CELEX: 62005CJ0316
Ochranná známka Spoločenstva
Článok 98 ods. 1 nariadenia (ES) č. 40/94
Úkony, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva
Povinnosť súdu pre ochranné známky Spoločenstva vydať príkaz zakazujúci tretej osobe pokračovať v takých úkonoch
Pojem "osobitné dôvody" nevydania takéhoto zákazu
Povinnosť súdu pre ochranné známky Spoločenstva prijať opatrenia zamerané na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu
Vnútroštátna právna úprava stanovujúca všeobecný zákaz úkonov, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky, spojená s trestnými sankciami

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 98 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993
o ochrannej známke spoločenstva (Ú. v. ES L 11, 1994, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 146, ďalej len „nariadenie“).

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
Článok 9 nariadenia s nadpisom „Práva z ochrannej známky spoločenstva“ stanovuje:
„1.      K ochrannej známke spoločenstva vzniká majiteľovi výhradné právo. Majiteľ je oprávnený zabrániť všetkým tretím stranám, ktoré
nemajú jeho súhlas, používať v obchodnom styku:
a)      akékoľvek označenie, ktoré je zhodné s ochrannou známkou spoločenstva, pokiaľ ide o tovary alebo služby, ktoré sú zhodné s tovarmi
alebo službami, pre ktoré je ochranná známka spoločenstva zapísaná;
…
2.      Na základe odseku 1 môže byť okrem iného zakázané:
a)      pripevňovanie označenia na tovar alebo na obaly;
…
c)      dovážanie alebo vyvážanie tovarov pod týmto označením;
…“
Článok 14 nariadenia s nadpisom „Doplnkové uplatnenie vnútroštátneho práva týkajúceho sa porušenia“ stanovuje:
„1.      Účinky ochrannej známky spoločenstva sú upravené ustanoveniami tohto nariadenia. V iných ohľadoch je porušenie ochrannej známky
spoločenstva upravené vnútroštátnym právom týkajúcim sa porušenia národnej ochrannej známky v súlade s ustanoveniami hlavy
X.
…
3.      Rokovací poriadok, ktorý sa bude uplatňovať, sa stanoví v súlade s ustanoveniami hlavy X [Uplatniteľné procesné predpisy sa
určia podľa ustanovení hlavy X –
neoficiálny preklad
].“
Hlava X nariadenia s nadpisom „Právomoc a konanie v súdnych žalobách týkajúcich sa ochranných známok spoločenstva“ obsahuje
články 90 až 104.
V súlade s článkom 91 ods. 1 a článkom 92 písm. a) nariadenia členské štáty určia na svojich územiach vnútroštátne súdy a tribunály
prvej a druhej inštancie, nazvané „súdy pre ochranné známky Spoločenstva“, s výlučnou právomocou pre všetky žaloby o porušenie
a – pokiaľ sú povolené na základe vnútroštátneho práva – žaloby z dôvodu hroziaceho porušenia práv z ochrannej známky Spoločenstva.
Článok 97 nariadenia stanovuje:
„1.      Súdy pre ochranné známky spoločenstva budú uplatňovať ustanovenia tohto nariadenia.
2.      Vo všetkých záležitostiach, na ktoré sa nevzťahuje toto nariadenie, bude súd uplatňovať svoje vnútroštátne právo, vrátane
svojho súkromného medzinárodného práva.
3.      Pokiaľ nie je v tomto nariadení stanovené inak, bude súd pre ochranné známky spoločenstva uplatňovať pravidlá a postupy, ktorými
sa riadi rovnaký typ žaloby týkajúci sa národnej ochrannej známky v tom členskom štáte, v ktorom má svoje sídlo.“
Článok 98 nariadenia stanovuje:
„1.      Ak súd pre ochrannú známku spoločenstva zistí, že odporca porušil alebo hrozí porušiť ochrannú známku spoločenstva, vydá,
pokiaľ neexistujú osobitné dôvody tak neučiniť, príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré ohrozujú [porušujú
–
neoficiálny preklad
] alebo by mohli ohroziť [z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky –
neoficiálny preklad
] spoločenstva. V súlade so svojim vnútroštátnym právom taktiež prijme také opatrenia, ktoré budú zamerané na zabezpečenie
dodržiavania tohto zákazu.
