CELEX: 62006CJ0074
Fördragsbrott
Artikel 90 EG
Registreringsavgift för importerade begagnade fordon
Bedömning av det beskattningsbara värdet
Värdeminskning enbart grundad på fordonets ålder
Offentlighet av kriterierna för beräkning
Möjlighet att bestrida att en schablonmässig beräkningsmetod tillämpas

Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla
sina skyldigheter enligt artikel 90 EG genom att, i syfte att beräkna det beskattningsbara värdet på begagnade fordon som
har importerats från en annan medlemsstat till Grekland, använda ett enda kriterium för värdeminskning, vilket utgår från
fordonets ålder, och genom att fastställa att värdet skall sättas ned med 7 procent för fordon som är mellan sex och tolv
månader gamla och med 14 procent för fordon som är ett år gamla, vilket inte säkerställer att den avgift som skall erläggas
inte överstiger, om än bara i enstaka fall, den restskatt som har inräknats i värdet av liknande begagnade fordon som redan
är registrerade i Grekland, då beräkningsgrunden för värdeminskningen inte har offentliggjorts och en expertvärdering av fordonen
innebär en avgift på 300 euro.

Tillämpliga nationella bestämmelser
Enligt artikel 126.1 a i lag 2960/2001  rörande tullkoden (FEK A’ 265), i dess lydelse enligt lag 3156/2003 (FEK A’ 157) (nedan
kallad lag 2960/2001) fastställs, avseende registreringsavgiften för importerade begagnade fordon, det skattepliktiga värdet
på följande sätt:
”…
Avseende begagnade personfordon skall … det grossistpris som gällde då fordonet togs i bruk på den internationella marknaden
beaktas. Detta pris skall sättas ned med anledning av slitage som beror av vanlig användning eller av någon annan orsak, på
grundval av följande värdeminskningssatser:
Värdet på fordon som har använts mellan sex och tolv månader efter det datum då fordonet för första gången togs i bruk skall,
under förutsättning att mer än 6 000 km har körts med fordonet, minskas med 7 procent.
Mellan 1 och 2 år                   14 procent
Mellan 2 och 3 år                   21 procent
Mellan 3 och 4 år                   28 procent
Mellan 4 och 5 år                   34 procent
Mellan 5 och 6 år                   40 procent
Mellan 6 och 7 år                   46 procent
Mellan 7 och 8 år                   52 procent
Mellan 8 och 9 år                   57 procent
Mellan 9 och 10 år                   62 procent
Mellan 10 och 11 år                   67 procent
Mellan 11 och 12 år                   70 procent
Mellan 12 och 13 år                   73 procent
Mellan 13 och 14 år                   76 procent
Mellan 14 och 15 år                   79 procent
Mellan 15 och 16 år                   80 procent.”
I artikel 126.5 i lag 2960/2001 föreskrivs att om ägaren till ett begagnat personfordon bestrider den registreringsavgift
som har beräknats på grundval av värdeminskningstabellen i artikel 126.1 a, skall det skattepliktiga värdet fastställas av
en expertkommitté, som utgör överklagandenämnd, på så sätt att registreringsavgiften motsvarar den restskatt som ingår i värdet
av ett fordon av samma märke, modell och driftsystem, eller  åtminstone ett liknande eller motsvarande fordon som har tagits
i bruk i Grekland under samma år som det aktuella fordonet togs i bruk i en annan medlemsstat i Europeiska unionen. De överklagandenämnder
som undersöker fordons faktiska skick är placerade i tulldistriktens huvudkontor och består av en representant för tulldistriktet,
en representant från transport- och kommunikationsministeriet samt av fordonets ägare eller dennes ombud. En överklagandenämnd
utför expertvärderingar mot en avgift på 300 euro, som skall erläggas av fordonets ägare.
I förordning F.112/50, som antogs av statssekreteraren för ekonomiska och finansiella frågor den 27 januari 2004 (FEK B’ 207),
fastställs de faktorer enligt vilka de överklagandenämnder som föreskrivs i artikel 126.5 i lag 2960/2001 skall bedöma begagnade
personfordons faktiska skick. Enligt artikel 2 b och c i denna förordning skall överklagandenämnderna
”b)      analysera och värdera fordonets mekaniska skick genom att kontrollera karosseri, motor, batteri, det elektriska systemet,
däckens skick, samt beträffande fordonets yttre, kontrollera färgens sort och skick,
c)      kontrollera fordonets allmänna skick vad avser dess användning och underhåll, kvaliteten på bilens klädsel och mer allmänt
bilens interiör, den körsträcka som mätaren visar, säkerhetsbältenas skick samt kvaliteten på de tillbehör som har installerats
i det nämnda fordonet, bland annat kvaliteten på luftkonditioneringssystem, radio, dator, lättmetallfälgar, airbag, alarmsystem,
takfönster, automatisk växellåda, ABS-bromssystem, EBV, EDS-drivkraft, ASR, ESP och andra tillbehör som är avgörande vid bedömning
av det aktuella fordonets marknadsvärde”.

