CELEX: 62000TJ0318
Riigiabi
Abi kasutamine valel eesmärgil
Tagastamiskorraldusest kõrvalehoidmise võimalikkus
Abi tagasinõudmine äriühingutelt, kes on omandanud esialgse abisaaja käibevara

Õiguslik raamistik
EÜ artikkel 87 sätestab:
„Kui käesolevas lepingus ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel
kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist,
ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust […]”
EÜ artikkel 88 näeb ette:
„1. Koostöös liikmesriikidega kontrollib komisjon pidevalt kõiki neis riikides olemasolevaid abisüsteeme. Ta paneb liikmesriikidele
ette sobivaid meetmeid, mis on vajalikud ühisturu järkjärguliseks arenguks või toimimiseks.
2. Kui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav
abi ei sobi ühisturuga kokku artikli 87 järgi või et sellist abi kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv
riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul […]”
Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu
artikli [88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikli 5 kohaselt:
„1. Kui komisjon leiab, et kõnealuse liikmesriigi […] esitatud teave  […] ei ole täielik, palub ta esitada kogu vajaliku lisateabe.
Kui liikmesriik vastab sellele taotlusele, siis teatab komisjon liikmesriigile vastuse kättesaamisest.
2. Kui kõnealune liikmesriik ei esita taotletud teavet komisjoni määratud aja jooksul või esitab selle puudulikuna, saadab
komisjon meeldetuletuse, andes teabe esitamiseks vajaliku täiendava tähtaja.
[…]”
Määruse nr 659/1999 artikkel 6 näeb ette:
„1. Ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab
komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse
kohta. Otsuses kutsutakse kõnealust liikmesriiki ja teisi huvitatud pooli üles esitama märkusi ettenähtud aja jooksul, mis
tavaliselt ei ületa ühte kuud. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon seda tähtaega pikendada.
[…]”
Määruse nr 659/1999 artikli 10 kohaselt:
„1. Kui komisjoni käsutuses on ükskõik millisest allikast saadud teave väidetava ebaseadusliku abi kohta, kontrollib ta seda
teavet viivitamata.
2. Vajaduse korral taotleb komisjon teavet kõnealuselt liikmesriigilt. Artikli […] 5 lõi[keid] 1 [ja 2] kohaldatakse
mutatis mutandis
. [täpsustatud tõlge]
3. Kui liikmesriik artikli 5 lõike 2 kohasele meeldetuletusele vaatamata ei esita taotletud teavet komisjoni määratud tähtaja
jooksul või kui ta ei esita seda täielikuna, nõuab komisjon teabe esitamist otsusega (edaspidi „teabe esitamise korraldus”).
Otsuses määratakse kindlaks, millist teavet nõutakse, ja nähakse ette ajavahemik, mille jooksul see tuleb esitada.”
Määruse nr 659/1999 artikli 13 lõige 1 näeb ette:
„Võimaliku ebaseadusliku abi kontrollimise põhjal tuleb teha otsus vastavalt artikli 4 lõigetele 2, 3 või 4. Kui otsustatakse
algatada ametlik uurimismenetlus, lõpetatakse menetlus artiklis 7 ettenähtud otsusega. Kui liikmesriik ei järgi teabe esitamisega
seotud korraldust, tehakse see otsus kättesaadava teabe põhjal.”
Sama määruse artikkel 14 sätestab:
„1. Kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud
meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada (edaspidi „tagastamisotsus”). Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus
ühenduse õiguse üldpõhimõttega.
2. Vastavalt tagastamisotsusele kuuluvad tagastatava abi hulka intressid, mille kohase määra kinnitab komisjon. Intressi makstakse
ajavahemiku eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni selle tagastamise kuupäevani.
3. Ilma et see piiraks Euroopa Ühenduste Kohtu poolt vastavalt [EÜ artiklile 242] tehtud korralduste kohaldamist, toimub tagastamine
viivitamata ja vastavalt kõnealuse liikmesriigi siseriiklikus õiguses kehtivale korrale, tingimusel, et see võimaldab komisjoni
otsuse kohest ja tõhusta täitmist. Sel eesmärgil ja juhuks, kui toimub siseriikliku kohtu menetlus, peavad kõnealused liikmesriigid
võtma kõik vajalikud ja nende vastavas õigussüsteemis kättesaadavad meetmed, sealhulgas ajutised meetmed, ilma et see piiraks
ühenduse õiguse kohaldamist.”
Lisaks sätestab määruse nr 659/1999 artikkel 16, mille pealkiri on „Abi kuritarvitamine”:
„Ilma et see piiraks artikli 23 kohaldamist, võib komisjon abi kuritarvitamise korral algatada ametliku uurimismenetluse vastavalt
artikli 4 lõikele 4. Artikleid 6, 7, 9 ja 10, artikli 11 lõiget 1, artikleid 12, 13, 14 ja 15 kohaldatakse
mutatis mutandis
.”
Komisjon võttis aastal 1994 vastu ühenduse suunised raskustes ettevõtete päästmiseks ja ümberkorraldamiseks ettenähtud riigiabi
kohta (EÜT C 368, lk 12), mida muudeti aastal 1997 (EÜT C 283, lk 2) (edaspidi „päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavad
suunised”).

Vaidluse aluseks olevad asjaolud
Komisjon võttis 21. juuni 2000. aasta otsusega 2000/796/EÜ Saksamaa poolt CDA Compact Disc Albrechts GmbH-le (Tüüringi liidumaa)
antava riigiabi kohta (edaspidi „vaidlustatud otsus”) seisukoha mitme erineva Saksa riigiasutuse poolt aastatel 1991–1995
ühele Tüüringi liidumaal Albrechtsis asuvale laserplaatide (edaspidi „CD”) ja CD-de lisatarvikute tootmise tehasele (edaspidi
„Albrechtsi CD-tehas”) antud finantsabi seaduslikkuse suhtes.
A –
Üldine kontekst
Komisjon eristas vaidlustatud otsuses kolme etappi, st kõigepealt ettevõtte asutamine, teiseks selle ümberkorraldamine ja
kolmandaks ettevõtte teatud varade tagasiostmine äriühingu MediaTec Datenträger GmbH (edaspidi „MTDA”) poolt.
1.
Ettevõtte asutamise etapp (1990–1992)
Vaidlustatud otsusest nähtub, et Albrechtsi CD-tehas asutati „VEB” (riigi omandis oleva) kombinaadi Robotron (edaspidi „Robotron”),
mille asukoht on Saksi liidumaal Dresdenis, ja äriühingu R. E. Pilz GmbH & Co. Beteiligungs KG (edaspidi „PBK”), mis kuulub
Pilz Gruppi (edaspidi „Pilz Grupp”), mille asukoht on Baieri liidumaal Kranzbergis, vahel 20. veebruaril 1990 sõlmitud ühisettevõtte
loomise lepinguga. Ühisettevõtte, mille nimeks sai „Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG” (edaspidi „ühisettevõte”),
kapitalist kuulus kaks kolmandikku Robotronile ning üks kolmandik PBK-le. Ühisettevõtte eesmärk oli CD-de, CD-ümbriste ja
lisatarvikute tootmine. Pilz Grupi juhataja Reiner Pilz juhtis ühtlasi ka ühisettevõtte tegevust (vaidlustatud otsuse 11. põhjendus).
Ühisettevõtte sõlmis oma eesmärgi saavutamiseks 29. augustil 1990 äriühinguga Pilz GmbH & Co. Construction KG (edaspidi „Pilz
Construction”), mis kuulus Pilz Gruppi, töövõtulepingu CD-de tootmise tehase ehitamiseks „võtmed kätte” põhimõttel koguhinnaga
235,525 miljonit Saksa marka (DEM). Hinnale lisandusid veel infrastruktuurikulud, hinnanguliselt 7,5 miljonit Saksa marka
(vaidlustatud otsuse 12. ja 20. põhjendus).
Lisaks sõlmisid ühisettevõtte osanikud 26. mai 1992. aasta lisa vormis lepingu, mis nägi ette CD-de ja CD-ümbriste tootmise
mahu suurenemise. Selleks vajalike vahendite ja teenuste kogusumma oli 39 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse 22. põhjendus).
Ühisettevõte, Robotron ja PBK laenasid investeeringute rahastamiseks vajalikud summad ühelt pankade konsortsiumilt. Nende
pangalaene garanteerisid kas osaliselt või täielikult Treuhandanstalt, endises Saksamaa Demokraatlikus Vabariigis ettevõtete
erastamise rahastamisega tegelev riigiasutus (edaspidi „THA”) ning Baieri liidumaa. Lisaks maksid ühisettevõttele investeerimistoetusi
ja -lisatasusid ka Tüüringi ja Baieri liidumaa, viimati nimetatu Bayerische Landesanstalt für Aufbaufinanzierung’i (Baieri
liidumaa infrastruktuuride rahastamise amet (edaspidi „LfA”)) vahendusel.
Albrechtsi CD-tehase rajamise etapis anti ühisettevõtte kapitali moodustavate osade omandiõigust palju kordi üle. Kuna THA
likvideeris aastal 1992 Robotroni, müüdi sellele äriühingule ühisettevõttes kuulunud osalus kõigepealt PBK-le. Seejärel andis
PBK peaaegu kõik talle kuuluvad ühisettevõtte osad omakorda üle äriühingule Pilz GmbH & Co. Compact Disk KG-le (edaspidi „Pilz
Compact Disk”), mis kuulus samuti Pilz Gruppi, nii et ühisettevõte muutus viimati nimetatu tütarettevõtteks. 24. novembril
1992, st üleandmise järel ning pärast ettevõtja asukoha viimist Albrechtsi, muutis ühisettevõte oma nime, milleks sai Pilz
Albrechts GmbH (edaspidi „PA”). Vahetult pärast üleandmist integreeriti ühisettevõte Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi
(vaidlustatud otsuse 13. ja 14. põhjendus).
2.
Ümberkorraldamise etapp (1993–1998)
CD-de tootmise tehas alustas tegevust aastal 1993. Tegutsemisaja algusest peale oli tal suuri raskusi ning ta on võtnud endale
suuri võlgu (vaidlustatud otsuse 15. põhjendus).
Olukorra parandamiseks sõlmisid Pilz Grupp (sh PA) ning Albrechtsi CD-tehase ehitamise rahastamises osalenud pangad ja riigiasutused
(THA, LfA, Thüringer Industriebeteiligungsgesellschaft (edaspidi „TIB”) ja Thüringer Aufbaubank (edaspidi „TAB”)) 7. märtsil
1994 ümberkorraldamiskokkuleppe. Kokkuleppe alusel maksti täielikult või osaliselt tagasi suur osa CD-de tootmise tehase ehitamiseks
antud panglaenudest. Lisaks omandasid TIB ja TAB selle kokkuleppe alusel PA aktsiakapitali vastavalt 98% ja 2% ulatuses, tagasiulatuva
jõuga alates 1. jaanuarist 1994, ning seega PA enam Pilz Gruppi ei kuulunud. Äriühing muutis alates 1994. aasta oktoobrist
ka nime, ning tema uueks nimeks sai CDA Compact Disc Albrechts GmbH (edaspidi „CD Albrechts”) (vaidlustatud otsuse 15. ja
17. põhjendus). TAB ja LfA andsid CD Albrechtsile aastatel 1994 ja 1995 korduvalt laenu.
Saksa ametiasutused märkasid aasta 1994 jooksul, et suur osa Albrechtsi CD-tehase ehitamise rahastamiseks antud finantsabist
oli Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel suunatud teistele sellesse gruppi kuuluvatele äriühingutele.
25. juulil 1995 algatati kõigi Pilz Gruppi kuuluvate äriühingute vara suhtes pankrotimenetlus. Reiner Pilzile mõisteti tahtlikult
põhjustatud maksejõuetuse ja muude süütegude eest vanglakaristus (vaidlustatud otsuse 16. põhjendus).
3.
Teatud varade tagasiostmine MTDA poolt
MTDA, st üks TIB-i 100%-line tütarettevõte, mis tegutseb peaasjalikult efektiivsete andmekandjate, st salvestatavate CD-de
(CD-ROM-ide) ja DVD-de tootmise valdkonnas, omandas 1. jaanuari 1998. aasta seisuga osa CD Albrechtsile kuuluvatest varadest,
st põhivara, käibevara, lühiajaliselt realiseeritava vara ning tehnilise oskusteabe ja turustussüsteemi (vaidlustatud otsuse
18. põhjendus).
Omandamisega samaaegselt muudeti nimetus CD Albrechts nimetuseks LCA Logistik Center Albrechts GmbH (edaspidi „LCA”) ning
MTDA nimetus CDA Datenträger Albrechts GmbH-ks (edaspidi „CDA”). LCA jäi siiski endiselt maa, millel äriühing tegutses, sellel
paiknevate ehitiste, tehnilise infrastruktuuri ja logistikaseadmete omanikuks. Lisaks sõlmisid LCA ja CDA teenuste osutamise
kokkuleppe, mis näeb ette üürilepingu aastase üüriga 800 000 Saksa marka, ning teenuste osutamise maksumusega ligikaudu 3 miljonit
Saksa marka aastas, sõltuvalt müügimahust (vaidlustatud otsuse 19. põhjendus).
22. septembril 2000 esitas LCA pankrotimenetluse raames taotluse enda likvideerimiseks.
B –
Haldusmenetluse kulg
Kuna komisjonini oli ajakirjanduse vahendusel jõudnud teave, et Saksamaa ametiasutused on andnud Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks
abi, nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt selle abi kohta teavet. Seejärel vahetasid Saksa ametiasutused ja komisjon tihedalt
kirju ning nende vahel toimus terve rida kohtumisi (vaidlustatud otsuse 1.–3. põhjendus).
Komisjon teavitas 17. juuli 1998. aasta kirjaga (edaspidi „algatamisotsus”) Saksamaa Liitvabariiki oma otsusest algatada kõnealust
abi puudutavas küsimuses EÜ artikli 88 lõikes 2 ettenähtud ametlik uurimismenetlus. Kirjale oli lisatud Saksamaa ametiasutustele
mõeldud küsimuste loetelu. Algatamisotsus avaldati 15. detsembri 1998. aasta Euroopa Ühenduste Teatajas (Komisjoni teadaanne,
mis on vastavalt EÜ artikli [88 lõikele 2] suunatud liikmesriikidele ja teistele huvitatud isikutele ning mis puudutab Saksamaa
valitsuse poolt CD Albrechts GmbH asutamiseks (Tüüringi liidumaal) antud abi (endine Pilz Grupp, mille asukoht oli Baieri
liidumaa), EÜT C 390, lk 7).
Saksa ametiasutused reageerisid algatamisotsusele erinevate täiendavat teavet sisaldavate kirjadega. Ametiasutuste ja komisjoni
esindajate osavõtul toimus mitu kohtumist.
Kuna komisjon leidis, et Saksamaa ametiasutuste saadetud teave ei kujuta endast piisavat vastust esitatud küsimustele, nõudis
komisjon oma 22. juuli 1999. aasta kirjas, et vastata tuleb hiljemalt 31. augustil 1999. Pärast seda, kui Saksamaa ametiasutused
olid oma 28. juuli 1999. aasta kirjaga taotlenud tähtaja pikendamist ning pärast 23. septembril 1999 Brüsselis toimunud kohtumist
komisjoni esindajatega, esitasid nad nõutud täiendava teabe.
Äriühing CDA ning äriühing Point Group Ltd, CDA konkurent, andsid pärast algatamisotsuses näidatud tähtaja möödumist teada
endast kui huvitatud isikutest ning esitasid komisjonile oma märkused.
Komisjon lõpetas menetluse 21. juunil 2000 vaidlustatud otsuse vastuvõtmisega.
C –
Faktilised asjaolud ja õiguslik hinnang
Komisjon käsitleb Saksamaa Liitvabariigi poolt asutamisetapis, ümberkorraldamise etapis ja MTDA poolt teatud CD Albrechtsi
varade ostmise etapis antud finantsabi eraldi.
1.
Saksamaa Liitvabariigi poolt asutamisetapis antud finantsabi
Komisjon eristas vaidlustatud otsuses viit liiki asutamisetapi kestel antud finantsabi. Vaidlustatud otsuse 32. põhjenduses
toodud ülevaatlikus tabelis on need esitatud järgmiselt:

Abi liik
Summa miljonites Saksa markades
Abisaaja
Antud (kelle poolt)
Kuupäev
Juriidiline alus
100%-line garantii (esialgu 80%-line) 52,7 miljoni Saksa marga tagamiseks
54,7
PBK
LfA
Gesetz über die Übernahme von Staatsbürgschaften und Garantien des Freitstaats Bayern (seadus Baieri liidumaa riiklike garantiide
ja tagatiste moodustamise kohta)
Investeerimis-toetused ja -lisatasud
19,42
Ühisettevõte
LfA
1991/1992
Ühisprojekt „Piirkonna majandusliku struktuuri parandamine”, seadus investeerimis-valdkonna lisatasude kohta
Laenu tagasi-nõudmisest loobumine
3,0
PBK
LfA
–
100%-line garantii
190,0
Robotron, ühisettevõte
THA
199[2]
THA-kava
Investeerimis-toetused ja -lisatasud
63,45
Ühisettevõte; PA alates 24.11.1992
Tüüringi liidumaa
1991–1993
Ühisprojekt „Piirkonna majandusliku struktuuri parandamine”, seadus investeerimis-valdkonna lisatasude kohta
Kokku

330,57




Sellest tabelist nähtub kõigepealt, et THA andis 1992. aastal 190 miljoni Saksa marga suurusele summale 100%-lise garantii,
mis kattis suurema osa Robotronile ja ühisettevõttele antud pangalaenudest. Komisjon on seisukohal, et seda garantiid tuleb
käsitleda ühisturuga kokkusobimatu riigiabina, kuna see pole antud komisjoni poolt vastavalt 26. septembri 1991. aasta kirjaga
SG(91) D/17825 (edaspidi „esimene THA-kava”) ja 8. detsembri 1992. aasta kirjaga SG(92) D/17613 (edaspidi „teine THA-kava”)
heakskiidetud abikavades määratletud tingimuste kohaselt. Sellegipoolest leiab komisjon, et esialgselt garanteeritud 190 miljonist
Saksa margast tuleb tagasi maksta siiski vaid 120 miljonit Saksa marka kui THA poolt garantiina tegelikult välja makstud summa.
Teiseks, komisjon tuvastas, et Tüüringi liidumaa andis kuni 31. detsembrini 1993 ühisettevõttele ning hiljem PA-le Investitionszulagengesetz’i
(seadus investeerimisvaldkonna lisatasude kohta) ja kahekümnenda ja kahekümne esimese „Rahmenpläne der Gemeinschaftsaufgabe
„Verbesserung der regionalen Wirtschaftsstruktur”” („Piirkonna majandlusliku struktuuri parandamise” ühisprojekte käsitleva
6. oktoobri 1969. aasta seaduse alusel aastateks 1992 ja 1993 vastu võetud raamprogrammid, edaspidi „TIC-kava”) alusel investeerimistoetusi
ja -lisatasusid kogusummas 63,45 miljonit Saksa marka. Komisjon on seisukohal, et selline piirkondliku iseloomuga abi anti
ühisprojekti ja investeerimisvaldkonna lisatasusid käsitleva seaduse alusel ekslikult, ning kuna see on ühisturuga kokkusobimatu,
tuleb see tagasi maksta. Komisjon leiab, et lisaks Tüüringi liidumaa otsusele 32,5 miljoni Saksa marga tagasimaksmise kohta
tuleb tagastada veel 30,95 miljonit Saksa marka.
Kolmanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa maksis aastatel 1991 ja 1992 LfA kaudu ühisettevõttele investeerimistoetusi
ja -lisatasusid kogusummas 19,42 miljonit Saksa marka. Komisjon leiab, et osas, milles need toetused ja lisatasud suunati
Pilz Gruppi kuuluvatele äriühingutele, on neid TIC-kava ja investeerimisvaldkonna lisatasusid käsitleva seaduse alusel makstud
välja ekslikult. Komisjon on seisukohal, et seega on tegemist EÜ asutamislepinguga kokkusobimatu riigiabiga.
Neljanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa oli „Richtlinien für die Übernahme von Staatsbürgschaften im
Bereich der gewerblichen Wirtschaft” (suunised, mis käsitlevad tööstussektorile riigi antud garantiisid, teatavaks tehtud
Baieri rahandusministri 7. augusti 1973. aasta teadaandega L 6811-1/7 – 43358, edaspidi „Baieri liidumaa poolt garantiide
andmist käsitlevad eeskirjad”) alusel andnud 80–100%-lise garantii 54,7 miljoni Saksa marga suuruse kogusummaga pangalaenudele,
mida lõppkokkuvõttes anti PBK-le. Komisjon on seisukohal, et Saksa ametiasutused ei ole vaatamata algatamisotsuses toodud
teabenõudele esitanud piisavalt üksikasjalikke andmeid, mis võimaldaksid hajutada kahtlusi Baieri liidumaa (LfA) antud garantiiga
seonduvate toimingute seaduslikkuse osas. Komisjon on seisukohal, et – arvestades asjaolu, et kõnealust abi ei kasutatud investeeringute
rahastamiseks, vaid et see suunati kõrvale – see garantii kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi.
Viienda asjaoluna tuvastas komisjon, et see, et LfA loobus PBK-lt tagasi nõudmast punktis 34 nimetatud garantii alusel pankadele
makstud 3 miljoni Saksa marga suurust võlgnevust, kujutas endast riigiabi. Komisjon leiab, et see abi on ühisturuga kokkusobimatu,
kuna sellise soodustuse andmisel puudus juriidiline alus.
Komisjon leiab eeltoodud asjaolusid arvestades, et Saksamaa Liitvabariik andis Albrechtsi CD-tehase rajamise etapis riigiabi
kogusummas 260,57 miljonit Saksa marka, rikkudes sellega EÜ artikli 88 lõiget 3. Abi koosneb Tüüringi liidumaa antud abist
summas 63,45 miljonit Saksa marka, LfA antud abist summas 77,12 miljonit Saksa marka (54,7 miljonit Saksa marka garantiina,
19,42 miljonit Saksa marka investeerimisvaldkonna lisatasudena ja 3 miljonit Saksa marka võlgnevuse tagasinõudmisest loobumisena),
ja THA antud abist summas 120 miljonit Saksa marka.
Komisjon on seisukohal, et selline abi on kokkusobimatu peamiselt seetõttu, et see anti Pilz Gruppi kuuluvatele äriühingutele
ning seega on seda abi EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes kasutatud valel eesmärgil.
2.
Ümberkorraldamise etapis makstud finantsabi
Komisjon määratles ja liigitas vaidlustatud otsuses kaksteist ettevõtte ümberkorraldamise etapi kestel antud finantsabi liiki.
Vaidlustatud otsuse 39. põhjenduses toodud ülevaatlikus tabelis on need abimeetmed esitatud järgmiselt:

Abi liik
Summa miljonites Saksa markades
Abisaaja
Antud (kelle poolt)
Kuupäev
Juriidiline alus
Laen
25,0
PA
TAB
Oktoober 1993
–
Laen
20,0
PA
TAB
Märts 1994
–
Ostuhind
3,0
PBK
TIB
Märts 1994
–
Toetus
12,0
PA
TIB
Märts 1994
–
Osalus äriühingus
33,0
PA
TIB (98%) TAB (2%)
Märts 1994
–
Laen
2,0
PA
LfA
Märts 1994
–
Kaasosaniku laen
3,5
PA
TIB
Aprill 1994
–
Laen
15,0
Pilz Grupp
LfA
Juuni 1994
–
Laen
15,0
CD Albrechts
TAB
Oktoober 1994
–
Laen
7,0
CD Albrechts
LfA
Detsember 1994
–
Laen
9,5
CD Albrechts
TAB
Jaanuar 1995
–
Intressid
21,3


