CELEX: 62007CJ0241
EŽŪOGF
Reglamentas (EB) Nr. 1257/1999
Parama kaimo plėtrai
Parama aplinkai palankiai gamybai plėtoti

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies keičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus (
OL L 160, 1999, p. 80
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), iš dalies pakeisto 2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 223/2004 (
OL L 379, p. 1
, toliau – Reglamentas Nr. 1257/1999).
Šis prašymas buvo pateiktas sprendžiant ginčą tarp
JK Otsa Talu OÜ
(toliau –
Otsa Talu
), kuri yra
Agrofarm AS
(toliau –
Agrofarm
) teisių perėmėja, ir
Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet
(PRIA) (Žemės ūkio registravimo ir informacijos tarnyba; toliau – PRIA) dėl atsisakymo iš Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) suteikti paramą agrarinės aplinkosaugos gamybai.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
Reglamentu Nr. 1257/1999 sukuriami Bendrijos paramos tvariai kaimo plėtrai pagrindai.
Pagal Reglamento Nr. 1257/1999 29 konstatuojamąją dalį didelis dėmesys turėtų būti skiriamas agrarinės aplinkosaugos instrumentams kaimo vietovių tvariai plėtrai remti ir tenkinti augančią visuomenės aplinkos apsaugos paslaugų paklausą.
Šio reglamento 31 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad agrarinės aplinkosaugos pagalbos schema turėtų toliau skatinti ūkininkus tarnauti visuomenei, įvedant arba toliau taikant ūkininkavimo praktiką, suderinamą su didėjančiu poreikiu saugoti ir gerinti aplinką, gamtos išteklius, dirvožemį ir genetinę įvairovę bei išsaugoti kraštovaizdį ir kaimo vietoves.
Reglamento 22 straipsnis suformuluotas taip:
„Parama žemės ūkio gamybos metodams, skirtiems aplinkai apsaugoti, kaimo vietovėms išsaugoti (agrarinė aplinkosauga) arba pagerinti gyvūnų gerovės sąlygas, padeda siekti Bendrijos žemės ūkio, aplinkos ir ūkio gyvūnų gerovės politikos tikslų.
Ši parama skatina:
a)
būdus, kad žemės ūkio paskirties žemės naudojimas būtų suderintas su aplinkos, kraštovaizdžio ir jo ypatumų, gamtos išteklių, dirvožemio ir genetinės įvairovės apsauga bei jos gerinimu;
b)
intensyvesnį ūkininkavimą aplinkai palankiu būdu ir mažai naudojamų ganyklų sistemų valdymą;
c)
didelę gamtinę vertę turinčios dirbamos žemės ūkio aplinkos, kuriai yra iškilusi grėsmė, išsaugojimą;
d)
kraštovaizdžio ir istorinių ypatumų išsaugojimą žemės ūkio paskirties žemėje;
e)
taikyti aplinkos planavimą ūkininkavimo praktikoje;
f)
gerinti gyvūnų gerovės sąlygas.“
Reglamento Nr. 1257/1999 23 straipsnyje nustatyta:
„1.   Parama skiriama ūkininkams, kurie ne mažiau kaip penkeriems metams prisiima agrarinės aplinkosaugos arba gyvūnų gerovės įsipareigojimus. Prireikus tam tikriems įsipareigojimams, atsižvelgiant į jų poveikį aplinkai ir gyvūnų gerovei, nustatomas ilgesnis laikotarpis.
2.   Agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimai numato daugiau nei įprastos gero ūkininkavimo praktikos, įskaitant gerą gyvulininkystės praktiką, taikymą.
Jie numato paslaugas, kurios nėra numatytos kitomis paramos priemonėmis, tokiomis kaip rinkos rėmimas arba kompensacinės išmokos.“
Pagal šio Reglamento 24 straipsnio 1 dalį:
„Parama prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimus skiriama kasmet ir apskaičiuojama remiantis:
a)
prarastomis pajamomis;
b)
papildomomis sąnaudomis, kurios atsiranda dėl prisiimto įsipareigojimo; ir
c)
būtinybe suteikti paskatą.
Apskaičiuojant metinės paramos dydį į sąnaudas, susijusias su investicijomis, neatsižvelgiama. Apskaičiuojant metinės paramos dydį gali būti atsižvelgiama į nerentabilių investicijų, kurios būtinos įsipareigojimams vykdyti, sąnaudas.
<…>“
Reglamento Nr. 1257/1999 37 straipsnio 1 ir 4 dalyse numatyta:
„1.   Parama kaimo plėtrai skiriama tik toms priemonėms, kurios atitinka Bendrijos teisę.
