CELEX: 62006TJ0042
Kiváltságok és mentességek
Az Európai Parlament tagja
A kiváltságok és mentességek fenntartásának elutasításáról szóló határozat
Megsemmisítés iránti kereset
Az eljáráshoz fűződő érdek megszűnése
Okafogyottság
Kártérítési kereset
A Parlamentnek felrótt magatartás
Magánszemélyek számára jogokat keletkeztető jogszabály kellően súlyos megsértése
Okozati összefüggés

Jogi háttér
1.
A kiváltságokról és mentességekről szóló jegyzőkönyv
Az Európai Közösségek egységes Tanácsának és egységes Bizottságának létrehozásáról szóló, 1965. április 8‑i szerződéshez,
majd az Amszterdami Szerződés alapján az EK‑Szerződéshez csatolt, az Európai Közösségek kiváltságairól és mentességeiről szóló
jegyzőkönyv (HL 1967. 152., 13. o.; a továbbiakban: jegyzőkönyv) 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A feladataik ellátása során kifejtett véleményük vagy leadott szavazatuk miatt az Európai Parlament tagjai ellen nem folytatható
vizsgálat, azok nem vehetők őrizetbe és nem vonhatók bírósági eljárás alá.”
A jegyzőkönyv 10. cikke a következőképpen szól:
„Az Európai Parlament ülésszakainak ideje alatt az Európai Parlament tagjai:
a)      saját államuk területén a parlamentjük tagjaira vonatkozó mentességet élvezik,
b)      a többi tagállam területén mentességet élveznek mindenfajta őrizetbe vételre és bírósági eljárásra vonatkozó intézkedés alól.
A mentesség akkor is megilleti a tagokat, amikor az Európai Parlament üléseinek helyére utaznak, illetve onnan visszatérnek.
Nem lehet hivatkozni a mentességre olyan esetben, amikor valamely tagot bűncselekmény elkövetésében tetten érnek, továbbá
a mentesség nem akadályozhatja meg az Európai Parlamentet azon jogának gyakorlásában, hogy valamely tagjának mentességét felfüggessze.”
2.
Az Európai Parlament eljárási szabályzata
Az Európai Parlament eljárási szabályzata 16. kiadása (2004. július) (HL 2005. L 44., 1. o.) 5. cikkének (1) bekezdése szerint:
„[a] képviselők [a jegyzőkönyvben] foglaltaknak megfelelően kiváltságokat és mentességeket élveznek”.
Az Európai Parlament eljárási szabályzata 6. cikkének (1) és (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1) Hatáskörének gyakorlása során a kiváltságok és a mentességek tekintetében a Parlament elsődlegesen arra törekszik, hogy
demokratikus jogalkotó gyűlésként megőrizze integritását és biztosítsa a képviselők függetlenségét feladataik teljesítése
során.
[…]
(3) A kiváltságok és mentességek fenntartására irányuló, képviselő, illetve volt képviselő által az Elnöknek benyújtott összes
kérelmet a Parlament plenáris ülésén jelentik be, és az illetékes bizottsághoz utalják.”
Az Európai Parlament eljárási szabályzata 7. cikkének (6) bekezdése kimondja:
„(6) A mentelmi jog és kiváltságok védelmére vonatkozó esetekben a bizottság megállapítja, hogy a körülmények mennyiben jelentik
a képviselő mozgásszabadságának igazgatási vagy egyéb korlátozását a parlamenti ülésekre való utazás vagy az onnan történő
elutazás esetén, illetve képviselői megbízatásának keretében történő véleménynyilvánítás vagy szavazás esetén, illetve mennyiben
felelnek meg a [jegyzőkönyv] 10. cikkében meghatározott – nemzeti jog hatálya alá nem tartozó – szempontoknak, majd javaslatot
tesz, amelyben felkéri az érintett hatóságot a szükséges következtetések levonására.”
3.
A francia alkotmány 26. cikke
A francia alkotmány 26. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A feladataik ellátása során kifejtett véleményük vagy leadott szavazatuk miatt a parlament tagjai ellen nem folytatható jogi
eljárás, vizsgálat, azok nem tartóztathatók le, nem vehetők őrizetbe és nem ítélhetők el.
Nem lehet parlamenti képviselőt letartóztatni súlyos bűntett vagy más jelentős bűncselekmény miatt, és nem lehet őrizetbe
venni vagy őrizet jellegű intézkedés alá vonni azon nemzetgyűlés elnökségének engedélye nélkül, amelynek tagja. Nincs szükség
ilyen engedélyre súlyos bűntett vagy más jelentős bűncselekmény elkövetésében való tettenérés, illetve jogerős ítélet esetében.
A parlamenti képviselővel szembeni fogva tartást, szabadságelvonó vagy szabadságkorlátozó intézkedéseket, illetve a képviselő
elleni eljárást fel kell függeszteni az ülésszak idejére, amennyiben azon nemzetgyűlés, amelynek tagja, azt kéri […]”

A jogvita alapjául szolgáló tényállás
A felperes, Bruno Gollnisch, az Európai Parlament képviselője, és a Rhône‑Alpes régió (Franciaország) regionális önkormányzati
képviselője.
2004. október 11‑én a felperes sajtótájékoztatót tartott lyoni választókerületében (Franciaország).
Ezen alkalommal a felperes egymást követően a következő témákra tért ki: a Török Köztársaság Európai Unióhoz való csatlakozásának
kérdése, az európai alkotmány létrehozásáról szóló szerződés ratifikálásának folyamata, az iraki túszok ügye, a politikai
és szociális helyzet, és végül a Jean‑Moulin Lyon‑III egyetemen tapasztalható rasszizmussal és holokauszttagadással kapcsolatos,
a francia oktatási miniszterhez megküldött bizottsági jelentés (az ún. Rousso‑jelentés), amely többek között a második világháború
európai történetével foglalkozó egyes egyetemi oktatók politikai véleményével kapcsolatos.
2004. október 15‑én a francia igazságügy‑miniszter rendőrségi nyomozást rendelt el a felperes által e sajtótájékoztatón tett
bizonyos megjegyzések tárgyában, amelyek a nemzeti szocialista rendszer által elkövetett emberiség elleni bűncselekmények
megkérdőjelezésének minősültek.
2004. november 29‑i levelében a cour d’appel de Lyon mellett működő procureur général (államügyész) utasítást adott a procureur
de la République de Lyonnak (lyoni főügyész) eljárás megindítására a felperes ellen az emberiség elleni bűncselekmények megkérdőjelezése
miatt. A procureur de la République de Lyon büntetőeljárást indított a felperes ellen a sajtószabadságról szóló, 1881. július
29‑i törvény
(Bulletin des Lois,
1881, n° 637, 125. o.) 24b. cikke alapján. E cikket, amely büntetőjogi jogkövetkezmény terhe mellett tiltja többek között
az emberiség elleni bűncselekmények megtörténtét tagadó vélemény nyilvánosság előtti kifejtését, az 1990. július 13‑i 90‑615. sz. törvény
vezette be, amelynek célja minden rasszista, antiszemita vagy idegengyűlölő cselekmény szankcionálása (JORF, 1990. július
14., 8333. o.).
2005. április 7‑én Luca Romagnoli, az Európai Parlament képviselője, az Európai Parlament eljárási szabályzata 6. cikke (3) bekezdésének
rendelkezései alapján levelet küldött a Parlament elnökének, melyben a következő szavakkal kérte, hogy a felperes parlamenti
mentelmi jogának fenntartására irányuló kérelmet terjesszen a Jogi Bizottság elé:
„A
fumus persecutionis
nyilvánvaló esetével állunk szemben […], amelyben egy ellenzéki képviselő ellen a végrehajtó hatalom egyik képviselőjének
személyes utasítására indítanak eljárást, akinek ráadásul helyi szinten ellenfele is.
A [jegyzőkönyv] 10. cikke [első bekezdésének a) pontja] értelmében a B. Gollnisch által élvezett parlamenti mentelmi jogot
a francia alkotmányjog előírja. A francia alkotmány 26. cikke úgy rendelkezik, hogy az a nemzetgyűlés, amelynek a parlamenti
képviselő a tagja, kérheti az eljárások felfüggesztését.
A[z Európai Parlament eljárási szabályzata] 6. cikkének (3) bekezdése szerint eljárva megtiszteltetés számomra, hogy B. Gollnisch
mentelmi jogának védelme végett, hozzájárulásával, eljárhatok.”