Alates 1993. aasta lõpust

Kokku

166,3




Esiteks, komisjon tuvastas, et TAB andis 1993. aasta oktoobris PA-le laenu 25 miljonit Saksa marka, et aidata äriühing üle
rahalistest raskustest, kuid et need summad suunati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel otseselt teistele
samasse gruppi kuuluvatele äriühingutele.
Teise asjaoluna tuvastas komisjon, et TAB andis 1994. aasta märtsis PA-le laenu summas 20 miljonit Saksa marka, et PA saaks
tagasi maksta THA poolt garanteeritud pangalaenud, kuid need summad suunati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi
vahendusel otseselt teistele samasse gruppi kuuluvatele äriühingutele.
Kolmanda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB maksis 1994. aasta märtsis PBK-le 3 miljonit Saksa marka PA-s osaluse ostmiseks.
Neljanda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB maksis 1994. aasta märtsis PA-le reservkapitali toetusena 12 miljonit Saksa marka.
Viienda asjaoluna tuvastas komisjon, et TIB ja TAB omandasid 1994. aasta märtsis vastavalt 98% ja 2% suuruse osaluse PA-s
koguväärtusega 33 miljonit Saksa marka.
Kuuenda asjaoluna tuvastas komisjon, et 1994. aasta märtsis andis Baieri liidumaa PA-le LfA kaudu laenu 2 miljonit Saksa marka.
Seitsmenda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et TIB andis 1994. aasta aprillis PA-le kaasosaniku laenu summas 3,5 miljonit
Saksa marka.
Kaheksanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et LfA andis 1994. aasta juunis Pilz Grupile 15 miljonit Saksa marka käibekapitalilaenu,
mis pidi katma perioodi kuni Albrechtsi CD-tehasele ostja leidmiseni.
Üheksanda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et TAB andis 1994. aasta oktoobris CD Albrechtsile laenu summas 15 miljonit Saksa
marka. Komisjon täheldas, et kuigi summa maksti välja CD Albrechtsile, kasutati seda Pilz Grupi äriühingutele teenuste osutamiseks,
nii et viimati nimetatud äriühingud said tulu ilma, et nad oleksid selle eest tasunud.
Kümnenda asjaoluna on komisjon tuvastanud, et Baieri liidumaa andis 1994. aasta detsembris CD Albrechtsile LfA kaudu uuesti
laenu summas 7 miljonit Saksa marka.
Üheteistkümnenda asjaoluna tuvastas komisjon, et TAB andis 1995. aasta jaanuaris CD Albrechtsile laenu summas 9,5 miljonit
Saksa marka.
Kaheteistkümnenda asjaoluna tuvastas komisjon, et Saksamaa ametiasutustelt saadud teabe kohaselt said PA ja CD Albrechts alates
1993. aasta lõpust kuni aastani 1998 intressitulu kogusummas 21,3 miljonit Saksa marka.
Komisjon on seisukohal, et eespool kirjeldatud kaheteistkümne finantsabimeetme näol kogusummas 166,3 miljonit Saksa marka
on tegemist ebaseadusliku ja ühisturuga kokkusobimatu riigiabiga. Kuna pärast Albrechtsi CD-tehase eest majanduslikult vastutavaks
muutumist said finantsabist kasu TIB ja TAB, võib komisjon sellise finantsabi heaks kiita üksnes EÜ artikli 87 lõike 3 punkti c
alusel ning kooskõlas päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suunistega. Komisjon leiab, et on ilmselge, et
viimati nimetatud finantsabi ei ole suunistega kooskõlas, kuna talle kättesaadava teabe põhjal ei ole võimalik tõendada, et
abi anti sellise usaldusväärse ümberkorraldamiskava alusel, mis sisaldab konkreetseid siseriiklikke meetmeid, mis võimaldavad
komisjonil jõuda järeldusele, et ettevõtja hakkab mõistliku aja jooksul kasumit tootma ja muutub pikemas perspektiivis elujõuliseks.
Pealegi ei ole ükski erainvestor soovinud LCA-d ja CDA-d osta, nii et ilma erainvesteeringuteta pole võimalik otsustada, kas
abi on ümberkorraldamise kuludega proportsionaalne.
3.
Abi tagastamine
Komisjon otsustas määruse nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 alusel, et Saksamaa Liitvabariik oli kohustatud nõudma nii Albrechtsi
CD-tehase rajamise kui ümberkorraldamise etapis välja makstud ebaseadusliku ja ühisturuga kokkusobimatu abi tagastamist.
Komisjon rõhutas, et otsusest kinnipidamise tagamiseks ja igasuguste konkurentsimoonutuste vältimiseks pidi ta vajaduse korral
nõudma, et abi tagastamise menetlust ei kohaldataks mitte ainult esialgse abisaaja suhtes, vaid et seda laiendataks kõigile
neile ettevõtjatele, mis jätkavad esialgse abisaaja tegevust, kasutades üleantud tootmisvahendeid. Komisjon kinnitas, et tegemaks
kindlaks, kas äriühing tõepoolest jätkab esialgse abisaaja tegevust, arvestas ta tervet rida asjaolusid, sh üleandmise objekt,
ostuhind, kes on varasema äriühingu osanikud ja omanikud ja kes omandab osaluse, üleandmise toimumise kuupäev ning üleandmise
kaubanduslik iseloom. Komisjon on seisukohal, et käesoleval juhul said esialgu PBK-le, ühisettevõttele ja PA-le antud abist
tulu kindlasti LCA ja CDA, kuna nad kasutasid tegutsemisel eespool nimetatud ettevõtjate varasid ja infrastruktuuri elemente.
Seega on komisjon otsustanud, et abi peavad tagasi maksma LCA, CDA ja teised ettevõtjad, kellele anti või antakse edaspidi
üle ühisettevõtte, PA või PBK varad, ning neid tuleb käsitleda selle abi osas „abisaajatena”.
4.
Vaidlustatud otsuse resolutiivosa
Neist hinnangutest lähtudes võttis komisjon vastu järgmise otsuse:
„Artikkel 1
1. Saksamaa [Liitvabariigi] poolt [PBK-le, ühisettevõttele ja PA-le] Albrechtsi CD-tehase (Tüüringi liidumaa) rajamiseks,
tegutsemiseks ja toetuseks antud riigiabi kasutati 260,57 miljoni Saksa marga ulatuses Pilz Grupi sees muuks otstarbeks.
Abi hõlmab Tüüringi [liidumaa] antud finantsabi summas 63,45 miljonit Saksa marka, [LfA antud] 77,12 miljonit Saksa marka
ja [THA antud] 120 miljonit Saksa marka.
Abi kuritarvitamine seisneb abi valel eesmärgil kasutamises EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes. Järelikult on see abi EÜ asutamislepinguga
vastuolus.
2. EÜ artikli 87 lõike 1 kohaselt ei ole [CD Albrechtsi] ümberkorraldamiseks ettenähtud abi summas 166,3 miljonit Saksa marka
EÜ asutamislepingu sätetega kooskõlas.
Artikkel 2
1. Saksamaa [Liitvabariik] võtab kõik vajalikud meetmed abisaajalt artiklis 1 osutatud, talle ebaseaduslikult antud abisumma
tagasisaamiseks.
2. Tagastamine toimub siseriiklike menetluste kohaselt. Tagastatavatele summadele arvestatakse juurde intressid arvates päevast,
mil abisumma abisaajale välja maksti, kuni summa tegeliku tagasimaksmiseni. Intressid arvutatakse välja piirkondliku abi toetusekvivalendi
suhtes kohaldatava piirmäära alusel.
3. Käesolevas artiklis tähistab mõiste „abisaaja” CDA-d, LCA-d ja kõiki teisi ettevõtjaid, kellele anti või antakse edaspidi
üle [PBK], [ühisettevõtte] või [PA] vara ja/või osa infrastruktuurist, nii et see võimaldab hoida kõrvale käesoleva otsuse
täitmise tagajärgedest […]”

Menetlus ja poolte nõuded
Tüüringi liidumaa esitas 10. oktoobril 2000 Esimese Astme Kohtu kantseleisse hagi, millega taotleb vaidlustatud otsuse tühistamist.
Hagi registreeriti numbri T-318/00 all.
Esimese Astme Kohtu kolmanda, laiendatud koja esimehe 28. mai 2001. aasta määrusega lubati Saksamaa Liitvabariigil astuda
menetlusse Tüüringi liidumaa nõuete toetuseks ning ODS Optical Disc Service GmbH-l (edaspidi „ODS”), ühel CDA-ga konkureerival
äriühingul, komisjoni nõuete toetuseks.
ODS ja Saksamaa Liitvabariik esitasid oma menetlusse astuja seisukohad vastavalt 29. augustil ja 3. septembril 2001. Tüüringi
liidumaa ja komisjon esitasid oma märkused ODS-i ja Saksamaa Liitvabariigi seisukohtade peale 24. oktoobril 2001.
Esimese Astme Kohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) otsustas oma 30. septembri 2002. aasta määrusega peatada menetluse
seniks, kuni Euroopa Kohus teeb otsuse kohtuasjas C-328/99: Itaalia
v
. komisjon, ja C-399/00: SIM 2 Multimedia
v
. komisjon. Arvestades liidetud kohtuasjades 8. mail 2003 tehtud otsust, küsis Esimese Astme Kohus pooltelt arvamust käesoleva
hagi lahendamisvõimaluste kohta. Märkused laekusid 23. ja 24. juunil 2003.
Pärast ettekandja-kohtuniku ettekande ärakuulamist palus Esimese Astme Kohus võtta pooltel seisukoht käesoleva hagi liitmise
küsimuses CDA esitatud hagiga, mis on Esimese Astme Kohtu kantseleis registreeritud numbri T-324/00 all, ning mille ese on
sama. Kohtuasjad liideti 8. märtsi 2004. aasta määrusega pärast pooltelt märkuste saamist kohtuistungite toimumise ja kohtuotsuse
tegemise huvides.
Olles ettekandja-kohtuniku ära kuulanud, otsustas Esimese Astme Kohus algatada suulise menetluse ning tegi pooltele Esimese
Astme Kohtu kodukorra artiklis 64 sätestatud menetlust korraldavate meetmete raames ettepaneku esitada teatud dokumendid ning
esitas neile kirjalikult küsimusi.
Poolte suulised avaldused ning vastused Esimese Astme Kohtu esitatud küsimustele kuulati ära 5. mai 2004. aasta kohtuistungil.
23. juuli 2004. aasta määrusega lahutati kohtuasjad T-318/00 ja T-324/00 kohtuotsuse tegemise huvides.
Tüüringi liidumaa palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus;
–        teise võimalusena tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 osas, milles sellega tunnistatakse ühisturuga kokkusobimatuks
ühisettevõttele ja PA-le makstud abi, ning tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 ja artikli 2 lõige 3;
–        mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Saksamaa Liitvabariik menetlusse astujana palub Esimese Astme Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud otsus.
Komisjon, keda toetab ODS, palub Esimese Astme Kohtul:
–        jätta hagi rahuldamata;
–        mõista kohtukulud välja Tüüringi liidumaalt.