Det administrativa förfarandet
Domstolen fastställde i dom av den 23 oktober 1997 i mål C‑375/95, kommissionen mot Grekland (REG 1997, s. I‑5981), att Republiken
Grekland hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 95 i EG‑fördraget (nu artikel 90 EG i ändrad lydelse)
genom att, i syfte att tillämpa punktskatten och den särskilda extraavgiften, fastställa det beskattningsbara värdet av importerade
begagnade bilar genom att priset på motsvarande nya bilar minskades med 5 procent per år som det berörda fordonet hade varit
i bruk varvid minskningen i princip inte fick överstiga 20 procent.
I syfte att följa den domen ändrade Republiken Grekland år 1999, år 2001 och år 2003 sitt skattesystem för de aktuella fordonen
genom att  ersätta punktskatten och den särskilda extraavgiften med en registreringsavgift samt genom att revidera metoden
för beräkning av värdet av de nämnda fordonen. Överklagandenämnder inrättades år 2003 för att pröva klagomål som anförs inom
ramen för tillämpningen av denna lagstiftning.
Kommissionen ansåg emellertid att enligt den grekiska lagstiftningen, i dess ändrade lydelse, tillämpas en beräkningstabell
som enbart grundar sig på ett enda kriterium för fordonets värdeminskning (hur länge fordonet har använts den dag då avgift
tas ut), vilket inte återspeglar fordonets faktiska värdeminskning med den exakthet som krävs för att undvika varje risk för
att den avgift som skall erläggas för importerade begagnade fordon inte överstiger den restskatt som är inräknad i värdet
på liknande begagnade fordon som redan är registrerade i Grekland. Kommissionen ansåg att den nämnda tabellen som, om än bara
i enstaka fall, medför att en högre avgift tas ut för importerade fordon, inte är förenlig med artikel 90 EG.
Kommissionen skickade en formell underrättelse till Republiken Grekland den 24 april 2004, i vilken den nämnda lagstiftningen
kritiserades, och en kompletterande formell underrättelse den 9 juli 2004, i vilken inrättandet av överklagandenämnder beaktades.
Med anledning av den medlemsstatens svar, skickade kommissionen ett motiverat yttrande till Republiken Grekland den 13 juli 2005.
Eftersom kommissionen ansåg att Republiken Greklands svar på detta yttrande inte var tillfredsställande, beslutade den att
väcka förevarande talan.

Talan

Parternas argument
Enligt kommissionen har Republiken Grekland underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 90 EG genom att använda
ett enda kriterium för värdeminskning, vilket grundar sig på fordonets ålder, vid beräkning av importerade begagnade fordons
beskattningsbara värde.  Enligt ett sådant system är det inte uteslutet, om än bara i enstaka fall, att en högre avgift tas
ut för importerade varor än för inhemska varor.
Även om värdena i den värdeminskningstabell som har fastställts genom den grekiska lagstiftningen i dess lydelse efter ändringen
år 2003 ligger närmare begagnade fordons verkliga värden, erbjuder denna tabell emellertid inte den grad av exakthet som krävs.
Att beakta en värdeminskning på 7 procent för fordon som är mellan sex och tolv månader gamla och på 14 procent för fordon
som är ett år gamla utgör i praktiskt taget alla fall inte ett realistiskt mått på fordonets faktiska värdeminskning. Den
nämnda tabellen borde täcka samliga fordon och grundar sig på en snabbare värdeminskning. Det framgår emellertid inte av den
aktuella lagstiftningen huruvida andra kriterier än ålder, såsom de kriterier som domstolen har förslagit i sin rättspraxis,
beaktas.
Kommissionen har även gjort gällande att den grekiska lagstiftningen inte är förenlig med domstolens rättspraxis, enligt vilken
det enligt artikel 90 första stycket EG krävs att systemet, i de fall då en medlemsstats avgiftssystem innebär att den faktiska
värdeminskningen på begagnade fordon som importeras från andra medlemsstater anges på ett allmänt och abstrakt sätt på grundval
av kriterier som fastställts i nationell rätt, med beaktande av de rimliga approximationer som är en del av alla system av
denna typ, utesluter varje diskriminerande verkan.
Det följer enligt kommissionen av denna rättspraxis att det är nödvändigt att offentliggöra de kriterier på vilka den schablonmässiga
metoden för beräkning av fordons värdeminskning grundar sig, i syfte att lindra avsaknaden av insyn i det aktuella avgiftssystemet.