Az Európai Parlament 2005. április 14‑i plenáris ülésén a Parlament elnöke tudomásul vette L. Romagnoli levelét, és átadta
a felperes mentelmi jogának fenntartására irányuló kérelmet az ez ügyben illetékes jogi ügyek bizottságának.
A Jogi Bizottság 2005. április 21‑i ülésén D. Wallist, az Európai Parlament képviselőjét, nevezték ki előadónak ezen ügyhöz.
2005. április 25‑én L. Romagnoli újabb levelet küldött az Európai Parlament elnökének, azt követően, hogy a felperes idézést
kapott, hogy 2005. április 26‑án jelenjen meg a Tribunal correctionnel de Lyon (lyoni büntetőbíróság) előtt.
A Tribunal correctionnel de Lyon előtti tárgyalás folyamán az ügyet elnapolták, mivel a felperes mentelmi jogának fenntartása
iránti kérelmet még nem vizsgálta meg az Európai Parlament
.
2005. június 9‑én az Európai Parlament Jogi Bizottságának elnöke levelet írt a francia igazságügy‑miniszternek, amelyben egyrészt
tájékoztatta a felperes mentelmi jogának fenntartása iránti kérelem létezéséről, és másrészt a felperes ellen folyamatban
lévő bírósági eljárással kapcsolatban tett fel kérdéseket.
2005. július 13‑án a Parlament elnöke levelet írt Franciaország Európai Unió melletti állandó képviselőjének, amelyben tájékoztatta
a Parlament előtti eljárás állásáról, és felkérte, hogy továbbítsa az igazságügyi hatóságok részére a büntetőeljárás pillanatnyi
felfüggesztésére irányuló kérelmet, hogy a Parlament megvizsgálhassa az ügyet, és határozatot hozhasson a felperes mentelmi
jogának fenntartása iránti kérelemről.
2005. július 14‑i ülésén a Parlament Jogi Bizottsága próbaszavazást tartott, melyet követően megbízta D. Wallist a felperes
mentelmi jogának fenntartására irányuló jelentéstervezet elkészítésével.
Az Európai Parlament elnökének 2005. július 13‑i levelére a francia igazságügy‑miniszter 2005. július 18‑án a következőket
válaszolta:
„A nyilvános és kontradiktórius vitát követően a megkeresett bíróság feladata a vád által előterjesztett bizonyítékok létezéséről
és megfelelő mivoltáról határozni, a gyanúsított addig az ártatlanság vélelmét élvezi. Igazságügy‑miniszteri minőségemben
nem értékelhetem e kérdést.
Megjegyzem egyébként, hogy a nyomozás keretében Gollnisch urat, jóllehet nem tett eleget a rendőrségi szervek által neki címzett
idézésnek, nem vonták rendőrségi őrizet alá, és semmilyen biztonsági intézkedést nem foganatosítottak vele szemben, márpedig
csupán ezen intézkedésekhez szükséges a nemzeti parlamenti képviselők esetében a [francia] alkotmány 26. cikkének alkalmazásában
azon nemzetgyűlés elnökségének előzetes engedélye, amelynek tagjai.”
Miután több alkalommal is összeültek, és három jelentésterveztet is megvizsgáltak, a Parlament Jogi Bizottsága a 2005. november
22‑i ülésén elfogadta D. Wallis negyedik jelentéstervezetét, amely a felperes mentelmi jogának fenntartására irányuló kérelem
elutasítására irányult.
E jelentés indokolása a következő:
„4. Első ötéves parlamenti ciklusa óta az Európai Parlament a mentelmi jog felfüggesztésére vonatkozó számos kérelem ügyében
határozott. A kérelmekről folyó parlamenti viták néhány általános elv kialakulásához vezettek, amelyek határozott elismerést
nyertek a Parlament 1987. március 10‑i ülésén elfogadott állásfoglalásban. Az általános elvek Donnez úrnak [a jegyzőkönyv]
európai parlamenti képviselőkre vonatkozó részét felülvizsgáló jegyzőkönyvtervezetéről szóló jelentésén (A2‑121/86) alapulnak.
Érdemes röviden feleleveníteni néhány elvet, amelyek a jelen ügyben jelentőséggel bírnak:
a) A parlamenti mentelmi jog nem a Parlament egyes tagjai előnyére biztosított kiváltság, hanem a Parlament és tagjai más
intézményekkel szembeni függetlenségének biztosítéka.
b) A tény, hogy a[ jegyzőkönyv] 10. cikke (1) bekezdésének a) albekezdése a nemzeti parlamentek tagjai számára biztosított
mentességekre hivatkozik, nem jelenti azt, hogy az Európai Parlamentnek nem áll módjában saját szabályozást kidolgozni a parlamenti
képviselői mentesség felfüggesztése vonatkozásában. A Parlament döntései fokozatosan kialakították az európai parlamenti mentelmi
jog koherens fogalmát, amely elvileg a nemzeti parlamentek különböző gyakorlataitól független. Ennek köszönhetően elkerülhető
az, hogy a képviselőkkel szemben a nemzetiségük függvényében eltérő bánásmódot alkalmazzanak. Következésképpen, ha a nemzeti
jog alapján elismert mentelmi jogot figyelembe is veszi, az Európai Parlament saját állandósult elveit alkalmazza egy képviselő
mentelmi jogának felfüggesztése ügyében.
A parlamenti mentelmi jog célja a képviselők szólásszabadsághoz és politikai vitában való szabad részvételhez való jogának
védelme. A Parlament illetékes bizottsága ennélfogva következetesen kitart a mellett az alapvető elv mellett, hogy olyan esetekben,
amikor a képviselő kifogásolt cselekedetei politikai tevékenységének részét képezik, vagy közvetlenül ahhoz kapcsolódnak,
a Parlament nem függeszti fel a mentelmi jogot.
Ilyen eset lehet például, amikor úgy ítélik meg, hogy egy képviselő politikai tevékenysége körében, megmozdulásokon, nyilvános
üléseken, politikai kiadványokban, a sajtóban, könyvben, televízióban, politikai röpirat aláírása révén vagy akár a bíróságon
nyilvánítja ki véleményét.
c) Ezt az elvet a mentelmi jog felfüggesztése melletti és elleni egyéb érvekkel együtt kell figyelembe venni, különösen abban
az esetben, ha fennáll a
»fumus persecutionis«
esete, azaz a feltételezés, hogy a büntetőjogi eljárás alapja a képviselő politikai tevékenysége iránti ártó szándék. A Donnez‑jelentés
indokolásában leírt meghatározás szerint a
»fumus persecutionis«
lényegében azt jelenti, hogy a mentelmi jog nem kerül felfüggesztésre, amennyiben fennáll a gyanú, hogy a büntetőjogi eljárás
alapja a képviselő politikai tevékenysége iránti ártó szándék.
Így, ha egy politikai ellenfél kezdeményezi az eljárást, a mentelmi jogot nem függesztik fel, mivel az eljárást úgy kell tekinteni,
hogy annak indoka az érintett képviselő elleni ártó szándék, és nem a sérelem helyrehozásának szándéka, kivéve ha ennek ellenkezője
bizonyítható. Hasonlóképpen, amikor az eljárást olyan körülmények között indítják, amelyek arra engednek következtetni, hogy
annak oka kizárólag az érintett képviselő elleni ártó szándék, a mentelmi jog nem kerül felfüggesztésre.
III. A javasolt határozat indokolása
1. A Jogi Bizottság részletes vitát folytatott a [jegyzőkönyv] alkalmazható cikkeiről, és úgy határozott, hogy a jelen esetet
[a jegyzőkönyv] 9. cikke értelmében a fent említett elvekkel összefüggésben kell megvizsgálni.
A 9. cikk kimondja, hogy »[a] feladataik ellátása során kifejtett véleményük vagy leadott szavazatuk miatt az Európai Parlament
tagjai ellen nem folytatható vizsgálat, azok nem vehetők őrizetbe és nem vonhatók bírósági eljárás alá«. Ez a teljes mentesség
tehát kizárólag a [képviselők] által feladataik ellátása során tett nyilatkozat vagy szavazás esetére vonatkozik.