Õiguslik käsitlus
I –
Esialgsed märkused
Tüüringi liidumaa esitab oma hagi toetuseks mitu väidet, mis tulenevad vastavalt kaitseõiguse põhimõtte rikkumisest, ekslikult
tuvastatud asjaoludest, põhjendamiskohustuse rikkumisest, EÜ artiklite 87 ja 88 ja nende rakendussätete rikkumisest, proportsionaalsuse
põhimõtte ning õiguskindluse põhimõtte ja „kindluse põhimõtte” rikkumisest.
Esimese Astme Kohus on otsustanud uurida kõigepealt väiteid, mis on esitatud vaidlustatud otsuse artikli 1 tühistamise nõude
toetuseks. Seejärel käsitleb Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse artiklis 2 toodud tagasimaksmise korraldust puudutavaid
väiteid.
II –
Vaidlustatud otsuse artikli 1 seaduslikkus
Tüüringi liidumaa väidab, et vaidlustatud otsuse artikkel 1 on ebaseaduslik, kuna komisjoni hinnang erinevate Albrechtsi CD-tehase
rajamise projektile antud finantsabide kohta tugineb faktivigadele, on vastuolus EÜ artikli 87 lõikega 1 ja EÜ artikli 88
lõikega 2 ning rikutud on põhjendamiskohustust.
Seega tuleb Tüüringi liidumaa esitatud väiteid uurida iga eespool punktides 30 ja 38 toodud tabelites eristatud finantsabi
juures eraldi.
Esimese Astme Kohus leiab, et kõigepealt tuleb uurida Tüüringi liidumaa neid argumente, mille kohaselt komisjonil polnud õigust
teha otsust selle otsuse tegemise ajal talle kättesaadava teabe alusel.
A –
Vaidlustatud otsuse tegemine kättesaadava teabe alusel
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et käesolevas asjas ei olnud komisjonil õigust teha otsust selle otsuse tegemise ajal talle kättesaadava
teabe alusel. Liidumaa viitab seejuures määruse nr 659/1999 artikli 13 lõike 1 teisele lausele ja väljakujunenud kohtupraktikale,
mille kohaselt komisjon võib teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel ainult siis, kui liikmesriik ei ole komisjoni talle
saadetud teabe esitamise korraldusele vastanud või ei ole tema vastus täielik (Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus
kohtuasjas C-301/87: Prantsusmaa
v
. komisjon (kohtuasi Boussac), EKL 1990, lk I-307, punktid 19 ja 22, ning 13. aprilli 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-324/90 ja C-342/90: Saksamaa ja Pleuger Worthington
v
. komisjon, EKL 1994, lk I-1173, punkt 26). Liidumaa märgib, et isegi kui siseriiklikud ametiasutused on kohustatud esitama
komisjonile kogu asjassepuutuva teabe, et aidata kaasa riigiabi kontrollimisele, on komisjonil kohustus selgitada asjaolusid
nii suures ulatuses kui võimalik. Liidumaa on seisukohal, et see tähendab seda, et komisjon on kohustatud siseriiklikele ametiasutustele
selgelt ja täpselt teatama, milliseid andmeid ta oma üleannete täitmisel vajab ning et komisjon võib talle kättesaadava teabe
alusel otsuse vastu võtta üksnes äärmisel erandjuhul, kui tal ei ole õnnestunud nõudmistele vaatamata selgitusi saada. Tüüringi
liidumaa leiab, et käesoleval juhul on Saksamaa ametiasutused komisjoni erinevatele teabenõuetele ja algatamisotsuse lisas
toodud küsimustele vastanud. Liidumaa märgib, et välja arvatud üks erandjuhtum, ei vastanud 22. juuli 1999. aasta märgukirjas
toodud küsimused algatamisotsuse lisas toodud küsimustele, mis tema arvates näitab, et vahepeal oli tehtud menetlustoiminguid.
Liidumaa on seisukohal, et kui komisjon leidis, et vastused algatamisotsuse lisas toodud küsimustele olid ebapiisavad, oleks
ta pidanud seda 22. juuli 1999. aasta kirjas märkima. Tüüringi liidumaa leiab, et kuna komisjon pole Saksamaa ametiasutustelt
seesuguseid täpsustusi nõudnud, ei ole tal õigust talle kättesaadava teabe alusel otsust teha.
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb Tüüringi liidumaa väidetele vastu.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib komisjon teha otsuse talle kättesaadava teabe alusel juhul, kui asjassepuutuv liikmesriik
rikub koostöökohustust ja keeldub edastamast teavet, mille esitamist on komisjon abi ühisturuga kokkusobimise uurimise eesmärgil
nõudnud (eespool punktis 71 viidatud kohtuotsused Boussac, punkt 22, ning Saksamaa ja Pleuger Worthington
v
. komisjon, punkt 26). Siiski peab komisjon enne sellise otsuse vastuvõtmist täitma teatud menetlusnorme. Eelkõige peab ta
nõudma liikmesriigilt kõigi abi ühisturuga kokkusobimise uurimiseks vajalike dokumentide, kogu sellekohase teabe ja andmete
edastamist tema määratud tähtajaks. Komisjon võib menetluse lõpetada ja võtta vastu otsuse abi ühisturuga kokkusobimise või
kokkusobimatuse kohta tema käsutuses oleva materjali alusel üksnes juhul, kui liikmesriik ei ole vaatamata komisjoni korraldusele
nõutud teavet esitanud (eespool punktis 71 viidatud kohtuotsus Boussac, punktid 19 ja 22). Neid nõudeid on korratud ja täpsustatud
määruse nr 659/1999 artikli 5 lõikes 2, artikli 10 lõikes 3 ja artikli 13 lõikes 1.
Seda, kas käesolevas asjas oli komisjonil õigus võtta vaidlustatud otsus vastu, võttes aluseks 2000. aasta juunis tema käsutuses
olnud teabe, tuleb uurida eeltoodud põhimõtetest lähtudes.
Kõigepealt tuleb meenutada käesolevas asjas toimunud haldusmenetlust.
Menetluse lähtepunktiks oli 1994. aasta oktoobris Saksa ametiasutustele saadetud kiri. Selle kirjaga nõudis komisjon Saksa
ametiasutustelt teabe esitamist Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks antud riigiabi kohta. Vastuseks sellele teatasid Saksa ametiasutused
9. novembri 1994. aasta kirjaga Tüüringi ja Baieri liidumaade antud abist ühisettevõttele ja Pilz grupile. Komisjon nõudis
oma 15. novembri 1994. aasta kirjaga selle abi kohta täpsemat teavet. Saksa ametiasutused vastasid seepeale 3. märtsi 1995. aasta
kirjaga, milles teatasid täiendavalt THA ning Tüüringi ja Baieri liidumaade antud uutest abidest. Kuna need abid olid juba
välja makstud, registreeris komisjon need numbri NN 54/95 all (vaidlustatud otsuse 2. põhjendus). Komisjon esitas oma 1. augusti,
16. oktoobri 1995 ja 25. novembri 1996. aasta kirjaga täiendavaid küsimusi, millele Saksa ametiasutused vastasid oma 22. augusti
1995. aasta, 25. augusti 1995. aasta, 18. jaanuari 1996. aasta ja 17. aprilli 1997. aasta kirjaga. 3. veebruaril 1997 ning
22. ja 23. septembril 1997 toimusid vastavalt Brüsselis ja Erfurtis komisjoni ja Saksa ametiasutuste esindajate kohtumised.
Saksamaa ametiasutused esitasid oma kokkuvõtlikud märkused komisjoni esindajatega toimunud kohtumise tulemuste kohta 20. jaanuari
1998. aasta kirjaga (vaidlustatud otsuse 3. põhjendus).
Kuna komisjon leidis pärast Saksamaa ametiasutuste edastatud teabe esialgselt uurimist, et vaidlusalused meetmed tekitavad
nende ühisturuga kokkusobimise osas tõsiseid kahtlusi, tegi ta 17. juulil 1998 otsuse menetluse algatamise kohta.
Selle otsusega nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt ühtlasi ka „esitada kuu aja jooksul otsuse kättesaamisest abimeetmete EÜ
artikliga 87 kokkusobimise uurimiseks vajalikud dokumendid, kogu sellekohane teave ja andmed”. Algatamisotsusele oli lisatud
seitset küsimust sisaldav lisa.
Saksamaa Liitvabariik reageeris algatamisotsusele 26. augusti 1998. aasta kirjaga. 15. oktoobril 1998 toimus Brüsselis komisjoni
ja Saksa ametiasutuste esindajate uus kohtumine. Ametiasutused esitasid oma 11. novembri 1998. aasta kirjaga täiendavat teavet.
Kuna komisjon leidis, et talle edastatud teave on endiselt puudulik, nõudis ta 4. märtsi 1999. aasta kirjaga Saksamaa ametiasutustelt
veel kord vajaliku teabe esitamist ning palus neil vastata algatamisotsusele lisatud küsimustele.
Saksa ametiasutused esitasid vastuseks sellele uuele nõudmisele oma 30. märtsi, 1. aprilli ja 16. aprilli 1999. aasta kirjaga
täiendavat teavet.
Sellegipoolest leidis komisjon, et see teave ei kujuta endast piisavat vastust algatamisotsuse lisas toodud küsimustele (eelkõige
küsimustele nr 3–7). Seetõttu nõudis ta oma 22. juuli 1999. aasta kirjas, et neile tuleb vastata hiljemalt 31. augustiks 1999.
Lisaks nõudis ta Saksamaa Liitvabariigilt täiendava teabe ja dokumentide esitamist.
Pärast seda, kui Saksa ametiasutused olid oma 28. juuli 1999. aasta kirjas taotlenud komisjoni määratud tähtaja pikendamist
ning pärast 23. septembril 1999 Brüsselis toimunud järjekordset kohtumist komisjoni esindajatega, saatsid Saksa ametiasutused
28. septembril ja 19. oktoobril 1999 komisjonile lisateavet.
Komisjon tegi vaidlustatud otsuse 21. juunil 2000.
Mis puudutab Tüüringi liidumaa argumenti, mille kohaselt Saksa ametiasutused esitasid kogu nõutud teabe, nii et komisjonil
ei olnud õigust teha otsust talle kättesaadava teabe alusel, siis tuleb märkida, et esiteks nähtub haldusmenetlusest selgelt,
et komisjon on täitnud väljakujunenud kohtupraktikast tulenevaid ning määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnorme. Komisjon
nõudis Saksamaa Liitvabariigilt ametlikult kolmel korral, et see esitaks talle vaidlusaluste abimeetmete ühisturuga kokkusobimise
hindamiseks vajaliku teabe.
Pealegi, vastupidiselt Tüüringi liidumaa kinnitustele ei nähtu komisjoni 22. juuli 1999. aasta kirjast, et Saksa ametiasutused
on vastanud kõigile küsimustele, välja arvatud üks erand. Vastupidi, komisjon nõudis selles kirjas, et Saksamaa ametiasutused
vastaksid algatamisotsuse lisas toodud küsimustele nr 3–7.
Tüüringi liidumaa ei ole tõendanud, et Saksa ametiasutused oleksid kõigile komisjoni algatamisotsuse lisas esitatud küsimustele
ammendavalt vastanud. Eelkõige ei ole liidumaa tõendanud, et ametiasutused oleksid esitanud alates 1991. aastast antud abide
täpse nimekirja, kuigi komisjon oli seda mitmel korral nõudnud. Samuti ei ole liidumaa tõendanud, et ametiasutused oleksid
vastanud võimalike ümberkorraldamiskavade olemasolu puudutavale küsimusele. Lisaks nähtub toimikust, et ametiasutused on andnud
üksnes ebamääraseid vastuseid küsimustele, mis puudutasid TIB-i ja TAB-i ühisettevõttes osaluse omandamise raames tehtud toiminguid
ning erapankade aastal 1994 laenu tagasinõudmisest loobumiste asjaolusid ja tingimusi.
Selles küsimuses tuleb ühtlasi ka meenutada, et määruse nr 659/1999 artikli 6 lõike 1 kohaselt „[a]metliku uurimismenetluse
algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut
selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta”. Sellise otsusega ning
selle avaldamisega Euroopa Ühenduste Teatajas teavitati liikmesriiki ja teisi huvitatud isikuid faktidest, mille alusel komisjon
kavatseb otsuse teha. Siit tuleneb, et kui huvitatud isikud leiavad, et teatud faktilised asjaolud, mis on ära toodud ametliku
uurimismenetluse algatamise otsuses, on valed, peavad nad sellest komisjonile teatama haldusmenetluse jooksul, vastasel korral
võib juhtuda, et nad ei saa neid kohtumenetluses enam vaidlustada (vt selle kohta liikmesriigi osas Euroopa Kohtu 14. septembri
1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-278/92–C-280/92: Hispaania
v
. komisjon, EKL 1994, lk I-4103, punkt 31). Vastupidiselt sellele, vastavalt eespool punktis 73 viidatud kohtupraktikast ja
õigusnormidest tulenevatele põhimõtetele võib komisjon, juhul kui huvitatud isikud ei esita sellele vastupidist teavet, teha
otsuse selliste faktiliste asjaolude alusel, mis on talle kättesaadavad lõpliku otsuse vastuvõtmise hetkel, isegi kui need
on ebaõiged, ning seda juhul, kui kõnealuseid faktilisi asjaolusid on käsitlenud liikmesriigile esitatud komisjoni nõue vajaliku
teabe saamiseks. Kui aga komisjon ei ole liikmesriigilt nõudnud teabe esitamist selliste asjaolude kohta, mille alusel ta
kavatseb otsuse vastu võtta, ei saa ta hiljem õigustada võimalikke faktivigu, väites, et ta tegi ametliku uurimismenetluse
lõpetamise otsuse üksnes sel hetkel talle kättesaadava teabe alusel.
Vastupidiselt Tüüringi liidumaa arvamusele ei ole komisjon seeläbi tema tuvastatud faktiliste asjaolude küsimuses kohtuliku
kontrolli suhtes puutumatu. Kui liikmesriik on täitnud komisjoni nõutud teabe esitamise kohustuse, on tal menetluse käigus
esitatud teabe abil väga lihtne tõendada, et vaidlustatud otsuses sisalduvaid võimalikke faktivigu ei saa omistada talle.
Veelgi enam, kui komisjon teeb otsuse teatud faktiliste asjaolude kohta talle kättesaadava teabe alusel, ilma et oleks kinni
pidanud kohtupraktikas tunnustatud ja määruses nr 659/1999 sätestatud menetlusnormidest, võib Esimese Astme Kohus kontrollida,
kas nende faktiliste asjaolude arvestamine võis kaasa tuua sellise hindamisvea, mis mõjutab vaidlustatud otsuse seaduslikkust.
Eespool punktides 85–88 kirjeldatud asjaoludel ning arvestades eelkõige kolme komisjoni haldusmenetluse kestel Tüüringi liidumaale
saadetud korraldust, saab väita, et Tüüringi liidumaa ei ole tõendanud, et komisjon võttis vaidlustatud otsuse tegemisel arvesse
faktilisi asjaolusid, ilma et oleks pidanud kinni selles suhtes kehtivatest menetlusnormidest. Järelikult võis komisjon vaidlustatud
otsuse vastuvõtmisel õigustatult tugineda talle kättesaadavale teabele.
Eeltoodut arvestades tuleb see väide tagasi lükata.
B –
Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud garantii
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab esiteks, et komisjon on abimeetme osas teinud faktivea. Ta rõhutab, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud
otsuse 30. põhjenduses tuvastatule ei muudetud Baieri liidumaa antud garantiid, millega PBK-le antud pangalaenud olid esialgu
tagatud 80% ulatuses, garantiiks, millega tagati laene kogusummas 54,7 miljonit Saksa marka 100% ulatuses. Liidumaa väidab,
et 54,7 miljonit Saksa marka, millele komisjon viitab, on laenude bilansiline väärtus (intressid välja arvatud), mida Baieri
liidumaa tagas 80% ulatuses ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimise ajal 1994. aasta märtsis. Liidumaa on seisukohal, et vastupidiselt
komisjoni vaidlustatud otsuses väidetule, ei ole Baieri liidumaa nõustunud andma sellele summale 100%-list garantiid. Vastupidi,
ümberkorraldamiskokkuleppes vähendati Baieri liidumaa tagatud laenude kogusummat, kuna esiteks loobusid pangad laenudena välja
makstud 12 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest ning teiseks vähenes see summa mitme Baieri liidumaa toimingu tulemusena.
Liidumaa rõhutab, et Baieri liidumaa (LfA) nõustus vastavalt ümberkorraldamiskokkuleppele andma 100%-lise garantii üksnes
ülejäänud summale, st 41,4 miljonile Saksa margale, ning aastal 1995 pidi LfA selle täies ulatuses pankadele välja maksma.
Liidumaa täpsustab, et sellest tuleneva Baieri liidumaa 41,4 miljoni Saksa marga suuruse nõude, samuti muud Baieri liidumaa
nõuded ühisettevõtte vastu 9 miljoni Saksa marga ulatuses omandas 7. novembril 1995 15 miljoni Saksa marga eest TAB. Liidumaa
leiab, et TAB-i nõude ühisettevõtte vastu maksis CDA pärast LCA varade omandamist täies ulatuses tagasi.
Tüüringi liidumaa rõhutab, et Saksa ametiasutused edastasid selle teabe komisjonile haldusmenetluse kestel. Liidumaa väidab,
et 18. jaanuari 1996 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjast nähtub selgelt, et Baieri liidumaa garantiid, millega tagati esilagu
80% PBK-le antud pangalaenudest, ei ole muudetud 54,7 miljoni Saksa marga suurust laenusummat 100% ulatuses tagavaks garantiiks.
Ta on seisukohal, et väidetava 100%-lise garantii andmise näol oli tegelikult tegemist seoses esialgse garantiiga tehtud tehinguga,
mis pealegi hõlmas üksnes ülejäänud summat, st 41,4 miljonit Saksa marka. Liidumaa on seisukohal, et komisjon on ekslikult
selle asjaolu tuvastamata jätnud, samas kui see asjaolu oli otsustava tähtsusega, kuna tõendas, et Baieri liidumaa ümberkorraldamiskokkuleppe
alusel antud 100%-line garantii ei kujuta endast uut abimeedet, vaid pigem tehingut, mis tehti seoses olemasoleva abiga, mis
oli antud heakskiidetud abikava alusel.
Tüüringi liidumaa rõhutab, et selle teabe alusel on ilmne, vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses toodule,
et LfA ei maksnud garantii alusel tehtud toimingute raames välja 54,7 miljonit Saksa marka, millele oli juurde arvestatud
veel 7 miljonit Saksa marka. Tüüringi liidumaa kinnitab, et LfA maksis välja kõige rohkem 48,8 miljonit Saksa marka, kuna
1994. aasta märtsis maksis ta pankadele 3 miljonit Saksa marka ning andis PA-le kahel korral laenu summas 2 miljonit Saksa
marka – ühel korral garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks ning teisel korral nende laenudega seoses edaspidi makstava
intressi maksmiseks –, ning et aastal 1995 maksis ta 41,4 miljonit Saksa marka pankadele. Liidumaa leiab, et 48,4 miljoni
Saksa marga suuruse summa ja vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses toodud 54,7 miljoni Saksa marga suuruse summa vaheline erinevus
on seletatav asjaoluga, et komisjon on teatud summasid arvestanud kaks korda, st esimesel korral Baieri liidumaa tagatud summana
ja teisel korral summana, mille LfA selle garantii alusel välja maksis.
Tüüringi liidumaa kinnitab, et teiseks on komisjon rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1, kuna ta on vaidlustatud otsuse 89.–93. põhjenduses
ekslikult järeldanud, et vaidlusaluse garantii muutmisega 100%-liseks garantiiks ei vasta see enam Baieri liidumaa garantiide
maksmist reguleerivates õigusaktides sätestatud tingimustele.
Viimase punktina leiab Tüüringi liidumaa, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei ole põhjendanud järeldust,
et Baieri liidumaa antud garantii ei ole kooskõlas kohaldatavate õigusaktidega.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa argumendid, mis puudutavad Baieri liidumaa antud garantiid, tuleb tervikuna
põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esiteks eitab komisjon, et ta oleks teinud vea garantiid puudutavate faktiliste asjaolude tuvastamisel. Komisjon kinnitab,
et neile saadetud korraldusele vaatamata ei ole Saksamaa ametiasutused selgitanud abi puudutavaid asjaolusid. Ta märgib, et
30. märtsi 1999. aasta kirjas olid Saksmaa ametiasutused öelnud üksnes seda, et nende seisukohast on garantii suurendamine
80%-lt 100%-le „loogiline”, kuid ei esitanud selle kohta ühtki selgitust. Komisjon leiab, et seega oli tal õigus, võttes aluseks
Euroopa Kohtu 30. juuni 1992. aasta otsuse kohtuasjas C-47/91: Itaalia
v
. komisjon (kohtuasi Italgrani) (EKL 1992, lk I-4145), võtta otsus vastu talle kättesaadava teabe alusel. Komisjon lisab,
et tema käsutuses olnud teabest nähtus, et tehtud muudatuste tõttu ei vastanud tegelikult antud garantii Baieri liidumaa antud
garantiide suhtes kehtivates õigusaktides sätestatud tingimustele. Komisjon märgib veel, et kuna abikava, mille komisjon oli
esialgselt heaks kiitnud, nägi ette, et garantiiga võib tagada maksimaalselt 80% laenusummadest, oleks tulnud Baieri liidumaa
antud garantiid vähendada, kuna pangad loobusid 12 miljoni Saksa marga tagasimaksmise nõudest. Lisaks väidab komisjon, et
ei Saksa ametiasutused ega Tüüringi liidumaa ei suutnud selgitada garantiiga tagatava summa suurenemist 52,72 miljonilt Saksa
margalt 54,72 miljonile Saksa margale. Komisjon kinnitab, et isegi kui eeldada, et Tüüringi liidumaal oli õigus, väites, et
tagatud risk realiseerus ajal, kui Baieri liidumaa võttis endale kohustuse tagada ülejäänud summat 100% ulatuses, ei oleks
Baieri liidumaa siiski tohtinud tagada uut summat rohkem kui 80% ulatuses.
Teiseks on komisjon seisukohal, et Tüüringi liidumaal ei ole õigus, kui ta väidab, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1
ning põhjendamiskohustust osas, mis puudutab Baieri liidumaa garantiile antud õiguslikku hinnangut.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa seab kahtluse alla vaidlustatud otsuse artikli 1 seaduslikkuse osas, milles sellega tunnistatakse ühisturuga
kokkusobimatuks riigiabiks LfA 54,7 miljoni Saksa marga suuruse laenugarantiina antud riigiabi, tuues põhjenduseks faktivea,
EÜ artikli 87 lõike 1 ning põhjendamiskohustuse rikkumise.
Kõigepealt tuleb uurida, kas komisjon on teinud faktivea, kui nentis vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses, et „[t]ulenevalt
olulise tähtsusega piirkondliku abi maksmisest kasutati pangakonsortsiumi laenude kogusummast, milleks oli 65,85 miljonit
Saksa marka, lõpuks ainult 54,7 miljonit Saksa marka” ning et „LfA tagas laenu esialgu ettenähtud 80% asemel 100% ulatuses”.
Nagu eespool punktis 88 märgitud, võib sellise juhtumiga olla tegemist ainult juhul, kui Tüüringi liidumaa suudab tõendada,
et komisjon sai haldusmenetluse käigus kätte teabe, mis oleks tal võimaldanud kõrvaldada võimalikud ebatäpsused seoses algatamisotsuses
märgitud asjaoludega.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on algatamisotsuse punkti 2.2.1 kolmandas lõigus märkinud, et „Baieri liidumaa
tagas laenu heakskiidetud abikava alusel” ning et „garantiiga tagati 80% laenusummast, mis võrdus 52,72 miljoni Saksa margaga”.
Algatamisotsuse viiendas lõigus on lisatud järgmist:
„Kuna PBK sai investeerimistoetuste ja maksusoodustuste näol tegelikult suuremat tulu kui ette nähtud, maksti pangakonsortsiumi
lubatud 65,85 miljoni [Saksa marga] suurusest laenust välja ainult 54,7 miljonit [Saksa marka]. Seepeale muutis Baieri liidumaa
aastal 1994 oma garantii, millega tagati esilagu 80% laenusummast (52,72 miljonit [Saksa marka]), 100%-liseks garantiiks (54,7 miljonit
[Saksa marka]) […]”.
Abide suhtes antud esialgse hinnangu raames on algatamisotsuses märgitud, et „[k]omisjonil on tõsiseid kahtlusi ka küsimuses,
kas selle garantiiga seoses võetud meetmed, st garantii muutmine 100%-liseks garantiiks ja tagatud summa suurendamine 52,72 miljonilt
[Saksa margalt] 54,7 miljonile [Saksa margale] olid [heakskiidetud abikava kohaselt] lubatud” (algatamisotsuse punkt 3.1.1,
esimene lõik).
Sellisest asjade käigust nähtub selgelt, et menetluse algatamise ajal tegi komisjon tema käsutuses olnud teabe alusel järelduse,
et esiteks muudeti esialgu 80% laenusummast taganud Baieri liidumaa antud garantii aastal 1994 100%-liseks garantiiks, ning
teiseks suurendati tagatavat summat 52,72 miljonilt 54,7 miljonile Saksa margale.
Tuleb märkida, et Saksamaa ametiasutused võtsid 30. märtsi 1999. aasta kirjas seisukoha Baieri liidumaa antud garantiiga seotud
asjaolude esitamisviisi suhtes. Ametiasutused rõhutasid, et vastavalt ümberkorraldamiskokkuleppele nõustusid pangad loobuma
nõudmast tagasi selle garantiiga tagatud laenusummast 12 miljoni Saksa marga suurust summat, ning tänu sellele oli nende endi
risk laenusummade osas täielikult tagatud, nii et „ülejäänud laenusumma tagatakse Baieri liidumaa 100%-lise garantiiga”. Lisaks
viitasid nad selle garantiiga tagatud laenusummade muutumisele. Sellest kirjeldusest nähtub, et enne, kui pangad ümberkorraldamiskokkuleppes
laenu tagasinõudmisest loobusid, oli Baieri liidumaa antud garantiiga tagatud laenude kogusumma 58,4 miljonit Saksa marka.
Pärast seda, kui pangad olid loobunud 12 miljoni Saksa marga tagasimaksmise nõudest, Baieri liidumaa oli teinud seoses esialgse
garantiiga 3 miljoni Saksa marga suuruse tehingu ning LfA oli PA-le andnud 2 miljonit Saksa marka laenu võlgnevuste tagasimaksmiseks,
oli garantii vähenenud 41,4 miljoni Saksa margani.
Arvestades eeltoodud teavet, millele komisjon ei ole vastu vaielnud ning mida ükski toimikus sisalduv materjal ümber ei lükka,
tuleb järeldada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses ekslikult märkinud, et tagatavat summa suurendati 52,72 miljonilt
Saksa margalt 54,7 miljonile Saksa margale.
Selle faktivea tagajärgede osas tuleb rõhutada, et komisjon leidis vaidlustatud otsuse 30. põhjenduses esitatud järelduse
alusel, et seoses Baieri liidumaa antud garantiiga tuleb tagastada abi summas 54,7 miljonit Saksa marka (vaidlustatud otsuse
89.–93. ja 123. põhjendus). Siit nähtub, et eespool viidatud faktivea tõttu on komisjon määranud vale tagastatava abi summa.
Esimese Astme Kohus leiab, et tema käsutuses ei ole kogu materjali, mis võimaldaks tal kontrollida vaidlustatud otsuse põhjendatust
ning seega peab ta vaidlustatud otsuse põhjendamata jätmisest tuleneva väite selles küsimuses esitama omal algatusel (vt selle
kohta Euroopa Kohtu 20. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-166/95 P: komisjon
v
. Daffix, EKL 1997, lk I-983, punkt 24; Esimese Astme Kohtu 2. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-61/89: Dansk Pelsdyravlerforening
v
. komisjon, EKL 1992, lk II-1931, punkt 129, ja 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-44/00: Mannesmannröhren
v.
komisjon, EKL 2004, lk II-2223, punkt 210). Vaidlustatud otsuse 30., 32. ja 89. põhjenduses toodud põhjendused takistavad
Esimese Astme Kohtul otsust kontrollida, kuna seal pole täpselt ja ühtselt kirjeldatud, kuidas on komisjon seostanud omavahel
esiteks pangalaenud, mida vähendati 65,58 miljonilt 54,7 miljoni Saksa margani (vaidlustatud otsuse 30. põhjendus), teiseks
LfA antud garantii suuruse, mis oli esilagu 80% laenusummadest ning hiljem 100% (vaidlustatud otsuse 30. ja 32. põhjendus),
ning kolmandaks väljamakstud garantiisumma, mis oli suurenenud 52,72 miljonilt 54,7 miljonile Saksa margale (vaidlustatud
otsuse 30. ja 89. põhjendus), selleks et õigustada kõnealuste abide vastava väärtuse kindlaksmääramist ja jõuda eespool punktis 108
nimetatud vale järelduseni. Pealegi ei vastanud komisjon vaidlustatud otsuses Saksamaa Liitvabariigi 18. jaanuari 1996 ja
30. märtsi 1999. aasta kirjas toodud argumentidele, mille kohaselt TAB ostis Baieri liidumaa nõudeõiguse 15 miljoni Saksa
marga eest, ega ole põhjendanud oma hinnangut selles osas, mis puudutab tehingu võimalikku mõju kõnealuste abide suurusele
ja tagasimaksmisele. Neil tingimustel tuleb nentida, et komisjon on mitmel viisil rikkunud ka EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustust.
Seejärel tuleb uurida, kas komisjon on finantsabile õigusliku hinnangu andmisel rikkunud ka EÜ artikli 87 lõikeid 1 ja 2.
Selles küsimuses tuleb meenutada, et Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on ekslikult nentinud, et Baieri liidumaa antud
garantiide suhtes kehtivates õigusaktides sätestatud tingimusi ei ole täidetud, kuna esiteks muudeti esialgne garantii hiljem
100%-liseks garantiiks ning teiseks suunati selle garantiiga tagatud laenusummad Pilz Grupile. Tüüringi liidumaa on seisukohal,
et komisjon on selle põhjal alusetult järeldanud, et Baieri liidumaa antud garantii oli algusest peale ühisturuga kokkusobimatu.
Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 89.–93. põhjenduses esitanud põhjused, miks ta nõuab tagasi
Baieri liidumaa garantiina antud abi. Pärast seda, kui komisjon oli 89. põhjenduses rõhutanud, et Saksa ametiasutuste esitatud
puudulik teave ei võimaldanud tal hajutada esialgse abi muutmise tõttu tekkinud kahtlusi, tegi ta järelduse, et vastupidiselt
Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivate õigusaktide nõuetele „on ilmne, et kõnealust abi ei kasutatud abitaotluses
mainitud investeeringute rahastamiseks ning et investeerija ei rahastanud neid investeeringuid ettenähtud määral oma vahenditest”
(90. ja 91. põhjendus). Lisaks on komisjon märkinud, et Saksa ametiasutuste avaldused, mille kohaselt said garantiiga tagatud
laenudest tulu peamiselt vaid Pilz Gruppi kuuluvad äriühingud, võimaldavad järeldada abi kasutamist valel eesmärgil (92. põhjendus).
Komisjon on teinud järelduse, et „abi ei kasutatud mitte CD-tehase ehitamise investeerimisprojekti jaoks, vaid Pilz Grupi
huvides tervikuna, seega on seda EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 mõttes kasutatud valel eesmärgil” ning „[s]eega ei
ole abi kooskõlas EÜ asutamislepingu sätetega ning Saksamaa ametiasutused peavad selle tühistama ja tagasi nõudma” (93. põhjendus).
Esiteks nähtub neist põhjendustest selgelt, et komisjon otsustas abi tagasi nõuda seetõttu, et Baieri liidumaa antud garantii
raames välja makstud summat kasutati valel eesmärgil. Komisjon on õigustatult rõhutanud, et esialgse garantii muutmine 100%-liseks
on üksnes teisejärgulise tähtsusega ega ole siinjuures komisjoni antud hinnangu aluseks.
Teiseks tuleb rõhutada, et valel eesmärgil kasutamise mõiste tuleneb otseselt EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust, kus
on öeldud, et „[k]ui komisjon leiab pärast asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest
antav[at] abi […] kasutatakse valel eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või
muutma seda komisjoni määratud tähtaja jooksul”. Lisaks on „abi kuritarvitamine” määruse nr 659/1999 artikli 1 punktis g määratletud
kui „abi kasutamine selle saaja poolt vastuolus otsusega, mis on vastu võetud vastavalt [käesoleva] määruse artikli 4 lõikele 3
või artikli 7 lõigetele 3 või 4”.
Neist sätetest järeldub, et komisjon peab lubatud abikava alusel makstud abi valel eesmärgil kasutamise tõendamiseks näitama,
et abi kasutamisel on rikutud komisjoni heaks kiidetud abikava, st selle kava suhtes kohaldatavaid siseriiklikke eeskirju
või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus ajal, mil komisjon kava heaks kiitis.
Tuleb nentida, et komisjon on käesolevas asjas selgelt ära näidanud, et Baieri liidumaa antud garantii kasutamisel rikuti
Baieri liidumaa antud garantiide suhtes kehtivaid õigusakte. Komisjon on vaidlustatud otsuse 90. põhjenduses märkinud, et
Baieri liidumaa andis selle kava alusel garantiisid, mille eesmärk oli tagada investeeringute (ehitamine, laiendamine, jne)
rahastamiseks antud laene ning et selle garantii alusel abi saamiseks peavad abikõlblikud ettevõtjad projekti ettenähtud määral
rahastama oma vahenditest ning tagades projekti tervikuna rahastamise, peavad nad olema valmis nii intresside maksmiseks kui
laenu tagasimaksmiseks mõistliku tähtaja jooksul. Lisaks on komisjon nentinud, et esiteks „[o]n ilmne, et kõnealust abi ei
kasutatud abitaotluses mainitud investeeringute rahastamiseks ning et investeerija ei rahastanud neid investeeringuid ettenähtud
määral oma vahenditest” (91. põhjendus) ja teiseks „riikliku garantiiga tagatud laenudest said tulu peamiselt vaid Pilz Gruppi
kuuluvad äriühingud” (92. põhjendus).
Eeltoodut arvestades ei ole tähtsust asjaolul, et garantii esialgne andmine oli abikavaga kooskõlas. Nagu komisjon on õigustatult
märkinud, ei ole abi valel eesmärgil kasutamise sisuks mitte abi esialgne maksmine, vaid hoopis selle hilisem kasutamine,
mis toimus lubatud abikava suhtes kohaldatavaid sätteid rikkudes. Lisaks nähtub EÜ artikli 88 lõike 2 esimesest lõigust selgelt,
et valel eesmärgil kasutamine on kriteerium, mida tuleb eristada ja mis on sõltumatu ühisturuga kokkusobivuse kriteeriumist,
ning komisjon oli üksnes sellest lähtudes õigustatud tegema otsuse abi lõpetamise või muutmise kohta. Seega vastupidiselt
Tüüringi liidumaa väitele oli komisjonil õigus, kui ta ei esitanud vaidlustatud otsuses põhjendusi, mis osutavad Baieri liidumaa
antud garantii kokkusobimatusele ühisturuga. Sellest nähtub, et komisjon on selles osas täitnud EÜ artiklist 253 tulenevat
põhjendamiskohustust.
Seega tuleb Tüüringi liidumaa argumendid EÜ artikli 87 väidetava rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Eeltoodut arvestades tuleb vaidlustatud otsuse artikkel 1 tühistada osas, milles komisjon on nentinud, et Albrechtsi CD-tehase
ehitamiseks antud riigiabi hulka kuulub Baieri liidumaa antud 54,7 miljoni Saksa marga suurune garantii.
C –
Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest loobumine
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses ekslikult nentinud, et PBK on saanud tulu tulenevalt
asjaolust, et LfA loobus talle antud 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest. Liidumaa kinnitab, et komisjon
jätab sellist järeldust tehes arvestamata asjaolu, et ta on seda summat juba Baieri liidumaa antud garantiile hinnangu andmise
raames arvestanud – nimelt on see hõlmatud 54,72 miljoni Saksa margaga. Nagu Saksamaa ametiasutused menetluse käigus komisjonile
oma 3. märtsi 1995 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjaga teatasid, tuleneb see PBK vastu esitatud nõue asjaolust, et pankadele
maksti sama summa, et vähendada esialgse garantiiga tagatud laenusummat.
Liidumaa väidab, et komisjon on teinud hindamisvea, kui leidis vaidlustatud otsuses, et LfA loobumine 3 miljoni Saksa marga
suuruse laenu tagasinõudmisest kujutab endast uut abi. Nagu ta eelmises punktis rõhutas, kasutati seda abi Albrechtsi CD-tehase
ehitamiseks antud pangalaenude tagasimaksmiseks, mis olid ühtlasi tagatud Baieri liidumaa antud garantiiga. Liidumaa leiab,
et komisjon on igal juhul rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ei ole ära näidanud põhjusi, miks ta on teinud järelduse, et
LfA loobumine 3 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest PBK-lt kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi.
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu kõigile Tüüringi liidumaa väidetele, mis puudutavad 3 miljoni Saksa marga tagasinõudmisest
loobumist. Ta kinnitab, et ei ole selle abi puhul teinud ei fakti- ega õiguslikku viga, kuna täiendava abina ei kvalifitseeritud
mitte garantii alusel tehtud tehinguid, vaid selle tehingu tagajärjel tekkinud võlgnevuse sissenõudmisest hilisem loobumine.
Komisjon rõhutab, et kuigi loobumine kvalifitseeriti abina juba ametliku uurimismenetluse algatamise ajal, nimelt algatamisotsuse
leheküljel 9 toodud tabelis, ei püüdnud Saksamaa ametiasutused seda hiljem vaidlustada. Pealegi leiab komisjon, et ta on oma
põhjendamiskohustuse selle abi osas täitnud. Ta väidab, et vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses on ta Saksamaa ametiasutuste
esitatud lünklike materjalide alusel teinud järelduse, et abi anti ilma, et sel oleks olnud juriidilist alust ning seega oli
see ühisturuga kokkusobimatu.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et küsimuses, mis puudutab LfA loobumist nõuda PBK-lt sisse 3 miljoni Saksa marga suurust võlgnevust,
on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ning rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses märkinud, et „ka 3 miljoni Saksa marga suuruse
võlgnevuse sissenõudmisest loobumist tuleb käsitleda kokkusobimatu abina, mis tuleb tagasi maksta, kuna see on antud ilma
juriidilise aluseta”.
Tüüringi liidumaa on seisukohal, et see järeldus tugineb faktiveale ja ebaõigele õiguslikule hinnangule, kuna võttes arvesse
nii Baieri liidumaa antud garantii kogusummat (54,7 miljonit Saksa marka) kui ka võlgnevust, mida viimati nimetatu otsustas
PBK-lt mitte tagasi nõuda (3 miljonit Saksa marka), on komisjon sama abi arvestanud kaks korda. Kuna komisjon ei esitanud
põhjuseid, miks ta käsitles võlgnevuse tagasinõudmisest loobumist ühisturuga kokkusobimatu abina, on ta igal juhul rikkunud
põhjendamiskohustust.
Selles osas tuleb meenutada, et nii abi olemasolu kui olulisuse hindamisel tuleb arvesse võtta abi väljamaksmise hetkeolukorda.
Seega ei muuda asjaolu, et abi saava ettevõtja kohustuste mittetäitmise korral antakse laenule riiklik garantii, selle garantii
iseloomu EÜ artikli 87 mõttes ega muuda seda uueks abiks.
On tõsi, et teatud juhtudel võib kujutada endast abi see, kui avalik-õiguslik garant loobub garantii väljamaksmise nõude järel
ühepoolselt oma nõudeõigusest abisaaja suhtes. Sellise juhtumiga on tegemist eelkõige siis, kui avalik-õiguslik garant ei
toimi mõistliku ettevõtjana, kes teeks sel juhul kõik võimaliku, et saada garantii alusel väljamakstud summa tagasi. Veelgi
enam, kui selgub, et loobumine sellise laenu tagasinõudmisest, mis oli esialgu tagatud laenugarantiiga, on pärast garantii
väljamaksmist lõplik, tuues kaasa abisaaja võlgnevuse otsese vähenemise, võib selline loobumine põhimõtteliselt kujutada endast
eraldi abi, kuna toob lisaks laenugarantiile ja garantii väljamaksmisele kaasa täiendava majandusliku soodustuse.
Tuleb märkida, et komisjon täheldas alles kohtumenetluse käigus, et ta ei kvalifitseerinud täiendava abina mitte garantii
alusel tehtud toimingut, vaid selle toimingu tulemusena tekkinud võlgnevuse tagasinõudmisest loobumist. Igal juhul tuleb nentida,
et vaidlustatud otsuse 31. ja 96. põhjendus ei võimalda ei kohtumenetluse pooltel ega Esimese Astme Kohtul nõutaval tasemel
selgusega mõista selle aluseks olnud argumente, ega võimalda seega ka Esimese Astme Kohtul kontrollida, miks on komisjon viidatud
otsuse vastuvõtmisel leidnud, et laenu tagasinõudmisest loobumine kujutab endast uut abi, mis erineb abist, mis võeti arvesse
Baieri liidumaa antud garantii või selle garantii väljamaksmise ajal. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa komisjoni
Esimese Astme Kohtus toimuva menetluse jooksul esitatud selgitused põhimõtteliselt kompenseerida vaidlustatud otsuse ebapiisavat
põhjendamist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 24. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-329/93, C-62/95 ja C-63/95:
Saksamaa jt
v
. komisjon, EKL 1996, lk I-5151, punktid 47 ja 48; Esimese Astme Kohtu 25. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-371/94
ja T-394/94: British Airways jt ja British Midland Airways
v
. komisjon, EKL 1998, lk II-2405, punktid 116–119, ja 18. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas T-93/02: Confédération nationale
du Crédit mutuel
v
. komisjon, EKL 2005, lk II-143, punktid 123–126).
Seega, ilma et oleks vaja uurida, kas komisjon tõesti arvestas ühte abi kaks korda, asub Esimese Astme Kohus seisukohale,
et igal juhul poleks komisjon tohtinud piirduda sellega, et nentis vaidlustatud otsuse 96. põhjenduses, et laenu tagasinõudmisest
loobumine kujutas endast ühisturuga kokkusobimatut abi, kuna „see maksti välja ilma juriidilise aluseta”.
Seega, ilma et oleks vaja uurida teisi Tüüringi liidumaa sellega seoses esitatud väiteid, tuleb nentida, et Tüüringi liidumaa
on õigustatult väitnud, et komisjon on rikkunud EÜ artiklist 253 tulenevat põhjendamiskohustust osas, mis puudutab LfA poolt
PBK-lt 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest loobumise kvalifitseerimist abina.
Eeltoodut arvestades tuleb vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 tühistada osas, milles komisjon on nentinud, et Albrechtsi
CD-tehase ehitamiseks, tegutsemiseks ja tugevdamiseks antud riigiabi hõlmab 3 miljoni Saksa marga suurust summat, mis läks
võlgnevuse tagasinõudmisest loobumise tõttu PBK-le.
D –
Tüüringi liidumaa ja Baieri liidumaa (LfA) ühisettevõttele ja PA-le vastavalt summas 63,45 miljonit Saksa marka ja 19,42 miljonit
Saksa marka makstud investeerimistoetused ja -lisatasud
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on teinud mitu fakti- ja hindamisviga ning rikkunud põhjendamiskohustust osas, mis puudutab
Tüüringi ja Baieri liidumaa (LfA) antud investeerimistoetusi ja -lisatasusid.
Liidumaa väidab, et kuna komisjon on vaidlustatud otsuse 88. põhjenduses nentinud, et Albrechtsi CD-tehase suhtes on tehtud
otsus, millega nõutakse Tüüringi liidumaa välja makstud investeerimistoetuste hüvitamist 32,45 miljoni Saksa marga ulatuses,
siis pole vaidlustatud otsuse artiklis 2 õige nõuda toetuste kogusumma, st 63,45 miljoni Saksa marga tagastamist.
Edasi väidab liidumaa, et vastupidiselt komisjoni öeldule vaidlustatud otsuse 87. ja 88. põhjenduses, et Albrechtsi CD-tehase
rajamiseks makstud investeerimistoetused ja -lisatasud kujutavad endast olemasolevat abi, mis on kooskõlas komisjoni varem