Den grekiska regeringen har emellertid officiellt vägrat informera det grekiska förbundet för bilåterförsäljare och bilimportörer
om de beskattningsbara värden som för närvarande har fastställts. Det är i detta hänseende inte tillräckligt att offentliggöra
allmänna kriterier rörande ålder. Det krävs även att de tabeller med schablonmässiga värden som har fastställs på grundval
av de nämnda kriterierna offentliggörs. Om denna information inte offentliggörs föreligger en risk för att myndigheterna skönsmässigt
fastställer det beskattningsbara värdet. Kommissionen har för övrigt anfört att ett system med genom lagstiftning fastställda
objektiva värden som har införts för fast egendom även bör införas för fordon. Kommissionen har i detta avseende hänvisat
till de priser som offentliggörs i motorklubbars tidskrifter för att visa att det är möjligt att upprätta referenstabeller
över begagnade fordons värden.
Kommissionen har tillagt att den inte har krävt att de priser som tillämpas av en försäljare särskilt skall meddelas. Det
är således fruktlöst att göra gällande att försäljningspriser skyddas av bestämmelser om affärshemligheter och sekretess samt
att åberopa den teoretiska möjligheten för en enskild att begära att de behöriga myndigheterna informerar om dessa priser.
Kommissionen har anfört att den var välvilligt inställd till att överklagandenämnder inrättades. Den har emellertid samtidigt
gjort gällande att förfarandet vid dessa nämnder, i den mån metoden för beräkning av det beskattningsbara värdet som följer
av en tabell som utgår från ett enda kriterium inte ändras, inte gör det möjligt att avhjälpa beräkningsmetodens brister.
Enligt kommissionen bidrog inte heller detta förfarande till att uppfylla kravet att avgiften inte skall överstiga, om än
bara i enstaka fall, storleken på den restskatt som är inräknad i värdet av liknande fordon som redan är registrerade i Grekland.
Överklagandenämnderna borde i själva verket enbart anlitas i undantagsfall när det är fråga om marginella fel i tillämpningen
av ett system som är riktigt utformat. Det skall dock inte utgöra ett substitut för ett bristande system. En skyldighet att
erlägga en avgift på 300 euro skulle även kunna avskräcka de avgiftsskyldiga från att inleda ett klagomålsförfarande. Det
förfarandet saknar i praktiken mening och är onödigt, med anledning av att insyn saknas i den rättsordning enligt vilken den
aktuella avgiften, samt den avgift som skall erläggas vid inledande av förfarandet, fastställs. Det låga antalet inledda förfaranden
vittnar för övrigt om detta.
Republiken Grekland har bestritt att dess avgiftssystem för importerade begagnade fordon innebär en underlåtenhet från medlemsstatens
sida att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 90 EG.
Republiken Grekland har anfört att det aktuella systemet faktiskt uppfyller de flesta kriterier som har uppställts i rättspraxis.
Vid bedömning av fordonets slitage, och följaktligen den värdeminskning på grundval av vilken fordonets beskattningsbara värde
fastställs, skall det slitage som beror på vanlig användning eller har någon annan orsak beaktas liksom körsträckan för fordon
som är mellan sex och tolv månader gamla. Vid denna bedömning skall även fordonstypen beaktas, eftersom det grossistpris som
används som beräkningsgrund fastställs enligt prislistor som officiella återförsäljare lämnar till tullmyndigheterna och som
har upprättats efter cylindervolym och modell.
Enligt Republiken Grekland grundade kommissionen sin ståndpunkt på ett krav omfattande ett flertal kriterier. Kommissionen
har emellertid varken närmare preciserat hur kriterierna skall kombineras på ett lämpligt sätt eller beaktat att inte något
genom lag stadgat kriterium helt och hållet kan återge ett fordons faktiska värdeminskning. Ett sådant krav kan även medföra
att komplicerade beräkningsmetoder används, vilka skulle kunna hindra importen av begagnade fordon.
Republiken Grekland har för övrigt gjort gällande att det aktuella systemet gynnade importen av begagnade fordon. Denna import
tredubblades mellan åren 2002 och 2005, vilket har visade att det aktuella systemet utgjorde ett objektivt och realistiskt
tillvägagångssätt för avskrivning av de nämnda fordonen.
Republiken Grekland har även gjort gällande, avseende påståendet att de kriterier som ligger till grund för beräkningen av
det beskattningsbara värdet inte har offentliggjorts, att uppgifter i tullhandlingar omfattas av myndighetssekretess. Att
till tredje man lämna ut listor med grossistpriser som tillämpas av bilförsäljare strider mot denna sekretess samt mot skyddet
för affärshemligheter. Kriterierna för värdeminskning av begagnade personfordon och de faktorer med stöd av vilka överklagandenämnderna
bedömde fordonens faktiska skick har dessutom till fullo offentliggjorts och är tillgängliga för allmänheten. Före tullklareringen
av ett importerat fordon kan således fordonsägaren vända sig till finansministeriet för att få kännedom om alla faktorer av
betydelse för fastställande av detta fordons beskattningsbara värde.