2.      Vo všetkých ostatných prípadoch bude súd pre ochranné známky spoločenstva uplatňovať právo toho členského štátu, voči ktorému
boli skutky porušenia alebo skutky hroziace porušením spáchané, vrátane súkromného medzinárodného práva.“

Švédska právna úprava
Podľa § 4 zákona (1960:644) o ochranných známkach (varumärkeslagen, ďalej len „zákon o ochranných známkach“) právo pripevniť
na tovary rozlišovacie označenie zahŕňa, že iná osoba ako majiteľ označenia nemôže v obchodnom styku používať ako označenie
pre svoje tovary údaje, ktoré môžu vyvolať zámenu, bez ohľadu na to, či sa tieto tovary dodávajú alebo majú dodať v tuzemsku
alebo do zahraničia, alebo sa dovážajú.
§ 37 zákona o ochranných známkach stanovuje sankcie, ktoré možno uložiť v prípade porušenia práv z ochranných známok, či už
úmyselného alebo z hrubej nedbanlivosti.
§ 37.a zákona o ochranných známkach stanovuje, že súd môže na žiadosť majiteľa ochrannej známky zakázať pod hrozbou pokuty
porušovateľovi práv z ochrannej známky pokračovať v úkonoch porušujúcich práva z ochrannej známky. Vnútroštátny súd uviedol,
že toto ustanovenie je fakultatívne.
§ 66 zákona o ochranných známkach na jednej strane stanovuje, že § 37 tohto zákona sa uplatní v prípade porušenia práv z ochrannej
známky Spoločenstva. Na druhej strane upresňuje, že § 37.a toho istého zákona sa uplatní, pokiaľ právny predpis nestanoví
inak.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Nokia Corp. (ďalej len „Nokia“) je majiteľom slovnej ochrannej známky Nokia zapísanej súčasne ako švédska národná ochranná
známka a ako ochranná známka Spoločenstva, a to najmä pre „mobilné telefóny a ich príslušenstvo“.
V roku 2002 pán Wärdell doviezol z Filipín „flash stickers“. Ide o samolepky, ktoré sa majú prilepiť na mobilné telefóny a ktoré
obsahujú elektroluminiscenčnú diódu, ktorá počas zvonenia telefónu bliká.
Počas colnej kontroly sa zistilo, že časť týchto „flash stickers“ bola označená ochrannou známkou Nokia, a to buď pripevnenou
na samotnom výrobku, alebo na obale. Pán Wärdell uviedol, že išlo o chybu v dodávke, ktorej sa bez jeho vedomia dopustil dodávateľ.
Tvrdiac, že pán Wärdell porušil práva z ochrannej známky, Nokia na neho podala žalobu na Stockholms tingsrätt a navrhla zakázať
mu pod hrozbou pokuty používať v rámci svojej obchodnej činnosti označenia, ktoré môžu vyvolať zámenu so švédskou ochrannou
známkou a ochrannou známkou Spoločenstva Nokia.
Tingsrätt rozhodol, že porušenie bolo preukázané. Keďže pán Wärdell uviedol, že zamýšľa doviezť ďalšie „flash stickers“, tento
súd dospel k záveru, že existuje riziko zopakovania úkonov porušenia práv z ochrannej známky, a vydal požadovaný zákaz pod
hrozbou pokuty.
V konaní o odvolaní pána Wärdella Svea hovrätt rozhodol, že jednak sa pán Wärdell dopustil úkonu porušujúceho práva z ochrannej
známky a jednak že existuje riziko, že sa v budúcnosti opätovne dopustí tých istých úkonov voči ochranným známkam, ktorých
majiteľom je Nokia. Konštatujúc však, že pán Wärdell sa nikdy predtým takých úkonov nedopustil a že mu možno vytýkať len nedbanlivosť,
tento súd vyvodil záver, že nie je vhodné uložiť mu zákaz pod hrozbou pokuty.
Nokia preto podala na Högsta domstolen kasačný opravný prostriedok. Tvrdí, že už skutočnosť, že pán Wärdell objektívne porušil
jej právo z ochrannej známky, postačuje na to, aby mu bol uložený zákaz pod hrozbou pokuty.