heaks kiidetud abikavaga, mitte uut abi, mis on ühisturuga kokkusobimatu põhjendusel, et selle andmisel on rikutud seotud
ettevõtjate põhivarale toetuse andmise väidetavat keeldu. Liidumaa väidab üldsõnaliselt, et ei investeerimise lisatasusid
käsitlevas seaduses, TIC-kava alusel ega ühenduse õiguses ei ole sellise ulatusega keeldu ette nähtud. Seejärel märgib liidumaa,
et isegi kui oletada, et TIC-kava näeb ette seotud ettevõtjate omavahelise põhivarale toetuse andmise keelu, siis sellest
on käesoleval juhul kinni peetud, kuna enne toetuste maksmist nõudis ta ühisettevõttelt iga kord kinnitust selle kohta, et
toetusi ei kasutata seotud ettevõtjate varaliseks toetamiseks. Liidumaa väidab, et need asjaolud nähtuvad selgelt Landgericht
Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusaktist, mis saadeti komisjonile 28. septembri 1999. aasta
kirja lisana. Pealegi ei olnud tema arvates Albrechtsi CD-tehase ehitamist käsitleva lepingu sõlmimisel võimalik teada, et
ühisettevõtte ja Pilz Constructioni suhete näol on tegemist „seotud ettevõtjatega”, kuna sel ajal oli Pilz Grupp üksnes ühisettevõtte
vähemusaktsionär. Liidumaa leiab, et seega oli toetuste maksmine TIC-kavas sätestatud tingimustega kooskõlas, tulenes sel
moel heakskiidetud abikavast ja oli seega ühisturuga kokkusobiv. Liidumaa on seisukohal, et alles osa investeerimistoetuste
suunamine Pilz Grupile muutis selle osa toetustest TIC-kavas ettenähtud tingimustega kooskõlas mitteolevateks ja seeläbi ühisturuga
kokkusobimatuks. Selles osas vaidleb ta vastu ka komisjoni argumendile, mille kohaselt Saksamaa ametiasutused ei esitanud
ametliku uurimismenetluse käigus tõendeid selle kohta, et ühte osa toetusi kasutati nõuetekohaselt. Liidumaa väidab, et see
teave oli ära toodud Landgericht Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusaktis (lk 10–12).
Investeerimise lisatasude maksmise osas väidab Tüüringi liidumaa, et komisjon ei olnud kehtestanud nende maksmise tingimusi
ning tegi seetõttu eksliku järelduse, et selliseid toetusi ei oleks tohtinud seotud ettevõtjate suhtes kehtiva omavahelise
toetamise väidetava keelu tõttu maksta. Liidumaa väidab, et investeerimise lisatasusid käsitlev seadus sellist keeldu ette
ei näe, vaid vastupidi – annab investeerijale õiguse selliste lisatasude maksmiseks sõltumata sellest, kes põhivara tarnib.
Liidumaa lisab, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et osa investeerimise lisatasude, st 6,137 miljoni Saksa marga suhtes
oli väljastatud tagastamisnõue ning ülejäänud summa osas olid seadusega ettenähtud tingimused kahtlusteta täidetud.
Tüüringi liidumaa vaidleb vastu ODS-i kinnitusele, et investeerimistoetusi ja -lisatasusid ei oleks tohtinud maksta, kuna
investeerimisprojekti alguskuupäev oli 29. august 1989, st enne Saksamaa taasühinemist. Liidumaa on seisukohal, et selline
kinnitus ei ole mitte ainult ebatäpne, vaid tuleb märkida, et 25. jaanuari 1991. aasta planeerimismäärusega, millega määrati
kindlaks TIC-kava alusel antava abi üksikasjad, lubati toetada ka projekte, mille alguskuupäev oli pärast 1. juulit 1990,
seega enne 3. oktoobrit 1990 (Bundestag, publikatsioon 12/895, IV lisa). Ta lisab investeerimise lisatasude osas, et selle
suhtes kohaldatav seadus kehtis Saksa Demokraatlikus Vabariigis juba enne taasühinemist ning jäi esialgu 31. augustil 1990
Saksamaa Liitvabariigi ja Saksa Demokraatliku Vabariigi vahel sõlmitud Saksamaa taasühinemise kokkuleppe alusel edasi kehtima
(
BGB1
. 1990 II, lk 889).
Komisjon eitab vigade tegemist nii faktiliste asjaolude hindamisel kui ka seoses investeerimistoetuste ja -lisatasude hindamisega.
Komisjon väidab kõigepealt, et Tüüringi liidumaa kinnitus, et komisjon ei ole arvestanud liidumaa selgesõnaliselt kehtestatud
tingimust TIC-kava alusel investeerimise lisatasude maksmisel, on arusaamatu, kuna abile õigusliku hinnangu andmisel arvestas
ta just seda tingimust (vaidlustatud otsuse 87. ja 88. põhjendus). Komisjon kinnitab, et sellise tingimuse lisamine oli loogiline,
kuna isegi kui seotud ettevõtjate suhtes kehtivat üksteise toetamise üldist keeldu ei eksisteeri, peab siiski olema keelatud
riigi vahendite maksmine juhul, kui tsentraliseeritud rahahaldussüsteemis suunatakse need summad automaatselt mujale, nii
et need lähevad teistele sama gruppi kuuluvatele ettevõtjatele, kes ei vasta selliste toetuste saamise kriteeriumidele (käesoleval
juhul Pilz Grupi äriühingutele). Komisjon märgib, et kui EÜ artikli 87 lõike 3 alusel heaks kiidetud toetused makstakse välja
ettevõtjale, mis kuulub tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi, tuleb neid erandkorras käsitleda
ab initio
(algusest peale) ebaseaduslikena ja seega tuleb need tagastada. Komisjon leiab, et selline süsteem on algusest peale takistuseks
toetuste eesmärgipärasele kasutamisele. Veelgi enam, Tüüringi liidumaa investeerimistoetuste tagastamise nõue näitab, et liidumaa
on tunnistanud, et ühisettevõte on kasutanud abi valel eesmärgil. Komisjon lisab, et kui Tüüringi liidumaa soovib kinnitada
ülejäänud toetuste nõuetekohast kasutamist, peab ta esitama selle kohta tõendeid. Ta märgib, et ei Saksamaa föderaaltasandi
ametiasutused, Tüüringi liidumaa ega keegi teine ei suutnud haldusmenetluses tõendada, et vähemalt ühte osa toetustest kasutati
ettevõtte ehitamiseks, laiendamiseks, ümberkujundamiseks või selle tegevuse kaasajastamiseks.
Komisjon kinnitab, et kuna Saksamaa ametiasutused ei edastanud talle Tüüringi liidumaa otsust, millega abi tagasi nõuti, ei
olnud tal muud valikut, kui teha otsus teabe põhjal, mis oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal tema käsutuses, nimelt Landgericht
Mühlhauseni juures asuva prokuratuuri 9. aprilli 1998. aasta süüdistusakti alusel. Komisjon märgib, et sellest dokumendist
nähtub, et Tüüringi liidumaa on tagasinõutava abisumma väljaarvutamisel teinud eksliku järelduse, et valel eesmärgil kasutatud
summa on väiksem, kuna neile ei olnud tagastatava summa kindlaksmääramisel veel teada, et seotud ettevõtjate suhtes kehtivat
üksteise toetamise keeldu oli rikutud kogu projekti osas ning et seetõttu ei oleks tohtinud toetusi üldse anda. Komisjon leiab,
et seega talitas ta õigesti, kui tegi vaidlustatud otsuses järelduse, et kõik makstud toetused tuleb tunnistada ebaseaduslikuks
ja seega tagasi nõuda. Komisjon on seisukohal, et sellise järelduse õigsust rõhutab asjaolu, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise
ajal ei olnud talle kättesaadav teave selle kohta, et Tüüringi liidumaa nõutud 32,45 miljoni Saksa marga suurune summa oli
reaalselt tagasi makstud.
Komisjon märgib vastuseks Tüüringi liidumaa argumentidele, mille kohaselt ta polevat arvestanud võimalust, et Albrechtsi CD-tehast
saaks toetada piirkondliku abikava raames, et ta tugines investeerimistoetuste ja -lisatasude hindamisel tema enda suunistele,
mis käsitlevad piirkondliku riigiabi andmist (komisjoni teadaanne piirkondliku riigiabi andmist käsitlevate suuniste kohta
(EÜT 1998, C 74, lk 9), mida muudeti viimati piirkondliku riigiabi andmist käsitlevate suuniste muudatustega (EÜT 2000, C 258,
lk 5), edaspidi „piirkondlikku riigiabi käsitlevad suunised”), nii et selle üle pole mõtet vaielda.
Viimase asjaoluna leiab komisjon, et kuna esiteks on selge, et investeerimise lisatasud suunati tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi
kaudu mujale, ja teiseks pole tõendatud, et ühte osa neist lisatasudest kasutati nõuetekohaselt, siis tuleb need lisatasud
täies ulatuses tagasi nõua, kuna neid tuleb pidada maksmisest alates nõuetele mittevastavaks. Komisjon märgib, et kuigi seni
on juba taotletud 6,4 miljoni Saksa marga, millele on juurde arvestatud 2,2 miljonit Saksa marka, tagastamist (vaidlustatud
otsuse 79. põhjendus), ei ole tema käsutuses teavet selle summa reaalse tasumise kohta, mistõttu nõudis ta kogu summa, st
19,42 miljoni Saksa marga tagasimaksmist. Komisjon leiab, et Tüüringi liidumaa argument, mille kohaselt komisjon ei ole investeerimise
lisatasude suhtes otsust teinud, ei vasta tegelikkusele. Ta märgib, et ta on selles küsimuses seisukoha võtnud, kuna viidates
vaidlustatud otsuse 94. põhjenduses eelnevatele põhjendustele, on ta tõendanud, et lisatasud ei ole nõuetekohased, toetudes
seejuures Saksamaa ametiasutuste avaldustele, mis võimaldasid järeldada, et kõnealuseid vahendeid ei kasutatud mitte investeerimisprojekti,
vaid kogu Pilz Grupi tegevuse heaks, ning seega on neid kasutatud valel eesmärgil.
ODS nõustub komisjoni argumentidega investeerimistoetuste ja -lisatasude kohta. Ta rõhutab, et komisjoni seisukohta toetab
veel üks asjaolu, nimelt ei olnud esialgu ühisettevõttele ja seejärel PA-le antud investeerimistoetused ja -lisatasud kooskõlas
investeerimistoetusi käsitleva seadusega ettenähtud abikava ega TIC-kavaga, mis oli saanud heakskiidu komisjonilt. ODS väidab,
et Tüüringi liidumaa enda arvates anti abi enne Saksamaa taasühinemist, st ajal, mil need abikavad polnud veel Tüüringi liidumaa
suhtes jõustunud (TIC-kava punktid 1.2, 3.2 ja 2.9.2 ning piirkondlikku riigiabi käsitlevate suuniste punkt 4.2).
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Käesoleva väite raames tuleb uurida eraldi neid Tüüringi liidumaa argumente, mis puudutavad Tüüringi liidumaa enda makstud
investeerimistoetusi ja -lisatasusid, ning argumente, mis puudutavad Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetusi ja
-lisatasusid. Komisjon on vaidlustatud otsuses esitanud nende kahe meetmega seoses erinevaid põhjendusi.
a)     Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud
Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõike 1 kohaselt on Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud EÜ asutamislepinguga
vastuolus, kuna neid on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.
Valel eesmärgil kasutamise mõiste tuleneb otseselt EÜ artikli 88 lõikest 2, kus on sätestatud, et „[k]ui komisjon leiab pärast
asjassepuutuvatelt isikutelt selgituste küsimist, et riigi poolt või riigi ressurssidest antav[at] abi […] kasutatakse valel
eesmärgil, siis otsustab komisjon, et asjassepuutuv riik peab säärase abi lõpetama või muutma seda komisjoni määratud tähtaja
jooksul”. Määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti g kohaselt on abi kuritarvitamine „abi kasutamine selle saaja poolt vastuolus
otsusega, mis on vastu võetud vastavalt käesoleva määruse artikli 4 lõikele 3 ja artikli 7 lõigetele 3 või 4”.
Neist sätetest järeldub, et kui komisjon soovib tõendada, et heakskiidetud abikava alusel antud abi on kasutatud valel eesmärgil,
peab ta ära näitama, et selle abi kasutamisel on rikutud selle abikava kohta kehtivaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi,
millega liikmesriik nõustus siis, kui komisjon abikava heaks kiitis.
Komisjon on käesolevas asjas põhjendanud Tüüringi liidumaa makstud toetuste ja lisatasude valel eesmärgil kasutamise kohta
antud hinnangut vaidlustatud otsuse 87. põhjenduses järgmiselt:
„Saksamaa uurimisorganite läbi viidud uurimise kohaselt vahetati Pilz Gruppi kuuluvate ettevõtjate vahel kaupu ja teenuseid
koguväärtuses 109 miljonit Saksa marka. Seega poleks investeerimisprojekt tervikuna tohtinud abi saada, kuna rikuti seotud
ettevõtjate suhtes kehtivat omavahelise toetamise keeldu. Järelikult ei ole 63,45 miljoni Saksa marga suurune investeerimistoetus,
mida anti ekslikult [TIC-kava ja] investeerimise lisatasusid aastateks 1991 ja 1992 reguleeriva seaduse alusel, programmiga
kooskõlas ning seega ei või seda heakskiidetud abikavade hulka arvata.”
Komisjon järeldas, et nimetatud abi, mis omandati Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel, tuleb pidada
ühisturuga kokkusobimatuks ning see tuleb tagastada. Komisjon märkis, et Tüüringi liidumaa nõudis oma 27. juuli 1995. aasta
otsusega üksnes 32,5 miljoni Saksa marga tagastamist, nii et tagasi saada jääb veel 30,95 miljonit Saksa marka (vaidlustatud
otsuse 88. põhjendus).
Neist põhjendustest tuleneb, et komisjon tegi vaidlustatud otsuses järelduse seotud ettevõtjate suhtes kehtiva omavahelise
põhivarale toetuse andmise keelu rikkumise ning seega EÜ artikli 88 lõike 2 rikkumise kohta Pilz Grupi sees toimunud kaubavahetuse
ja teenuste osutamise ning tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel toimunud rahaliste vahendite kõrvalejuhtimise tõttu.
Tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa on kirjalikes märkustes väitnud, ning komisjon ei vaielnud talle selles konkreetses küsimuses
vastu, et ei TIC-kava ega investeerimise lisatasusid käsitlev seadus kui komisjonilt heakskiidu saanud abikavad sellist keeldu
ette ei näe, vaid et tegemist on täiendava tingimusega, mille Tüüringi liidumaa on ette näinud kõigi käesoleval juhul kõne
all olevate toetuste ja lisatasude osade maksmise suhtes, eesmärgiga vältida nende kasutamist teiste Pilz Gruppi kuuluvate
ettevõtjate toetuseks. Sellist arusaama toetab ka komisjonile haldusmenetluses saadetud Landgericht Mühlhauseni prokuratuuri
süüdistusakt.
Kuna abikeeldu ei olnud märgitud ei kõnealustes abikavades ega otsustes, millega need heaks kiideti, ei saa komisjon abi valel
eesmärgil kasutamise järeldamiseks käesoleval juhul tugineda ainuüksi selle keelu rikkumisele. Nagu eespool punktis 145 märgitud,
selleks et tõendada, et lubatud abikava alusel antud abi on kasutatud valel eesmärgil, peab komisjon ära näitama, et selle
abi kasutamisel on rikutud selle abikava kohta kehtivaid siseriiklikke eeskirju või lisatingimusi, millega liikmesriik nõustus
siis, kui komisjon abikava heaks kiitis. Sellegipoolest ei saa asjaolu, et rikutud on abi andva poole ühepoolselt kehtestatud
täiendavat tingimust, ilma et see tingimus oleks selgesõnaliselt ära toodud siseriiklikes eeskirjades, millele komisjon on
heakskiidu andnud, lugeda piisavaks tõendiks, et abi on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes.
Õige on see, et üldiselt võib sellisel juhul nagu käesolevas asjas, kus abisaaja kuulub sellisesse äriühingute gruppi, kus
toimub tsentraliseeritud rahahaldussüsteem, osutuda kasulikuks, et toetuste ja muu abi maksmise suhtes kehtiks range keeld
nende kasutamise osas teiste abisaajaga samasse gruppi kuuluvate ettevõtjate toetuseks. Landgericht Mühlhauseni prokuratuuri
süüdistusaktist tuleneb, et käesoleval juhul nägi Tüüringi liidumaa just sel põhjusel toetuste maksmise osas ette sellise
keelu. Sellegipoolest ei varja asjaolu, et ühe teatud klausli lisamine abikavva võis olla soovitav, tõsiasja, et käesoleval
juhul ei sisaldunud sellist sätet ei kõnealustes abikavades ega komisjoni otsuses, nii et selle mittejärgimine ei saa kujutada
endast abi valel eesmärgil kasutamist EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes, vastasel juhul kahjustaks see komisjoni nimetatud sätte
alusel läbiviidava kontrolli ettenägemise võimalust.
Seega oli Tüüringi liidumaal õigus, kui ta väitis, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea, leides, et Tüüringi liidumaa antud
investeerimistoetusi ja -lisatasusid on kasutatud valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 esimese lõigu mõttes ainuüksi seetõttu,
et nende maksmisel rikuti nende maksmise ajal kehtivat keeldu.
Arvestades eeltoodut ning ilma, et oleks vaja uurida teisi Tüüringi liidumaa selle kohta esitatud väiteid, tuleb tühistada
vaidlustatud otsuse artikkel 1 osas, milles komisjon on leidnud, et ühisturuga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi hulka
kuulub Tüüringi liidumaa investeerimistoetuste ja -lisatasudena makstud 63,45 miljonit Saksa marka.
b)     Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetused ja -lisatasud
Vaidlustatud otsuse 93.–95. põhjendusest nähtub, et komisjon on Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetuste ja -lisatasude
osas teinud järgmised järeldused:
„[a]bi ei kasutatud investeerimisprojekti jaoks, mis hõlmas CD-tehase ehitamist, vaid kogu Pilz Grupi toetuseks ning seega
kasutati seda valel eesmärgil EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses […]
See kehtib ka investeerimise lisatasusid käsitleva seaduse või TIC-kava raames antud abi käsitlevate sätete alusel antud 19,42 miljoni
Saksa marga suuruse kogusumma kohta.
Saksamaa ametiasutused teatasid komisjonile, et nad on võtnud Saksa õiguse kohaselt ettenähtud meetmeid abi tagasisaamiseks
Pilz Grupi pankrotimenetluse raames.”
Tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa on õigustatult väitnud, et nende ebamääraste ja põhjendamatute põhjendustega rikutakse
EÜ artiklit 253, kuna ei ole ära näidatud, miks on komisjon järeldanud, et Baieri liidumaa makstud investeerimistoetuste ja
-lisatasude kasutamisel rikuti TIC-kava ja investeerimise lisatasusid käsitlevat seadust.
Ei piisa sellest, kui nentida – nagu on märgitud vaidlustatud otsuse 95. põhjenduses –, et Saksamaa ametiasutused teatasid
komisjonile, et nad on abi tagasisaamiseks võtnud Saksa õiguse kohaselt ettenähtud meetmeid. Sõltumata sellest, kas komisjon
võis neid meetmeid õigustatult tõlgendada sellisena, et Saksamaa ametiasutused on sellega tunnistanud kõnealuse abi kasutamist
valel eesmärgil, ei vabasta see komisjoni EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustusest kõnealuse abi ühisturuga kokkusobimatuse
küsimuses.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ artikliga 253 nõutavatest põhjendustest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma
akti vastu võtnud institutsiooni kaalutlused, nii et isikutele, keda akt puudutab, oleks teada akti põhjendused ja ühenduse
kohus saaks teostada kontrolli (vt Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-350/88: Declare jt
v
. komisjon, EKL 1990, lk I-395, punkt 15, ning selles viidatud kohtuotsused). Pealegi on Euroopa Kohus eespool viidatud kohtupraktika
puhul puudutatud isikute mõiste juures sedastanud, et põhjendamisnõude hindamisel tuleb lähtuda vaidlustatud akti adressaatide
ja teiste EÜ artikli 230 mõttes otseselt ja isiklikult puudutatud isikute huvist saada selgitusi (Euroopa Kohtu 13. märtsi
1985. aasta otsused liidetud kohtuasjades 296/82 ja 318/82: Madalmaad ja Leeuwarder Papierwarenfabriek
v
. komisjon, EKL 1985, lk 809, punkt 19; eespool punktis 127 viidatud kohtuotsus Confédération nationale du Crédit mutuel
v
. komisjon, punkt 68). Seega ei saa riigiabi valdkonnas vastuvõetud otsuse põhjendamiskohustuse kindlaksmääramisel lähtuda
ainult selle otsuse adressaadiks oleva liikmesriigi huvist olla informeeritud, kuna seda huvi võivad vähendada teatavad konkreetsed,
haldusmenetluses vaidlustatud või vaidlustamata õiguslikud või faktilised asjaolud (vt selle kohta eespool punktis 127 viidatud
kohtuotsus British Airways jt ja British Midland Airways
v
. komisjon, punkt 92). Seega, kui vaidlustatud otsus puudutab hagejat otseselt ja isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu
mõttes – nagu Tüüringi liidumaad käesolevas asjas –, siis on tal õigus nõuda, et selle otsuse põhjendustes oleks EÜ artikli 253
nõuete täitmiseks selgitatud kõiki selle aluseks olevaid õiguslikke ja faktilisi asjaolusid.
Järelikult on komisjon rikkunud EÜ artiklist 253 tulenevat kohustust, kuna ta ei ole ära näidanud põhjusi, miks ta järeldas,
et Baieri liidumaa makstud investeerimistoetuste ja -lisatasude kasutamisel on rikutud TIC-kava ja investeerimise lisatasusid
käsitlevat seadust.
Arvestades eeltoodut ning ilma, et oleks vaja uurida teisi Tüüringi liidumaa sellega seoses esitatud väiteid, tuleb tühistada
vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 1 osas, milles see puudutab Baieri liidumaa makstud investeerimistoetusi ja -lisatasusid.
E –
THA poolt Robotronile ja ühisettevõttele antud garantii
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuse 97.–99. põhjenduses ekslikult järeldanud, et THA antud garantii
ja hiljem selle raames tehtud tehingud ei kujuta endast mitte olemasolevat abi, mis on kooskõlas komisjonilt eelneva heakskiidu
saanud abikavaga, vaid uut abi, mis on ühisturuga kokkusobimatu. Liidumaa väidab esiteks, et kuna THA andis ühisettevõttele
selle erastamise hõlbustamiseks garantii, anti see garantii tõepoolest esimese ja teise THA-kava alusel, millele komisjon
oli heakskiidu andnud 26. septembri 1991. aasta ja 8. detsembri 1992. aasta kirjaga, ning seega kujutab see endast olemasolevat,
mitte uut abi. Liidumaa märgib, et esimene THA-kava nägi selgelt ette, et THA-l on õigus anda garantiisid selliste ettevõtjate
kohustuste tagamiseks, milles tal on endal osalus, kusjuures mõiste „ettevõtjad” tähendab ka osalust tütarettevõtetes ja ühisettevõtetes.
Ta lisab, et käesolevas asjas on tegemist just sellise juhtumiga, kuna Robotronile ja ühisettevõttele antud garantii võimaldas
suures osas Robotronile (riigiettevõte) kuulunud osaluse üleandmist PBK-le (eraettevõte), elimineerides võimalikud Robotroni
vastu esitatud hüvitise nõuded. Liidumaa lisab, et Robotroni tegevdirektori avaldused, millele komisjon viitab vaidlustatud
otsuse 98. põhjenduses eesmärgiga tõendada, et THA eesmärk oli algusest peale Robotroni likvideerimine, mitte selle erastamine,
ei ole asjakohased, kuna need ei pärine garantii andmise ajast, vaid on tehtud hiljem, st ajal, mil kavandati Robotroni likvideerimist.
Tüüringi liidumaa leiab, et kõik ühisettevõtte loomise lepingud sõlmiti ja garantii anti enne Saksamaa taasühinemist, st ajal,
mil Robotron lootis ühisettevõtte vahendusel tegutseda turumajanduse tingimustes ning jõuda CD-de tootmises endises Saksa
Demokraatlikus Vabariigis juhtpositsioonile ning mil ettevõtja likvideerimist tõepoolest veel ei kavandatud.
Teiseks vaidleb Tüüringi liidumaa vastu komisjoni seisukohale, et THA-kavasid, sh nende kavade alusel erinevate abimeetmete
andmise tingimusi, tuleb tõlgendada kitsendavalt. Liidumaa leiab, et lisaks tema osutatud asjaolule, et garantii andmine Robotronile
ja ühisettevõttele vastas vähimagi kahtluseta THA-kavade alusel ette nähtud tingimustele isegi kõige kitsendavama tõlgendamise
korral, ei arvestanud komisjon sellist seisukohta võttes asjaolu, et ajal, mil komisjon need kavad heaks kiitis, olid kõik
osapooled, sh komisjon nõus, et THA pretsedenditu ülesanne tekitas vajaduse rakendada ühenduse riigiabi kontrollirežiimi võimalikult
leebelt (vt Van Miert, K.,
Markt, Macht, Wettbewerb. Meine Erfahrungen als Kommissar in Brüssel
, Deutsche Verlagenstalt Stuttgart/München, 2000, lk 243 jj). Ta on seisukohal, et komisjon ei saa ühepoolselt seesugust kokkulepet
tühistada.
Kolmandaks väidab Tüüringi liidumaa, et garantii anti enne Saksamaa taasühinemist, seega ei saa seda käsitleda riigiabina,
või tuleb seda käsitleda riigiabina, mis eksisteeris juba enne taasühinemist, millega laiendati asutamislepingu sätete kohaldamisala
endise Saksa Demokraatliku Vabariigi territooriumile.
Tüüringi liidumaa väidab garantii raames tehtud tehingute osas neljanda asjaoluna, et THA poolt 120 miljoni Saksa marga maksmine
ümberkorraldamiskokkuleppe alusel ei kujuta endast riigiabi, kuna THA toimis seejuures nii, nagu oleks toiminud erainvestor
turumajanduse tingimustes. Tüüringi liidumaa märgib, et selle summa maksmine võimaldas tal lõplikult vabaneda garantiikohustusest,
mis kattis rohkem kui 160 miljoni Saksa marga suurust summat, ning säästa seeläbi 40 miljonit Saksa marka.
Viiendaks leiab Tüüringi liidumaa, et THA antud garantiiga tagatud laenude suunamine Pilz Grupi toetuseks ei sea kahtluse
alla selle garantii esialgset kokkusobivust ühisturuga. Tüüringi liidumaa on seisukohal, et rahaliste vahendite valel eesmärgil
kasutamine ilmnes alles siis, kui selgus, et Pilz Grupp ei kasuta neid Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks, ning seetõttu muutusid
need ühisturuga kokkusobimatuks. Liidumaa lisab, et rahaliste vahendite see osa ei läinud mitte ühisettevõtte, vaid Pilz Grupi
kasuks, ning tuleb seetõttu tagasi nõuda üksnes viimati nimetatult.
Tüüringi liidumaa märgib kuuenda asjaoluna, et vastupidiselt ODS-i seisukohale ei kinnitanud komisjon oma 18. septembri 1991. aasta
pressiteates, et ühisettevõtted ei kuulu THA-kava kohaldamisalasse ning et ta kavatseb tõlgendada THA-kava kohta kehtivaid
eeskirju kitsendavalt. Samuti leiab Tüüringi liidumaa, et ODS-i osundatud Schütte artikkel ei tõenda, et kava tuleks tõlgendada
kitsendavalt, kuna artikli autor väitnud üksnes seda, et THA võib anda garantiisid vaid neile ettevõtjatele, mille omanik
ta on – sellise juhtumiga oli tegu ühisettevõtte puhul. Tüüringi liidumaa leiab, et see tähendab, et THA võis anda garantiisid
ka tema osalusega seotud toimingutele.
Tüüringi liidumaa viimane argument puudutab seda, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei ole esitanud põhjusi,
miks ta käsitleb THA poolt garantii raames tehtud toiminguid riigiabina. Liidumaa on seisukohal, et põhjendused on eriliselt
vajalikud seetõttu, et THA tegutses turutingimustes. Samuti kinnitab ta, et otsusega on rikutud põhjendamiskohustust, sest
selles ei ole märgitud, miks komisjon on järeldanud, et garantii ei ole THA-kavaga kooskõlas, ning miks kohaldatakse selle
suhtes ühenduse riigiabi kontrollirežiimi, kui selline kohustus võeti enne, kui nimetatud režiim endise Saksa Demokraatliku
Vabariigi territooriumil kehtima hakkas.
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu sellele, et ta oleks teinud hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust, kui ta
leidis vaidlustatud otsuse 97.–99. põhjenduses, et THA antud garantii on ühisturuga kokkusobimatu.
Komisjon väidab esiteks, et Tüüringi liidumaa leiab ekslikult, et ühisettevõtte heaks antud garantii oli THA-kavadega kooskõlas.
Ta kinnitab, et THA-kavad kujutasid endast erandit üldpõhimõttest, mille kohaselt riigi antud toetus ettevõtte erastamiseks
on riigiabi, mis on põhimõtteliselt ühisturuga kokkusobimatu.
Komisjon on seisukohal, et Tüüringi liidumaa ei ole järginud mõiste „erastamine” kitsendavat tõlgendamist, väites, et ka selliste
ühisettevõtte heaks kohaldatud meetmed, mille eesmärk oli selles osalust omava riigiettevõtte erastamine, kuuluvad THA-kava
kohaldamisalasse. Ta väidab, et THA-kavad ei näe ette erandeid ühisettevõtte erastamiseks (vaidlustatud otsuse punkt 3.1.1).
Komisjon leiab, et seda selgitab asjaolu, et ühisettevõtte olukord erineb märgatavalt riigiettevõtte omast, mis ei saa ilma
riigi garantiita erakapitali turgudele minna, kuna ühisettevõtte maksejõulisus ei sõltu mitte ainult selles osalevast riigiettevõttest,
vaid ka eraõiguslikest aktsionäridest. Komisjon leiab, et järelikult ei ole THA abikavade kohaldamise otsustav tingimus ühisettevõtte
kaudu toimunud erastamise juhtumil täidetud, kuna toetuse andmine sellisele ettevõttele parandab ka selles osanikeks olevate
eraõiguslike aktsionäride olukorda, kuigi nad ei ole THA-sse kuuluvate ettevõtjate olukorras. Komisjon leiab, et see kehtib
iseäranis juhtudel, kui – nagu käesolevalgi juhul –, tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi olemasolu ühisettevõttes suurendab
ohtu, et riigi toetused võidakse suunata eraõiguslike aktsionäride kasuks.
Komisjon leiab teise asjaoluna, et Tüüringi liidumaa argumendid, mis puudutavad ühisettevõtte loomise majanduslikku vajadust,
ei ole asjakohased. Ta väidab, et isegi kui eeldada, et kahe ettevõtja ühinemine tugines majanduslikule loogikale, ei ole
sel järeldusel mitte mingit pistmist sellega, kas ühisettevõtte kasuks võetud meetmed kuulusid THA-kava kohaldamisalasse.
Komisjon on seisukohal, et sama kehtib ka Tüüringi liidumaa kinnituse kohta, et Robotron oli otsustanud ühisettevõtte luua
juba enne taasühinemist. Ta leiab, et otsustava tähtsusega on ainult tulu saanud ettevõtte olukord kõnealuse abi andmise ajal.
Kolmandaks vaidleb komisjon vastu Tüüringi liidumaa seisukohale, et THA garantii anti enne Saksamaa taasühinemist ning seetõttu
ei saa seda abina käsitleda või tuleb käsitleda olemasoleva abina. Komisjon väidab, et kõnealune abi anti aastal 1992, st
pärast taasühinemist.
Komisjon leiab neljanda asjaoluna, et Tüüringi liidumaa on ekslikult väitnud, et 120 miljoni Saksa marga maksmine pankadele
ei kujuta endast abi, kuna erainvestor toimiks turumajanduse tingimustes samamoodi. Ta kinnitab, et juhul, kui garantii andmine
kujutab endast riigiabi, ei ole oluline, et abi andja käitub hiljem vastavalt turuolukorrale (Esimese Astme Kohtu 29. juuni
2000. aasta otsus kohtuasjas T-234/95: DSG
v
. komisjon, EKL 2000, lk II-2603, punkt 162). Komisjon märgib, et vaidlustatud otsuse 99. põhjenduses on ta selgesõnaliselt
arvestanud asjaolu, et THA maksis vaid 120 miljonit Saksa marka, kuna ta nõudis vaid selle summa tagastamist.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab THA garantii osas, et tehtud on ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 97.–99. põhjenduses esitanud põhjused, miks ta leiab, et THA garantiid
summas 190 miljonit Saksa marka tuleb käsitleda EÜ asutamislepinguga kokkusobimatu riigiabina.
Komisjon märkis algatamisotsuses, et esineb kahtlusi, kas THA garantii, millega tagati 190 miljonit Saksa marka, millest 120 miljonit
Saksa marka tuli välja maksta, kuulub esimese ja teise THA-kava kohaldamisalasse või mitte (vaidlustatud otsuse 97. põhjendus).
Komisjon on vaidlustatud otsuse 98. põhjenduses märkinud järgmist:
„Kahtlused on menetluse käigus suurenenud, eelkõige Robotroni tegevdirektori Henzleri – kelle oli ametisse nimetanud THA –,
Saksamaa kohtuorganitele väidetu tulemusena. Nimelt kinnitas Henzler, et tema eesmärk oli algusest peale Robotroni likvideerimine,
jagades selle väikesteks ettevõteteks, mis oleks hiljem erastatud. Sellega ei oleks kokku sobinud sellise suurusjärgu investeering.
Oma osa maksmiseks pidi Robotron võtma 20 miljonit Saksa marka laenu, mis oli vastuolus hea kaubandustavaga. Peamise osanikuna
leiab ta, et Robotron ei olnud pädev CD-de valdkonnas tegutsema, ning see selgitab ka asjaolu, et Robotron kirjutas lepingutele
alla ainult tingimusel, et Pilz ostab Robotroni osaluse selle nominaalväärtusega, sh panga nõutavate intressidega tagasi siis,
kui tehase ehitamine on lõppenud.”
Kõigepealt tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata Tüüringi liidumaa argumendid, mille kohaselt komisjon olevat teinud ilmse
hindamisvea, kui leidis, et vaidlusaluse garantii andmisel ei olnud täidetud esimese ja teise THA-kava tingimused.
Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsusest kohtuasjas C-277/00: Saksamaa
v
. komisjon (EKL 2004, lk I-3925, punktid 22–24) nähtub, et komisjoni vastu võetud kord, mis kehtib THA-kava toimingutele,
näeb ette terve rea erandeid EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud põhimõttest, mille kohaselt riigiabi on ühisturuga kokkusobimatu.
Komisjon soovis nende erandite kehtestamisega lihtsustada THA kui erandliku iseloomuga asutuse täidetavaid ülesandeid, mis
seisnesid endise Saksa Demokraatliku Vabariigi ettevõtete ümberkorraldamises ja nende plaanimajanduselt turumajandusele ülemineku
tagamises. Siit nähtub, et mõistet „erastamine” kui EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi ühisturuga kokkusobimatuse
üldpõhimõtte suhtes erandi moodustava kava kohaldamise tingimust tuleb THA abikavade puhul tõlgendada kitsendavalt. Sellise
tõlgenduse puhul saab erastamise nende kavade mõttes lugeda toimunuks põhimõtteliselt vaid juhul, kui erainvestor omandab
sellise osa riigiettevõtte kapitalist, mis annab talle selle ettevõtte üle kontrolli. Siinjuures tuleb meenutada, et ka komisjoni
26. septembri 1991. aasta kirjas, millega esimene THA-kava heaks kiideti, on selgelt märgitud, et erastamise raames antud
abi heakskiitmise eeltingimus on see, et selline abi peab olema mõeldud kõnealuse ettevõtte senise tegevuse jätkamise soodustamiseks.
Tuleb rõhutada, et käesoleval juhul oli THA antava garantii eesmärk uue ettevõtte loomine Tüüringi liidumaal, mis tegutseks
uues valdkonnas, nimelt oleks tema tegevuseks CD-de tootmine ühisettevõtte vormis, mis ühendaks ühte endise Saksa Demokraatliku
Vabariigi ettevõtjat ja ühte Saksamaa Liitvabariigi ettevõtjat. On selge, et sellist toimingut ei saa käsitleda erastamisena
eespool viidatud THA-kavade mõttes. Vastupidiselt nende kavadega mõeldud erastamisele, mille kohaselt peaks toimuma ettevõtja
üleminek plaanimajanduselt turumajandusele, võimaldas uue ettevõtja loomine arendada välja täiesti uue äriplaani, millel on
uued vahendid ja mis tegutseb uues valdkonnas.
Nõustuda ei saa ka Tüüringi liidumaa kinnitusega, et garantii anti enne asutamislepingu sätete jõustumist uutes liidumaades,
st enne 3. oktoobrit 1990. Lisaks asjaolule, et selle kinnituseks ei ole dokumentaalseid tõendeid, nähtub Saksamaa ametiasutuste
3. märtsi 1995. aasta kirjast, et garantii anti aastal 1992.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon on õigustatult järeldanud, et THA garantii andmisel ei ole täidetud esimese ja teise THA-kava
tingimused, ning seega ei saa seda pidada olemasolevaks abiks. Seega tuleb ilmsele hindamisveale tuginev väide põhjendamatuse
tõttu tagasi lükata.
Eeltoodust tuleneb ka see, et vastupidiselt Tüüringi liidumaa seisukohale on komisjon vaidlustatud otsust selles küsimuses
piisavalt põhjendanud. Toimikumaterjalidest nähtub, et on selge, et ei Saksamaa Liitvabariik ega Tüüringi liidumaa ei esitanud
haldusmenetluse vältel ega algatamisotsuse punktis 3.1.1. toodud komisjoni esialgse hinnangu järel muid tõendeid peale kinnituse,
mille kohaselt antud garantii oli hõlmatud komisjonilt heakskiidu saanud esimese ja teise THA-kavaga, tõendamaks, et esiteks
ei ole tegemist abiga ning et teiseks on see abi igal juhul ühisturuga kokkusobiv ning seda ei ole kasutatud valel eesmärgil.
Tüüringi liidumaa esitas alles käesoleva menetluse käigus uusi tõendeid selle kohta, et kõnealuse abi andmine vastas erainvestori
käitumisele turumajanduse tingimustes. Kuna haldusmenetluse käigus ei olnud need täpsustused komisjonile kättesaadavad, ja
nende esitamise kohustus lasub Saksamaa Liitvabariigil, siis järeldab Esimese Astme Kohus, et komisjonil oli õigus vaidlustatud
otsuses põhjenduste esitamisel piirduda asjaoluga, et abi ei olnud kooskõlas tingimustega, mis olid ära toodud kirjades, millega
THA-kavad heaks kiideti (vt selle kohta Euroopa Kohtu 3. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-261/89: Itaalia
v
. komisjon, EKL 1991, lk I-4437, punkt 20 jj).
Järelikult ei saa ka põhjendamiskohustuse rikkumisest tulenevat väidet pidada vastuvõetavaks.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
F –
TAB-ilt PA-le antud 25 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuse 33. põhjenduses ekslikult järeldanud, et TAB andis PA-le laenu
summas 25 miljonit Saksa marka, et viimati nimetatu saaks katta likviidsuse puudulikkust. Liidumaa väidab, nagu nähtub ka
Saksamaa ametiasutuste 3. märtsi 1995. aasta ja 18. jaanuari 1996. aasta kirjast, et seda laenu kasutati ümberkorraldamiskokkuleppe
alusel osa THA garantiiga tagatud pangalaenude tagasimaksmiseks. Liidumaa väidab, et see laen ei ole riigiabi, ning ammugi
mitte uus abi, mis oleks ühisturuga kokkusobimatu. Ta kinnitab, et kuna laenu anti eesmärgiga maksta tagasi osa THA garantiiga
tagatud laenudest, ning kuna komisjon leiab, et sellise garantii andmine kujutab endast riigiabi, siis on komisjon eksinud,
kui järeldas, et selle garantii alusel tehtud toimingute raames makstud summad kujutavad endast samuti riigiabi, kuna see
tähendaks, et samu summasid käsitletaks riigiabina kaks korda. Liidumaa leiab, nagu ta seda juba varem on osutanud, et kuna
garantii andmist tuleb käsitleda asutamislepinguga kooskõlas oleva olemasoleva abina, siis tuleb sellisena käsitleda ka käesolevat
finantsabi, mida maksti garantiist tulenevate kohustuste täitmiseks. Sellegipoolest möönab liidumaa, et selline järeldus kehtib
vaid siis, kui THA garantiiga tagatud laene kasutati tõepoolest Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks. Tüüringi liidumaa märgib,
et 25 miljoni Saksa marga suurust laenu ei saa pidada ümberkorraldamisabiks, kuna kõnealuse abi andmise ajal ei olnud PA raskustes.
Lõpetuseks väidab liidumaa, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ei ole esitanud põhjusi, miks ta järeldab,
et 25 miljoni Saksa marga suurune laen kujutab endast PA ja Albrectsi CD-tehase heaks antud riigiabi, samas kui seda kasutati
üksnes Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks mõeldud pangalaenude tagasimaksmiseks ning mida maksti üksnes Pilz Constructionile.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa käesoleva hagiga seoses esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata. Komisjon märgib, et isegi kui on tõsi, et Saksamaa ametiasutuste 3. märtsi 1995. aasta kirjas on kõnealuse
laenu eesmärgina nimetatud võlgnevuste tagasimaksmine, paigutati vastav summa 17. aprilli 1997. aasta kirjas toodud tabelis
lahtrisse, mis kandis pealkirja „käibevara” (
Betriebsmittel
). Komisjon väidab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole riigipoolse finantsabi eesmärgil tähtsust selle kvalifitseerimisel
abina, kuna seejuures on tähtis vaid meetme tulutoov tulemus. Komisjon lisab, et asjaolu, et teised riigiettevõtted (TIB ja
LfA) astusid samme THA toetuseks, eesmärgiga täita garantiist tulenevaid kohustusi, ei mõjuta THA garantii kvalifitseerimist
riigiabina ega tema kokkusobimist või -sobimatust ühisturuga. Komisjon on seisukohal, et nende toimingute ainus tagajärg on
see, et THA peab 156 miljoni Saksa marga asemel välja maksma 120 miljonit Saksa marka.
Komisjon vaidleb vastu ka väitele, nagu oleks ta finantsabiga seoses rikkunud põhjendamiskohustust. Ta väidab, et kuna see
abi oli juba algatamisotsuses kvalifitseeritud ebaseadusliku ümberkorraldamisabina ning kuna komisjon pole saanud vastupidist
teavet, polnud tal mingit alust anda sellele vaidlustatud otsuses teistsugune hinnang. Komisjon märgib, et kuna Saksamaa ametiasutuste
teabest nähtus, et PA näol oli tegemist raskustes ettevõtjaga (vt 18. jaanuari 1996 ja 17. aprilli 1997. aasta kirja), hindas
ta seda meedet, lähtudes päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavatest suunistest, ning jõudis järeldusele, et kuna
puudub kava, mis näeks ette ettevõtja elujõulisuse saavutamise ja kasumiga tegutsema hakkamise mõistliku tähtaja jooksul,
on tegemist ebaseadusliku ümberkorraldamisabiga (vaidlustatud otsuse 104.–111. põhjendus).
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva abiga on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Tuleb meenutada, et komisjon on vaidlustatud otsuse 33. põhjenduses nentinud, et „[a]lates 1993. aasta oktoobrist andis TAB
PA-le likviidsuspuudulikkuse katmiseks laenu summas 25 miljonit Saksa marka, millele lisanduvad intressid, ning seejärel 1994. aasta
märtsis 20 miljonit Saksa marka, mis oli mõeldud THA poolt tagatud laenu tagasimaksmiseks”. Edasi on komisjon 104.–111. põhjenduses
esitanud põhjused, miks ta on järeldanud, et selle abi andmisel on rikutud päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavaid
suuniseid, ning seega on see ühisturuga kokkusobimatu.
Tüüringi liidumaa on seisukohal, et selle hinnangu aluseks on faktiviga, kuna TAB-i antud 25 miljoni Saksa marga suurust laenu