<…>
4.   Valstybės narės gali nustatyti papildomas ar griežtesnes sąlygas skirti Bendrijos paramą kaimo plėtrai, jeigu tokios sąlygos atitinka šiame reglamente nustatytus tikslus ir reikalavimus.“
Pagal to paties reglamento 39 straipsnį:
„1.   Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių, kad užtikrintų kaimo plėtros paramos priemonių tarpusavio suderinamumą ir nuoseklumą, kaip to reikalauja šio skyriaus nuostatos.
2.   Į valstybių narių pateiktus kaimo plėtros planus įtraukiamas numatytų paramos priemonių suderinamumo ir nuoseklumo įvertinimas ir nurodomos priemonės, kurių buvo imtasi suderinamumui ir nuoseklumui užtikrinti.
3.   Prireikus paramos priemonės gali būti pataisytos, kad būtų užtikrintas jų suderinamumas ir nuoseklumas.“
Reglamento Nr. 1257/1999 41 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Kaimo plėtros planai yra rengiami optimaliausiai geografinei teritorijai. Juos rengia valstybės narės paskirtos kompetentingos institucijos, o valstybė narė po konsultacijų su atitinkamo teritorinio lygio kompetentingomis institucijomis ir organizacijomis planą pateikia Komisijai.
2.   Kaimo plėtros paramos priemonės, taikytinos vienoje vietovėje, jeigu galima, yra įtraukiamos į vieną planą. Jeigu reikia parengti keletą planų, nurodomas šiuose planuose pasiūlytų priemonių ryšys ir užtikrintas jų suderinamumas bei nuoseklumas.“
Nacionalinės teisės aktai
Įstatymas dėl Europos Sąjungos bendrosios žemės ūkio politikos įgyvendinimo (Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus), kuris buvo priimtas 2004 m. kovo 24 d. ir įsigaliojo 2004 m. gegužės 1 d. (RT I 2004, 24, 163), reglamentuoja su bendrąja žemės ūkio politika susijusios paramos kaimo plėtrai skyrimo procedūros klausimus.
Pagal šio įstatymo 42 straipsnį:
„1.   Su bendrąja žemės ūkio politika <…> susijusi parama kaimo plėtrai skiriama pagal 2004–2006 m. Estijos kaimo plėtros plano (Eesti maaelu arengukava 2004-2006) <…> (toliau – Plėtros planas) nuostatas. Pagalbos skyrimą organizuoja ir paramai gauti pateiktų paraiškų atitiktį reikalavimams tikrina šiame plane numatytos valdžios institucijos.
2.   Žemės ūkio ministras nustato, kokios rūšies parama biudžetiniais metais teikiama kaimo plėtrai, kokios veiklos rūšys remiamos biudžetiniais metais ir kaip paskirstomos kaimo plėtrai remti numatytos lėšos.
3.   Teisė prašyti paramos kaimo plėtrai ir ją gauti neatsiranda, jei šios paramos teikimas arba parama atitinkamai veiklai konkrečiais biudžetiniais metais nėra numatyta pagal šio straipsnio 2 dalį.“
Šio įstatymo 43 straipsnis, numatantis paramos kaimo plėtrai gavimo sąlygas, išdėstytas taip:
„1.   Teisę prašyti paramos kaimo plėtrai turi asmuo, atitinkantis reikalavimus, numatytus šio įstatymo 42 straipsnio 1 dalyje nurodytame plane ir šiame įstatyme.
2.   Žemės ūkio ministras gali nustatyti detalesnes sąlygas paramai kaimo plėtrai gauti, susijusias su pareiškėju ir numatoma vykdyti veikla, bei sričių, kurioms teikiama parama kaimo plėtrai, sąrašą. Minėtos sąlygos gali būti atskirai nustatomos kiekvienai paramos rūšiai.“
Pagal to paties įstatymo 44 straipsnio „Paraiškos dėl paramos kaimo plėtrai teikimas ir jos nagrinėjimas“ 2 dalį:
„Žemės ūkio ministras numato detalesnius reikalavimus teikiant paraišką dėl paramos kaimo plėtrai ir ją nagrinėjant, paraiškos formą, paramos mažinimo priežastis, konkrečių paramos rūšių tarifus ir paraiškos atmetimo priežastis. Paraiškos dėl paramos teikimo ir nagrinėjimo tvarka gali būti nustatoma atskirai kiekvienai paramos rūšiai.“
Paramos kaimo plėtrai teikimo taisyklės reglamentuojamos 2004 m. balandžio 20 d. priimtame Žemės ūkio ministro įsakyme Nr. 51 (RT I 2004, 51, 879), įsigaliojusiame 2004 m. gegužės 1 dieną.