A Parlament következetesen mindig is azt tekintette alapelvnek, hogy a mentelmi jog semmi esetben sem függeszthető fel akkor,
ha a képviselő a vád alapjául szolgáló cselekedeteket az Európai Parlament képviselőjeként politikai feladatainak végrehajtása
során követte el, vagy azok közvetlenül kapcsolódtak e feladatokhoz. Ugyanez az elv érvényes a képviselői mentelmi jog fenntartására
irányuló kérelem esetében is.
a) Ezen elvek alkalmazása mellett a bizottság megjegyzi, hogy amikor Bruno Gollnisch a 2004. október 11‑i sajtótájékoztatón
kifejtette véleményét, szólásszabadságát nem európai parlamenti képviselői minőségében ellátott feladatai keretében gyakorolta.
A B. Gollnisch által adott magyarázat szerint a katyini mészárlással kapcsolatos véleményét a Lyon‑III Egyetem tanárainak
politikai nézeteiről szóló Rousso‑jelentésben megnyilvánuló politikai beavatkozásra vonatkozó, erőteljesen kritikus megjegyzéseivel
kapcsolatban feltett újságírói kérdésekre adott válaszában fejtette ki. A kijelentések közvetlenül kapcsolódtak Bruno Gollnisch
azon szakmai tevékenységeihez, amelyeket a Lyon‑III Egyetem professzoraként folytatott, és semmi közük nem volt európai parlamenti
képviselői feladataihoz.
Ennek következtében nem állítható, hogy B. Gollnisch az Európai Parlament képviselőjeként „feladatai ellátása során” cselekedett.
b) Az [Európai Parlament eljárási szabályzata] 7. cikkének (6) bekezdése teljesült. A francia igazságügy‑miniszter által adott
információk alapján a Bruno Gollnisch ellen folytatott büntetőjogi vizsgálat nem akadályozza őt feladatainak ellátásában,
például a parlament ülésein, a bizottsági üléseken stb. való részvételében. Ezen információkból kiderül, hogy B. Gollnischnak
nem kötelező megjelennie a meghallgatáson, hiszen jogi képviselője képviselheti őt. Továbbá a meghallgatás B. Gollnisch kérésére
elnapolható.
2. Az [Európai Parlament eljárási szabályzata] 7. cikkének (2) bekezdése szerint a bizottság határozati javaslata kizárólag
a mentesség és a kiváltságok fenntartására irányuló kérelem elfogadására vagy elutasítására tesz ajánlást.
IV. Következtetések
A fenti megfontolások alapján a Jogi Bizottság a mentelmi jog fenntartása mellett és ellen szóló érvek vizsgálatát követően
azt ajánlja, hogy a Bruno Gollnisch mentelmi jogának fenntartására irányuló kérelmet utasítsák el.”
2005. december13‑i 2005/2072 (IMM) határozatában (a továbbiakban: megtámadott határozat) az Európai Parlament követte e javaslatot,
és a Jogi Bizottság által elfogadott jelentés aláírására szorítkozva, további indokolás nélkül úgy határozott, hogy a felperes
„mentelmi jogának és kiváltságainak fenntartását elutasítja”.
2008. február 28‑i ítéletében a cour d’appel de Lyon megerősítette a Tribunal correctionnel ítéletét, amely a felperest három
havi felfüggesztett szabadságvesztésre és 5 000 euró pénzbüntetésre ítélte, azaz a magánfelek kártérítése egy részének viselésére.
2009. június 23‑i ítéletében a Cour de cassation (Franciaország) azonban megsemmisítette a cour d’appel de Lyon 2008. február
28‑i ítéletét. A Cour de cassation lényegében úgy határozott, hogy a felperesnek felrótt tények nem szolgálhatnak eljárás
megindításának alapjául, és ezzel véglegesen lezárta a felperes ellen indított büntetőeljárást.

Az eljárás és a felek kérelmei
A Törvényszék Hivatalához 2006. február 13‑án benyújtott keresetlevelével a felperes az EK 230. cikk negyedik bekezdése értelmében
a megtámadott határozat megsemmisítése, és az általa állítólagosan elszenvedett erkölcsi kár megtérítése iránti keresetet
terjesztett elő.
A Törvényszék Hivatalában 2006. február 13‑án nyilvántartásba vett külön beadványban az EK 242. cikk alapján a felperes kérte
a megtámadott határozat végrehajtásának felfüggesztését. E kérelmet a Törvényszék elnöke 2006. május 12‑i végzésével elutasította.
A Törvényszék Hivatalához 2006. február 21‑én benyújtott beadványában L. Romagnoli kérte, hogy a felperes kérelmének támogatása
érdekében beavatkozhasson. Ezt a kérelmet a Törvényszék harmadik tanácsa elnökének 2008. február 14‑én hozott végzésével elutasították.
A Törvényszék Hivatalánál 2006. április 28‑án nyilvántartásba vett beadvánnyal a Parlament a Törvényszék eljárási szabályzata
114. cikkének 1. §‑a szerinti elfogadhatatlansági kifogást emelt, mely a kereset egészének elfogadhatatlanság miatti elutasítására
irányult.
A Törvényszék Hivatalához 2006. június 20‑án benyújtott iratában a felperes megtette észrevételeit a Parlament által előterjesztett
elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatban.
A Törvényszék (harmadik tanács) 2008. január 22‑i végzésében úgy határozott, hogy az elfogadhatatlansági kifogásról az eljárást
befejező határozatban dönt.
2008. március 14‑én a Parlament előterjesztette ellenkérelmét.
A felperest a Törvényszék Hivatala 2008. április 1‑jei levelében kérte fel válaszának benyújtására.
A felperes nem nyújtotta be válaszát az előírt határidőn belül, később azonban megerősítette a jogvita megoldására vonatkozó
érdekét.
Az előadó bíró jelentése alapján a Törvényszék (harmadik tanács) a szóbeli szakasz megnyitásáról határozott.
A Törvényszék a 2009. január 28‑i tárgyaláson meghallgatta a felek szóbeli előterjesztéseit és a Törvényszék kérdéseire adott
válaszaikat.
A Cour de cassation 2009. június 23‑i ítéletét követően a Törvényszék 2009. július 9‑i végzésében úgy határozott, hogy újból
megnyitja az eljárás szóbeli szakaszát, és a pervezető intézkedések keretében a feleket iratok benyújtására, és az említett
ítélettel kapcsolatos kérdések megválaszolására hívta fel. A felek a felhívásnak a megállapított határidőn belül eleget tettek.
A Törvényszék harmadik tanácsa elnökének 2009. szeptember 17‑i határozatával a szóbeli szakasz lezárult.
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–        ítéljen meg számára 8 000 eurót az erkölcsi károk megtérítéseként;
–        ítéljen meg számára 4 000 eurót a keresetének képviselete és előkészítése kapcsán felmerült költségek címén.
A Parlament azt kéri, hogy a Törvényszék:
–        állapítsa meg hogy a kereset okafogyottá vált, és hogy a Cour de cassation 2009. június 23‑i ítéletét követően már nincs szükség
határozathozatalra;
–        másodlagosan utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant vagy mint megalapozatlant;
–        a felperest kötelezze a költségek viselésére.

A jogkérdésről
1.
A megsemmisítés iránti kérelemről

A felek érvei
Miután a Törvényszék felkérte, hogy foglaljon állást a Cour de cassation ítéletének a jelen eljárásra gyakorolt hatását illetően,
a felperes először is úgy érvel lényegében, hogy továbbra is érdeke fűződik a megtámadott határozat megsemmisítéséhez: elsősorban
annak elkerülése végett, hogy a határozat precedensként szolgáljon, másodsorban mivel új tények alapján ellene új eljárást
indítottak, és ennélfogva fontos, hogy a Törvényszék határozzon a megtámadott határozat által felvetett jogkérdésekről annak
érdekében, hogy a Parlament ne hozzon a jövőben hasonló határozatot, harmadsorban mivel a Cour de cassation határozata nem
szüntette meg teljesen a megtámadott határozat által okozott erkölcsi kárt, és negyedsorban mivel a megtámadott határozat
vitatása okán felmerült költségek formájában vagyoni kárt szenvedett.
Egyébként a felperes lényegében úgy érvel, hogy keresete elfogadható.
A felperes keresete alátámasztására hat jogalapra hivatkozik. Úgy érvel, hogy a Parlament először is visszaélésszerű eljárást
valósított meg, másodszor megsértette a jegyzőkönyv 9. és 10. cikkét, harmadszor megsértette a Jogi Bizottságnak egyrészt
a szólásszabadságra, másrészt a
fumus persecutionisra
vonatkozó állandó gyakorlatát, negyedszer megsértette a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét, ötödször megsértette a képviselői
függetlenséget, és végül hatodszor tévesen értelmezte az eljárási szabályzatának a képviselői mandátum elvesztéséhez vezető
eljárásra vonatkozó rendelkezéseit.