ei kasutatud likviidsuspuudulikkuse katmiseks, vaid üksnes ümberkorraldamiskokkuleppe alusel osa THA garantiiga tagatud pangalaenude
tagasimaksmiseks.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on algatamisotsuse punkti 2.2.2 lõikes 1 märkinud, et „TAB on alates 29. septembrist
1993 andnud ühisettevõttele likviidsuspuudulikkuse katmiseks laenu summas 20 miljonit [Saksa marka] intressiga 7%, mis tuleb
tagasi maksta hiljemalt 21. märtsil 1996, ning 25 miljonit [Saksa marka] intressiga 7%, mis tuleb tagasi maksta hiljemalt
31. märtsil 1996, ning mis oli mõeldud THA garantiiga laenu tagasimaksmiseks”. Seda konstateeringut, mis erineb vaidlustatud
otsuse 33. põhjenduses toodust, toetavad ka toimikumaterjalid. Saksamaa ametiasutuste 3. märtsi 1995. aasta ja 18. jaanuari
1996. aasta kirjast nähtub, et 25 miljoni Saksa marga suurune laen anti osa THA-laenude tagasimaksmise eesmärgil 1994. aasta
märtsis. Pealegi ei nähtu puudutatud isikute märkustest, mis esitati pärast ametliku menetluse algatamist, et nad oleksid
taotlenud parandusi selles punktis seoses algatamisotsuses sisalduvate faktiliste asjaoludega.
Kohus leiab, et neil asjaoludel oleks komisjon pidanud teadma, arvestades vaidlustatud otsuse tegemise ajal tema käsutuses
olnud teavet, et 25 miljoni Saksa marga suurust laenu ei kasutatud oktoobris 1993 likviidsuspuudulikkuse katmiseks, vaid see
anti 1994. aasta märtsis osa THA garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks. Seega on komisjon selle meetme osas eksinud
faktiliste asjaolude hindamisel.
Sellegipoolest tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et isegi kui vaidlusaluse akti põhjenduses on ära toodud ebaõiged faktilised
asjaolud, ei pruugi selline puudus tuua kaasa akti tühistamist, kui vaidlustatud otsuse teistest põhjendustest nähtub, et
akt on põhjendatud (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 21. jaanuari 1999. aasta otsused liidetud kohtuasjades T-129/95, T-2/96
ja T-97/96: Neue Maxhütte Stahlwerke ja Lech-Stahlwerke
v.
komisjon, EKL 1999, lk II-17, punkt 160, ja 28. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-35/01: Shanghai Teraoka Electronic
v.
nõukogu, EKL 2004, lk II-3663, punkt 167 jj). Käesoleval juhul ei muuda TAB-i 1993. aasta septembris ja 1994. aasta märtsis
makstud laenusummade ringivahetamine komisjoni sellele abile antud hinnangut. Komisjoni esitatud põhjendused meetmete ühisturuga
kokkusobimise hindamisel on identsed, nimelt rikuti komisjoni teabe kohaselt selle abi andmisel päästmis- ja ümberkorraldamisabi
suhtes kohaldatavaid suuniseid. Seega ei õigusta eespool viidatud 20 miljoni ja 25 miljoni Saksa marga suuruse laenuga seonduv
faktiviga vaidlustatud otsuse tühistamist selles osas.
Teiseks ei ole Tüüringi liidumaa nõus sellega, et 25 miljoni Saksa marga suurune laen kujutab endast riigiabi ning ammugi
mitte sellega, et tegemist on uue abiga, mis on ühisturuga kokkusobimatu. Liidumaa väidab, et kuna see laen anti osa THA garantiiga
tagatud laenude tagasimaksmiseks ning et komisjon on seisukohal, et sellise garantii andmine on riigiabi, siis on komisjon
eksinud, järeldades, et garantii alusel tehtud toimingute raames makstud summad kujutavad endast samuti riigiabi, kuna sel
juhul on ta arvestanud sama summat riigiabina kaks korda.
Neid argumente ei saa pidada vastuvõetavaks.
Esiteks tuleb meenutada, nagu vaidlustatud otsuse 99. põhjendusest nähtub, et THA antud garantii kogusummast, st 190 miljonist
Saksa margast, tuleb tagastada ainult „summa, mida tegelikult nõuti, st 120 miljonit Saksa marka, kuna see on summa, mis tegelikult
välja maksti”. Neil asjaoludel ei tähenda 25 miljoni Saksa marga kvalifitseerimine riigiabina seda, et garantii raames arvestatud
summa võetaks arvesse kaks korda.
Teiseks tuleb meenutada, nagu nähtub eespool punktidest 175–179, et THA antud garantii ei ole kooskõlas esimese ja teise THA-kavaga,
nii et seda ei saa pidada olemasolevaks abiks. Isegi kui eeldada, et THA antud garantiid saaks sellena käsitleda, ei võimaldaks
see kvalifikatsioon iseenesest järeldada, et PA-le ühe teise riigiettevõtte antud laenu, mille eesmärk on maksta tagasi osa
selle garantiiga tagatud laenudest, tuleb käsitleda olemasoleva abina.
Pealegi ei saa nõustuda Tüüringi liidumaa argumentidega, mille kohaselt 25 miljoni Saksa marga suurust laenu ei saa kvalifitseerida
ümberkorraldamisabina, kuna kõnealuse abi andmise ajal ei olnud PA raskustes.
Ükski pool ei vaidlusta asjaolu, et enne ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimist 1994. aasta märtsis oli PA majanduslik ja finantsolukord
katastroofiline. Saksamaa ametiasutuste 3. märtsi 1995. aasta kirjast nähtub, et ettevõtja müügimahu vähenemine ja tootmisvõimsuse
vähene kasutamine olid põhjustanud märkimisväärset kahju ning toonud kaasa likviidsuse dramaatilise halvenemise. Seda olukorda
tõendab TAB-i 1993. aasta oktoobris antud laen likviidsuspuudulikkuse katmiseks.
Tuleb meenutada, et nagu Tüüringi liidumaa kirjalikest märkustest nähtub, sõlmisid era- ja avaliku sektori ettevõtjad 7. märtsil
1994 ümberkorraldamiskokkuleppe just selle olukorra parandamiseks. Kokkuleppe eesmärk oli PA võlgade oluline vähendamine,
eesmärgiga tagada PA tegevuse jätkamine. Olulisim sellega seoses tehtud toiming oli THA antud garantii 120 miljoni Saksa marga
ulatuses. Nii see summa kui ka muud TIB-i ja TAB-i PA-le antud laenud võimaldasid maksta tagasi suure osa ühisettevõttele
antud pangalaenudest. TAB, TIB ja LfA võtsid erinevaid meetmeid, et maksta tagasi ülejäänud PBK-le antud pangalaenud ning
tugevdada PA likviidsust.
Eeltoodud teabe alusel võis komisjon teha vaidlustatud otsuses õigustatult järelduse, mille kohaselt PA-l oli 25 miljoni Saksa
marga suuruse laenu andmise ajal likviidsusraskusi. Seda ei lükka ümber ka Tüüringi liidumaa kinnitus, et ümberkorraldamiskokkuleppe
alusel tehtud erinevate toimingute tulemusena ettevõtja rahaline olukord mõnevõrra paranes. PA ümberkorraldamise aluseks olnud
asjaolusid arvestades võis komisjon jõuda järeldusele, et see asjaolu iseenesest ei olnud piisav järeldamaks selle alusel,
et PA ei olnud enam raskustes. Selle järelduse paikapidavust tõendab asjaolu, et hiljem selgus, et ettevõtja bilansis loetletud
varade väärtus oli suuresti ülehinnatud. Vaidlustatud otsuse 36. ja 37. põhjendusest tuleneb, et vähem kui kuus kuud pärast
ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimist oli PA taas likviidsusraskustes, mis sundisid TAB-i ja LfA-d talle uut laenu andma. Nagu
Tüüringi liidumaa hagiavalduse punktides 356 ja 360 ise rõhutab, ohustas PA-d ka Pilz Grupi lähenev pankrot ning oht, et PA
nõudeid sellesse gruppi kuuluvate äriühingute vastu tuleb pidada lootusetuteks.
Esimese Astme Kohus märgib, et ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimise ajal ei olnud avaliku sektori osalised veel teadlikud
erinevatest raamatupidamisliku manipuleerimise juhtumitest ja Pilz Grupi abisummade kõrvalesuunamisest. Sellegipoolest ei
võimalda selle mitteteadmine järeldada, et nimetatud üksused oleksid saanud erinevate abimeetmete andmise ajal järeldada,
et selliste toimingute tulemusena ei ole PA enam raskustes. Arvestades PA katastroofilist olukorda ümberkorraldamiskokkuleppe
sõlmimise ajal, oleks iga mõistlikult tähelepanelik turumajanduse tingimustes tegutsev investor enne talle niivõrd suurte
laenude andmist ning veelgi enam, enne selle omandamist uurinud kõigepealt põhjalikult ettevõtja majanduslikku olukorda ning
nõudnud elujõulise ümberkorraldamiskava koostamist. On selge, et vaatamata komisjoni korduvatele nõuetele ei esitanud Saksamaa
ametiasutused mitte mingisugust teavet ümberkorraldamiskava koostamise kohta (vaidlustatud otsuse 108. põhjendus). Neil asjaoludel
ei saa Tüüringi liidumaa oma argumentide toetuseks viidata avaliku sektori üksuste teadmatusele, mille kohaselt need üksused
võisid 1994. aasta märtsis nende käsutuses olnud teabe alusel järeldada, et PA ei ole raskustes.
Neil asjaoludel võis komisjon õigustatult järeldada, et ümberkorraldamisabi andmise ajal tuli PA-d käsitleda raskustes ettevõtjana
ning seega pidi ta 25 miljoni Saksa marga suurust laenu hindama päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste
alusel.
Tüüringi liidumaa osutab ekslikult põhjendamiskohustuse rikkumisele. On tõsi, et vaidlustatud otsuses on ära toodud vaid vähesed
põhjused, miks tuli PA-d käsitleda raskustes ettevõtjana. Sellegipoolest on komisjon algatamisotsuses selgesõnaliselt märkinud,
et „ilmselgelt ei olnud vaidlusalune abi mõeldud piirkondliku arengu edendamiseks, vaid pigem raskustes ettevõtjate ümberkorraldamiseks
ja ümberkujundamiseks”, nii et selleks, et seda saaks pidada ühisturuga kokkusobivaks, pidi see abi olema kooskõlas päästmis-
ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavates suunistes kehtestatud tingimustega. On selge, et huvitatud isikud sellele kvalifitseerimisele
ei reageerinud. Siit järeldub, et komisjon ei olnud kohustatud vaidlustatud otsuses selle kohta üksikasjalikumat teavet esitama.
Seda järeldust toetab tõsiasi, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole nõutav, et põhjendustes oleksid ära toodud
kõik asjakohased faktid ja õiguslikud küsimused, kuna seda, kas akti põhjendused vastavad EÜ artikli 253 nõuetele, tuleb hinnata,
lähtudes nii sõnastusest kui kontekstist ja kõnealust küsimust reguleerivate õigusnormide kogumist (Euroopa Kohtu 2. aprilli
1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon
v
. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 63). Samadel põhjustel ja vastupidiselt Tüüringi liidumaa argumendile
ei olnud komisjonil kohustust esitada vaidlustatud otsuses täpseid põhjusi, miks ta muu hulgas leiab, et 25 miljoni Saksa
marga suurune laen kujutab endast Albrechtsi CD-tehase heaks antud abi.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
G –
TAB-ilt PA-le antud 20 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab kõigepealt, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuse 33. põhjenduses leitule ei andnud TAB
PA-le 20 miljoni Saksa marga suurust laenu mitte 1994. aasta märtsis, vaid 1993. aasta oktoobris. Liidumaa rõhutab, et laenusummat
kasutati PA likviidsuse parandamiseks, mitte osa THA garantiiga tagatud pangalaenude tagasimaksmiseks. Teiseks väidab liidumaa,
et vaidlustatud otsusega on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1, kuna selles leitakse, et see laen kujutab endast PA kasuks antud
riigiabi, mille viimati nimetatu peab tagasi maksma. Liidumaa väidab, et vastupidiselt sellele, mida komisjon on vaidlustatud
otsuses nentinud, ei tohi seda laenu hinnata päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste alusel, kuna PA
ei olnud tol ajal raskustes. Ta väidab ka seda, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ei ole esitanud põhjusi,
mis toetaksid järeldust, et kõnealune finantsabi läks Albrechtsi CD-tehasele ning see andis talle eelise, kuna tegemist oli
riigi rahaliste vahenditega, mida tuleb analüüsida päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste alusel.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa seoses TIB-i antud 20 miljoni Saksa marga suuruse laenuga esitatud argumendid on suures
osas analoogsed nendega, mis esitati 25 miljoni Saksa marga suuruse laenuga seoses.
Seega tuleb eespool punktides 186–205 selle meetme suhtes kohaldatavatest põhjendustest lähtudes Tüüringi liidumaa selle kohta
esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
H –
TIB-i poolt PBK-le tasutud 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon ei ole hinnangu andmisel arvestanud asjaolu, et see summa maksti välja pärast suure
osa PA võlgade likvideerimist, mille tulemusena oli tal varasid kogusummas 250 miljonit Saksa marka ja võlgu 100 miljonit
Saksa marka. Tüüringi liidumaa on seisukohal, et komisjon oleks pidanud sellest faktist, millele Saksamaa ametiasutused oma
30. märtsi 1999. aasta kirjaga selgesõnaliselt tähelepanu juhtisid, järeldama, et selle abi andmine oli kooskõlas turumajanduse
tingimustes tegutseva erainvestori põhimõttega, ning et seega ei kujuta see endast riigiabi. Liidumaa lisab, et kuna ostuhind
maksti välja Pilz Gruppi kuuluvale äriühingule ning PA sellest kasu ei saanud, tuleb selle tagastamist nõuda üksnes sellesse
gruppi kuuluvatelt äriühingutelt. Liidumaa väidab, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei ole esitanud põhjusi,
miks ta järeldab, et TIB-i ja TAB-i tasutud 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind kujutab endast PA ja CD Albrectsi kasuks
antud riigiabi.
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu Tüüringi liidumaa argumendile, mille kohaselt olevat ta ekslikult konstateerinud,
et tegemist on riigiabiga. Komisjon väidab, et kuigi 25. novembri 1996. aasta kirjaga Saksamaa ametiasutustele esitatud küsimuste
eesmärk oli saada otseselt kinnitust, kas ümberkorraldamine toimus vastavalt turutingimustele, ei esitanud ametiasutused selle
kohta ei märkusi ega edastanud talle ümberkorraldamiskokkuleppe koopiat, vaid kinnitasid üksnes, et ostuhinnas lepiti kokku
läbirääkimiste tulemusena. Komisjon leiab, et sellises olukorras oli tal võimatu kontrollida, kas hinnang, mille kohaselt
ettevõte hakkab edaspidi kasumit tootma, on täpne. Ta lisab, et fakt on see, et PA-d tuli sel hetkel käsitleda raskustes ettevõtjana,
mis oli aluseks tema hinnangule, mille kohaselt ei oleks erainvestor PA-d ostnud ning ostuhinda tuleb pidada riigiabiks. Komisjon
kinnitab, et talle kättesaadavast teabest ei nähtunud, et seda abi anti sellise ümberkorraldamiskava alusel, mis võimaldanuks
mõistliku aja jooksul jõuda selleni, et ettevõtja hakkab kasumit tootma ja muutub pikemas perspektiivis elujõuliseks. Vastupidiselt
sellele nähtus teabest, et võlgnevused pankadele olid pärast THA 120 miljoni Saksa marga maksmist suures osas tagasi makstud
ning et PA toetamiseks ja päästmiseks mõeldud meetmeid rahastati peaaegu eranditult riiklikest vahenditest. Komisjon lisab,
et algatamisotsusest peale on ta ostuhinda päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste alusel kvalifitseerinud
ebaseadusliku ümberkorraldamisabina. Komisjon rõhutab, et sellist kvalifitseerimist toetasid Saksamaa ametiasutused, kes kinnitasid,
et likviidsusabi oli hädavajalik (18. jaanuari 1996. aasta kiri) ning et PA ei oleks ilma kõnealuste ümberkorraldamismeetmeteta
toime tulnud (14. juuli 1997. aasta kiri).
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu ka argumendile, mille kohaselt ta olevat rikkunud põhjendamiskohustust. Ta väidab,
et kuna juba algatamisotsuses oli kõnealune finantsabi kvalifitseeritud raskustes ettevõtja kasuks antud ebaseadusliku riigiabina
ning kuna komisjon ei olnud saanud Saksamaa ametiasutustelt vastupidist teavet (18. jaanuari 1996 ja 17. aprilli 1997. aasta
kiri), ei olnud tal alust vaidlustatud otsuses sellele teistsugust hinnangut anda (104.–111. põhjendus).
ODS märgib ka seda, et tundub, et Tüüringi liidumaa ajab segamini põhjendamiskohustuse ning küsimuse, kas komisjon on faktilised
asjaolud nõuetekohaselt välja selgitanud. ODS rõhutab, et komisjoni aluseks võetud faktiliste asjaolude võimalik ebatäpsus
ei seostu põhjendamiskohustusega, kuna komisjonil oli õigus eeldada, et andmed on täpsed, kuna tegemist oli Saksamaa Liitvabariigi
edastatud teabega. ODS väidab, et kuna sellest teabest nähtus ilmselgelt, et kõnealused meetmed kujutavad endast riigiabi,
siis ei olnud komisjon kohustatud iga EÜ artikli 87 lõike 1 sisulist aspekti üksikasjalikult ja eraldivõetuna analüüsima,
vaid võis piirduda kokkuvõtlike põhjendustega.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et käesoleva abiga seoses on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ning rikutud on põhjendamiskohustust.
Tüüringi liidumaa väidab seoses faktiveast ja ilmsest hindamisveast tuleneva väitega sisuliselt seda, et komisjon oleks pidanud
vaidlustatud otsuse tegemise ajal talle kättesaadava teabe alusel nentima, et TIB-i PA-s osaluse omandamise eest tasutud 3 miljoni
Saksa marga suurune ostuhind vastas turuolukorrale.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on algatamisotsuses märkinud, et „TAB ja TIB maksid 1994. aasta märtsis PA omandamise
eest kokku 15 miljonit Saksa marka” ning et „[s]ellest summast moodustas 3 miljonit marka summa, mille TIB tasus PBK-le kuuluva
osa omandamiseks” (algatamisotsuse punkt 2.2.2, teine lõik). Pealegi on komisjon finantsabile antud esialgses hinnangus rõhutanud,
et 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind, nagu ka muud abimeetmed, kujutab endast kindlasti riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1
mõttes (algatamisotsuse punkt 3, esimene lõik). Komisjon nõudis selgesõnaliselt, et Saksamaa Liitvabariik esitaks üksikasjaliku
ostuhinna väljaarvutamise kirjelduse (4. küsimus algatamisotsuse lisas).
Saksamaa ametiasutused väljendasid oma sellekohast seisukohta 30. märtsi 1999. aasta kirjas. Nad rõhutasid, et esiteks ei
saadud ostuhinda mitte väljaarvutamise teel, vaid pigem läbirääkimiste tulemusena, ning teiseks ei läinud see abi mitte PA,
vaid Pilz Grupi kasuks. Ametiasutused lisasid, et positiivset bilanssi ja ümberkorraldamiskokkuleppega saavutatud võlgade
vähenemise olulisust arvestades võisid TIB ja TAB tol ajal leida, et nad võivad endale sellise suurusjärgu kohustuse võtta,
kuna ettevõtja varade väärtus ületas olulisel määral tema võlgasid. Saksamaa ametiasutuste arvates toetab seda järeldust asjaolu,
et ametiasutused ei olnud siis veel Pilzi toime pandud raamatupidamislikest manipulatsioonidest teadlikud.
Komisjon on õigustatult leidnud, et see teave ei olnud piisav, et muuta tema järeldust, mille kohaselt ostuhinda tuli kvalifitseerida
riigiabina.
Esiteks ei edastanud Saksamaa ametiasutused teavet, mis võimaldaks kontrollida, kuidas 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind
välja arvutati. Kinnitus, et hind saadi läbirääkimiste tulemusena, ei ole asjakohane. Teiseks, eespool punktis 199 esitatud
põhjustel ei olnud Saksamaa ametiasutustel õigus, kui nad ostuhinna põhjendamiseks viitasid ühisettevõtte varade väärtusele
pärast ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimist ning asjaolule, et TIB ja TAB ei olnud teadlikud varadega manipuleerimisest. Seda
järeldust toetab tõsiasi, et komisjon võis vaidlustatud otsuse tegemise ajal talle kättesaadava teabe alusel õigustatult järeldada,
et ostmise ajal, st märtsis 1994, oleks mõistlikult tähelepanelik turumajanduse tingimustes tegutsev investor pidanud jõudma
järeldusele, et PA näol on tegemist raskustes ettevõtjaga (vt eespool punktid 196–202).
Seevastu oli Tüüringi liidumaal õigus, kui ta väitis, et komisjon ei võtnud arvesse asjaolu, et abi maksti välja otse PBK-le.
Komisjon ei ole esitanud mitte mingisugust materjali, mis tõendaks, et see abi oli mõeldud PA või CD Albrectsi ümberkorraldamiseks.
Seega on komisjon vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikes 2 ekslikult järeldanud, et see abi „oli ette nähtud [CD Albrectsi]
ümberkorraldamiseks”. Pealegi ei ole komisjon vaidlustatud otsuses põhjendanud, et PA sai finantsabist tulu, mis õigustaks
temalt abi tagasinõudmist.
Arvestades seda faktiviga abisaaja kindlaksmääramisel ning põhjenduste puudumist, millega on rikutud EÜ artiklit 253, tuleb
vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 tühistada osas, milles komisjon on märkinud, et 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind
kujutab endast „[CD Albrechtsi] ümberkorraldamiseks ettenähtud abi”.
I –
TIB-i antud 12 miljonit Saksa marka PA kapitalireservi
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et esiteks on komisjon seoses selle abiga teinud erinevaid faktivigu. Liidumaa väidab, et komisjon
ei ole konstateerinud fakti – nagu nähtub Saksamaa ametiasutuste 18. jaanuari 1996 ja 30. märtsi 1999. aasta kirjast –, et
12 miljoni Saksa marga suurust kapitalireservi kasutati 7,6 miljoni Saksa marga ulatuses osa THA garantiiga tagatud pangalaenude
tagasimaksmiseks, ning mis maksti välja otse Pilz Constructionile. Kapitalireservi ülejäänud summa, st 4,4 miljoni Saksa marga
osas väidab Tüüringi liidumaa, et see summa suunati Pilz Grupi kasuks PA ja Pilz Grupi vahelise haldus- ja tarnelepingu alusel
tehtud tagastamatute ja välja maksmata jäetud maksete kujul.
Liidumaa väidab, et komisjon on nende faktivigade tõttu teinud selle abi osas ilmseid hindamisvigu ja rikkunud põhjendamiskohustust.
Ta rõhutab, et kuna seda toetust kasutati 7,6 miljoni Saksa marga ulatuses osa THA garantiiga tagatud pangalaenude tagasimaksmiseks,
siis ei ole tegemist riigiabiga ega ammugi mitte uue abiga, mis on ühisturuga kokkusobimatu. Liidumaa väidab, et kuna see
osa toetusest maksti välja osa THA garantiiga tagatud pangalaenude tagasimaksmiseks ning kuna komisjon on seisukohal, et selle
garantii andmine kujutab endast riigiabi, siis järeldab viimati nimetatu ekslikult, et selle garantii alusel tehtud toimingute
raames makstud summad kujutavad endast samuti riigiabi, kuna see tähendaks, et samu summasid on arvestatud riigiabina kaks
korda. Liidumaa lisab, et kuna – nagu juba varem ära näidatud –, tuleb garantii andmist käsitleda asutamislepinguga kooskõlas
oleva olemasoleva abina, siis sama kehtib ka käesoleva finantsabi kohta, mis maksti välja garantii alusel tekkinud kohustuste
täitmiseks. Tüüringi liidumaa leiab siiski, et see kehtib vaid osas, milles THA garantiiga tagatud laene kasutati tõepoolest
Albrechtsi CD-tehase ehitamiseks.
Tüüringi liidumaa leiab ka ülejäänud 4,4 miljoni Saksa marga osas, et komisjon on teinud hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust,
kuna ta on vaidlustatud otsuses nentinud, et see summa kujutab endast PA kasuks antud riigiabi. Liidumaa väidab, et vastupidiselt
komisjoni vaidlustatud otsuses järeldatule ei saa seda finantsabi päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste
alusel analüüsida, kuna PA ei olnud sellises olukorras. Liidumaa lisab, et PA ei ole seda abi saanud, kuna seda kasutati Pilz
Grupile haldus- ja tarnelepingu alusel tarnitud kaupade tootmiseks, kuid nende kaupade eest ei makstud. Liidumaa leiab, et
kui abi käsitleda riigiabina, tuleb see tagasi nõuda üksnes Pilz Grupi ettevõtjatelt.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et 12 miljoni Saksa marga suuruse kapitalireserviga seonduvad argumendid tuleb põhjendamatuse
tõttu tagasi lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva väitega on tehtud mitu faktiviga, üks ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb tagasi lükata Tüüringi liidumaa argumendid, millega viimane püüdis näidata, et komisjon on teinud seoses
TIB-i antud 12 miljoni Saksa marga suuruse kapitalireservi toetusega PA-le faktivea, kuna ei konstateerinud fakti, et esiteks
kasutati seda abi 7,6 miljoni Saksa marga ulatuses THA garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks, ja et teiseks suunati
see 4,4 miljoni Saksa marga ulatuses Pilz Grupi toetuseks.
Tuleb meenutada, et komisjon märkis algatamisotsuses, et TIB-i ja TAB-i ühisettevõtte ülevõtmiseks makstud 15 miljonist Saksa
margast vastas omandatud osaluse ostuhinnale 3 miljonit Saksa marka, „samas kui ülejäänud 12 miljonit Saksa marka kujutas
endast ühisettevõtte kapitalireservi” ning et „sellest 12 miljonist Saksa margast kasutati 7,6 miljonit Saksa marka THA garantiiga
laenu tagasimaksmiseks ja ülejäänud 4,4 miljonit kasutati käibekapitalina (algatamisotsuse punkt 2.2.2, teine lõik).
Saksamaa ametiasutused kinnitasid sellist faktilist tõlgendust oma 30. märtsi 1999. aasta kirjas. Pealegi ei nähtu toimikust,
et teised huvitatud isikud oleksid sellele vastu vaielnud.
Neil asjaoludel on komisjon vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal tema käsutuses olnud teavet arvestades selle otsuse 34. põhjenduses
õigustatult järeldanud, et TIB ja TAB maksid ühisettevõtte ostmisel kogusummana 15 miljonit Saksa marka, kusjuures 3 miljonit
Saksa marka tasus TIB osaluse omandamise eest PBK-s ning ülejäänud 12 miljoni Saksa marka kandis ta PA kapitalireservi.
Tüüringi liidumaa on ekslikult väitnud, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et kõnealust abi kasutati 7,6 miljoni Saksa
marga ulatuses THA poolt tagatud laenude tagasimaksmiseks. Ilma, et oleks vajalik võtta seisukoht küsimuses, kas komisjon
jättis selle tõepoolest arvestamata, piisab sellest, kui märkida, et isegi kui see osutuks tõeks, ei mõjutaks see komisjoni
hinnangut selles küsimuses. Nagu eespool punktis 194 rõhutatud, on välistatud, et THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks
antud finantsabi oleks arvestatud kaks korda, kuna vaidlustatud otsuses kvalifitseeriti riigiabina vaid THA enda garantii
alusel tegelikult välja makstud summad.
Mis puudutab Tüüringi liidumaa argumenti, mille kohaselt komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et kõnealune abi suunati 4,4 miljoni
Saksa marga ulatuses Pilz Grupile, siis siinjuures tuleb viidata Tüüringi liidumaa seoses vaidlustatud otsuse artiklis 2 toodud
tagastamiskorralduse seaduslikkusega esitatud argumentidele (vt punktid 307–348).
Teiseks, kuna on tõendatud, et komisjon ei ole kõnealuse abiga seoses faktiviga teinud, tuleb uurida erinevaid argumente,
mida Tüüringi liidumaa on esitanud tõendamaks, et seoses käesoleva abiga on tehtud ilmseid hindamisvigu ja et rikutud on põhjendamiskohustust.
Tüüringi liidumaa eksis, kui väitis seoses THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks kasutatud 7,6 miljoni Saksa margaga, et
kvalifitseerides selle abi uue riigiabina, on komisjon teinud hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust. Ainuüksi asjaolu,
et abi, mida kasutati THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks, maksis välja TIB, võimaldab järeldada, et tegemist ei ole selle
garantii alusel tehtud toiminguga. Siit järeldub, et tegemist on uue abiga.
Komisjonil oli igal juhul õigus, kui ta kvalifitseeris kõnealuse abi raskustes ettevõtja ümberkorraldamise abina. Nagu eespool
punktides 196–202 rõhutatud, oli PA-d võimalik selle abi andmise ajal määratleda raskustes ettevõtjana. Pealegi võib oletada,
et TIB-i olukorras olev eraettevõtja ei oleks andnud seesugusele raskustes ettevõtjale nagu PA kapitalireservi toetust, ilma
et oleks seejuures vähemalt uurinud üksikasjalikult ettevõtja majanduslikku olukorda ja koostanud ümberkorraldamiskava. Lisaks
kvalifitseeriti see abi riigiabina algatamisotsuses ning Saksamaa ametiasutused seda määratlust haldusmenetluse kestel ei
vaidlustanud. Nagu eespool punktis 202 rõhutatud, on komisjon kooskõlas EÜ artikliga 253 esitanud piisavad selgitused küsimuses,
mil moel on see abi ühisturuga kokkusobimatu.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
J –
PA aktsiakapitali omandamine TIB-i ja TAB-i poolt
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on vaidlustatud otsuses ekslikult järeldanud, et selle otsuse 35. põhjenduses osundatud
33 miljonit Saksa marka kujutab endast finantsabi. Ta väidab, et see summa on tegelikult PA põhikirjajärgne kapital. Lisaks
leiab liidumaa, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust.
Komisjon tunnistas 5. mai 2004. aasta kohtuistungil, et ta on vaidlustatud otsuses ekslikult järeldanud, et PA aktsiakapitali
omandamine TIB-i ja TAB-i poolt 33 miljoni Saksa marga eest kujutas endast riigiabi. Seega oli ta nõus, et vaidlustatud otsus
tuleb selles osas tühistada.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Arvestades komisjoni kinnitusi 5. mai 2004. aasta kohtuistungil, mis on kantud kohtuistungi protokolli, tuleb nentida, ilma
et oleks vajalik uurida teisi sellega seoses esitatud väiteid, et komisjon on teinud faktivea, kui kvalifitseeris riigiabina
TIB-i ja TAB-i poolt PA aktsiakapitali omandamise 33 miljoni Saksa marga eest.
Eeltoodut arvestades tuleb tühistada vaidlustatud otsuse artikli 1 lõige 2 osas, milles komisjon on järeldanud, et äriühing
CD Albrechtsi ümberkorraldamiseks mõeldud ühisturuga kokkusobimatu riigiabi hulka kuulub ka PA aktsiakapitali ostmine 33 miljoni
Saksa marga eest.
K –
LfA poolt PA-le antud 2 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on eksinud, kui ei ole võtnud vaidlustatud otsuses arvesse ega piisavalt põhjendanud
asjaolu, et LfA antud 2 miljoni Saksa marga suurust laenu PA-le ei makstud välja mitte sellele äriühingule, vaid kasutati
selleks, et maksta tagasi PBK-le antud laene, mis olid tagatud Baieri liidumaa antud garantiiga. Liidumaa leiab, et kuna komisjon
käsitles garantii kogusummat (54,7 miljonit Saksa marka) riigiabina, tähendab kõnealuse abi käsitlemine riigiabina seda, et
sama summat arvestatakse abina kaks korda. Samuti leiab ta, et komisjon on teinud hindamisvea, kui tegi vaidlustatud otsuses
ilma seda millegagi põhjendamata järelduse, et LfA antud 2 miljoni Saksa marga suurune laen kujutab endast uut abi. Liidumaa
väidab, et komisjon on rikkunud ka põhjendamiskohustust, kuna ta ei ole esitanud põhjusi, miks ta järeldas, et LfA antud 2 miljoni
Saksa marga suurune laen PA-le kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut abi.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa argumendid seoses kõnealuse abiga tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi
lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva finantsabiga on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb uurida, kas – nagu Tüüringi liidumaa väidab – komisjon on teinud faktivea, kui ei võtnud arvesse, et LfA
antud 2 miljoni Saksa marga suurust laenu PA-le kasutati osa Baieri liidumaa garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon tegi vaidlustatud otsuse punkti 2.2.2 kolmandas lõigus järgmised järeldused:
„Baieri liidumaa sõlmis LfA vahendusel 8. märtsil 1994 […] ühisettevõtte kasuks kaks laenulepingut, üks neist 2 miljoni Saksa
marga peale ja teine 7 miljoni Saksa marga peale; intressimääraks kehtestati mõlemal juhul 7% ning laenude tagasimaksmine
pidi toimuma vastavalt hiljemalt 31. märtsiks 1996 ja 30. märtsiks 1996. Esimest laenu kasutati Baieri [liidumaa] garantiiga
laenu tagasimaksmiseks […].”
Sellest lõigust nähtub selgelt, et komisjoni oli teavitatud asjaolust, et LfA antud 2 miljoni Saksa marga suurust laenu kasutati
garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks.
Tuleb märkida, et ei Saksamaa ametiasutused ega teised huvitatud pooled ei esitanud haldusmenetluse käigus märkusi sellise
teabe parandamiseks. Vastupidi, Saksamaa ametiasutused kinnitasid oma 30. märtsi 1999. aasta kirjas vaidlustatud otsuses esitatud
järelduste täpsust.
Neil asjaoludel tuleb nentida, et komisjon pidi vaidlustatud otsuse tegemise ajal tema käsutuses olnud teabe alusel teadma,
et 2 miljoni Saksa marga suurust laenu kasutati osa Baieri liidumaa tagatisega laenude tagasimaksmiseks.
Sellegipoolest ei mõjuta see viga erinevalt sellest, mida järeldati seoses 3 miljoni Saksa marga suuruse võlgnevuse tagasinõudmisest
loobumisega (vt eespool punktid 123–130), kõnealuse otsuse seaduslikkust, kuna käesoleval juhul on igal juhul välistatud,
et sama tulu oleks arvestatud kaks korda. Asjaolu, et kõnealust abi kasutati Baieri liidumaa tagatud laenude tagasimaksmiseks,
ei võimalda järeldada, et tegemist on selle garantii alusel tehtud toiminguga. Laen maksti välja PA-le, et viimati nimetatu
saaks tagasi maksta osa garantiiga tagatud laenudest. Kuigi laenu andmine võib muuta võimalikuks garantiiga tagatud laenude
tagasimaksmise, ei ole siiski tegu olemasoleva garantii alusel tehtud toiminguga, vaid pigem uue abiga.
Teiseks on Tüüringi liidumaa eksinud, kui väitis, et komisjon on teinud hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust, kui
järeldas, et see laen anti raskustes ettevõtjale ning et tegemist on ühisturuga kokkusobimatu riigiabiga. Tuleb meenutada,
et laenu andmise ajal võis PA-d pidada raskustes ettevõtjaks (vt selle kohta eespool punktid 196–202). Võib eeldada, et LfA
olukorras olev eraettevõtja ei oleks sellisele raskustes ettevõtjale nagu PA laenu andnud, vähemalt mitte ilma, et oleks kontrollinud
ettevõtja majanduslikku olukorda ja ilma ümberkorraldamiskava olemasoluta. Kuigi laen oli kvalifitseeritud riigiabina juba
algatamisotsuses, ei esitanud Saksa ametiasutused sellele hiljem vastuväiteid. Nagu eespool punktis 202 rõhutatud, on komisjon
piisavalt põhjendanud PA kvalifitseerimist raskustes ettevõtjana ning seega ka kõnealuse abi kokkusobimatust ühisturuga.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa kõnealuse abiga seoses esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
L –
TIB-i poolt PA-le antud 3,5 miljoni Saksa marga suurune kaasosaniku laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et vaidlustatud otsusega on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1 ning põhjendamiskohustust, kuna selles
on PA-le antud 3,5 miljoni Saksa marga suurune kaasosaniku laen kvalifitseeritud ühisturuga kokkusobimatu riigiabina. Liidumaa
väidab, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuses järeldatule ei tule seda laenu analüüsida päästmis- ja ümberkorraldamisabi
suhtes kohaldatavate suuniste alusel, kuna PA ei olnud raskustes. Liidumaa lisab, et nagu nähtub Saksamaa ametiasutuste 30. märtsi
1999. aasta kirjast, suunati TIB-i poolt PA-le antud 3,5 miljoni Saksa marga suurune kaasosaniku laen tsentraliseeritud varahaldussüsteemi
vahendusel Pilz Grupile.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva abiga on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb märkida, et Tüüringi liidumaa ei vaidle vastu vaidlustatud otsuse 35. põhjenduses toodud järeldusele, mille
kohaselt TIB andis 1994. aasta aprillis PA-le 3,5 miljonit Saksa marka kaasosaniku laenu.
Järgmise asjaoluna märgib kohus, et Tüüringi liidumaa on ekslikult väitnud, et komisjon on teinud õigusliku vea ja rikkunud
põhjendamiskohustust, kui kohaldas päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavaid suuniseid ning kvalifitseeris selle
laenu ühisturuga kokkusobimatu riigiabina. Nagu eespool punktides 196–202 rõhutatud, võis PA-d laenu andmise ajal käsitleda
raskustes ettevõtjana. Võib eeldada, et TIB-i olukorras olev eraettevõtja ei oleks sellisele raskustes ettevõtjale nagu PA
laenu andnud, vähemalt mitte ilma, et oleks üksikasjalikult kontrollinud ühisettevõtte majanduslikku olukorda ja ilma, et
oleks koostanud ümberkorraldamiskava. Kuigi laen oli kvalifitseeritud riigiabina juba algatamisotsuses, ei esitanud Saksa
ametiasutused sellele hiljem vastuväiteid. Nagu eespool punktis 202 rõhutatud, on komisjon piisavalt põhjendanud PA kvalifitseerimist
raskustes ettevõtjana ning seega ka kõnealuse abi kokkusobimatust ühisturuga.
Mis puudutab Tüüringi liidumaa väiteid, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et see abi suunati Pilz Grupile, siis seejuures
tuleb viidata Tüüringi liidumaa seoses vaidlustatud otsuse artiklis 2 toodud tagastamiskorralduse seaduslikkusega esitatud
argumentidele (punktid 307–347).
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
M –
LfA poolt Pilz Grupile antud 15 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon on teinud seoses LfA antud 15 miljoni Saksa marga suuruse laenuga ilmse hindamisvea,
kuna see anti otse Pilz Grupile, nii et seda ei saa tagasi nõuda ühisettevõttelt ega tema õigusjärglastelt. Ta lisab, et komisjon
rikkus põhjendamiskohustust, jättes esitamata põhjused, miks ta järeldab, et see laen kujutab endast PA või CD Albrechtsi
kasuks antud riigiabi.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata. Ta rõhutab, et ei ole oluline, et 15 miljoni Saksa marga suurune laen oli mõeldud Pilz Grupile, kuna tegemist
oli käibekapitalilaenuga, mis oli mõeldud katma perioodi, mis kulub ühisettevõttele ostja leidmiseks, ning seega said sellest
kasu nii ühisettevõte kui PA.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva abiga on tehtud ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Tüüringi liidumaa on õigustatult väitnud, et komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et kõnealune abi maksti välja otse Pilz Grupile.
Komisjon ei ole esitanud mitte mingisuguseid tõendeid, mis näitaks, et abi oli mõeldud PA või CD Albrechtsi ümberkorraldamiseks.
Seda järeldust ei mõjuta asjaolu, et – nagu komisjon on vaidlustatud otsuse 37. põhjenduses nentinud – 15 miljoni Saksa marga
suurune laen oli mõeldud Pilz Grupi toetuseks kuni ajani, mil PA-le leitakse ostja. Lisaks sellele, et komisjon ei ole selle
seisukoha kinnituseks esitanud mitte mingisuguseid tõendeid, ei ole tõendatud, et PA oleks sellest abist tegelikult kasu saanud.
Seega on komisjon teinud ilmse hindamisvea, kui järeldas, et kõnealune abi läks PA-le.
Eeltoodut arvestades ja ilma, et oleks vaja uurida põhjendamiskohustuse rikkumisest tulenevat väidet, tuleb tühistada vaidlustatud
otsuse artikli 1 lõige 2 osas, milles komisjon on järeldanud, et 15 miljoni Saksa marga suurune laen kujutab endast „[CD Albrechtsi]
ümberkorraldamiseks ettenähtud abi”.
N –
TAB-i poolt CD Albrechtsile antud 15 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et nagu nähtub Saksamaa ametiasutuste 30. märtsi 1999. aasta kirjast, suunati TAB-i CD Albrechtile
antud 15 miljoni Saksa marga suurune laen Pilz Grupi kasuks. Ta märgib ühtlasi, et see laen on juba tagasi makstud. Liidumaa
lisab, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1, kuna järeldas vaidlustatud otsuses, et 15 miljoni Saksa marga suurune
laen kujutab endast PA kasuks antud riigiabi. Ta lisab, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuses järeldatule ei saa
seda laenu analüüsida päästmis- ja ümberkorraldamisabi suhtes kohaldatavate suuniste alusel, kuna PA, mis muudeti hiljem CD
Albrechtsiks, ei olnud laenu väljamaksmise ajal raskustes. Liidumaa lisab, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust, kuna
ei ole esitanud põhjusi, miks ta on järeldanud, et see laen kujutab endast PA või CD Albrechtsi kasuks antud abi.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva abiga on tehtud faktiviga, ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb meenutada, et Tüüringi liidumaa ei ole esitanud mitte mingisuguseid tõendeid, mis toetaksid seisukohta, et
laen on osaliselt või täielikult juba tagasi makstud. Ka ei näita ta ära seda, et komisjonile oleks tagasimaksmisest haldusmenetluse
kestel teatatud.
Tüüringi liidumaa väidab ekslikult, et komisjon on teinud õigusliku vea ja rikkunud põhjendamiskohustust, kui kvalifitseeris
selle laenu ümberkorraldamiseks mõeldud riigiabina, mis on ühisturuga kokkusobimatu. Eespool punktides 196–202 toodud põhjustel
võis CD Albrechtsi, varasemat PA-d, laenu andmise ajal käsitleda raskustes ettevõtjana. Võib eeldada, et TAB-i olukorras olev
eraettevõtja ei oleks sellisele raskustes ettevõtjale nagu CD Albrechts laenu andnud, vähemalt mitte ilma, et oleks üksikasjalikult
kontrollinud ühisettevõtte majanduslikku olukorda ja ilma, et oleks koostanud ümberkorraldamiskava. Kuigi laen oli kvalifitseeritud
riigiabina juba menetluse algatamise otsuses, ei esitanud Saksa ametiasutused sellele hiljem vastuväiteid. Nagu eespool punktis 202