Šio įsakymo 3 straipsnio „Paramos gavimo sąlygos“ 1 dalyje numatyta:
„Paramos <…> gali prašyti žemės ūkio srityje dirbantis fizinis asmuo, juridinis asmuo arba jungtinės veiklos sutartį sudarę asmenys ar kitas juridinio asmens statuso neturintis asmenų susivienijimas <…>, kuris veikia Plėtros plano 9 skyriaus 9.2 punkte nurodytose srityse ir atitinka Plėtros plano 9 skyriaus 9.2 punkte nustatytus reikalavimus ir kuris:
1)
eksploatuoja ne mažesnį kaip 1 hektaro žemės sklypą, įrašytą į žemės ūkio paramos ir žemės ūkio paskirties sklypų registrą, ši žemė naudojama žemės ūkio kultūroms auginti, visiškam žemės atidėjimui, pašarų gamybai ar ganykloms <…> arba laikinai nenaudojama žemės ūkiui;
2)
atitinka bendras aplinkosaugos žemės ūkio srityje sąlygas, numatytas Plėtros plano 9 skyriaus 39 lentelėje kiekvienoje įmonėje;
3)
prisiima įsipareigojimą penkerius metus nuo termino, iki kurio galima pateikti paraišką paramai gauti, atitikti 1 ir 2 punktuose nurodytus reikalavimus ir paramos agrarinei aplinkosaugai gavimo sąlygas.“
2005 m. balandžio 21 d. šis įsakymas buvoo iš dalies pakeistas 2005 m. gegužės 1 d. įsigaliojusiu Žemės ūkio ministro įsakymu Nr. 43 (toliau – Pakeistas įsakymas Nr. 51).
Pagal Pakeisto įsakymo Nr. 51 82 straipsnio 7 dalį:
„2005 metais galima prašyti paramos agrarinės aplinkosaugos gamybai plėtoti, jei 2004 m. pareiškėjo atžvilgiu buvo priimtas sprendimas skirti paramą agrarinės aplinkosaugos gamybai ir pareiškėjui taikomas 3 straipsnio 1 dalies 3 punkte nurodytas įpareigojimas“.
Pagal Plėtros plano 9.2 skyriaus 1 punktą buvo numatyta remti agrarinės aplinkosaugos gamybą.
Plėtros plano 12.6.2. punkte „Parama agrarinei aplinkosaugai“ nustatyta:
„Paraiškos nagrinėjamos ir sprendimai priimami remiantis paramos gavimo kriterijais bei atsižvelgiant į atitinkamais metais konkrečiai priemonei skirtus asignavimus. Prireikus nustatomas paraiškų eiliškumas.
Jei nepakanka biudžeto lėšų visoms reikalavimus atitinkančioms paraiškoms patenkinti, žemės ūkio ministras gali nustatyti paramos agrarinei aplinkosaugai mažinimo tvarką, pagal kurią parama visiems pareiškėjams, atitinkantiems paramos agrarinei aplinkosaugai sąlygas, sumažinama proporcingai arba paramos suma sumažinama atsižvelgiant į žemės ūkio paskirties žemės plotą, dėl kurio teikiama paraiška, arba atsižvelgiant į remiamą veiklą ar kitu pagrindu.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
2005 m. gegužės 26 d.
Agrofarm
pateikė PRIA paraišką dėl išmokų už plotą ir dėl paramos agrarinės aplinkosaugos gamybai. Kadangi jau 2004 m.
Agrofarm
buvo ėmusis būtinų priemonių, kad gautų paramą kaimo plėtrai, ji buvo pasirengusi prisiimti įsipareigojimą imtis tokios gamybos.
2005 m. gruodžio 19 d. PRIA generalinio direktoriaus sprendimu Nr. 1 3.13-4/74
Agrofarm
paraiška buvo atmesta motyvuojant tuo, kad parama neskiriama už žemės ūkio paskirties plotus, kurių atžvilgiu nėra įsipareigota plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą.
2006 m. vasario 1 d.
Agrofarm
Tartu administraciniame teisme (
Tartu Halduskohus
) pareiškė ieškinį, visų pirma nurodydama, kad priimdamas Pakeistą įsakymą Nr. 51, Žemės ūkio ministras pažeidė proporcingumo ir vienodo požiūrio principus. 2006 m. balandžio 28 d. Sprendimu
Tartu halduskohus
atmetė šį ieškinį, iš esmės manydamas, kad Pakeistas įsakymas Nr. 51 negalėjo pažeisti ieškovės teisių.