Za týchto okolností Högsta domstolen prerušil konanie a predložil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa pojem ‚osobitné dôvody‘ uvedený v článku 98 ods. 1 prvej vete nariadenia Rady (ES) č. 40/94… vykladať v tom zmysle,
že súd, ktorý dospeje k záveru, že odporca sa dopustil úkonov porušujúcich práva z ochrannej známky Spoločenstva, môže bez
ohľadu na ďalšie okolnosti upustiť od vydania osobitného zákazu pokračovať v týchto úkonoch porušovania, ak podľa názoru súdu
tieto úkony nepredstavujú zjavné riziko alebo ak je toto riziko len obmedzené?
2.      Má sa tento pojem vykladať v tom zmysle, že súd, ktorý dospeje k záveru, že odporca sa dopustil úkonov porušujúcich práva
z ochrannej známky Spoločenstva, môže, a to aj keď nie je dôvod na upustenie od vydania osobitného zákazu uvedené v prvej
otázke, upustiť od vydania tohto zákazu, ak je zrejmé, že sa na pokračovanie v úkonoch porušovania vzťahuje všeobecný zákaz
porušovania platný podľa vnútroštátnej právnej úpravy a že odporcovi možno uložiť v prípade pokračovania v úkonoch porušovania,
či už úmyselného alebo z hrubej nedbanlivosti, trestnú sankciu?
3.      Ak je odpoveď na druhú otázku záporná, musia sa v takom prípade vydať osobitné opatrenia, na základe ktorých sa zákaz napríklad
spojí s pokutou, aby sa zabezpečilo dodržiavanie tohto zákazu, a to aj keď je zrejmé, že sa na pokračovanie v úkonoch porušovania
vzťahuje zákonný všeobecný zákaz porušovania platný podľa vnútroštátnej právnej úpravy a že odporcovi možno uložiť v prípade
pokračovania v úkonoch porušovania, či už úmyselného alebo z hrubej nedbanlivosti, trestnú sankciu?
4.      Ak je odpoveď na tretiu otázku kladná, uplatní sa tento postup, aj keď by sa na podmienky prijatia takýchto osobitných opatrení
v prípade obdobného príslušného porušenia práv z národnej ochrannej známky nehľadelo ako na splnené?“

O prvej otázke
Svojou prvou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 98 ods. 1 nariadenia vykladať v tom zmysle, že už skutočnosť,
že neexistuje zjavné alebo že existuje len obmedzené riziko pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochranných známok, je pre súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom na to, aby nevydal príkaz zakazujúci
odporcovi pokračovať v týchto úkonoch.
Z potreby jednotného uplatňovania práva Spoločenstva a zásady rovnosti vyplýva, že znenie ustanovenia práva Spoločenstva,
ktoré neobsahuje žiadny výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a rozsah pôsobnosti, v zásade
vyžaduje v celom Spoločenstve autonómny a jednotný výklad, ktorý musí zohľadňovať kontext ustanovenia a cieľ sledovaný príslušnou
právnou úpravou (pozri najmä rozsudky z 18. januára 1984, Ekro, 327/82, Zb. s. 107, bod 11, z 19. septembra 2000, Linster,
C‑287/98, Zb. s. I‑6917, bod 43, a zo 17. marca 2005, Feron, C‑170/03, Zb. s. I‑2299, bod 26).
To platí, aj pokiaľ ide o pojem „osobitné dôvody“ uvedený v článku 98 ods. 1 prvej vete nariadenia.
Je zrejmé, že článok 14 ods. 1 nariadenia stanovuje, že „porušenie ochrannej známky spoločenstva [je] upravené vnútroštátnym
právom týkajúcim sa porušenia národnej ochrannej známky v súlade s ustanoveniami hlavy X“.
Na jednej strane však tento odkaz na vnútroštátne právne poriadky členských štátov nevylučuje, aby zákonodarca Spoločenstva
stanovil určitý počet pravidiel upravujúcich jednotným spôsobom otázku porušovania ochranných známok Spoločenstva, ako to
uvádza upresnenie „v súlade s ustanoveniami hlavy X“.
Na druhej strane, ako vyplýva z druhého odôvodnenia nariadenia, toto nariadenie má vytvoriť režim Spoločenstva pre ochranné
známky, na základe ktorého môžu podniky „… získať ochranné známky spoločenstva, ktorým bude poskytovaná jednotná ochrana a ktoré
budú účinné na celom území spoločenstva“.
Na účely ochrany ochranných známok Spoločenstva je zásadné dosiahnuť dodržiavanie zákazu porušovania práv z uvedených ochranných
známok.
