītos izdevumus.
Attiecībā uz
SEB
samaksāto cenu par pārņemšanu vispirms ir jākonstatē, ka maksātnespējas procesā
tribunal de commerce de Nanterre
to apstiprināja galīgi un šī tiesa, pamatojoties uz Francijas tiesību kritērijiem, ir nonākusi pie uzskata, ka
SEB
piedāvājums vislabāk atbilst kreditoru interesēm.
Tālāk ir jākonstatē, ka prasītāja nav pierādījusi, ka
SEB
samaksātā cena ir nesamērīgi zema. Tā balstās vienīgi uz
SEB
iegūto
Mouliex
aktīvu bilances vērtību uz 2000. gadu un saviem pašas piedāvājumiem.
Tomēr, no vienas puses, uzņēmuma reālās vērtības novērtējums ir komplekss process, kas it īpaši ietver arī subjektīvus momentus,
un bilances vērtība obligāti neatbilst uzņēmuma reālajai vai pārņemamajai vērtībai. Vispirms
Moulinex
pārņemšanas vērtība 2001. gada beigās, kad jau bija gaidāma likvidācija, nav pielīdzināma vērtībai, kas izriet no konsolidēta
aprēķina, ko
Moulinex
publicēja gandrīz divus gadus pirms tam.
No otras puses, prasītājas piedāvājumi nekādā ziņā nav apliecinājums
SEB
piedāvātās cenas nesamērīgajam raksturam. Prasītāja secīgi piedāvāja EUR 100 miljonu, EUR 1 un EUR 150 000. Pirmais piedāvājums
attiecās vienīgi uz tiesībām uz preču zīmi “Krups” un izslēdza visus pasīvus. Līdz ar to tas nav ņemams vērā, lai pamatotu
SEB
pārņemšanas piedāvājumu. Papildus tam attiecīgās summas būtiski mainās atkarībā no piedāvājumu apjoma, un prasītāja arī nepaskaidro,
kurš piedāvājums atbilst tiem aktīviem, kurus
SEB
pārņēmusi, un ciktāl ar tās piedāvājumu palīdzību ir izdibināma
Moulinex
uzņēmuma daļu vērtība, ko
SEB
ieguvusi. Šādos apstākļos no tā neizriet nekāds konstatējums saistībā ar 15 miljonu cenu, ko
SEB
samaksāja par
Moulinex
pārņemšanu.
Attiecībā uz iebildumu, ka
SEB
ir varējusi iegūt
Moulinex
Francijas Republikas uzņemto izdevumu saistībā ar atlaišanas pabalstiem dēļ, nepastāvot nepieciešamībai pārņemt visus tās
parādus, ir jānorāda, ka Komisija, pretēji situācijai, kas bija pamatā prasītājas minētajam spriedumam lietā
RJB Mining
/Komisija, ar 2001. gada 27. septembra un 9. novembra vēstulēm no Francijas iestādēm pieprasīja informāciju par Francijas
Republikas attiecīgiem pasākumiem maksātnespējas pieteikuma ietvaros un par
Moulinex
grupas pārņemšanu. Tālāk Francijas Republika ar 2001. gada 16. novembra vēstuli atbildēja, ka par labu
Moulinex
grupai nav plānota nekāda publiska intervence un ir apsvērti tikai nodarbināšanas pēc atlaišanas pasākumi, no kā tiešā veidā
labumu gūst darba ņēmēji. Turklāt no lietas materiāliem neizriet, ka Francijas Republika ir uzņēmusies izdevumus saistībā
ar atlaišanas pabalstiem un ka prasītāja ar to nav pierādījusi, ka Francijas Republika ir pārņēmusi
SEB
parādsaistības. Komisija uzsvēra – kas arī netika apstrīdēts –, ka absurdi būtu tas, ja Francijas Republika būtu uzņēmusies
izdevumus saistībā ar atlaišanas pabalstiem, jo Francijā visiem uzņēmumiem ar likumu ir uzlikts pienākums, noslēgt apdrošināšanas
līgumu  summu, kas izriet no darba līgumiem, nemaksāšanas gadījumā kolektīva rakstura procedūras ietvaros tā, ka maksātnespējas
gadījumā šāda veida pabalstu izmaksas jāuzņemas apdrošinātājam, nevis valstij. Saskaņā ar Komisijas un Francijas Republikas
apgalvojumiem, pret kuriem prasītāja nav iebildusi, attiecīgi publiski tiesiski pasākumi neattiecas uz
SEB
pārņemamajām uzņēmuma daļām tā, ka tie nevar ietekmēt
SEB
iegūto aktīvu vērtību.
Visbeidzot, nevar pieņemt arī, ka Komisijai katras uzņēmumu koncentrācijas, kuras procedūra tai jānoslēdz precīza termiņa
ietvaros, gadījumā ir jāīsteno valsts atbalsta procedūra. Lai arī Pirmās instances tiesa Komisijas lēmumu spriedumā lietā
RJB Mining
/Komisija ir atcēlusi tādēļ, ka Komisija nav pārbaudījusi, vai pārņemšanas cenas augstums var pastiprināt jaunās vienības
pozīciju, tas notika uz pavisam īpašu šī gadījuma apstākļu pamata, kur pirkuma cenu Vācijas iestādes pašas identificēja kā
atbalstu. Šo situāciju nevar salīdzināt ar divu, saskaņā ar civiltiesībām dibinātu sabiedrību koncentrāciju, kā šajā gadījumā.
Saskaņā ar to pamats ir nepamatots.