A Parlament lényegében úgy érvel, hogy a felperesnek már nem fűződik érdeke a megtámadott határozat megsemmisítéséhez, mivel
az ellene folytatott büntetőeljárás már visszavonhatatlan módon befejeződött a Cour de cassation 2009. június 23‑i ítéletét
követően, és a felperes mentelmi jogának kérdése ezen ügy keretében ennélfogva már nem merül fel. Következésképpen a Parlament
szerint a megtámadott határozat megsemmisítése nem bírna semmilyen jogi következménnyel a felperes számára.
A Parlament úgy véli, hogy a felperes keresetével tulajdonképpen azt kívánja elérni, hogy újra kelljen vizsgálni az ügyet,
és ezen újbóli vizsgálat eredményeképpen fenntartanák mentelmi jogát, és fel kellene függeszteni az ellene folytatott eljárásokat,
amire már nem lenne mód, tekintettel a Cour de cassation határozatára.
Következésképpen úgy érvelve, hogy a kereset elfogadhatatlan, a Parlament úgy véli, hogy amennyiben a keresetet a Törvényszék
elfogadhatónak találná, akkor sem lenne szükség határozathozatalra.
Az elfogadhatóságot illetően a Parlament lényegében úgy érvel, hogy a megtámadott határozat nem fejt ki joghatásokat, egyrészt
a jellegéből adódóan, másrészt pedig a parlamenti mentességek általános rendszeréből adódóan, és ennélfogva nem megtámadható
aktus.
Az érdemi kérdést illetően a Parlament lényegében arra hivatkozik először is, hogy a kereset a Jogi Bizottság által készített
jelentés –és különösen e jelentés indokolása – ellen irányul, míg csupán a plenáris ülésen elfogadott határozat minősülhet
a Parlament aktusának, mivel a Jogi Bizottság jelentésében található határozati javaslat, valamint az indokolás nem tekinthető
a Parlament aktusának.
A Parlament lényegében azzal érvel másodsorban, hogy a mentelmi jog fenntartásával kapcsolatos aktusok nem alapulhatnak közvetlenül
a jegyzőkönyvön, és ekképpen a választott jogalap a Parlament eljárási szabályzatában a mentelmi jog fenntartására irányuló
aktusok elfogadási eljárására vonatkozóan szereplő jogalap volt.
A Parlament lényegében arra hivatkozik harmadsorban, hogy a mentelmi jog fenntartásának jogi keretében a Parlamentnek a mentelmi
jog fenntartását elutasító határozata elvben ugyanúgy meghozható a jegyzőkönyv 9. cikke, mint annak 10. cikke alapján.
A Parlament negyedsorban lényegében úgy érvel, hogy a felperesnek az említett 10. cikk szükséges alkalmazásával kapcsolatos
állításai nem annyira a megtámadott határozat jogi alapját vitatják, mint inkább az érdemi értékelését.
A Parlament ötödsorban lényegében arra hivatkozik az eljárások felfüggesztésének alkalmazhatóságát illetően, hogy a felperes
keresetében nem azt állítja, hogy a Parlamentnek a francia alkotmány 26. cikkének harmadik bekezdését kellett volna alkalmaznia,
hanem azt, hogy a felperes mentelmi jogának fenntartására vonatkozó, esetleges határozatnak az ezen alkotmányi rendelkezés
által előírt hatást kellett volna kifejtenie, és a felperes szerint a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) pontja nem
utal a francia alkotmány 26. cikkének harmadik bekezdésére.
A Parlament hatodsorban lényegében úgy érvel, hogy még amennyiben módjában is állt volna ezen alkotmányos rendelkezést alkalmazni
a felperes tekintetében, mérlegelési jogkörére tekintettel a megtámadott határozattal azonos határozatot hozhatott volna.
A Parlament hetedsorban lényegében arra hivatkozik, hogy a francia alkotmány 26. cikke harmadik bekezdésének alkalmazása egyfelől
azt a kérdést vetné fel, hogy nem közvetlenül a nemzeti jog e rendelkezése alapján kellett volna eljárnia inkább az eljárási
szabályzatában meghatározott eljárás követése helyett, mivelhogy ez utóbbi a mentelmi jog fenntartására irányuló eljáráshoz
valamiféle mentesség fennállását feltételezi, míg a francia alkotmány 26. cikkének harmadik bekezdése szerint semmilyen mentesség
nem létezik a nemzetgyűlés határozatát megelőzően. Egyébként a Parlament úgy véli, hogy még ha a francia alkotmány 26. cikkének
harmadik bekezdése alapján járt is volna el, elfogadhatott volna elutasító határozatot, és a felperes jogi helyezte ekképpen
változatlan lenne.
Az eljárások felfüggesztésére irányuló eljárás másfelől – a Parlament szerint – problémákat vetne fel az „ülésszak” kifejezésnek
adandó tartalmat illetően, amelyet közösségi értelmében kellene értékelni, ami ahhoz vezetne, hogy az eljárások felfüggesztésére
vonatkozó határozat hatásai véget értek volna a 2005/2006. évi ülésszak végén, azaz 2006. március havának második keddjén,
hacsak a Parlament nem hosszabbítaná meg az eljárások felfüggesztésére irányuló határozatát.
A Parlament nyolcadsorban úgy érvel lényegében, hogy a felperes nem hivatkozhat eredményesen a bizalomvédelem elvének megsértésére,
mivel a Parlament nem nyújtott számára pontos, feltételhez nem kötött és egybehangzó ígéretet, amely alapján a felperes azt
hihette volna, hogy mentelmi jogát fenntartják, annál is kevésbé, mivel a Parlament e tekintetben széles mérlegelési jogkörrel
rendelkezik.
A Parlament lényegében arra hivatkozik kilencedsorban, hogy a felperes nem terjesztett elő semmilyen bizonyítékot azon állításai
alátámasztására, amelyek szerint a megtámadott határozat megsértette a képviselői függetlenségét.
Végül a Parlament tizedsorban úgy érvel, hogy a felperesnek az Európai Parlament eljárási szabályzata 3. cikke (6) bekezdésének
második albekezdése megsértésével kapcsolatos állításai teljesen megalapozatlanok, mivel e rendelkezés semmilyen kapcsolatban
nem áll a megtámadott határozattal.

A Törvényszék álláspontja
Meg kell vizsgálni először is, hogy a felperesnek továbbra is fűződik‑e érdeke az eljáráshoz, és ennélfogva továbbra is szükséges‑e
határozni a megsemmisítés iránti kérelemről.
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a felperes eljáráshoz fűződő érdekének – a kereset tárgyára tekintettel – a kereset
benyújtásának napján kell fennállnia, ellenkező esetben a kereset elfogadhatatlannak minősül. Ezen felül a felperes jogorvoslathoz
fűződő érdekének a bírósági határozat kihirdetéséig fenn kell állnia, ellenkező esetben a kereset okafogyottá válik (lásd
ebben az értelemben a Bíróság 14/63. sz., Forges de Clabecq kontra Főhatóság ügyben 1963. december 16‑án hozott ítéletét [EBHT 1963.,
719. o. és 748. o.] és a C‑362/05. P. sz., Wunenburger kontra Bizottság ügyben 2007. június 7‑én hozott ítéletének [EBHT 2007.,
I‑4333. o.] 42. pontját).
Az állandó ítélkezési gyakorlattal összhangban a megsemmisítés iránti kérelemről már nem szükséges határozni, amennyiben a
felperesnek a megtámadott aktus megsemmisítéséhez fűződő érdeke már nem áll fenn az eljárás folyamán bekövetkezett valamely
esemény okán (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑28/02. sz., First Data és társai kontra Bizottság ügyben 2005. október
17‑én hozott végzésének [EBHT 2005., II‑4119. o.] 36. és 37. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot), amely
esemény következményeként ezen aktus megsemmisítése önmagában már nem alkalmas joghatások kiváltására (lásd ebben az értelemben
a Törvényszék T‑25/96. sz., Arbeitsgemeinschaft Deutscher Luftfahrt‑Unternehmen és Hapag‑Lloyd kontra Bizottság ügyben 1997.
március 14‑én hozott végzésének [EBHT 1997., II‑363. o.] 16. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Egyébként a Bíróság már kimondta, hogy ha a felperes által felhívott érdek jövőbeli jogi helyzetre vonatkozik, ez utóbbinak
bizonyítania kell, hogy e helyzet sérelme már most bizonyos (a Törvényszék T‑138/89. sz., NVB kontra Bizottság ügyben 1992.
szeptember 17‑én hozott ítéletének [EBHT 1992., II‑2181. o.] 33. pontja, valamint a T‑141/03. sz., Sniace kontra Bizottság
ügyben 2005. április 14‑én hozott ítéletének [EBHT 2005., II‑1197. o.] 26. pontja).