Otsa Talu
, kaip
Agrofarm
teisių perėmėja, pateikė apeliacinį skundą Tartu apygardos teismui (
Tartu ringkonnakohus
). Priminusi, kad Reglamentu Nr. 1257/1999 draudžiama priimti nevienodas nuostatas asmenų, pateikusių paraiškas dėl paramos agrarinei aplinkosaugai, atžvilgiu,
Otsa Talu
pažymėjo, kad pavėluotai priėmus Pakeistą įsakymą Nr. 51, t. y. likus tik vienam mėnesiui iki paraiškų teikimo 2005 metams pabaigos, buvo pažeisti teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinės valstybės principai.
Tartu ringkonnakohus
atmetė šį apeliacinį skundą 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimu, iš esmės nurodydamas, kad Pakeistas įsakymas Nr. 51 neprieštarauja Bendrijos teisei.
Tada
Otsa Talu
pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Kasatorė tvirtina, kad Pakeistas įsakymas Nr. 51 prieštarauja Bendrijos teisei, ypač Reglamento Nr 1257/1999 24 straipsnio 1 daliai, pagal kurią parama prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus skiriama kasmet. Be to,
Otsa Talu
teigimu, Pakeistas įsakymas Nr. 51 taip pat prieštarauja Plėtros plano 12.6.2. punktui, kuriame numatyta, kad jei nepakanka biudžeto lėšų, bendrą paramos agrarinei aplinkosaugai sumą, kuri turi būti išmokėta visiems reikalavimus tenkinantiems pareiškėjams, reikia proporcingai sumažinti.
PRIA prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nurodė, kad kalbant apie nagrinėjamą paramą kaimo plėtrai, ši parama negali būti laikoma socialine parama, kuri turi būti skirstoma bendrais pagrindais; tai pagalba, kurią skiriant taikomi reikalavimai kyla iš valstybės žemės ūkio politikos poreikių ir prioritetų.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pagrindinėje byloje kyla klausimas, ar teisėta prasidėjus paramos laikotarpiui iš dalies pakeisti paramos agrarinei aplinkosaugai sąlygas ir taip apriboti reikalavimus atitinkančių pareiškėjų sąrašą. Jis pažymi, kad taikytinuose Bendrijos teisės aktuose nėra išsamių tokios paramos skyrimo nuostatų.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Tarybos reglamente Nr. 1257/1999 numatytos paramos kaimo plėtrai tikslą atitinka tai, kad kiekvienais biudžetiniais metais remiami nauji pareiškėjai, pasirengę įsipareigoti plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą. Šis požiūris atitinka vienodo požiūrio principą bei tikslą užtikrinti geresnę aplinkos apsaugą. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tvirtina, jog šio reglamento 24 straipsnyje vartojamą žodį „kasmet“ reikia aiškinti taip, kad galima prisijungti prie paramos kaimo plėtrai schemos kiekvienais metais.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, kad sąlyga, pagal kurią norint gauti paramą kitais metais, pareiškėjo atžvilgiu jau praėjusiais biudžetiniais metais turėjo būti priimtas sprendimas suteikti paramą kaimo plėtrai, atitinka Reglamentą Nr. 1257/1999.
Bet to, jis teigia, kad pagal Plėtros planą, pritrūkus biudžeto lėšų, buvo numatyta taikyti procedūrą, pagal kurią proporcingai sumažinama parama visiems pareiškėjams, atitinkantiems paramos kaimo plėtrai skyrimo sąlygas.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, paramos gavėjų sąrašo sutrumpinimas nėra proporcingas sprendimas, siekiant išspręsti su biudžetinių lėšų trūkumu susijusius sunkumus, ir reikėjo proporcingai sumažinti paramą kaimo plėtrai, suteiktą visiems iš pradžių reikalavimus ją gauti atitinkantiems pareiškėjams, kaip tai buvo numatyta Plėtros plane.