Pritom, ak by sa pojem „osobitné dôvody“ vykladal v jednotlivých členských štátoch odlišným spôsobom, tie isté okolnosti by
mohli v niektorých štátoch viesť k zákazu pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej
známky Spoločenstva, a v iných nie. Preto ochrana zabezpečovaná pre ochranné známky Spoločenstva by nebola na celom území
Spoločenstva jednotná.
Pojem „osobitné dôvody“ je teda v právnom poriadku Spoločenstva potrebné vykladať jednotným spôsobom.
V tejto súvislosti treba na prvom mieste konštatovať, že v jednotlivých jazykových zneniach je článok 98 ods. 1 prvá veta
nariadenia formulovaný kogentným spôsobom (pozri najmä v španielčine „dictará providencia para prohibirle“, v nemčine „verbietet“,
v angličtine „shall… issue an order prohibiting“, vo francúzštine „rend… une ordonnance lui interdisant“, v taliančine „emette
un’ordinanza vietandogli“ a v holandčine „verbiedt“).
Z toho v zásade vyplýva, že súd pre ochranné známky Spoločenstva musí vydať príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch,
ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky, a teda, že pojem „osobitné dôvody tak neučiniť“ –
ktorý, ako jasne vyplýva zo znenia toho istého ustanovenia, tvorí výnimku z tejto povinnosti (pozri najmä v španielčine „no
habiendo“, v nemčine „sofern… nicht… entgegenstehen“, v angličtine „unless there are“, vo francúzštine „sauf s’il y a“, v taliančine
„a meno que esistano“ a v holandčine „tenzij er… zijn“) – treba vykladať reštriktívne.
Na druhom mieste článok 98 ods. 1 nariadenia je zásadným ustanovením na dosiahnutie cieľa nariadenia, ktorým je ochrana ochranných
známok v Spoločenstve.
Pritom, ako to zdôraznila generálna advokátka v bode 24 svojich návrhov, ak by sa vydanie zákazu pokračovania v úkonoch, ktoré
porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, podriadilo existencii zjavného alebo neobmedzeného
rizika zopakovania takých úkonov, žalobca by bol pravdepodobne povinný toto riziko preukázať. Pre žalobcu by také preukázanie
možného budúceho konania odporcu bolo ťažké a hrozilo by, že výlučné právo, ktoré mu vzniká z jeho ochrannej známky Spoločenstva,
stratí účinok.
Na treťom mieste, ako už bolo zdôraznené v bode 25 tohto rozsudku, musí byť ochrana ochranných známok Spoločenstva na celom
jeho území jednotná.
Pritom výklad, podľa ktorého je vydanie zákazu pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv
z ochrannej známky Spoločenstva, podriadené existencii zjavného alebo neobmedzeného rizika zopakovania takých úkonov odporcom,
by spôsobil, že rozsah ochrany tejto ochrannej známky by sa od jedného súdu k druhému, teda od jedného konania k inému, líšil,
podľa posúdenia vykonaného v súvislosti s týmto rizikom.
Predchádzajúce úvahy zjavne nebránia tomu, aby súd pre ochranné známky Spoločenstva taký zákaz nevydal, ak konštatuje, že
pokračovanie v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, zo strany odporcu
už nie je ďalej možné. To by platilo najmä v prípade, že by po vykonaní uvedených úkonov došlo k podaniu žaloby proti majiteľovi
porušovanej ochrannej známky, ktoré by viedlo k pozbaveniu jeho práv.
Preto treba na prvú otázku odpovedať tak, že článok 98 ods. 1 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že samotná skutočnosť,
že neexistuje zjavné alebo že existuje len obmedzené riziko pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochranných známok Spoločenstva, nie je pre súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom na to, aby nevydal
príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v týchto úkonoch.

O druhej otázke
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 98 ods. 1 nariadenia vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že
vnútroštátny zákon obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv z ochranných známok a stanovuje možnosť uložiť trestnú sankciu
za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv
z ochrannej známky Spoločenstva, je pre súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom na to, aby nevydal príkaz zakazujúci
odporcovi pokračovať v týchto úkonoch.