De detaljhandelspriser som förekommer i tidskrifter är för övrigt enbart indikativa och utgör alltså inte en säker och solid
referens. Dessa priser kan emellertid beaktas av en överklagandenämnd om en fordonsägare har gjort gällande att det föreligger
en betydande skillnad mellan ett sådant pris och det värde som fastställdes vid tullklareringen.
Republiken Grekland har gjort gällande att kommissionens förslag att offentliggöra tabeller med referensvärden, vilka är jämförbara
med de schablonmässiga värden som fastställs för fast egendom, saknar relevans. I det sistnämnda fallet återger de nämnda
värdena nämligen inte det genomsnittliga marknadspriset, utan innehållet i en lagstiftning avseende beskattningsbara värden
som har fastställts enligt värderingar som de behöriga skattemyndigheterna har utfört. Kommissionen har således uppmuntrat
Grekland att offentliggöra ett genomsnitt av de marknadspriser som fastställts av detaljhandlare, trots att det grekiska systemet
bygger på grossistpriser.
Republiken Grekland har dessutom gjort gällande, avseende möjligheten att bestrida tillämpningen av en schablonmässig beräkningsmetod
vid överklagandenämnderna, att inrättandet av dessa nämnder i förening med tillämpningen av en objektiv värdeminskningstabell,
avsåg att i samtliga fall förhindra att en registreringsavgift tas ut i strid med artikel 90 EG. Den grekiska lagstiftningen
är således förenlig med rättspraxis, enligt vilken det förhållandet att ägaren till ett importerat begagnat fordon har möjlighet
att bestrida att den schablonmässiga tabellen skall tillämpas på hans fordon, genom att visa att en sådan tillämpning leder
till en beskattning som överstiger den restskatt som är inräknad i värdet av liknande begagnade fordon som är registrerade
i en medlemsstat, kan förhindra eventuella diskriminerande verkningar av ett avgiftssystem som grundar sig på en sådan tabell.
Inrättandet av överklagandenämnder uppfyller dessutom kraven i kommissionens förslag till direktiv om beskattning av personbilar
(KOM(2005) 261 slutlig), i synnerhet de villkor som föreskrivs i artikel 10.3 i detta förslag till direktiv vad beträffar
värdeminskningstabellerna.
Republiken Grekland har slutligen gjort gällande, beträffande avgiften på 300 euro som myndigheterna tar ut för den expertvärdering
som en överklagandenämnd utför av ett fordon, att denna avgift inte avskräcker en skattskyldig person från att anföra ett
klagomål vid en sådan nämnd för att få fastställt en mer betydande värdeminskning av det aktuella fordonet, om vederbörande
verkligen har anledning att tro att fordonet har övervärderats av tullmyndigheterna. Det låga antalet ärenden som har inkommit
till överklagandenämnderna visar att den grekiska lagstiftningen gör det möjligt att uppnå de målsättningar som har fastställts
i domstolens rättspraxis.

Domstolens bedömning
Domstolen har när det gäller beskattning av begagnade bilar som importerats slagit fast att syftet med artikel 90 EG är att
säkerställa att den interna beskattningen från konkurrenssynpunkt blir helt neutral mellan varor som redan finns på den nationella
marknaden och varor som importeras (se bland annat dom av den 29 april 2004 i mål C‑387/01, Weigel, REG 2004, s. I‑4981, punkt 66,
av den 5 oktober 2006 i de förenade målen C‑290/05 och C‑333/05, Nádasdi och Németh, REG 2006, s. I‑10115, punkt 46, och av
den 18 januari 2007 i mål C‑313/05, Brzeziński, REG 2007 s. I‑0000, punkt 28).
Det framgår av fast rättspraxis att det är oförenligt med artikel 90 första stycket EG att belägga en importerad vara med
skatter eller avgifter, vilka fastställs enligt andra beräkningsmetoder och regler än vad som gäller för en liknande inhemsk
vara, om detta leder till en högre skatt eller avgift för den vara som importerats, även om denna skillnad endast uppstår
i vissa fall (se bland annat domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Grekland, punkt 20 där angiven rättspraxis, samt
dom av den 22 februari 2001 i mål C‑393/98, Gomes Valente, REG 2001, s. I‑1327, punkt 21, och av den 19 september 2002 i mål C‑101/00,
Tulliasiamies och Siilin, REG 2002 s. I‑7487, punkt 53).
Domstolen har funnit att det strider mot artikel 90 EG att i en medlemsstat uppbära en skatt på begagnade bilar med ursprung
i en annan medlemsstat när beloppet, beräknat utan hänsyn till bilens faktiska värdeminskning, överstiger den restskatt som
ingår i värdet av liknande, begagnade fordon, vilka redan är registrerade i landet (dom av den 9 mars 1995 i mål C‑345/93,
Nunes Tadeu, REG 1995 s. I‑479, punkt 20, och domen i det ovannämnda målet Gomes Valente, punkt 23).