Par tiesāšanās izdevumiem
Saskaņā ar Pirmās instances tiesas Reglamenta 87. panta 3. punktu, ja lietas dalībniekiem spriedums ir daļēji labvēlīgs un
daļēji nelabvēlīgs vai ja pastāv izņēmuma apstākļi, Pirmās instances tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala
vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši. Tā kā šajā lietā prasītājai un Komisijai abām spriedums ir
daļēji labvēlīgs un daļēji nelabvēlīgs, tad lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
Saskaņā ar Reglamenta 87. panta 4. punkta trešo daļu personas, kas iestājušās lietā, –
SEB
un
De’Longhi
– sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Ar šādu pamatojumu
PIRMĀS INSTANCES TIESA (trešā palāta)
nospriež:
1)
atcelt Komisijas 2002. gada 8. janvāra Lēmumu SG(2002) D/228078, ar kuru Komisija nolēma neiebilst pret
SEB
un
Moulinex
koncentrāciju, un to atzīt par saderīgu ar kopējo tirgu un Nolīgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, ciktāl tiek ievērotas uzliktās
attiecīgas saistības (Lieta COMP/M.2621 –
SEB
/
Moulinex
), attiecībā uz Itāliju, Spāniju, Somiju, Apvienoto Karalisti un Īriju;
2)
pārējā daļā prasību noraidīt;
3)
prasītāja un Komisija sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas;
4)
SEB SA
un
De’Longhi
SpA
sedz savus tiesāšanās izdevumus.
Lenaerts
Azizi
Jaeger
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2003. gada 3. aprīlī.
Sekretārs

Priekšsēdētājs
H. Jung

K. Lenaerts
Satura rādītājs
Atbilstošās tiesību normas
Prāvas rašanās fakti
I –  Attiecīgie uzņēmumi
II –  Process valstī
III –  Process Komisijā
Apstrīdētais lēmums
I - Attiecīgie preču tirgi
II – Attiecīgie ģeogrāfiskie tirgi
III – Preču zīmes nozīme
IV – Konkurences analīze
V- Koncentrācijas dalībnieku saistības
VI – Valsts atbalsts
Process un lietas dalībnieku prasījumi
Par pieņemamību
I – Lietas dalībnieku argumenti
II – Pirmās instances tiesas vērtējums
Par lietas būtību
I – Par pirmo pamatu, kas saistīts ar būtiskām formālām kļūdām, Komisijai pieņemot novēlotus SEB saistību ierosinājumus
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
II – Par otro pamatu par to, ka Komisija, apstiprinādama koncentrāciju, neuzsākot otro stadiju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību
piemērošanā
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
III – Par trešo prasības pamatu – acīmredzamu kļūdu novērtējumā, jo saistības neesot bijušas pietiekamas radušos konkurences
problēmu kontekstā
Par pirmo daļu – ka saistība izsniegt preču zīmes licenci būtībā nav piemērota tam, lai atrisinātu ar koncentrāciju radušās
problēmas
A –  Lietas dalībnieku argumenti
B –  Pirmās instances tiesas vērtējums
Par otro daļu – acīmredzamu kļūdu Komisijas novērtējumā īsā saistību termiņa dēļ
A – Lietas dalībnieku argumenti
B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Par trešo daļu – ka piegādes saistība vācu tirgū un priekšnosacījumi par piegādes iespējamību attiecībā uz visiem licences
saņēmējiem rada SEB–Moulinex dominējošā stāvokļa pastiprināšanu
A – Lietas dalībnieku argumenti
B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Par ceturto daļu – ka ar Komisijas atļauju radītā iespēja vienlaicīgi vairākiem uzņēmumiem izmantot vienu un to pašu preču
zīmi Eiropas Savienībā var būt pamats SEB–Moulinex un uzņēmuma(-u), kuriem ir tiesības uz licenci, savstarpēji saskaņotai
rīcībai
A – Lietas dalībnieku argumenti
B – Pirmās instances tiesas vērtējums
Par piekto daļu – Komisijas apstiprināto koncentrāciju, neparedzot saistības attiecībā uz tirgiem, kuros ir pamats rasties
nopietnām konkurences problēmām
A – Lietas dalībnieku argumenti
B – Pirmās instances tiesas vērtējums
1.  Par pieņemamību
2.  Par lietas būtību
a)  Par četriem analīzes etapiem
–  Par dominējošā sliekšņa vērtību 40 % apmērā
–  Par būtiskas pārklāšanās trūkumu
–  Par jaunās vienības pozīciju attiecībā pret saviem konkurentiem
–  Par sortimenta efektu
b)  Par valstīm, kurās saistības netika noteiktas
–  Norvēģija
–  Spānija
–  Somija
–  Itālija
–  Apvienotā Karaliste un Īrija
c)  Secinājums
Par iebildi par tirgus sadalīšanu attiecībā uz preču zīmi “Moulinex” saistību rezultātā
A – Lietas dalībnieku argumenti
B – Pirmās instances tiesas vērtējums
IV – Par ceturto pamatu, ka Komisija ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, jo tā nav pārbaudījusi, vai SEB pozīcija attiecīgajos
tirgos nav tikusi pastiprināta, nosakot nesamērīgi zemu Moulinex pārdošanas cenu un Francijas Republikai sniedzot valsts atbalstu
uz konkurences uzņēmumu rēķina
Lietas dalībnieku argumenti
Pirmās instances tiesas vērtējums
Par tiesāšanās izdevumiem
*
Tiesvedības valoda – angļu.