Na prvom mieste, ako vyplýva z voľby pojmov použitých zákonodarcom Spoločenstva v prvej vete článku 98 ods. 1 nariadenia (pozri
najmä v španielčine „razones especiales“, v nemčine „besondere Gründe“, v angličtine „special reasons“, vo francúzštine „raisons
particulières“, v taliančine „motivi particolari“ a v holandčine „speciale redenen“), pojem „osobitné dôvody“ sa týka skutkových
okolností daných pre konkrétny prípad.
Pritom okolnosť, že právna úprava členského stanovuje všeobecný zákaz porušovania, ako aj možnosť uloženia trestnej sankcie
z dôvodu pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, nemožno
považovať za danú pre každú žalobu o porušení alebo hrozbe porušenia podanú na súdy pre ochranné známky Spoločenstva v tomto
štáte.
Okrem toho podľa článku 44 ods. 1 a článku 61 dohody o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva (dohoda TRIPS – v angličtine
„TRIPs“) nachádzajúcej sa v prílohe 1 C dohody o založení Svetovej obchodnej organizácie (dohoda WTO) a schválenej v mene
Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994
(Ú. v. ES L 336, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80), sú všetky členské štáty povinné stanoviť za porušovanie práv z duševného
vlastníctva občianskoprávne a trestné sankcie vrátane zákazu. Existencia takých sankcií vo vnútroštátnom práve teda nemôže
byť,
a fortiori
, osobitným dôvodom v zmysle článku 98 ods. 1 prvej vety nariadenia.
Na druhom mieste, ak by sa okolnosť, že právna úprava členského štátu stanovuje všeobecný zákaz porušovania, ako aj možnosť
uloženia trestnej sankcie za pokračovanie v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky
Spoločenstva, považovala za osobitný dôvod v zmysle článku 98 ods. 1 prvej vety nariadenia, záviselo by uplatnenie zásady
uvedenej v tomto ustanovení, podľa ktorej súdy pre ochranné známky Spoločenstva musia, ak neplatí výnimka, vydať príkaz zakazujúci
odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, od obsahu
uplatniteľného vnútroštátneho práva.
Súdy pre ochranné známky Spoločenstva v členskom štáte, ktorého vnútroštátna právna úprava stanovuje všeobecný zákaz porušovania,
ako aj možnosť uloženia trestnej sankcie za pokračovanie v takých úkonoch, by totiž boli systematicky oslobodené od vydania
príkazu zakazujúceho odporcovi pokračovať v uvedených úkonoch, a to bez akéhokoľvek zohľadnenia faktických osobitností každej
veci, a článok 98 ods. 1 nariadenia by tak bol na území tohto štátu zbavený akéhokoľvek účinku.
Taký dôsledok je nezlučiteľný tak so zásadou prednosti práva Spoločenstva, ako aj s požiadavkami na jeho jednotné uplatňovanie.
Na poslednom mieste, ako uvádzajú Nokia a francúzska vláda, ako aj generálna advokátka v bodoch 33 až 34 svojich návrhov,
existencia všeobecného zákazu úkonov porušovania práv z ochrannej známky a možnosti uloženia trestnej sankcie v prípade pokračovania
v takých úkonoch v uplatniteľnom vnútroštátnom práve nemá rovnaký odradzujúci účinok ako osobitný zákaz pokračovať v takýchto
úkonoch doplnený opatreniami zameranými na zabezpečenie jeho dodržiavania, ktorý je adresovaný odporcovi a vydaný vo vykonateľnom
súdnom rozhodnutí. Právo majiteľa porušovanej ochrannej známky teda nie je chránené porovnateľným spôsobom, ak takýto osobitný
zákaz neexistuje.
Preto treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 98 ods. 1 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že vnútroštátny
zákon obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv z ochranných známok a stanovuje možnosť uložiť trestnú sankciu za pokračovanie,
či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky
Spoločenstva, nie je pre súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom na to, aby nevydal príkaz zakazujúci odporcovi
pokračovať v týchto úkonoch.

O tretej otázke
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 98 ods. 1 nariadenia vykladať v tom zmysle, že súd pre ochranné
známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochrannej známky Spoločenstva, má povinnosť prijať v súlade s vnútroštátnym zákonom opatrenia zamerané na zabezpečenie
dodržiavania tohto zákazu, aj keď tento zákon obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv z ochranných známok Spoločenstva a stanovuje
možnosť uložiť trestnú sankciu za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo
z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva.