Avseende tillämpningen av artikel 90 EG, och speciellt avseende behovet av jämförelse mellan skattesystemen för importerade
begagnade bilar och för inhemska begagnade bilar som utgör liknande eller konkurrerande produkter, bör man beakta inte bara
skattesatsen för den interna skatt som direkt eller indirekt påförs inhemska och importerade produkter, utan också underlaget
och villkoren för den aktuella skatten (se dom av den 22 mars 1977 i mål 74/76, Iannelli & Volpi, REG 1977, s. 557, svensk
specialutgåva, volym 3, s. 315, punkt 21, och av den 11 december 1990 i mål C‑47/88, kommissionen mot Danmark, REG 1990, s. I‑4509,
punkt 18, samt domen i det ovannämnda målet Nunes Tadeu, punkt 12).
En medlemsstat kan närmare bestämt inte ta ut en skatt på importerade begagnade fordon som beräknas på ett högre värde än
fordonets verkliga värde, vilket innebär en högre skatt på dessa fordon jämfört med liknande begagnade bilar som bjuds ut
på den nationella marknaden (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark, punkt 22).
Värdet på den begagnade bil som har importerats, som skall utgöra beskattningsunderlaget för myndigheterna, måste exakt motsvara
värdet på en liknande bil som redan är registrerad i landet (se bland annat domen i det ovannämnda målet Weigel, punkt 71).
Domstolen har i detta hänseende funnit att fordons faktiska värdeminskning inte enbart behöver beaktas genom en värdering
eller expertgranskning av varje enskilt fordon. En medlemsstat kan, genom att undvika ett sådant systems inneboende tröghet,
beräkna begagnade fordons värde enligt schablonmässiga tabeller som fastställs i lag eller annan författning och vilka utarbetas
på grundval av kriterier som ålder, körsträcka, allmänt skick, drivsystem samt fordonets märke och modell. Detta värde ligger
generellt sett mycket nära fordonens verkliga värde (domarna i de ovannämnda målen Gomes Valente, punkt 24, och Weigel, punkt 73).
Det skall i sådana tabeller under alla omständigheter beaktas att fordons årliga värdeminskning normalt är avsevärt större
än 5 procent och att nedsättningen inte är linjär, i synnerhet inte under de första åren då den sker mycket snabbare än vad
som senare är fallet. Fordonet börjar dessutom minska i värde när det köps eller tas i bruk (se, för ett liknande resonemang,
domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Grekland, punkt 22, och Tulliasiamies och Siilin, punkt 78).
Det framgår av fast rättspraxis att för att ett system för beskattning av importerade begagnade fordon som innebär att fordonens
faktiska värdeminskning beaktas på grundval av allmänna kriterier skall anses vara förenligt med artikel 90 EG, krävs det
dessutom att systemet utformas så att, med beaktande av de rimliga approximationer som är en del av alla system av denna typ,
varje diskriminerande verkan kan uteslutas (domen i det ovannämnda målet Gomes Valente, punkt 26; se även, för ett liknande
resonemang, domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot Grekland, punkt 29, och Brzeziński, punkt 40).
Det grekiska systemet för registreringsavgifter för importerade fordon utgår i förevarande fall från grossistpriset för ett
liknande inhemskt fordon vid den tidpunkt då det importerade fordonet för första gången togs i bruk på den internationella
marknaden. Det priset sätts ned med anledning av slitage som beror på vanlig användning eller av någon annan orsak, genom
tillämpning av värdeminskningssatser uttryckta i procent, vilka varierar beroende på fordonets ålder. Fordonets körsträcka
beaktas inte med avseende på fordon som är mellan sex och tolv månader gamla, eftersom endast fordon som har körts mer än
6 000 km är föremål för en värdeminskning på 7 procent.
Myndigheterna i en medlemsstat kan, vad avser beräkningsgrunden för det beskattningsbara värdet, såsom kommissionen har föreslagit,
söka stöd i facktidskrifter vari begagnade fordons genomsnittspris på den inhemska marknaden anges eller i en lista över aktuella
genomsnittspriser som används som referensdokument inom branschen (domarna i de ovannämnda målen Gomes Valente, punkt 25,
och Weigel, punkt 74). Republiken Grekland kan i ett sådant fall inte kritiseras för att använda grossistpriset för ett fordon,
vilket motsvarar det importerade fordonet, vid den tidpunkt då det importerade fordonet för första gången togs i bruk på den
internationella marknaden.