rõhutatud, on komisjon piisavalt põhjendanud CD Albrechtsi kvalifitseerimist raskustes ettevõtjana ning seega ka kõnealuse
abi kokkusobimatust ühisturuga.
Mis puudutab Tüüringi liidumaa väiteid, mille kohaselt komisjon ei ole arvestanud asjaolu, et see abi suunati Pilz Grupile,
siis seejuures tuleb viidata Tüüringi liidumaa seoses vaidlustatud otsuse artiklis 2 toodud tagastamiskorralduse seaduslikkusega
esitatud argumentidele (punktid 318–344).
Eeltoodut arvestades ning jättes viimase väite uurimise edaspidiseks, tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud
väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
O –
LfA poolt CD Albrechtsile antud 7 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab esmalt, et komisjon on teinud seoses 7 miljoni Saksa marga suuruse laenuga mitu hindamisviga. Liidumaa
kinnitab, et vastupidiselt komisjoni vaidlustatud otsuse 36. ja 73. põhjenduses järeldatule ei kasutatud LfA poolt PA-le antud
7 miljoni Saksa marga suurust laenu PA toetamiseks. Liidumaa märgib, et ümberkorraldamiskokkuleppe sõlmimise järel kasutati
seda laenu 2 miljoni Saksa marga ulatuses selleks, et maksta intresse PBK-le antud pangalaenudelt, mis olid tagatud Baieri
liidumaa garantiiga. Liidumaa väidab, et kuna komisjon on garantii kogusumma (54,7 miljonit Saksa marka) juba riigiabina kvalifitseerinud,
tähendaks selle laenuosa käsitlemine riigiabina seda, et sama summat arvestataks riigiabina kaks korda.
Tüüringi liidumaa väidab järgmiseks, et komisjon on seoses kõnealuse abiga teinud mitu õiguslikku viga ja rikkunud põhjendamiskohustust.
Eelkõige vaidleb ta vastu väitele, et see laen kujutab endast riigiabi, veelgi enam aga sellele, et tegemist on uue abiga,
mis on ühisturuga kokkusobimatu. Liidumaa väidab, et kuna laenu kasutati 5 miljoni Saksa marga ulatuses osa THA garantiiga
tagatud laenude tagasimaksmiseks ning et kuna komisjon on seisukohal, et selle garantii andmine kujutab endast riigiabi, siis
on komisjon eksinud, järeldades, et kõnealuse garantii alusel makstud summad kujutavad endast samuti riigiabi, kuna see tähendaks,
et samu summasid arvestataks riigiabina kaks korda. Ta lisab, et kuna – nagu juba varem märgitud –, seda garantiid tuleb käsitleda
olemasoleva abina, mis on asutamislepinguga kooskõlas, siis peab sama kehtima ka käesoleva finantsabi kohta, mis maksti välja
sellest garantiist tulenevate kohustuste täitmiseks. Tüüringi liidumaa väidab viimase asjaoluna, et komisjon on rikkunud põhjendamiskohustust,
kuna ei esitanud põhjusi, miks ta on järeldanud, et 7 miljoni Saksa marga suurune laen kujutab endast CD Albrechtsi kasuks
antud ühisturuga kokkusobimatut riigiabi, samas kui seda laenu kasutati 5 miljoni Saksa marga ulatuses Albrechtsi CD-tehase
ehitamiseks mõeldud pangalaenude tagasimaksmiseks, kuid see laen maksti välja Pilz Constructionile, ning üksnes 2 miljoni
Saksa marga ulatuses selle garantiiga tagatud laenudelt intresside maksmiseks.
Komisjon, keda toetab ODS, leiab, et Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tuleb põhjendamatuse tõttu
tagasi lükata.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tüüringi liidumaa väidab, et seoses käesoleva abiga on tehtud mitu faktiviga, üks ilmne hindamisviga ja rikutud on põhjendamiskohustust.
Kõigepealt tuleb uurida, kas – nagu Tüüringi liidumaa väidab – komisjon on teinud faktivea, kui ei arvestanud, et LfA antud
7 miljoni Saksa marga suurust laenu PA-le kasutati 2 miljoni Saksa marga ulatuses selleks, et tagada Baieri liidumaa garantiiga
laenude tulevikus tekkivaid intresse, ning 5 miljoni Saksa marga ulatuses osa THA garantiiga tagatud laenude tagasimaksmiseks.
Sellega seoses tuleb meenutada, et komisjon on algatamisotsuses konstateerinud järgmist:
„Baieri liidumaa sõlmis LfA vahendusel 8. märtsil 1994 […] ühisettevõtte kasuks kaks laenulepingut, üks neist 2 miljoni Saksa
marga peale ja teine 7 miljoni Saksa marga peale; intressimääraks kehtestati mõlemal juhul 7% ning laenude tagasimaksmine
pidi toimuma vastavalt hiljemalt 31. märtsiks 1996 ja 30. märtsiks 1996. Esimest laenu kasutati Baieri [liidumaa] garantiiga
laenu tagasimaksmiseks […]. Mis puudutab teist laenu, siis 5 miljonit Saksa marka kasutati THA garantiiga tagatud laenu summa
vähendamiseks, ja ülejäänud 2 miljonit Saksa marka pidi kasutatama käibekapitalina.”
Sellest lõigust nähtub selgelt, et komisjoni oli enne ametliku uurimismenetluse algatamist teavitatud asjaolust, et LfA antud
7 miljoni Saksa marga suurust laenu kasutati 5 miljoni Saksa marga ulatuses THA poolt tagatud laenude tagasimaksmiseks. Seevastu
tundub, et ta ei olnud selles menetluse staadiumis teadlik asjaolust, et teise, LfA antud 7 miljoni Saksa marga suuruse laenu
ülejäänut 2 miljonit kasutati Baieri liidumaa garantiiga tagatud laenude tulevikus tekkivate intresside maksmiseks.
Tuleb märkida, et Saksamaa ametiasutused esitasid haldusmenetluse käigus märkusi selle laenu kasutamise küsimuses. Kõigepealt
rõhutasid nad 30. märtsi 1999. aasta kirjas, et seda laenu ei kasutatud 5 miljoni ulatuses mitte Baieri liidumaa, vaid THA
poolt tagatud laenude tagasimaksmiseks. Edasi osutasid ametiasutused asjaolule, et ülejäänud 2 miljonit Saksa marka kanti
üle eraõiguslikele pankadele, et tagada tulevikus tekkivate intresside maksmine.
Neil tingimustel tuleb märkida, et komisjon pidi vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal tema käsutuses olevat teavet arvestades
teadma, et LfA antud 7 miljoni Saksa marga suurust laenu kasutati 5 miljoni Saksa marga ulatuses osa THA garantiiga laenude
tagasimaksmiseks ning 2 miljoni Saksa marga ulatuses selleks, et tagada Baieri liidumaa tagatud laenude tulevikus tekkivate
intresside maksmine.
Sellegipoolest tuleb nentida, et nende järelduste puudumine vaidlustatud otsuses ei mõjuta otsuse seaduslikkust kõnealuse
abi küsimuses.
Isegi kui eeldada, et komisjon oleks arvestanud asjaolu, et 7 miljoni Saksa marga suurust laenu kasutati 5 miljoni ulatuses
THA poolt garanteeritud laenude tagasimaksmiseks, ei oleks see mõjutanud tema hinnangut sellele abile, kuna eespool punktis 194
esitatud põhjustel ei kattu THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks antud finantsabi THA sama garantii alusel makstud summadega.
Tüüringi liidumaa on eksinud, kui väidab, et komisjon on teinud hindamisvea ja rikkunud põhjendamiskohustust, kui kvalifitseeris
laenu uue abina seetõttu, et 5 miljoni Saksa marga ulatuses kasutati seda osa THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks. Asjaolu,
et seda abi kasutati THA garantiiga laenude tagasimaksmiseks, ei võimalda järeldada, et tegemist on selle garantii alusel
tehtud toiminguga. Kõnealune laen anti selleks, et ühisettevõte saaks maksta tagasi osa selle garantiiga tagatud laenudest.
Siit nähtub, et kuigi laenu andmine teeb võimalikuks garantiiga tagatud laenude tagasimaksmise, on tõsi ka see, et tegemist
on uue abiga, mitte olemasoleva garantii alusel tehtud toiminguga.
Pealegi ei ole Tüüringi liidumaa tõendanud, kuidas oleks saanud asjaolu, et käesolevat abi kasutati 2 miljoni Saksa marga
ulatuses Baieri liidumaa tagatud laenude tulevikus tekkivate intresside maksmise tagamiseks, mõjutada komisjoni hinnangut
abile, st et tegemist on uue abiga, mis on ühisturuga kokkusobimatu, kuna selle andmisel on rikutud päästmis- ja ümberkorraldamisabi
suhtes kohaldatavaid suuniseid.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud argumendid tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi
lükata.
P –
TAB-i poolt CD Albrechtsile antud 9,5 miljoni Saksa marga suurune laen
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses arvestanud asjaolu, et kõnealune laen on täielikult tagasi
makstud. Ta rõhutab, et see laen on ühtlasi ainuke, mis tõepoolest CD Albrechtsile kasu tõi, kuna 1994. aasta detsembris katkestati
suhted Pilz Grupiga täielikult. Liidumaa lisab, et komisjon oleks pidanud sellele laenule hinnangu andmisel lähtuma turumajanduse
tingimustes tegutseva investori põhimõttest, st arvestades finantsraskusi, mis olid CD Albrechtsil tekkinud Pilz Grupi ebaseaduslike
toimingute tõttu.
Komisjon väidab, et teave tagasimaksmise kohta ei olnud temani jõudnud, nii et tal oli õigus arvata, et kõnealust laenu ei
ole veel tagasi makstud.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Seoses Tüüringi liidumaa argumentidega käesoleva abi küsimuses piisab sellest, kui nentida, et liidumaa ei ole esitanud mitte
mingisuguseid tõendeid, mis toetaksid tema kinnitust, et kõnealune abi on täielikult tagasi makstud. Kuid isegi kui eeldada,
et liidumaa suudab tagasimaksmist tõendada, on jätkuvalt tõsi see, et ta ei tõendanud seda haldusmenetluse käigus, nii et
komisjonile ei saa ette heita, et ta ei ole vaidlustatud otsuses seda arvestanud. Tüüringi liidumaa argumenti, et abi andmine
vastab erainvestori mõistlikule käitumisele, ei saa pidada vastuvõetavaks, kuna arvestades eespool punktis 217 esitatut, ei
mõjuta käesolevas asjas asjaolu, kas TAB tegutses erainvestorina, hinnangut, mis tuleb anda abile, lähtudes kokkusobivusest
ühisturuga, ning seega ei ole see asjassepuutuv.
Eeltoodut arvestades tuleb Tüüringi liidumaa seoses käesoleva abiga esitatud väited põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Q –
Intressid kogusummas 21,3 miljonit Saksa marka
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab esmalt, et komisjon on intresside küsimuses rikkunud põhjendamiskohustust. Ta väidab, et komisjon
ei ole vaidlustatud otsuses mitte kusagil järeldanud ega esitanud põhjendusi, miks on erinevate abimeetmete osas saamatajäänud
intresside summaks saanud 21,3 miljonit Saksa marka. Liidumaa leiab, et see on seda üllatavam, kuna ümberkorraldamiskokkuleppe
alusel garantiide väljamaksmiseks makstud summad sisaldasid juba olulist intressiosa. Tüüringi liidumaa lisab, et kuna vaidlustatud
otsuses on sätestatud, et tagastatavale abile peavad lisanduma baasmääraga intressid, siis oleks komisjon pidanud selgelt
ära näitama, milliseid intresse ta silmas peab ning miks said neist kasu ühisettevõte ja tema õigusjärglased. Liidumaa on
seisukohal, et ei piisa, kui komisjon viitab seejuures üksnes liikmesriigi edastatud teabele.
Tüüringi liidumaa vaidleb vastu ka komisjoni seisukohale, et komisjon oli kohustatud Saksamaa ametiasutuste kinnitusi arvestades
nõudma tagasi intressidest tuleneva kasu summas 21,3 miljonit Saksa marka. Ta märgib, et esiteks ei ole komisjon esitanud
mitte mingisuguseid tõendeid selle kohta, et Saksamaa ametiasutused oleksid midagi sellist kinnitanud, ning teiseks tuleb
meeles pidada, et isegi eeldades, et ametiasutused oleksid seda kinnitanud – mida Tüüringi liidumaa eitab –, ei õigustaks
see sisuliste andmete puudumist seoses intressisumma väljaarvutamisega.
Tüüringi liidumaa lisab, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1, kui nentis vaidlustatud otsuses, et ühisettevõte
ja tema õigusjärglased on väidetavalt saanud intressidest tulenevat kasu summas kokku 21,3 miljonit Saksa marka.
Komisjon, keda toetab ODS, ei nõustu Tüüringi liidumaa seoses intressidest tuleneva 21,3 miljoni Saksa marga suuruse kasuga
esitatud argumentidega.
Komisjon väidab, et ta pidi tegema otsuse Saksamaa ametiasutuste edastatud teabe alusel, st et erinevad ülekandeid tehti intressidest
tuleneva kasuna kogusummas vähemalt 21,3 miljonit Saksa marka perioodi kohta, mis algas 1993. aasta lõpust ja kestis kuni
aastani 1998 (vaidlustatud otsuse 40. põhjendus). Komisjon väidab, et Tüüringi liidumaa märkus, mis puudutas tagastamiskorralduse
alusel makstavaid intresse, on ekslik, kuna 21,3 miljonit Saksa marka hõlmab üksnes intressidest tulenevat kasu, mis anti
ettevõtjale ja mis on seega ise abi. Ta on seisukohal, et neid tuleb eristada intressidest, mida tuleb tagasi maksta alates
abi maksmise kuupäevast, ning mis on vaidlustatud otsuse artikli 2 lõike 2 kohaselt arvutatud välja piirkondliku abi toetusekvivalendi
suhtes kohaldatava piirmäära alusel.
Komisjon vaidleb vastu ka Tüüringi liidumaa argumendile, mille kohaselt ta olevat määranud intressidest tuleneva kasu suuruseks
vähemalt 21,3 miljonit Saksa marka, ilma et oleks arvestanud asjaolu, et maksetest said kasu erinevad ettevõtjad või et seda
kasu on teatud summade väljaarvutamisel osaliselt juba arvestatud. Komisjon märgib, et makstud abisummade väljaarvutamise
juures ei ole määrava tähtsusega mitte finantsabi lõplik saaja ettevõtjate grupis, vaid tegelik saaja, st käesoleval juhul
ühisettevõte ja tema õigusjärglased. Komisjon lisab, et vaidlustatud otsuses toodud intressidest saadava kasu kogusumma ei
tugine ekslikele arvutustele, vaid Saksamaa ametiasutuste edastatud teabele, nagu nähtub otsuse 40. põhjendusest.
Komisjon vaidleb vastu ka argumendile, mille kohaselt ta olevat intressidest tuleneva kasu osas rikkunud põhjendamiskohustust.
Ta väidab, et kuna Saksamaa ametiasutused ei olnud edastanud selget teavet, pidi ta tuginema 21,3 miljoni Saksa marga suurusele
summale, mis – nagu nähtub vaidlustatud otsuse 40. põhjendusest – oli Saksamaa ametiasutuste kinnituste kohaselt ühisettevõttele
ja tema õigusjärglastele intressidest tuleneva kasu kogusumma. Komisjon lisab, et seda kasu hinnati päästmis- ja ümberkorraldamisabi
suhtes kohaldatavate suuniste alusel ning et lähtudes neist suunistest kvalifitseeriti see ebaseadusliku ümberkorraldamisabina.
Mis puudutab Tüüringi liidumaa argumenti, mille kohaselt komisjon polevat näidanud, mil määral oli ta intressidest tuleneva
kasu kogusumma hindamisel võtnud arvesse asjaolu, et kahte laenu kasutati laenuintresside maksmiseks, siis komisjon väidab,
et tema käsutuses olnud teavet arvestades ei olnud tal muud valikut, kui järeldada, et tegemist on laenudega, mida tuleb pidada
raskustes ettevõtja ümberkorraldamiseks antud ebaseaduslikuks abiks.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Tuleb märkida, et Saksamaa Liitvabariik on vastuses ühele Esimese Astme Kohtu kirjalikult esitatud küsimusele rõhutanud, et
ta ei ole edastanud komisjonile andmeid, millest nähtuks, et Albrechtsi CD-tehasega seonduva projekti raames antud intressidest
tulenev kasu oleks vähemalt 21,3 miljonit Saksa marka aastate 1993–1998 kohta. Ta väitis, et see summa on vastuolus Saksamaa
valitsuse 17. aprilli 1997. aasta kirjas märgitud intressisummaga, mis oli 14,9 miljonit Saksa marka.
Komisjon on oma vastuses Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele kinnitanud, et ta ei suuda tõendada, et ta on saanud Saksamaa
ametiasutustelt andmeid, mille kohaselt kõnealuse abi suurus on 21,3 miljonit Saksa marka.
Neil asjaoludel tuleb märkida, et komisjon on teinud faktivea, kui tegi vaidlustatud otsuse 40. põhjenduses järelduse, et
„Saksamaa ametiasutuste andmetel saadi tulu intressituluna kogusummas vähemalt 21,3 miljonit Saksa marka 1993. aasta lõpust
kuni aastani 1998.”
Eeltoodut arvestades ja ilma, et oleks vajalik uurida teisi sellega seoses esitatud väiteid, tuleb tühistada vaidlustatud
otsuse artikli 1 lõige 2 osas, mis puudutab Albrechtsi CD-tehase ümberkorraldamise raames makstud intressidest tulenevat kasu
summas 21,3 miljonit Saksa marka.
III –
Vaidlustatud otsuse artikli 2 seaduslikkust käsitlevad väited
A –
Esialgsed märkused
Tüüringi liidumaa, keda toetab Saksamaa Liitvabariik, väidab, et vaidlustatud otsuse artikkel 2 on ebaseaduslik osas, milles
komisjon nõuab abi tagastamist LCA-lt, CDA-lt ja „kõigilt teistelt ettevõtjatelt, kellele anti üle [PBK], [ühisettevõtte]
või [PA] varad ja/või infrastruktuur”, kuna selles sisalduv tagastamiskorraldus tugineb tervele reale vigadele faktiliste
asjaolude tuvastamisel, on vastuolus EÜ artikli 87 lõikega 1 ja EÜ artikli 88 lõikega 2, rikutud on põhjendamiskohustust ja
kaitseõiguse respekteerimise põhimõtet ning sellega on rikutud õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtteid.
Esimese Astme Kohus uurib esmalt Tüüringi Liidumaa argumente, mille kohaselt vaidlustatud otsuse artiklis 2 esineva tagastamiskorraldusega
on rikutud EÜ artikli 87 lõiget 1ja EÜ artikli 88 lõiget 2.
B –
EÜ artikli 87 lõike 1 ja EÜ artikli 88 lõike 2 rikkumine
1.     Poolte argumendid
Tüüringi liidumaa väidab EÜ artikli 87 lõike 1 ja EÜ artikli 88 lõike 2 rikkumisest tuleneva väite toetuseks sisuliselt seda,
et komisjon ei saa Saksamaa Liitvabariigilt nõuda, et see nõuaks abi tagasi ettevõtjatelt, kes ei ole kõnealusest abist kasu
saanud. Liidumaa väidab, et esiteks suunati see abi suures ulatuses Pilz Gruppi kuuluvate ettevõtjate kasuks; teiseks, et
– nagu komisjon on vaidlustatud otsuse 103. põhjenduses järeldanud – MTDA (hiljem CDA) CD Albrechtsi (hiljem LCA) aktsiate
ostmise raames abimeetmetest kasu ei saanud, kuna ta maksis turuhinna, ning kolmandaks maksti osa abist välja otse Pilz Grupile.
Liidumaa väidab ka seda, et komisjon ei saa nõuda abi tagastamist kolmandatelt isikutelt ainuüksi väites, et abi suunati kõrvale.
Liidumaa väidab, et komisjon ei saa nõuda abi tagastamist kolmandalt isikult, ilma et ta oleks tõendanud, et see isik on sellest
abist kasu saanud. Ta kinnitab, et objektiivsetest kriteeriumidest, mida komisjon kasutab abi kõrvalesuunamise tõendamiseks
– üleandmise ese, ostuhind, esialgse ettevõtja ja omandaja osanikud või omanikud, üleandmise toimumise kuupäev ja üleandmise/ülevõtmise
kaubanduslik iseloom – ja mis on ära toodud vaidlustatud otsuse 118. põhjenduses, käesoleval juhul ei piisa.
Komisjon, keda toetab ODS, vaidleb vastu kõigile Tüüringi liidumaa esitatud argumentidele, millega viimati nimetatu püüab
tõendada, et komisjon on rikkunud EÜ artikli 87 lõiget 1 ja EÜ artikli 88 lõiget 2, kohustades Saksamaa Liitvabariiki nõudma
abi tagasi LCA-lt, CDA-lt ja kõigilt ettevõtjatelt, kellele anti üle või kavatsetakse üle anda ühisettevõtte varad ja infrastruktuur,
eesmärgiga vältida vaidlustatud otsuse tagajärgi.
Komisjon täpsustab esmalt üldsõnaliselt oma seisukohta küsimuses, mis puudutab nende isikute kindlaksmääramist, kes peavad
abi tagastama abisaajaks oleva äriühingu aktsiate või tema varade ülemineku korral. Komisjon märgib, et aktsiate üleandmise
korral erilisi probleeme ei teki, kuna abisaajaks olev äriühing eksisteerib jätkuvalt, muutunud on vaid tema vara omanik.
Ta leiab, et kohtupraktikast tuleneb, et sellisel juhul on hüvitamise kohustus äriühingul, kes sai abi, või tema õigusjärglastel,
ja seda sõltumata omandistruktuuri muutustest ja tagastamiskohustuse arvestamisest müügitingimuste kindlaksmääramise juures.
Komisjon kinnitab, et toetust saanud tegevusalal tegutsemist jätkates saab äriühing abist kasu edasi, seega kestab ka konkurentsi
moonutamine. Ta leiab, et suuremaid raskusi ei teki ka juhul, kui abisaaja äriühingu varad antakse üle samasse gruppi kuuluvatele
ettevõtjatele. Ta väidab, et sellisel juhul peavad abisaaja asemel abi tagastama need sellesse gruppi kuuluvad ettevõtjad,
kes said abist lähtuvat kasu varade üleandmise tõttu, ning kes on seeläbi majanduslikult eelistatud. Mis puudutab abisaajaks
olnud äriühingu varade müümist kolmandatele ettevõtjatele, siis komisjon eristab siinjuures juhtumeid, kus vara müüakse eraldi
või tervikuna. Ta leiab, et kui vara müüakse eraldi ja turuhinnaga, siis ei ole omandajad kohustatud abi tagasi maksma, sest
varade eraldiseisva müümise korral toetatud tegevust enam ei eksisteeri, kuna enne varade üleminekut antud abi ei saa sel
moel enam abisaajaks olnud äriühingu konkurente ebasoodsamasse olukorda asetada. Komisjon leiab, et olukord on hoopis teine,
kui varad müüakse tervikuna, nii et see võimaldab omandajal abisaajaks olnud äriühingu tegevust jätkata. Komisjon leiab, et
sel juhul võib toetust saanud tegevuse jätkamine jätkuvalt konkurentsi moonutada, nii et on vaja üles näidata erilist hoolikust
vältimaks olukorda, kus abisaaja varade üleminek võib müüdud varade „varjamise” kaudu tuua kaasa tagastamiskohustusest kõrvalehoidmise.
Ta väidab, et selline kõrvalehoidmine on välistatud üksnes juhul, kui abisaajaks olnud äriühingu varade terviklik üleminek
toimub turuhinnaga ja menetluses, mis ei ole tingimuslik ja on avatud kõikidele selle äriühingu konkurentidele.
Nendest põhimõtetest lähtudes leiab komisjon, et ta tegutses õigesti, kui nõudis abi tagastamist LCA-lt ja CDA-lt, kuna:
–        CDA jätkab esialgse abisaaja majandustegevust, kasutades „rikutud” tootmisvahendeid, mille ta omandas grupi sees TIB-i kontrolli
all olevalt seotud ettevõtjate grupilt;
–        CDA ja LCA saavad jätkuvalt kasu ühisettevõttele – ning tema õigusjärglastele – ebaseaduslikult antud abist, kuna konkurentsimoonutuste
soodne mõju CDA-le ja LCA-le jätkub;
–        35,3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind, mis tasuti kohustuste omandamisega (vaidlustatud otsuse 102. põhjendus), jäi igal
juhul ettevõtjate gruppi, kuna TIB kontrollib nii CDA-d kui LCA-d;
–        majanduslikult seotud ettevõtjate grupi puhul on ostuhinna arvestamine vastuolus tema kohustusega vältida otsustest kõrvalehoidmist
ning liikmesriikide kohustusega tagada otsustest kinnipidamine (vaidlustatud otsuse 118. ja 119. põhjendus).
Komisjon kinnitab, et Tüüringi liidumaa on eksinud, väites, et komisjon ei saa nõuda, et CDA ja LCA tagastaksid abi, mis on
makstud otse Pilz Grupile või talle suunatud. Komisjon märgib, et see abi anti ühisettevõtte ja tema õigusjärglaste tegevusele,
kuigi peale seda suunati see kohe teistele Pilz Gruppi kuuluvatele äriühingutele. Komisjon leiab, et seejuures pole oluline,
et ühisettevõte sellest abist tegelikult kasu ei saanud. Ta väidab, et Euroopa Kohus on 20. märtsi 1997. aasta otsuses C-24/95:
Alcan Deutschland (EKL 1997, lk I-1591) nentinud, et abi tagastamisele ei saa esitada vastuväidet tulenevat sellest, et saadud
kasu enam ei eksisteeri. Komisjon väidab, et Euroopa Kohtu argumente saab kasutada ka sellise juhtumi puhul nagu käesolev
asi, kus ettevõtjate grupi sisese varade ülemineku mehhanismide eesmärk on ühtlasi kaotada esialgse abisaaja saadud kasu.
Ta väidab, et sellisel juhul ei saa kasu kadumisest tulenevat vastuväidet arvestada, vaid ebaseadusliku kasu saajateks tuleb
pidada ettevõtjate gruppi kuuluvaid äriühinguid, kes said algselt abi kui abi adressaadid. Komisjon lisab, et ka TIB ja seotud
ettevõtjad ei saa seda vastuväidet kasutada, kuna Pilz Grupi toime pandud abi kõrvalesuunamine on omistatav ka ühisettevõttele
ja tema õigusjärglastele.
2.     Esimese Astme Kohtu hinnang
Kõigepealt tuleb meenutada, et ühenduse õiguse kohaselt võib komisjon juhul, kui ta tuvastab, et abi on ühisturuga kokkusobimatu,
nõuda liikmesriigilt, et see nõuaks abi abisaajatelt tagasi (Euroopa Kohtu 12. juuli 1973. aasta otsus kohtuasjas 70/72: komisjon
v
. Saksamaa, EKL 1973, lk 813, punktid 13 ja 20, ja eespool punktis 176 viidatud kohtuotsus Saksamaa
v
. komisjon, punkt 73).
Ebaseadusliku abi lõpetamine tagasinõudmise teel on selle abi ebaseaduslikkuse nentimise loogiline tagajärg ning selle eesmärk
on varasema olukorra taastamine (eespool punktis 176 viidatud kohtuotsus Saksamaa
v
. komisjon, punkt 74).
Eesmärk on saavutatud, kui abisaaja ehk teisisõnu ettevõtjad, kes sellest tegelikult kasu said, on kõnealuse abi koos sellele
vajadusel juurde arvestatud viivisega tagasi maksnud (vt selle kohta Euroopa Kohtu 21. märtsi 1991. aasta otsus kohtuasjas
C-303/88: Itaalia
v
. komisjon, EKL 1991, lk I-1433, punktid 57 ja 60). Abi tagasimaksmisega kaotab abisaaja eelise, mille ta oli konkurentidega
võrreldes saanud, ning sellega taastatakse abiandmisele eelnenud olukord (Euroopa Kohtu 4. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas
C-350/93: komisjon
v
. Itaalia, EKL 1995, lk I-699, punkt 22).
Järelikult on ebaseaduslikult antud riigiabi tagastamise peamine eesmärk ebaseadusliku abi tõttu saavutatud konkurentsieelistest
tulenevate konkurentsimoonutuste kaotamine (eespool punktis 176 viidatud kohtuotsus Saksamaa
v
. komisjon, punkt 76).
Vaidlustatud otsuse artiklis 2 märgitud tagastamiskorraldust tuleb hinnata eelnimetatud üldistest kaalutlustest lähtudes.
Sellega seoses tuleb eraldi uurida korralduse seaduslikkust osas, mis puudutab abi tagasinõudmist esiteks LCA-lt ja teiseks
CDA-lt. On selge, et kui LCA-d tuleb käsitleda ühisettevõtte ja PA otsese õigusjärglasena, siis CDA puhul sellise juhtumiga
tegemist ei ole. Vaidlustatud otsuses tugineb tagastamiskorralduse CDA-d puudutav osa sellele, et abi tagastamisest tahetakse
kõrvale hoida.
Tüüringi liidumaa väidab LCA-lt abi tagasinõudmise osas, et see korraldus on ebaseaduslik, kuna hõlmab esiteks abi, mis maksti
välja otse Pilz Grupile, ja teiseks abi, mis anti küll ühisettevõttele ja PA-le, kuid suunati Pilz Grupi kasuks.
Selles suhtes tuleb märkida, et nagu nähtub vaidlustatud otsuse 32. ja 39. põhjenduses toodud tabelitest, hõlmab otsuse artiklis 1
kirjeldatud abi tegelikult teatud hulka abimeetmeid, mis maksti välja otse Pilz Grupile ja PBK-le, st ühele sellesse gruppi
kuuluvale ettevõtjale. See kehtib eelkõige abi kohta, mis anti PBK-le Baieri liidumaa (LfA) 54,7 miljoni Saksa marga suuruse
garantii alusel, abi kohta, mis seisnes 3 miljoni Saksa marga suuruse võlgnevuse tagasinõudmisest loobumises, abi kohta, mis
seisnes PA-s 3 miljoni Saksa marga eest osaluse omandamises ja abi kohta, mis seisnes Pilz Grupile 15 miljoni Saksa marga
suuruse laenu andmises.
Kahe esimese abimeetme puhul on selge, et vaatamata sellele, et need maksti välja otse PBK-le, olid need mõeldud Albrechtsi
CD-tehase ehitamise rahastamiseks, nii et kui mitte arvestada nende meetmete kõrvalesuunamist teiste Pilz Gruppi kuuluvate
ettevõtjate kasuks ja põhjendamiskohustuse rikkumist seoses 3 miljoni Saksa marga suuruse võlgnevuse tagasinõudmisest loobumisega,
on komisjon õigustatult nõudnud abi tagastamist LCA-lt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 3. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-457/00: Belgia
v.
komisjon, EKL 2003, lk I-6931, punktid 55–62).
3 miljoni Saksa marga suuruse ostuhinna ja 15 miljoni Saksa marga suuruse laenu osas tuleb märkida, et nagu eespool punktides 218
ja 260 juba öeldud, maksti need abimeetmed välja otse Pilz Grupile ega olnud mõeldud ühisettevõtte ja PA ümberkorraldamiseks.
Seega on välistatud, et viimati nimetatud oleksid sellest abist tegelikult kasu saanud. Nagu eespool punktis 261 öeldud, ei
mõjuta seda järeldust asjaolu, et – nagu komisjon on vaidlustatud otsuse 37. põhjenduses nentinud – 15 miljoni Saksa marga
suurune laen oli mõeldud Pilz Grupi toetuseks kuni ajani, mil leitakse PA-le ostja. Lisaks sellele, et komisjon ei ole selle
väite kinnituseks esitanud mitte mingisuguseid tõendeid, ei ole tõendatud, et PA oleks sellest abist tegelikult kasu saanud.
Seega ei ole vaidlustatud otsuse artikkel 2 kooskõlas ebaseadusliku riigiabi tagastamise põhimõtetega osas, milles see puudutab
artiklis 1 kirjeldatud abi tagasinõudmist LCA-lt, hõlmates ka 3 miljoni Saksa marga suuruse ostuhinna näol PBK-le antud abi
ning 15 miljoni Saksa marga suuruse laenu kujul Pilz Grupile antud abi.
Järgnevalt tuleb uurida Tüüringi liidumaa väiteid, mille kohaselt on tagastamiskorraldus ebaseaduslik osas, milles see puudutab
abi, mis oli küll mõeldud ühisettevõttele ja PA-le, kuid suunati Pilz Grupi ettevõtjate kasuks.
Tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses on esitatud terve rida järeldusi, mis puudutavad otsuse artiklis 1 kirjeldatud abimeetmete
kõrvalesuunamist Pilz Grupi kasuks. Vaidlustatud otsuse 27., 33., 38. ja 63.–75. põhjendusest nähtub, et suur osa Albrechtsi
CD-tehase ehitamiseks, tugevdamiseks ja ümberkorraldamiseks antud abimeetmetest suunati Pilz Grupi ettevõtjate kasuks. Neist
järeldustest nähtub ka see, et abimeetmete kõrvalesuunamine toimus tehase ehitamisel osutatud teenuste kohta ülemääraste arvete
esitamisega, Pilz Grupi tsentraliseeritud rahahaldussüsteemi vahendusel ning ühisettevõtte ja PA poolt Pilz Grupile tarnitud
kaupade ja osutatud teenuste eest mittetasumisega.
Tuleb märkida, et Landgericht Mühlhauseni prokuratuuri süüdistusakt, mille Saksamaa ametiasutused esitasid haldusmenetluse
kestel, sisaldab teavet, mis võimaldab vähemalt ligikaudselt määratleda, kui suur osa abist suunati Pilz Grupi kasuks. Vastupidiselt
komisjoni väidetule ei anna asjaolu, et see akt käsitleb Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetuste ja -lisatasude andmise
raames toime pandud ebaseaduslikke toiminguid, iseenesest alust järeldada, et selles sisalduv teave ei ole komisjoni hinnangu
jaoks asjakohane. Süüdistusakt sisaldab eelkõige pettuse ja investeeringute väärtuse hindamise toimepanemisel kasutatud erinevate
mehhanismide kirjelduses täpseid ja abi kõrvalesuunamise ulatuse kindlaksmääramise jaoks vajalikke andmeid.
Neil asjaoludel tuleb märkida, et komisjonile oli vaidlustatud otsuse tegemise ajal kättesaadav andmete kogum, millest nähtus,
et ühisettevõte ja PA suurest osast Albrechsti CD-tehase ehitamiseks, tugevdamiseks ja ümberkorraldamiseks mõeldud abimeetmetest
tegelikku kasu ei saanud. Pealegi võimaldavad need andmed vähemalt ligikaudselt määratleda, kui suur osa abist kõrvale suunati.
On tõsi, nagu komisjon kinnitab, et toimikust ei nähtu, et Saksamaa ametiasutused oleksid esitanud täpseid andmeid Pilz Grupi
kasuks suunatud abi ulatuse kohta.
Sellegipoolest on selge, et kuigi komisjoni käsutuses olid selleks vajalikud vahendid (vt selle kohta eespool punktis 71 viidatud
kohtuotsus Saksamaa ja Pleuger Worthington
v
. komisjon, punkt 29), ei nähtu toimikus sisalduvatest materjalidest, et ta oleks nõudnud Saksamaa ametiasutustelt selle kohta
täpsete andmete esitamist. Nagu nähtub algatamisotsusest, oli ta vähemalt alates aastast 1997 suure osa abimeetmete kõrvalesuunamisest
teadlik. Seega ei saa komisjon väita, et ta võis vaidlustatud otsuse vastuvõtmise ajal kättesaadava teabe alusel õigustatult
nõuda artiklis 1 kirjeldatud abi tagastamist LCA-lt osas, milles ta teadis või oleks pidanud teadma, et need ei olnud läinud
ühisettevõttele ja PA-le.
Samuti ei saa nõustuda komisjoni seisukohaga, et vaidlustatud otsuse artiklis 2 sisalduva tagastamiskorralduse ulatust põhjendab
asjaolu, et ühisettevõte ja tema õigusjärglased kuuluvad seotud ettevõtjate gruppi, kus grupi sees kasutatakse varade üleminekumehhanisme.
Lisaks faktile, et ühisettevõte kuulus Pilz Gruppi ainult 1992. aasta oktoobrist kuni 1993. aasta detsembri lõpuni, nähtub
vaidlustatud otsuses tehtud järeldustest selgelt, et käesoleval juhul kasutati grupi sees varade üleandmismehhanisme üksnes
ettevõtja kahjuks, mitte tema kasuks. Seega ei saa väita, et ühisettevõte on tulenevalt kuulumisest sellesse gruppi saanud
tegelikult kasu abimeetmetest, mis ei olnud antud talle.
Seega ei ole vaidlustatud otsuse artikkel 2 kooskõlas ebaseadusliku riigiabi tagastamise põhimõtetega osas, milles see puudutab
artiklis 1 kirjeldatud abi tagasinõudmist LCA-lt, hõlmates ka abi, mille osas on tõendatud, et LCA ei ole sellest kasu saanud.
Otsusest nähtub, et komisjoni hinnang osas, milles vaidlustatud otsuse artiklis 2 nõutakse otsuse artiklis 1 kirjeldatud abi
tagasinõudmist CDA-lt, tugineb eeldusele, et selle otsuse tagajärgedest sooviti tahtlikult mööda minna, mis komisjoni arvates
nähtub objektiivselt asjaolust, et CDA saab kasu abist, mida anti PBK-le, ühisettevõttele, PA-le ja CD Albrechtsile, kuna
ta kasutab nimetatud ettevõtjate vara ning on jätkanud nende tegevusalal (vaidlustatud otsuse 118. ja 120. põhjendus).
Neid argumente ei saa pidada vastuvõetavaks.
On tõsi, nagu nähtub ka Saksamaa ametiasutuste ja komisjoni kirjavahetusest haldusmenetluses, et osa LCA varade CDA-le üleandmise
eesmärk oli nimetatud LCA varade päästmine, mis annaks talle võimaluse tegutseda ilma, et teda ähvardaks LCA tegutsemise jätkamist
ohustav õiguslik ja majanduslik ebakindlus. Samuti nähtub mitmest erinevast komisjoni ja ODS-i käesoleva kohtuvaidluse käigus
esitatud tõendist, et CDA jätkas varade üleandmise järel ühisettevõtte, PA ja CD Albrechtsi tegevust.
Sellegipoolest ei tõenda see asjaolu iseenesest veel seda, et käesolevas asjas sooviti tagastamiskorralduse tagajärgedest
tahtlikult kõrvale hoida.
Seda järeldust toetab asjaolu, nagu vaidlustatud otsuse 103. põhjenduses järeldatud, et CDA maksis LCA varade omandamisel
turuhinna, nii et see tehing ei tõenda, et CDA kasutab jätkuvalt LCA-le antud abist tulenevat konkurentsieelist (vt selle
kohta eespool punktis 176 viidatud kohtuotsus Saksamaa
v
. komisjon, punkt 92).
Selliste asjaolude korral ei saa nõustuda komisjoni kirjalikes märkustes esitatud seisukohaga, et pärast seda, kui CDA oli
LCA varad ära ostnud, oli LCA-st järel vaid „tühi kest, millelt ei saa nõuda ebaseadusliku abi tagastamist”.
Arvestades, et käesoleval juhul on LCA likvideerimisel juba alates pankrotimenetluse algatamisest 2000. aasta oktoobris, tuleb
meenutada, et vastavalt kohtupraktikale, mis käsitleb abi saanud ettevõtjaid, mis on pankrotistunud, võib varasema olukorra
taastamine ja ebaseaduslikult makstud abist tuleneva konkurentsimoonutuse kaotamine toimuda põhimõtteliselt nii, et likvideerimisel
oleva ettevõtja passivasse kantakse kõnealuse abi tagastamise kohustus. Selle kohtupraktika kohaselt on seesugune sissekanne
piisav, et tagada ühisturuga kokkusobimatu riigiabi tagastamist nõudva otsuse täitmine (vt selle kohta Euroopa Kohtu 15. jaanuari
1986. aasta otsus kohtuasjas 52/84: komisjon
v
. Belgia, EKL 1986, lk 89, punkt 14, ja 21. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-142/87: Belgia
v
. komisjon, EKL 1990, lk I-959, punktid 60 ja 62).
Saksamaa Liitvabariik on kinnitanud ja komisjon ei ole sellele vastu vaielnud, et CDA-le müüdi vaid osa varadest, nimelt põhivara,
käibevara, lühiajaliselt realiseeritav vara, tehniline oskusteave ja turustusmehhanism ning et see võimaldas küsida kõrgemat
hinda kui juhul, kui kõnealust vara oleks müüdud eraldi.
Seda järeldust ei mõjuta asjaolu, et ostuhind tasuti kohustuste omandamisega. Tuleb märkida, et selline maksmisviis võlausaldajate
olukorda ei kahjustanud, kuna äriühingu varade vähenemist tasakaalustas ka vastav kohustuste vähenemine.
Komisjoni viide vaidlustatud otsuse 118. põhjendusele seda arutluskäiku ei kummuta. Tuleb märkida, et komisjon on viidatud
põhjenduses üldiselt ja illustreerivalt ära näidanud kriteeriumid, mida ta on kasutanud selleks, et hinnata, kas konkreetse
olukorra varjus on tegemist kõrvalehoidmisega. Selles lõigus ei ole viidatud nende kriteeriumide rakendamisele käesoleval
juhul.
Seega tuleb järeldada, et arvestades vaidlustatud otsuses esitatud faktilisi järeldusi, ei saanud komisjon teha järeldust,
et käesoleval juhul sooviti tagastamiskorralduse tagajärgedest tahtlikult kõrvale hoida.
Mis puudutab muid komisjoni kirjalikes märkustes ja kohtuistungil esitatud faktilisi asjaolusid, siis piisab sellest, kui
märkida, et kuna neid vaidlustatud otsuses ei esine, ei saa nende abil põhjendada tagastamiskorralduse kohaldamist CDA-le.
Lisaks leiab Esimese Astme Kohus, et nimetatud asjaolud ei võimalda ka tõendada, et käesoleval juhul on tegemist kõrvalehoidmise
juhtumiga.
Seega on komisjon eksinud, kui väitis, et käesoleval juhul toimus varade omandamine TIB grupi, st omavahel seotud ettevõtjate
grupi sees. Tuleb märkida, et peale selle, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuses väidetavale TIB grupile osundanud, ei ole
ta esitanud ka mitte mingisuguseid tõendeid selle kohta, et LCA ja CDA kuuluvad sellisesse ettevõtjate gruppi ning, veelgi
enam, et need ettevõtjad on omavahel seotud grupisisese varade üleandmise mehhanismiga. Vastupidi, Tüüringi liidumaa ja CDA
selle kohta esitatud täpsustustest nähtub, et TIB on aktsiaselts, mis tegutseb vastavalt oma põhikirjale.
Järgmisena tuleb tagasi lükata komisjoni argument, mille kohaselt varade omandamine CDA poolt ei vasta majanduslikule loogikale.
Tuleb märkida, et Saksamaa ametiasutused rõhutasid haldusmenetluses mitu korda, et osa LCA varade omandamine CDA poolt oli
majanduslikult võttes loogiline. Veelgi enam, olgugi et „[varade] üleandmise kaubanduslik iseloom” on üks neid aspekte, mida
komisjon arvestas kõrvalehoidmise kindlakstegemisel (vaidlustatud otsuse 118. põhjendus), ei ole komisjon vaidlustatud otsuses
esitanud ühtki järeldust, mis lükkaks ümber Saksamaa ametiasutuste kinnitused.
Samuti tuleb rõhutada, et ainuüksi asjaolu, et LCA ja CDA tegevust juhtis varade ostmise ajal 1998. aasta jaanuaris üks ja
seesama isik ning et alates sellest tehingust esineb CDA turul ühisettevõtte ja PA õigusjärglasena, ei võimalda järeldada,
et LCA varade omandamise eesmärk oli vältida vaidlustatud otsuse artiklis 2 märgitud tagastamiskorralduse tagajärgi. Need
asjaolud ei ole piisavad tõendamaks, et CDA kavatses takistada vaidlustatud otsuse täitmist.
Nõustuda ei saa komisjoni seisukohaga, et LCA varade tervikuna omandamine ei toimunud avatud ja läbipaistva menetluse tulemusena
ning et mõnel LCA konkurendil ei võimaldatud seega omandada vara, mille abil LCA tegutses alal, mis oli saanud abi. Nii vaidlustatud
otsus kui ka toimikumaterjalid ning Tüüringi liidumaa ja CDA 5. mai 2004. aasta kohtuistungil tehtud avaldused näitavad, et
CDA ei omandanud LCA varasid kohe, vaid enne seda oli tulutult püütud müüa LCA-d tervikuna kolmandatele isikutele, sh ka menetlusse
astuja ODS emaettevõtjale (vt selle kohta eespool punktis 176 viidatud kohtuotsus Saksmaa
v
. komisjon, punkt 95).
Eeltoodut arvestades tuleb järeldada, et komisjon ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuse tagajärgedest püüti kõrvale hoida,
st et tegemist oli tehinguga, mille alusel oleks saanud nõuda CDA-lt tagasi ühisettevõttele ja tema õigusjärglastele antud
ebaseaduslikku abi.
Järelikult ei ole vaidlustatud otsus kooskõlas ebaseadusliku riigiabi tagastamise põhimõtetega osas, milles sellega nõutakse
CDA-lt ja LCA-lt PBK-le, ühisettevõttele, PA-le ja CD Albrechtsile antud abi tagastamist.
Samasugune järeldus tuleb teha osas, milles vaidlustatud otsuse artikliga 2 nõutakse otsuse artiklis 1 kirjeldatud abi tagastamist
„kõigilt teistelt ettevõtjatelt, kellele anti või antakse edaspidi üle [PBK], [ühisettevõtte] või [PA] varad ja/või infrastruktuur,
nii et see võimaldab vältida [käesoleva] otsuse tagajärgi”. Piisab nentimisest, et nende ettevõtjate suhtes kehtib tagastamiskorraldus
samadel põhjustel, millega see hõlmab CDA-d.
Eeltoodut arvestades tuleb käesolevat väidet pidada vastuvõetavaks.
Kuna Esimese Astme Kohus ei saa liikmesriigi poolt tagasinõutava abi täpse kindlaksmääramise küsimuses asendada ei komisjoni
ega liikmesriiki, tuleb otsuse artikkel 2 tühistada osas, milles see puudutab tagastamiskorraldust tervikuna osas, milles
sellega nõutakse abi tagastamist lõikes 3 nimetatud ettevõtjatelt. Seega tuleb vaidlustatud otsuse artikkel 2 tühistada osas,
milles sellega nõutakse selle otsuse artiklis 1 kirjeldatud abi tagastamist äriühingutelt CDA ja LCA ning kõigilt teistelt
ettevõtjatelt, kellele anti või antakse edaspidi üle PBK, ühisettevõtte või PA varad ja/või infrastruktuur nii, et see võimaldaks
kõrvale hoida selle otsuse tagajärgedest.
Neil asjaoludel puudub vajadus uurida muid Tüüringi liidumaa esitatud väiteid.