V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že na jednej strane je druhá veta článku 98 ods. 1 nariadenia formulovaná kogentným spôsobom
(pozri najmä v španielčine „adoptará las medidas“, v nemčine „trifft… die… Maßnahmen“, v angličtine „shall… take… measures,
vo francúzštine „prend… les mesures“, v taliančine „prende le misure“ a v holandčine „treft… maatregelen“).
Na druhej strane na rozdiel od povinnosti vydať príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých
hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva – stanovený v prvej vete článku 98 ods. 1 nariadenia –, ktorý je doplnený
výnimkou pre prípad „osobitných dôvodov“, sa na povinnosť pripojiť k tomuto zákazu opatrenia zamerané na zabezpečenie jeho
dodržiavania – stanovenú v druhej vete toho istého ustanovenia – žiadna výnimka nevzťahuje.
Z toho vyplýva, že ak súd pre ochranné známky Spoločenstva v členskom štáte vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch,
ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, má povinnosť prijať medzi opatreniami
stanovenými právnou úpravou tohto členského štátu opatrenia, ktoré sú zamerané na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu.
Taký výklad je navyše v súlade s cieľom článku 98 ods. 1 nariadenia, ktorým je ochrana práva vyplývajúceho z ochrannej známky.
Ako vyplýva z odpovede na druhú otázku, okolnosť, že vnútroštátna právna úprava obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv
z ochranných známok a stanovuje možnosť uložiť trestnú sankciu za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti,
v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, neoslobodzuje súd pre ochranné
známky Spoločenstva od toho, aby vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v týchto úkonoch.
Preto tá istá okolnosť ani neoslobodzuje od prijatia opatrení zameraných na zabezpečenie dodržiavania uvedeného zákazu podľa
vnútroštátneho práva.
Na tretiu otázku teda treba odpovedať tak, že článok 98 ods. 1 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že súd pre ochranné
známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochrannej známky Spoločenstva, má povinnosť prijať v súlade s vnútroštátnym zákonom opatrenia zamerané na zabezpečenie
dodržiavania tohto zákazu, aj keď tento zákon obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv z ochranných známok Spoločenstva a stanovuje
možnosť uložiť trestnú sankciu za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo
z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva.

O štvrtej otázke
Svojou štvrtou otázkou sa vnútroštátny súd v zásade pýta, či sa má článok 98 ods. 1 nariadenia vykladať v tom zmysle, že súd
pre ochranné známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých
hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, má povinnosť prijať v súlade s vnútroštátnym zákonom opatrenia zamerané
na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu, ak tieto opatrenia nemožno podľa tohto zákona prijať v prípade obdobného porušenia
práv z národnej ochrannej známky.
Z odpovedí na druhú a tretiu otázku vyplýva, že zákonodarca Spoločenstva stanovil pre súdy pre ochranné známky Spoločenstva
jednak povinnosť zakázať, s výnimkou osobitných dôvodov, pokračovanie v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochrannej známky Spoločenstva, a jednak povinnosť prijať opatrenia zamerané na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu.
Podľa článku 14 ods. 1 nariadenia „porušenie ochrannej známky spoločenstva [je] upravené vnútroštátnym právom týkajúcim sa
porušenia národnej ochrannej známky v súlade s ustanoveniami hlavy X [nariadenia]“.
Povahu opatrení uvedených v článku 98 ods. 1 druhej vete nariadenia tak určuje vnútroštátny zákon členského štátu súdu pre
ochranné známky Spoločenstva, na ktorý bola podaná žaloba, čo vyplýva z výslovného odkazu na tento zákon uvedeného v tomto
ustanovení. Ako v tejto súvislosti zdôraznila generálna advokátka v bode 42 svojich návrhov, je na členských štátoch, aby
vo svojom vnútroštátnom práve stanovili účinné opatrenia na zamedzenie pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých
hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva.
Zavedením všeobecnej povinnosti pre súdy pre ochranné známky Spoločenstva prijať také opatrenia, ak vydajú príkaz zakazujúci
odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, však
zákonodarca Spoločenstva vylúčil možnosť, aby vnútroštátne právo členského štátu podmienilo vydanie uvedených opatrení splnením
ďalších podmienok.