Domstolen har nämligen funnit, vid prövning av huruvida nationella bestämmelser är förenliga med artikel 90 EG, att det i
de nationella bestämmelserna kan föreskrivas att värdet på ett nytt fordon kan användas för att fastställa det beskattningsbara
värdet på ett importerat begagnat fordon. Detta gäller under förutsättning att jämförelsefordonet vid beräkning av skatten
är ett liknande fordon. Vid en sådan bedömning skall modell, typ och andra kännetecken såsom drivsystem och utrustning beaktas
(se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet Tulliasiamies och Siilin, punkterna 73–76).
Det är utrett att grossistpriset för bilar fastställs av biltillverkarna och förekommer i allmänt tillgängliga kataloger som
dessa distribuerar. Republiken Grekland har vid förhandlingen anfört, vilket kommissionen inte har bestritt, att vid fastställande
av dessa priser beaktas cylindervolymen och modellen samt vissa tekniska egenskaper, såsom drivsystem, motorstyrka, antalet
cylindrar och antalet dörrar på fordonet.
Domstolen anser även, vad avser värdeminskningstabellen, såsom har påpekats i punkt 30 i förevarande dom, att ett fordon börjar
minska i värde när det köps eller tas i bruk. Domstolen har för övrigt funnit att uttag av en registreringsavgift för importerade
begagnade fordon, vilken beräknas på grundval av minst 90 procent av nybilsvärdet, generellt sett är en uppenbar överbeskattning
av dessa fordon i jämförelse med det restvärde som är hänförligt till registreringsavgiften för tidigare registrerade begagnade
fordon som köpts på den nationella marknaden, oavsett ålder eller skick (domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Danmark,
punkt 20).
Domstolen har i punkt 29 i förevarande dom erinrat om att den tidigare har hänvisat till en rad objektiva kriterier, utan
att anse dem vara uttömmande eller tvingande, på grundval av vilka en schablonmässig värdetabell kan upprättas. Domstolen
har därvid hänvisat till fordonets ålder, körsträcka, allmänna skick, drivsystem, märke och modell.
Det är i förevarande fall utrett att enligt den grekiska lagstiftningen anses ett fordon ha minskat i värde först då det är
sex månader gammalt och såvitt mer än 6 000 km körts med fordonet. Av detta följer att Republiken Grekland vad avser begagnade
fordon som har importerats från en annan medlemsstat tillämpar ett beskattningssystem enligt vilket den registreringsavgift
som tas ut är lika stor som den avgift som liknande nya fordon beläggs med under de första sex månaderna efter det att de
nämnda fordonen för första gången tagits i bruk, oberoende av körsträcka. Detsamma gäller för importerade begagnade fordon
som är mellan sex och tolv månader gamla med en körsträcka på mindre än 6 000 km.
Domstolen anser att även om grossistpriset, på grundval av vilket importerade begagnade fordon värderas, bestäms med utgångspunkt
från fordonstypen, det vill säga cylindervolym, modell och andra tekniska egenskaper såsom drivsystem, så grundar sig den
värdeminskningstabell som därefter tillämpas för att bestämma det beskattningsbara värdet på ett enda kriterium, nämligen
fordonets ålder. Enbart den omständigheten att det hänvisas till villkoret att mer än 6 000 km har körts med fordonet om det
är mellan sex och tolv månader gammalt, innebär inte att fordonets körsträcka beaktas i tabellen. Detta gäller särskilt därför
att det är fråga om ett tröskelvärde avseende användning som innebär att om detta värde inte har uppnåtts kan någon värdeminskning
inte göras om det aktuella fordonet inte är ett år.
Slitaget och därmed värdeminskningen är emellertid mycket större bland annat om fordonet har använts i betydande utsträckning
under de första åren efter det att det togs i bruk än om det har använts i ”vanlig” utsträckning. I den aktuella lagstiftningen
beaktas emellertid inte körsträckan vid beräkningen av värdeminskningen av det nämnda fordonet, utan en värdeminskningssats
som motsvarar fordonets ålder. I det senare fallet fastställs det aktuella fordonets värde, vilket utgör underlaget för registreringsavgiften,
uppenbarligen på en för hög nivå. Detta medför att en avgift tas ut som har beräknats utan att fordonets reella värdeminskning
har beaktats. Denna avgift överstiger storleken på den restskatt som är inräknad i värdet på liknande begagnade fordon som
redan är registrerade i medlemsstaten.
Domstolen anser, tvärtemot vad Republiken Grekland har gjort gällande, att det inte är tillräckligt för att undvika att ett
avgiftssystem strider mot artikel 90 EG att fordonsägaren, i de fall då fordonet har använts i betydande utsträckning, har
möjlighet att invända mot tillämpningen av den schablonmässiga värdeminskningstabellen.
Det framgår nämligen av punkt 29 i förevarande dom att även om en medlemsstat kan undvika den tröghet som följer av ett värderingssystem
som grundar sig på en expertvärdering av varje fordon genom att i stället tillämpa en schablonmässig tabell, så måste en sådan
tabell göra det möjligt att fastställa ett värde på begagnade fordon som generellt sett ligger mycket nära fordonens verkliga
värde.