Kohtukulud
Kodukorra artikli 87 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda
nõudnud. Kuna kohtuotsus tehti komisjoni kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt Tüüringi liidumaa nõuetele välja komisjonilt.
Artikli 87 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ise oma kohtukulud. Järelikult jäetakse
Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus määrata, et teised menetlusse astujad peale artikli 87 lõike 4
esimeses ja teises lõigus nimetatute kannavad ise oma kohtukulud. Käesoleval juhul jäetakse ODS-i kohtukulud tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda laiendatud koosseisus)
otsustab:
1.
Komisjoni 21. juuni 2000. aasta otsus 2000/796/EÜ Saksamaa poolt CDA Compact Disc Albrechts GmbH-le (Tüüringi liidumaa) antud
riigiabi kohta tühistatakse osas, milles:
–
sellega on artikli 1 lõikes 1 äriühingutele R. E. Pilz GmbH & Co Beteiligungs KG, Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs
KG ja Pilz Albrechts GmbH Albrechtsi CD-tehase (Tüüringi liidumaa) ehitamiseks, tegutsemiseks ja tugevdamiseks antud abi hulka
arvatud Baieri liidumaa garantiina antud 54,7 miljonit Saksa marka, võlgnevuse tagasinõudmisest loobumine 3 miljoni Saksa
marga osas ning Tüüringi liidumaa ja Baieri liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud summas 63,45 miljonit Saksa
marka ja 19,42 miljonit Saksa marka;
–
sellega on artikli 1 lõikes 2 äriühingu CDA Compact Disc Albrechts GmbH ümberkorraldamiseks antud abi hulka arvatud 33 miljonit
Saksa marka, mille eest omandati osalus PA/CD Albrechtsis, ning 21,3 miljoni Saksa marga suurune intressidest tulenev kasu;
–
selle artikli 1 lõikes 2 on väidetud, et 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind ja LfA antud 15 miljoni Saksa marga suurune
laen kujutavad endast „äriühingu CDA Compact Disc Albrechts GmbH ümberkorraldamiseks ettenähtud abi”;
–
selle artiklis 2 nõutakse artiklis 1 kirjeldatud abi tagastamist äriühingutelt CDA Datenträger Albrechts GmbH ja LCA Logistik
Center Albrechts GmbH ning kõigilt teistelt ettevõtjatelt, kellele anti või antakse tulevikus üle äriühingute R. E. Pilz GmbH & Co.
Beteiligungs KG, Pilz & Robotron GmbH & Co. Beteiligungs KG või Pilz Albrechts GmbH varad ja/või infrastruktuur nii, et see
võimaldab kõrvale hoida selle otsuse tagajärgedest.
2.
Ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.
3.
Jätta komisjoni kohtukulud tema enda kanda ning mõista talt välja Tüüringi liidumaa kohtukulud. Saksamaa Liitvabariik ja ODS
Optical Disc Service GmbH kannavad oma kulud ise.
Azizi
García-Valdecasas
Cooke
Jaeger