Preto treba článok 98 ods. 1 druhú vetu nariadenia vykladať v tom zmysle, že neodkazuje na vnútroštátny zákon, pokiaľ ide
o podmienky vykonania opatrení stanovených v tomto zákone, zameraných na zabezpečenie dodržiavania zákazu pokračovať v úkonoch,
ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, ale vyžaduje, aby sa tieto opatrenia
vydali súčasne s vydaním príkazu zakazujúceho pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej
známky Spoločenstva. Z toho najmä vyplýva, že súdy pre ochranné známky Spoločenstva sú povinné prijať opatrenia bez ohľadu
na podmienky vyžadované na vykonanie uplatniteľného vnútroštátneho zákona.
Ak by tomu tak nebolo, nedosiahol by sa cieľ článku 98 ods. 1 nariadenia, ktorým je jednotným spôsobom chrániť na celom území
Spoločenstva právo vyplývajúce z ochrannej známky Spoločenstva proti nebezpečenstvu jeho porušenia. Zákaz pokračovať v úkonoch,
ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, s ktorým nie sú spojené opatrenia zamerané
na zabezpečenie jeho dodržiavania, by bol totiž vo veľkom rozsahu zbavený odradzujúceho účinku.
Je teda
a fortiori
irelevantné, že vnútroštátny zákon za rovnakých skutkových okolností vnútroštátnym súdom neumožňuje pripojiť takéto opatrenia
k zákazu pokračovať v úkonoch porušujúcich práva z národnej ochrannej známky. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že prvá
smernica Rady z 21. decembra 1988 o aproximácii právnych predpisov členských štátov v oblasti ochranných známok (Ú. v. ES
L 40, 1989, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 92) síce harmonizovala obsah práv vyplývajúcich z národných ochranných známok, ale
nie súdne žaloby smerujúce k donúteniu tretích osôb dodržiavať tieto práva.
Na štvrtú otázku teda treba odpovedať tak, že článok 98 ods. 1 nariadenia sa má vykladať v tom zmysle, že súd pre ochranné
známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochrannej známky Spoločenstva, má povinnosť prijať medzi opatreniami stanovenými vnútroštátnym zákonom opatrenia, ktoré
sú zamerané na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu, aj keď tieto opatrenia nemožno podľa tohto zákona prijať v prípade
obdobného porušenia práv z národnej ochrannej známky.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1.
Článok 98 ods. 1 nariadenia Rady (ES) č. 40/94 z 20. decembra 1993 o ochrannej známke spoločenstva sa má vykladať v tom zmysle,
že samotná skutočnosť, že neexistuje zjavné alebo že existuje len obmedzené riziko pokračovania v úkonoch, ktoré porušujú
alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochranných známok, nie je pre súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom
na to, aby nevydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v týchto úkonoch.
2.
Článok 98 ods. 1 nariadenia č. 40/94 sa má vykladať v tom zmysle, že okolnosť, že vnútroštátny zákon obsahuje všeobecný zákaz
porušovania práv z ochranných známok a stanovuje možnosť uložiť trestnú sankciu za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej
nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva, nie je pre
súd pre ochranné známky Spoločenstva osobitným dôvodom na to, aby nevydal príkaz zakazujúci odporcovi pokračovať v týchto
úkonoch.
3.
Článok 98 ods. 1 nariadenia č. 40/94 sa má vykladať v tom zmysle, že súd pre ochranné známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz
zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva,
má povinnosť prijať v súlade s vnútroštátnym zákonom opatrenia zamerané na zabezpečenie dodržiavania tohto zákazu, aj keď
tento zákon obsahuje všeobecný zákaz porušovania práv z ochranných známok Spoločenstva a stanovuje možnosť uložiť trestnú
sankciu za pokračovanie, či už úmyselné alebo z hrubej nedbanlivosti, v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie
práv z ochrannej známky Spoločenstva.
4.
Článok 98 ods. 1 nariadenia č. 40/94 sa má vykladať v tom zmysle, že súd pre ochranné známky Spoločenstva, ktorý vydal príkaz
zakazujúci odporcovi pokračovať v úkonoch, ktoré porušujú alebo z ktorých hrozí porušenie práv z ochrannej známky Spoločenstva,
má povinnosť prijať medzi opatreniami stanovenými vnútroštátnym zákonom opatrenia, ktoré sú zamerané na zabezpečenie dodržiavania
tohto zákazu, aj keď tieto opatrenia nemožno podľa tohto zákona prijať v prípade obdobného porušenia práv z národnej ochrannej
známky.
Podpisy
*
Jazyk konania: švédčina.