Az eljárás folyamán a Cour de cassation úgy találta, hogy a felperesnek felrótt tények nem alkalmasak arra, hogy eljárás megindításának
alapjául szolgáljanak. Ekképpen véglegesen véget vetett a felperes ellen azon indított büntetőeljárásnak, amely a megtámadott
határozat elfogadásához vezető kérelem alapjául szolgált.
A megtámadott határozat megsemmisítése önmagában ennélfogva már nem alkalmas joghatások kiváltására. A Cour de cassation ítéletét
követően kizárt, hogy a Parlament a felperes mentelmi jogát illetően új határozatot hozzon a jelen ügy alapjául szolgáló tényekre
vonatkozóan, mivel a Cour de cassation kimondta, hogy e tények nem alkalmasak arra, hogy eljárás alapjául szolgáljanak.
A felperesnek tehát nem áll már fent a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdeke, és ekképpen a megsemmisítés
iránti kérelemről már nem szükséges határozni.
E következtetést nem gyengítik a felperesnek a Törvényszék által a Cour de cassation 2009. június 23‑i ítéletének hatásaira
vonatkozó álláspontjával kapcsolatban feltett írásbeli kérdésre adott válaszában előadott érvek.
A felperes úgy érvel a Törvényszék írásbeli kérdésére adott válaszában, hogy a nézeteivel szembe helyezkedő szervezetek másik
eljárást is indítottak ellene egy olyan megválasztottak egy csoportjának a sajtóközleménye okán, amely csoportnak tagja, és
mivel e szervezetek ezen eljárás keretében a mentelmi joga felfüggesztését kérték, következésképpen hasznos lenne, ha a Törvényszék
a jelen ügyben határozatot hozna.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a felperesnek fennmaradhat valamely intézmény által hozott jogi aktus megsemmisítéséhez
fűződő érdeke, ha a feltételezett jogellenesség a felperes által benyújtott kereset alapjául szolgáló ügyben szereplő körülményektől
függetlenül a jövőben is megismétlődhet (lásd ebben az értelemben a fenti 60. pontban hivatkozott Wunenburger kontra Bizottság
ügyben hozott ítélet 50–52. pontját és a hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Még ha a felperes ellen – amint azt állítja – újabb eljárások indultak is újabb tények alapján, a felperes nem bizonyítja,
hogy a jelen ügyben szereplő állítólagos jogellenesség a jelen ügy körülményeitől függetlenül a jövőben megismétlődhetne.
A felperes valójában nem az esetében alkalmazott rendelkezések jogszerűségét vitatja, hanem azok Parlament általi alkalmazásának
jogellenességére hivatkozik a jelen eljárás alapjául szolgáló ügy sajátos körülményeit illetően. Következésképpen a fenti
68. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat nem alkalmazandó a jelen esetben, és ennélfogva a felperes az eljáráshoz fűződő
érdeke igazolására nem hivatkozhat hatékonyan azon tényre, hogy e jogellenesség a jelen ügy sajátos körülményeitől függetlenül
a jövőben megismétlődhetne.
Egyébként a felperes a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekére hivatkozik annak alátámasztása érdekében, hogy
megalapozott a kártérítési keresete, amely a becsületén esett állítólagos sérelem miatti kártérítésre irányul.
Az ítélkezési gyakorlatból helyesen az következik, hogy a megsemmisítés iránti kereset nem tekinthető elfogadhatatlannak csupán
az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt pusztán azért, mert a megtámadott határozat megsemmisítése esetén az aktust elfogadó
intézmény számára a körülményekre tekintettel lehetetlenné válhatna a Szerződésből eredő kötelezettség teljesítése. Hasonló
esetben a keresetben továbbra is fennmarad az eljáráshoz fűződő érdek, legalább is mint egy esetleges kártérítési kereset
alapjában (a Bíróság 76/79. sz., Könecke Fleischwarenfabrik kontra Bizottság ügyben 1980. március 5‑én hozott ítéletének [EBHT 1980.,
665. o.] 9. pontja, és a C‑68/94. és C‑30/95. sz., Franciaország és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1998. március
31‑én hozott ítéletének [EBHT 1998., I‑1375. o.] 74. pontját).
Ugyanakkor meg kell jegyezni, hogy a jelen esetben a felperes a megsemmisítés iránti keresetével egyidejűleg kártérítési keresetet
is benyújtott, és ennélfogva a Törvényszék anélkül határozhat a Parlament által elkövetett esetleges hiba fennállásáról, hogy
a megsemmisítés iránti keresetről határoznia kellene. A felperes tehát nem hivatkozhat hatékonyan ezen ítélkezési gyakorlatra
az eljáráshoz fűződő érdeke alátámasztására.
Végül a jelen kereset okán felmerült költségek megtérítése a költségek értékelésének körébe tartozik, és szintén nem alapozhatja
meg a felperesnek a megtámadott határozat megsemmisítéséhez fűződő érdekét.
Ennélfogva anélkül, hogy szükséges lenne a Parlament által előterjesztett elfogadhatatlansági kifogást megvizsgálni, meg kell
állapítani, hogy a megsemmisítés iránti kereset okafogyottá vált.
2.
A kártérítési kérelemről

Az elfogadhatóságról
A felek érvei
A Parlament lényegében úgy érvel, hogy a felperes a keresetében egyetlen konkrét tényre vagy bizonyítékra sem hivatkozik,
amely azt támasztaná alá, hogy a Közösség felelőssége megállapításának mind a három együttes feltétele teljesül – jelesül
az intézménynek felrótt magatartás jogellenessége, a kár bekövetkezése, valamint az ezen magatartás, illetve az állítólagos
kár közötti okozati összefüggés fennállása –, és következésképpen a kártérítési kereset elfogadható.
A felperes elsősorban lényegében úgy véli, hogy a Parlament magatartásának jogellenességét jogilag megkövetelt módon bizonyította,
emlékeztetve a megsemmisítés iránti keresete alátámasztására felhozott jogalapokra, és különösen azon tényre, hogy a megtámadott
határozatot nyilvánvalóan nem megfelelő jogalap alapján hozták. Másodsorban arra hivatkozik, hogy a megtámadott határozat
erkölcsi kárnak és „jogi üldöztetésnek” tette ki, amely kár a jó hírnevének sérelmében nyilvánult meg, mivel a francia és
a nemzetközi sajtó egésze a mentelmi joga fenntartásának elutasítását a Parlament bizalmának megvonásaként értelmezte. Harmadsorban
úgy véli, hogy a Parlament jogellenes aktusa és az abból származó kár közötti okozati összefüggés bizonyítást nyert.
A Törvényszék álláspontja
Az eljárási szabályzat 44. cikke 1. §‑ának c) pontja szerint a keresetlevélnek többek között tartalmaznia kell a jogvita tárgyát
és a felhozott jogalapok rövid ismertetését. A valamely intézmény által állítólagosan okozott károk megtérítése iránti keresetnek
e követelmények teljesítéséhez tartalmaznia kell azokat a tényeket, amelyek alapján meghatározható a közösségi intézmény felperes
által kifogásolt magatartása, azokat az okokat, amelyek miatt a felperes úgy véli, hogy ok‑okozati összefüggés van a magatartás
és az állítólagos kár között, valamint e károk jellegét és mértékét (lásd a Törvényszék T‑376/04. sz., Polyelectrolyte Producers
Group kontra Tanács és Bizottság ügyben 2005. július 22‑én hozott végzésének [EBHT 2005., II‑3007. o.] 54. pontját és az ott
hivatkozott ítélkezési gyakorlatot). Ezen elemeknek kellően világosaknak és pontosaknak kell lenniük ahhoz, hogy lehetővé
tegyék az alperes részére védekezésének előkészítését, és hogy a Törvényszék adott esetben további erre vonatkozó információ
nélkül határozni tudjon a keresetről. A jogbiztonság és a gondos igazságszolgáltatás biztosítása érdekében a kereset elfogadhatóságához
szükséges, hogy azon lényeges ténybeli vagy jogi körülmények, amelyeken a kereset alapul, legalább összefoglaló jelleggel,
de összefüggő és érthető módon kitűnjenek a keresetlevélből (lásd a Törvényszék T‑308/05. sz., Olaszország kontra Bizottság
ügyben 2007. december 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2007., II‑5089. o.] 72. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot).
Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy a keresetlevélben szereplő közlések kellően világosak és pontosak voltak‑e ahhoz,
hogy az alperes számára védekezésének előkészítését, a Törvényszék számára pedig a határozathozatalt adott esetben további
adatok nélkül is lehetővé tegyék.
Meg kell állapítani, hogy a keresetlevél különösen részletes olvasatából kitűnik, hogy az a Parlamentnek felrótt magatartást
egyértelműen meghatározza; kifejti, hogy a megtámadott határozat a felperest erkölcsi kárnak és „jogi üldöztetésnek” tette
ki, és az erkölcsi kár megtérítéseként a Parlament 8 000 euró megfizetésére való kötelezésére irányuló kérelmet tartalmaz.
E közlések elegendőnek tűnnek ahhoz, hogy lehetővé tegyék a Parlament számára a védekezést, és a Törvényszék számára a kártérítési
keresetről való határozathozatalt.
A kártérítési keresetet következésképpen elfogadhatónak kell tekinteni.

Az ügy érdeméről
A felek érvei
A felperes lényegében úgy érvel, hogy a Parlament magatartása jogellenes, és erkölcsi kárt okozott számára, amely kárral kapcsolatban
kifejtette, hogy a jó hírnevén esett sérelemről van szó. E sérelmet 8 000 euróban számszerűsíti. Emellett elismeri, hogy a
Cour de cassation által hozott ítélet e kár egy részét megszűntette.
Emlékeztetni kell arra, hogy a felperes lényegében arra hivatkozik, hogy a Parlament először is visszaélésszerű eljárást valósított
meg, másodszor megsértette a jegyzőkönyv 9. és 10. cikkét, harmadszor megsértette a Jogi Bizottságnak egyrészt a szólásszabadságra,
másrészt a
fumus persecutionisra
vonatkozó állandó gyakorlatát, negyedszer megsértette a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvét, ötödször megsértette a képviselői
függetlenséget, és végül hatodszor tévesen értelmezte az eljárási szabályzatának a képviselői mandátum elvesztéséhez vezető
eljárásra vonatkozó rendelkezéseit.
A második kifogást illetően a felperes többek között úgy érvel lényegében, hogy a jelen esetben nem alkalmazható a jegyzőkönyv
9. cikke, amely a Parlament tagjainak feladataik ellátása során kifejtett véleményére vagy leadott szavazatára vonatkozik,
és amelyet a Parlament a felperes mentelmi joga fenntartását elutasító határozata alapjául választott, mivel e rendelkezés
csupán a plenáris ülés, és a parlamenti szervek – mint a bizottságok és a politikai csoportok – ülései keretében kifejtett
véleményekre és leadott szavazatokra vonatkozik, és nem egy kongresszus keretében vagy egy választási kampány folyamán kifejtett
véleményekre.
A felperes ezzel szemben úgy véli, hogy a jegyzőkönyv 10. cikke alkalmazható lenne a helyzetére, mivel e rendelkezés egyebek
mellett azon aktusokra vonatkozik, amelyek nem minősülnek sem véleménynek, sem szavazatnak, függetlenül attól, hogy ezekre
az Európai Parlament keretében kerül sor, vagy sem. Azon beszédek, amelyek miatt eljárás indult ellene, a politikai tevékenységek
nyári szünetet követő újraindítását jelölő sajtókonferencián hangzottak el, azon politikai párt helyiségében, amelynek a felperes
tagja.
Azzal, hogy csak a jegyzőkönyv 9. cikkét fogadta el, a Parlament tévesen alkalmazta a jogot.
A Parlament lényegében úgy érvel, hogy a Közösség felelőssége megállapításának feltételei nem teljesülnek, és a keresetet
mint megalapozatlant el kell utasítani.
A felrótt magatartás jogellenességét illetően a Parlament a megsemmisítés iránti kereset keretében lényegében úgy érvel először
is, hogy a kereset voltaképpen a Jogi Bizottság által készített jelentés ellen irányul, márpedig csupán a Parlament által
elfogadott határozat minősülhet a Parlament aktusának, mivel a Jogi Bizottság jelentésében található határozati javaslat,
valamint az indokolás nem tekinthető a Parlament aktusának; másodszor mivel a mentelmi jog fenntartásával kapcsolatos aktusok
nem alapulhatnak közvetlenül a jegyzőkönyvön, a választott jogalap a Parlament eljárási szabályzatában a mentelmi jog fenntartására
irányuló aktusok elfogadási eljárására vonatkozóan szereplő jogalap volt; harmadszor, hogy a Parlamentnek a mentelmi jog fenntartását
elutasító határozata elvben ugyanúgy meghozható a jegyzőkönyv 9. cikke, mint annak 10. cikke alapján; negyedszer, hogy a felperesnek
az említett 10. cikk szükséges alkalmazásával kapcsolatos állításai nem annyira a megtámadott határozat jogi alapját vitatják,
mint az érdemi értékelését; ötödször, szerinte a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) pontja nem utal a francia alkotmány
26. cikkének harmadik bekezdésére, és a felperes keresetében nem azt állítja, hogy a Parlamentnek a francia alkotmány 26. cikkének
harmadik bekezdését kellett volna alkalmaznia, hanem azt, hogy a felperes mentelmi jogának fenntartására vonatkozó, esetleges
határozatnak az ezen alkotmányi rendelkezés által előírt hatást kellett volna kifejtenie; hatodszor, még amennyiben módjában
is állt volna ezen alkotmányos rendelkezést alkalmazni a felperes tekintetében, a Parlament a mérlegelési jogkörére tekintettel
a megtámadott határozattal azonos határozatot hozhatott volna; hetedszer a francia alkotmány 26. cikke harmadik bekezdésének
alkalmazása azt a kérdést vetné fel, hogy a Parlamentnek nem közvetlenül a nemzeti jog e rendelkezése alapján kellett volna
eljárnia inkább, az eljárási szabályzatában meghatározott eljárás követése helyett, és még ha a Parlament a francia alkotmány
26. cikkének harmadik bekezdése alapján járt is volna el, elfogadhatott volna elutasító határozatot, és a felperes jogi helyezte
ekképpen változatlan lenne; ráadásul az eljárások felfüggesztésére vonatkozó határozat hatásai – ha a Parlament nem hosszabbította
meg az eljárások felfüggesztésére irányuló határozatát, – véget értek volna a 2005/2006. évi ülésszak végén, azaz 2006. március
havának második keddjén, tehát azelőtt hogy a Tribunal correctionnel határozatot hozott volna a felperes ügyében; nyolcadszor
a felperes nem hivatkozhat eredményesen a bizalomvédelem elvének megsértésére; kilencedszer a felperes nem terjesztett elő
semmilyen bizonyítékot azon állításai alátámasztására, amelyek szerint a megtámadott határozat megsértette a képviselői függetlenségét;
végül tizedszer, hogy a felperesnek az Európai Parlament eljárási szabályzata 3. cikke (6) bekezdésének második albekezdése
megsértésével kapcsolatos állításai teljesen megalapozatlanok.
Az okozati összefüggést illetően a Parlament úgy érvel, hogy egyáltalán nem a Parlament felelős azon tény tekintetében, miszerint
harmadik felek nem megfelelően értelmezték a megtámadott határozatot, és a felperes bűnösségének vélelmét vélték benne látni.
A Törvényszék álláspontja
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Közösségnek az EK 288. cikk második bekezdése értelmében, a szervei jogellenes magatartása
esetén fennálló szerződésen kívüli felelősségéhez több feltétel együttes teljesülése szükséges, nevezetesen az intézményekkel
szemben kifogásolt magatartás jogellenessége, a kár valós jellege, valamint az állítólagos magatartás és a hivatkozott kár
közötti okozati összefüggés fennállása (a Bíróság 26/81. sz., Oleifici Mediterranei kontra EGK ügyben 1982. szeptember 29‑én
hozott ítéletének [EBHT 1982., 3057. o.] 16. pontja; a Törvényszék T‑175/94. sz., International Procurement Services kontra
Bizottság ügyben 1996. július 11‑én hozott ítéletének [EBHT 1996., II‑729. o.] 44. pontja).