Det följer emellertid av det ovan anförda att om körsträckan inte beaktas så kan generellt sett en rimlig approximation av
importerade begagnade fordons verkliga värde inte göras utifrån den tabell som har fastställts genom den aktuella lagstiftningen.
Domstolen godtar inte Republiken Greklands argument att ökningen av antalet importerade begagnade personfordon visar att den
aktuella lagstiftningen saknar avskräckande verkan på import. Detta argument ger nämligen inte stöd för att avgiftssystemet
i fråga gör det möjligt, i enlighet med den rättspraxis som nämns i punkt 29 i förevarande dom, att fastställa ett värde på
begagnade fordon som generellt sett ligger mycket nära fordonens verkliga värde.
Kommissionen har för övrigt anfört, utöver det fall då ett fordon har använts i betydande utsträckning under de första åren efter
det att det togs i bruk, att det sätt på vilket vissa delar av det grekiska systemet är anordnade inte säkerställer en total
avsaknad av diskriminerande verkan.
För att ett sådant avgiftssystem skall vara förenligt med artikel 90 EG skall de kriterier som ligger till grund för metoden
för schablonmässig beräkning av fordons värdeminskning tillkännages för allmänheten (domen i det ovannämnda målet Tulliasiamies
och Siilin, punkt 87).
Domstolen finner i förevarande fall att kriterierna för värdeminskningen av begagnade personfordon framgår av artikel 126.1
i lag 2960/2001 och att de faktorer enligt vilka överklagandenämnderna skall bedöma fordons faktiska skick föreskrivs i artikel 2
i förordning F.112/50 av den 27 januari 2004, som antogs av statssekreteraren för ekonomiska och finansiella frågor.
Även om det, såsom Republiken Grekland har gjort gällande, strider mot myndighetssekretessen och skyddet för affärshemligheter
att till tredje man lämna ut de listor med grossistpriser som bilförsäljare lämnar till tullmyndigheterna, framgår det av
svaren på domstolens frågor under förhandlingen att varje person som har ett berättigat intresse får, i enlighet med artikel 5.2
i lag 2960/1999 om inrättande av förvaltningsprocesslagen, på begäran ta del av särskilda dokument som bevaras hos en offentlig
myndighet och som rör ett ärende avseende vederbörande, vilket behandlas eller har behandlats av myndigheten i fråga. En person
kan således vända sig till de behöriga myndigheterna för att erhålla information om det grossistpris på grundval av vilket
värdet på det nämnda fordonet har fastställts.
Domstolen anser att eftersom allmänheten således kan ta del av grossistpriset, kan kommissionen inte vinna framgång med argumentet
att det priset bör ersättas med priserna i motorklubbars tidskrifter. I detta hänseende kommer de priser som offentliggörs
i tidskrifter, såsom Republiken Grekland har anfört och kommissionen inte bestritt, för det fall en avgiftsskyldig konstaterar
att de ungefärliga detaljhandelspriser som anges i tidskrifterna skiljer sig väsentligt från det värde som fastställdes då
fordonet tullklarerades, och anför ett klagomål vid en överklagandenämnd, att beaktas på så sätt att registreringsavgiften,
i enlighet med bestämmelser i den grekiska lagstiftningen, inte överstiger den restskatt som har inräknats i värdet av liknande
fordon som redan är registrerade i Grekland.
För att ett avgiftssystem för importerade begagnade fordon, enligt vilket fordonens faktiska värdeminskning beaktas på grundval
av allmänna kriterier, skall vara förenligt med artikel 90 EG förutsätts att ägaren till ett sådant fordon ges möjlighet att
bestrida att en schablonmässig beräkningsmetod tillämpas på fordonet, för att därigenom kunna visa att metoden leder till
en avgift som överstiger den restskatt som ingår i värdet på liknande begagnade bilar som redan är registrerade i medlemsstaten
(domen i det ovannämnda målet Tulliasiamies och Siilin, punkt 88).
Domstolen påpekar att den grekiska lagstiftaren avsåg att rätta sig efter domstolens rättspraxis genom att inrätta överklagandenämnderna.
Enligt kommissionen innebär dock klagomålsförfarandet inte någon faktisk möjlighet att bestrida att en schablonmässig beräkningsmetod
tillämpas, eftersom den skattskyldige skall erlägga en avgift på 300 euro, vilken med avseende på den registreringsavgift
som skall erläggas kan utgöra hinder för möjligheten att inleda ett förfarande vid en överklagandenämnd.
Domstolen anser att en sådan avgift enbart kan avskräcka en fordonsägare från att inleda ett förfarande vid en överklagandenämnd,
om den avgiften motsvarar en betydande del av den ifrågasatta registreringsavgiften.