Dehousse
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 19. oktoobril 2005 Luxembourgis.
Kohtusekretär

Koja esimees
E. Coulon            J. Azizi
Sisukord
Õiguslik raamistik
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
A –  Üldine kontekst
1.  Ettevõtte asutamise etapp (1990–1992)
2.  Ümberkorraldamise etapp (1993–1998)
3.  Teatud varade tagasiostmine MTDA poolt
B –  Haldusmenetluse kulg
C –  Faktilised asjaolud ja õiguslik hinnang
1.  Saksamaa Liitvabariigi poolt asutamisetapis antud finantsabi
2.  Ümberkorraldamise etapis makstud finantsabi
3.  Abi tagastamine
4.  Vaidlustatud otsuse resolutiivosa
Menetlus ja poolte nõuded
Õiguslik käsitlus
I –  Esialgsed märkused
II –  Vaidlustatud otsuse artikli 1 seaduslikkus
A –  Vaidlustatud otsuse tegemine kättesaadava teabe alusel
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
B –  Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud garantii
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
C –  Baieri liidumaa (LfA) poolt PBK-le antud 3 miljoni Saksa marga suuruse laenu tagasinõudmisest loobumine
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
D –  Tüüringi liidumaa ja Baieri liidumaa (LfA) ühisettevõttele ja PA-le vastavalt summas 63,45 miljonit Saksa marka ja 19,42 miljonit
Saksa marka makstud investeerimistoetused ja -lisatasud
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
a)  Tüüringi liidumaa antud investeerimistoetused ja -lisatasud
b)  Baieri liidumaa (LfA) makstud investeerimistoetused ja -lisatasud
E –  THA poolt Robotronile ja ühisettevõttele antud garantii
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
F –  TAB-ilt PA-le antud 25 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
G –  TAB-ilt PA-le antud 20 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
H –  TIB-i poolt PBK-le tasutud 3 miljoni Saksa marga suurune ostuhind
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
I –  TIB-i antud 12 miljonit Saksa marka PA kapitalireservi
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
J –  PA aktsiakapitali omandamine TIB-i ja TAB-i poolt
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
K –  LfA poolt PA-le antud 2 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
L –  TIB-i poolt PA-le antud 3,5 miljoni Saksa marga suurune kaasosaniku laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
M –  LfA poolt Pilz Grupile antud 15 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
N –  TAB-i poolt CD Albrechtsile antud 15 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
O –  LfA poolt CD Albrechtsile antud 7 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
P –  TAB-i poolt CD Albrechtsile antud 9,5 miljoni Saksa marga suurune laen
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
Q –  Intressid kogusummas 21,3 miljonit Saksa marka
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
III –  Vaidlustatud otsuse artikli 2 seaduslikkust käsitlevad väited
A –  Esialgsed märkused
B –  EÜ artikli 87 lõike 1 ja EÜ artikli 88 lõike 2 rikkumine
1.  Poolte argumendid
2.  Esimese Astme Kohtu hinnang
Kohtukulud
*
Kohtumenetluse keel: saksa.