A Közösség felelőssége megállapításának e három feltétele kumulatív (a Bíróság C‑257/98. P. sz., Lucaccioni kontra Bizottság
ügyben 1999. szeptember 9‑én hozott ítéletének [EBHT 1999., I‑5251. o.] 14. pontja, a Törvényszék T‑43/98. sz., Emesa Sugar
kontra Tanács ügyben 2001. december 6‑án hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑3519. o.] 59. pontja). Így ezen feltételek egyikének
hiánya elegendő a kártérítési kereset elutasításához (a Törvényszék T‑146/01. sz., DLD Trading kontra Tanács ügyben 2003.
december 17‑én hozott ítéletének [EBHT 2003., II‑6005. o.] 74. pontja).
A jelen esetben először is a Parlament magatartásának jogellenességével kapcsolatos állításokat kell megvizsgálni.
–       A Parlament kifogásolt magatartásáról
A Közösség szerződésen kívüli felelősségét megalapozó – a fenti 90. pontban említett – három feltétel közül az elsővel kapcsolatban
az ítélkezési gyakorlat olyan jogszabály kellően súlyos megsértését követeli meg, amely jogot állapít meg a magánszemélyek
javára. A döntő kritérium annak megállapításához, hogy a jogszabály kellően súlyos megsértésének követelménye teljesül, többek
között amikor az érintett intézmény széles mérlegelési jogkörrel rendelkezik, a mérlegelési jogkör tekintetében meghatározott
korlátok ezen intézmény általi nyilvánvaló és súlyos megsértése. Ha ez az intézmény csak igen csekély vagy semmilyen mérlegelési
jogkörrel nem rendelkezik, a közösségi jog egyszerű megsértése elegendő a kellően súlyos jogsértés fennállásának megállapításához
(a Bíróság C‑352/98. P. sz., Bergaderm és Goupil kontra Bizottság ügyben 2000. július 4‑én hozott ítéletének [EBHT 2000.,
I‑5291. o.] 43. és 44. pontja; és a Törvényszék T‑198/95., T‑171/96., T‑230/97., T‑174/98. és T‑225/99. sz., Comafrica és
Dole Fresh Fruit Europe kontra Bizottság egyesített ügyekben 2001. július 12‑én hozott ítéletének [EBHT 2001., II‑1975. o.]
134. pontja).
Egyébként bár a jegyzőkönyvben elismert, a Közösségeket megillető kiváltságok és mentességek mindössze funkcionális jellegűek,
és céljuk a Közösségek működése és függetlensége akadályainak elkerülése (a Bíróság 1/88. sz., Générale de Banque kontra Bizottság
ügyben 1989. április 11‑én hozott végzésének [EBHT 1989., 857. o.] 9. pontja és C‑2/88. IMM. sz., Zwartveld és társai ügyben
1990. július 13‑án hozott végzésének [EBHT 1990., I‑3365. o.] 19. pontja), nem szabad szem elől téveszteni, hogy azokat kifejezetten
a Parlament tagjai, valamint a közösségi intézmények tisztviselői és egyéb alkalmazottai számára biztosították. Az a körülmény,
hogy a kiváltságokat és mentességeket a közösségi közérdek céljából írták elő, igazolja az intézmények azon hatáskörét, hogy
adott esetben felfüggesszék a mentelmi jogot, de nem jelenti azt, hogy e kiváltságokat és mentességeket kizárólag a Közösség
részére, és nem ugyanúgy a közösségi tisztviselők, egyéb alkalmazottak vagy a Parlament tagjai számára biztosítják. A jegyzőkönyv
tehát alanyi jogokat teremt az említett személyek tekintetében, amelyeknek tiszteletben tartását a Szerződés által létrehozott
jogorvoslati lehetőségek rendszere biztosítja (lásd ebben az értelemben a Törvényszék T‑345/05. sz., Mote kontra Parlament
ügyben 2008. október 15‑én hozott ítéletének [EBHT 2008., II‑2849. o.] 28. pontját; lásd továbbá analógia útján a Bíróság
6/60. sz., Humblet kontra belga állam ügyben 1960. december 16‑án hozott ítéletét [EBHT 1960., 1125. o., 1148. o.]).
Meg kell állapítani, hogy a Parlament elnökének küldött, a felperes parlamenti mentelmi joga fenntartására irányuló kérelemnek
a Jogi Bizottság elé terjesztésére vonatkozó 2005. április 7‑i levélben L. Romagnoli a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének
a) albekezdésére hivatkozva előadta, hogy a B. Gollnisch által élvezett parlamenti mentelmi jog az, amit a francia alkotmány
26. cikke határoz meg, melynek értelmében az a nemzetgyűlés, amelynek a parlamenti képviselő a tagja, kérheti az eljárások
felfüggesztését. Az Európai Parlament eljárási szabályzata 6. cikkének (3) bekezdése szerint L. Romagnoli B. Gollnisch mentelmi
jogának fenntartása végett az utóbbi hozzájárulásával járt el.
A tárgyalás során a Parlament elismerte, hogy L. Romagnoli kérelme kifejezetten arra irányult, hogy a Parlament az eljárások
felfüggesztését kérje a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése és a francia alkotmány 26. cikke alapján.
Meg kell állapítani, hogy a Parlament – a Jogi Bizottságnak B. Gollnisch mentelmi joga felfüggesztésére irányuló javaslatát
követve és a bizottság jelentését e dokumentum indokolásának tartalmával kapcsolatos fenntartásának kifejezése nélkül a megtámadott
határozatba belefoglalva – magáévá tette a jelentés indokolását.
Következésképpen a Jogi Bizottság jelentésének indokolásával szembeni kifogást magának a megtámadott határozatnak az indokolásával
szembeni kifogásnak kell tekinteni (lásd ebben az értelemben a fenti 94. pontban hivatkozott Mote kontra Parlament ügyben
hozott ítélet 59. pontját).
A Jogi Bizottság jelentéstervezeteiből kitűnik:
–        az első jelentéstervezetben a javasolt következtetés a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése alapján a felperes
mentelmi joga fenntartása;
–        a második jelentéstervezetben a javasolt következtetés a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdésére alapított
érvelés alapján a felperes mentelmi joga fenntartásának elutasítása;
–        a harmadik jelentéstervezetben a következtetés az volt, hogy a felperes mentelmi jogát sem a jegyzőkönyv 9. cikke, sem annak
10. cikke alapján ne tartsák fenn;
–        a jelentés következtetése az utolsó, a Jogi Bizottság, majd maga a Parlament által elfogadott változatban a felperes mentelmi
joga fenntartásának elutasítása volt annak kifejtésével, „III. A javasolt határozat indokolása” cím alatti első bekezdésben,
hogy a Jogi Bizottság úgy határozott, hogy a jelen ügyet a jegyzőkönyv 9. cikkének fényében kell vizsgálni.
A Parlamenthez benyújtott, a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése és a francia alkotmány 26. cikke alapján
az eljárások felfüggesztésére irányuló kérelem tartalmát illetően azt, hogy a Parlament úgy határozott, e kérelmet egyedül
a jegyzőkönyv 9. cikke alapján kell megvizsgálni, úgy kell tekinteni, hogy elutasította e kérelemnek a jegyzőkönyv 10. cikke
első bekezdésének a) albekezdése alapján való vizsgálatát.
El kell ismerni, hogy a Parlament széleskörű mérlegelési jogkörrel bír a jelen esetben benyújtotthoz hasonló kérelmet követő
határozat tartalmát illetően.
Ugyanakkor, mivel a jelen esetben a Parlamenthez az eljárások felfüggesztése iránt a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének
a) albekezdése alapján nyújtottak be – egyértelmű – kérelmet, nem tartozott a Parlament mérlegelési jogkörébe annak kérdése,
hogy a határozatot a jegyzőkönyv 9. cikke vagy 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése alapján kell‑e meghozni.
Meg kell állapítani, hogy a Parlament nem határozott arról, hogy helyt ad‑e, vagy sem, az elé terjesztett kérelemnek, ami
a mérlegelési jogkörébe tartozó határozat lett volna.
A Parlament ezzel szemben az elé terjesztett kérelemre azt válaszolta, hogy a jegyzőkönyv 9. cikkének fényében nem kívánja
fenntartani a felperes mentelmi jogát.