Republiken Grekland har i detta hänseende under förhandlingen anfört att registreringsavgiftens storlek varierar beroende
på det berörda fordonets cylindervolym. Registreringsavgiften motsvarar således 20 procent av beskattningsunderlaget för ett
fordon vars cylindervolym är mellan 1 000 och 1 600 cm
, 30 procent för ett fordon vars cylindervolym är mellan 1 601 och 1 800 cm
, 40 procent för ett fordon vars cylindervolym är mellan 1 801 och 2 000 cm
och 50 procent för ett fordon vars cylindervolym överstiger 2 000 cm
.
Republiken Grekland har dessutom gjort gällande, vilket kommissionen inte har bestritt, att de flesta importerade begagnade
fordon har en stor cylindervolym (2 000 cm
eller större) och att deras värde är ganska högt, vilket följaktligen medför att registreringsavgiften för dessa fordon är
förhållandevis hög.
Det framgår i detta sammanhang att den aktuella avgiften i allmänhet utgör ett föga betydande belopp i förhållande till den
registreringsavgift som skall erläggas.
Såsom Republiken Grekland har anfört under förhandlingen, vilket kommissionen inte har bestritt, finner domstolen att den
aktuella avgiften i dess helhet motsvarar, eller rent av är lägre än, kostnaden för privat teknisk expertvärdering.
Domstolen anser därmed att kommissionen inte har visat att den nämnda avgiften är sådan att den kan avskräcka en bilägare
från att inleda ett förfarande vid en överklagandenämnd för att försäkra sig om att den avgift som har tagits ut på vederbörandes
fordon enligt tabellen i den grekiska lagstiftningen inte överstiger den restskatt som har inräknats i värdet av ett liknande
begagnat fordon som redan är registrerat i Grekland.
Anmärkningen avseende de skyldigheter som åligger Republiken Grekland enligt artikel 90 EG är under dessa omständigheter välgrundad
med anledning av att metoden för beräkning av registreringsavgiften för begagnade fordon som importeras till den medlemsstaten
utgår från ett enda kriterium för värdeminskning, vilket grundar sig på fordonens ålder. Genom den metoden säkerställs emellertid
inte att de nämnda fordonens värde fastställs till ett belopp som generellt sett ligger mycket nära fordonens verkliga värde.
Detta avgiftssystem utesluter inte att en avgift, i vissa fall, skall erläggas för importerade begagnade fordon, en avgift
som överstiger den restskatt som har inräknats i värdet av liknande begagnade fordon som redan är registrerade i Grekland.
Kommissionen har däremot inte visat att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 90 EG
med avseende på de åtgärder som skall vidtas då ett avgiftssystem innehåller en metod för schablonmässig beräkning av avgiftens
storlek. Dessa åtgärder utgörs av offentliggörande av kriterierna för beräkning av avgiften och en möjlighet att bestrida
att en schablonmässig beräkningsmetod tillämpas för att undvika att den har en diskriminerande verkan.
Domstolen fastställer således att Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter genom att, i syfte att
beräkna det beskattningsbara värdet på begagnade fordon som har importerats från en annan medlemsstat till Grekland för att
fastställa registreringsavgiften, använda ett enda kriterium för värdeminskning, vilket utgår från fordonens ålder, och genom
att fastställa att värdet skall sättas ned med 7 procent för fordon som är mellan sex och tolv månader gamla och med 14 procent
för fordon som är ett år gamla, vilket inte säkerställer att den avgift som skall erläggas inte överstiger, om än bara i enstaka
fall, den restskatt som har inräknats i värdet av liknande begagnade fordon som redan är registrerade i Grekland.
Talan ogillas i övrigt.

Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 första stycket i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna,
om detta har yrkats. I artikel 69.3 första stycket i rättegångsreglerna föreskrivs att domstolen kan besluta att kostnaderna
skall delas eller att vardera parten skall bära sin rättegångskostnad om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter.
I förevarande fall har såväl kommissionen som Republiken Grekland ömsom tappat målet på vissa punkter. Vardera parten skall
således bära sin rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
1)
Republiken Grekland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 90 EG genom att, i syfte att beräkna det
beskattningsbara värdet på begagnade fordon som har importerats från en annan medlemsstat till Grekland för att fastställa
registreringsavgiften, använda ett enda kriterium för värdeminskning, vilket utgår från fordonens ålder, och genom att fastställa
att värdet skall sättas ned med 7 procent för fordon som är mellan sex och tolv månader gamla och med 14 procent för fordon
som är ett år gamla, vilket inte säkerställer att den avgift som skall erläggas inte överstiger, om än bara i enstaka fall,
den restskatt som har inräknats i värdet av liknande begagnade fordon som redan är registrerade i Grekland.
2)
Talan ogillas i övrigt.
3)
Republiken Grekland och Europeiska gemenskapernas kommission skall bära sina rättegångskostnader.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: grekiska.