Meg kell állapítani, hogy mivel nem a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése alapján határozott, a Parlament
nem hozott határozatot az eljárások esetleges felfüggesztését illetően, amint azt a francia alkotmány 26. cikkének (3) bekezdése
előírja.
A jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése rendelkezései értelmében a képviselők által a nemzeti területükön
élvezett mentelmi jog terjedelmét és tartalmát a különböző nemzeti jogszabályok határozzák meg, amelyekre e rendelkezés visszautal.
Egyébként tekintettel azon tényre, hogy az Európai Parlament képviselőinek közvetlen és általános választójog alapján történő
választásáról szóló okmány (HL 1976. L 278., 5. o.) 7. cikkének (2) bekezdése értelmében a 2004‑es európai parlamenti választásoktól
kezdődően az Európai Parlament tagjainak megbízatása nem összeegyeztethető a nemzeti parlamenti képviselőséggel, az Európai
Parlament feladata a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdésében meghatározott mentességek hatékonyságának biztosítása,
amit a Parlament a tárgyalás során el is ismert.
Mivel a fenti 94. pontban kifejtett okokból a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdése, amelynek célja – a benne
említett nemzeti jogszabályok rendelkezéseivel együtt – a Parlament ülésszakának idejére a Parlament tagjai által a nemzeti
területükön élvezett mentességek rendszerének létrehozása, alanyi jogokat teremt az említett személyek tekintetében, és ennélfogva
a Parlament tagjai számára jogokat keletkeztető jogszabálynak minősül, a Parlament, amikor nem a jegyzőkönyv 10. cikke első
bekezdésének a) albekezdése alapján határozott, kellően egyértelműen megsértett egy magánszemélyek számára jogokat keletkeztető
jogszabályt.
Meg kell tehát vizsgálni, hogy a Közösség szerződésen kívüli felelőssége megállapításának egyéb feltételei – azaz a kár ténylegességével
és az okozati összefüggés fennállásával kapcsolatos feltételek – teljesülnek‑e.
–       Az okozati összefüggésről
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Közösség szerződésen kívüli felelőssége megállapítását illetően az okozati összefüggéssel
kapcsolatos feltétel akkor teljesül, ha az érintett intézmény által elkövetett kötelezettségszegés és a hivatkozott kár között
közvetlen okozati összefüggés van, amely összefüggés meglétét a felperesnek kell bizonyítania. A Közösség felelősségét csak
olyan kár vonatkozásában lehet megállapítani, amely kellően közvetlenül következik az érintett intézmény jogellenes magatartásából
(a Bíróság C‑363/88. és C‑364/88. sz., Finsider és társai kontra Bizottság egyesített ügyekben 1992. január 30‑án hozott ítéletének
[EBHT 1992., I‑359. o.] 25. pontja, és a Bíróság C‑255/06. P. sz., Yedaş Tarim ve Otomotiv Sanayi ve Ticaret kontra Tanács
és Bizottság ügyben 2007. július 5‑én hozott végzésének [az EBHT‑ban nem tették közzé] 61. pontját), vagyis az szükséges,
hogy e magatartás legyen a kár meghatározó oka (lásd a Törvényszék T‑201/99. sz., Royal Olympic Cruises és társai kontra Tanács
és Bizottság ügyben 2000. december 12‑én hozott végzésének [EBHT 2000., II‑4005. o.] 26. pontját és az ott hivatkozott ítélkezési
gyakorlatot). Viszont nem a Közösségre hárul a szerveinek eljárásából – akár csak áttételesen – következő összes hátrányos
következmény jóvátétele (lásd ebben az értelemben a Bíróság 64/76. és 113/76., 167/78. és 239/78., 27/79., 28/79. és 45/79. sz.,
Dumortier testvérek és társai kontra Tanács egyesített ügyekben 1979. október 4‑én hozott ítéletének [EBHT 1979., 3091. o.]
21. pontját).
A felperes úgy érvel, hogy a Parlament által elkövetett, fenti 83. pontban említett jogellenességek az általa hivatkozott
becsületén esett sérelem forrásai.
Meg kell ugyanakkor jegyezni, hogy a felperes a Törvényszék írásbeli kérdésére 2009. július 23‑án adott válaszában kifejtette,
hogy a Cour de cassation nem szűntette meg teljesen a megtámadott határozat által okozott erkölcsi kárt. A felperes a francia
hatóságok által ellene folytatott eljárásokat nevezi meg az említett kár, illetve annak egy része forrásaként.
Következésképpen a Parlament által elkövetett jogellenesség, amely abban nyilvánult meg, hogy a Parlament megtagadta a kérelemnek
a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdésére tekintettel történő vizsgálatát, és ekképpen nem ennek alapján
válaszolt a felperesnek, nem jelenti a felperes által hivatkozott, becsületén esett sérelem – illetve annak legalább egy része –
közvetlen és meghatározó okát.
Mindenesetre meg kell állapítani továbbá, hogy a megtámadott határozat jogellenessége nem jelenti a felperes által hivatkozott
becsületén esett sérelem közvetlen és meghatározó okát.
Amint azt a felperes is elismeri a Törvényszéknek a Cour de cassation ítéletéből levonandó következtetésekkel kapcsolatos
kérdésére adott írásbeli válaszában, ha a Parlament a jegyzőkönyv 10. cikke első bekezdésének a) albekezdésére támaszkodott
volna, akkor is jogszerűen hozhatott volna mind az eljárások felfüggesztésére irányuló határozatot, mind az eljárások felfüggesztését
nem kérő határozatot.
Az eljárások felfüggesztését kérő határozat nem szükséges következménye az ez irányú kérelem Parlamenthez való benyújtásának,
tekintettel ez utóbbi e tekintetben elismert széles mérlegelési jogkörére.
Ennélfogva azon tény, hogy a Parlament nem megfelelő jogalap alapján nem adott helyt az eléterjesztett, az eljárások felfüggesztését
kérő kérelemnek, nem tekinthető a hivatkozott kár közvetlen és meghatározó okának, még akkor sem, ha e kár bizonyítást is
nyerne.
Mivel az okozati összefüggés nem nyert bizonyítást, a kártérítési keresetet mint megalapozatlant el kell utasítani, anélkül,
hogy a Közösség felelőssége megállapításának utolsó – a kárral kapcsolatos – feltételét vizsgálni kellene.

A költségekről
A felperes lényegében azt kéri, hogy a Törvényszék kötelezze a Parlamentet a keresetének képviselete és előkészítése kapcsán
felmerült költségek címén 4 000 euró fizetésére. A Törvényszék bölcsességére hagyatkozik kérelme elfogadhatóságát illetően.
A Parlament lényegében úgy érvel, hogy a felperes által kért átalányfizetésről nem rendelkeznek az eljárási szabályzat 87.
és azt követő cikkei, és így a Parlament költségek viselésére való kötelezésére irányuló kérelem elfogadhatatlan.
Az eljárási szabályzat 91. cikkének b) pontja szerint megtérítendő költség a feleknél az eljárás céljából szükségszerűen felmerült
költségek, különösen az utazási és tartózkodási költségek, valamint a meghatalmazottak, tanácsadók és ügyvédek díjazása.
Bár a felperes nem jogosult e címen átalányfizetésre, úgy kell tekintetni, hogy a felperes kérelme a Parlament költségekre
való kötelezésére irányul. Ennélfogva az nem elfogadhatatlan.
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 2. §‑a alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a
pernyertes fél ezt kérte.
Az eljárási szabályzat 87. cikkének 6. §‑a értelmében ha az eljárás okafogyottá válik, a Törvényszék szabad mérlegelése szerint
határoz.
A jelen eset körülményei között úgy kell határozni, hogy a Parlament maga viseli a saját költségeit, valamint a felperesnél
felmerült költségek kétharmadát, beleértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeit is.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A megsemmisítés iránti kereset okafogyottá vált.
2)
A Törvényszék a kártérítési kérelmet elutasítja.
3)
Az Európai Parlament maga viseli a saját költségeit, valamint a Bruno Gollnischnél felmerült költségek kétharmadát, beleértve
az ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeinek kétharmadát is.
4)
Bruno Gollnisch maga viseli a saját költségeinek egyharmadát, beleértve az ideiglenes intézkedés iránti eljárás költségeinek
egyharmadát is.
Azizi
Cremona
Frimodt Nielsen
Kihirdetve Luxembourgban, a 2010. március 19‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: francia.