Tokiomis aplinkybėmis
Riigikohus
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Ar <…> Reglamento <..> Nr. 1257/1999 <…> 22–24 straipsniuose numatytos paramos agrarinei aplinkosaugai tikslus atitinka tai:
a)
kad parama toliau teikiama tik tiems pareiškėjams, kurių atžvilgiu pagal atitinkamą planą jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą agrarinei aplinkosaugai ir kurie prisiima agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus;
arba
b)
kad kiekvienais biudžetiniais metais taip pat remiami nauji pareiškėjai, kurie pasirengę įsipareigoti plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą ir pritaiko savo gamybą prie atitinkamų reikalavimų?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą atitiktų b alternatyvą, ar tuo atveju, kai vykdant planą paaiškėja, jog nebeužtenka biudžeto lėšų pirmai paramai skirti, <…> Reglamento <…> Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalis kartu su 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu leidžia valstybei narei:
a)
pakeisti ankstesnes nuostatas ir reikalavimus, susijusius su paraiškos teikimu ir paramos agrarinei aplinkosaugai skyrimu, ir numatyti, kad paramos galima prašyti tik tada, jei praėjusiais biudžetiniais metais pareiškėjo atžvilgiu buvo priimtas sprendimas suteikti paramą ir todėl jam taikomas galiojantis įpareigojimas plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą;
arba
b)
proporcingai sumažinti paramą visiems pareiškėjams, atitinkantiems paramos agrarinei aplinkosaugai sąlygas?“
Dėl prejudicinių klausimų
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalies nuostatos, skaitomos kartu su šio reglamento 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu, draudžia valstybei narei dėl biudžeto lėšų trūkumo iš dalies pakeisti paramos kaimo plėtrai skyrimo sąlygas ir apriboti reikalavimus atitinkančių pareiškėjų sąrašą, paramą suteikant tik ūkininkams, kurių atžvilgiu jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas skirti tokią paramą.
Šiuo požiūriu reikia priminti, jog kalbant apie Reglamento Nr 1257/1999 tikslus dėl agrarinės aplinkosaugos priemonių, iš šio reglamento 29 ir 31 konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad agrarinės aplinkosaugos instrumentai prisideda prie kaimo vietovių tvarios plėtros ir kad agrarinės aplinkosaugos pagalbos schema skirta skatinti ūkininkus tarnauti visai visuomenei, įvedant arba toliau taikant ūkininkavimo praktiką, suderinamą su didėjančiu poreikiu saugoti ir gerinti aplinką.
Paramos žemės ūkio gamybos metodams, visų pirma skirtiems kaimo vietovėms išsaugoti, bendrosios sąlygos yra apibrėžtos Reglamento Nr. 1257/1999 22–24 straipsniuose, iš kurių išplaukia, jog agrarinės aplinkosaugos priemonėms būdinga, kad atitinkami ūkininkai prisiima įspareigojimus taikyti saugią aplinkai ūkininkavimo praktiką penkerius metus. Paramą prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus valstybės skiria kasmet, atsižvelgdamos į prarastas pajamas ar papildomas sąnaudas, atsirandančias dėl šių įsipareigojimų.
Siekiant užtikrinti numatytų priemonių skaidrumą, valstybės narės pagal Reglamento Nr. 1257/1999 41 straipsnį parengia kaimo plėtros planus, į juos visų pirma įtraukdamos kaimo plėtros paramos priemonių, pavyzdžiui, agrarinės aplinkosaugos priemonių, aprašymą bei bendrąją pavyzdinę finansų lentelę, kurioje nurodyti nacionaliniai ir Bendrijos ištekliai. Šie planai pateikiami Komisijai, kuri patikrina, ar jie atitinka minėtą reglamentą, tačiau šis patvirtinimas jiems nesuteikia Bendrijos teisės priemonės statuso (šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo
Huber
, C-336/00, Rink. p. I-7699, 39 ir 40 punktus).
Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 1257/1999 tikslą – bendrai skatinti agrarinės aplinkosaugos ir kaimo plėtrą – valstybės narės turi stengtis adekvačiai valdyti savo finansinius išteklius, kad kiekvienas pareiškėjas, atitinkantis reikalavimus pagal reglamentą, galėtų gauti paramą kaimo plėtrai.
Tačiau reikia pastebėti, kad pagal Reglamento Nr. 1257/1999 37 straipsnio 4 dalies ir 39 straipsnio 3 dalies nuostatas, valstybės narės gali nustatyti papildomas ar griežtesnes sąlygas skirti Bendrijos paramą kaimo plėtrai, jeigu tokios sąlygos atitinka šiame reglamente nustatytus tikslus ir reikalavimus, o prireikus paramos priemonės gali būti peržiūrėtos, kad būtų užtikrintas jų suderinamumas ir nuoseklumas.
Todėl agrarinės aplinkosaugos pagalbos schemos programavimas gali būti keičiamas, ir šią schemą reikia pritaikyti laikantis Reglamento Nr. 1257/1999 tikslų.
Pagrindinėje byloje, remiantis pagal Reglamento Nr. 1257/1999 48 straipsnio 3 dalį įsteigto monitoringo komiteto ataskaita, kaimo plėtros paramos paraiškų už 2004 m. buvo pateikta dvigubai daugiau nei numatyta Plėtros plane.
Atsižvelgus į 2004 m. patenkintų paraiškų skaičių, buvo matyti, kad lėšų, skirtų paramai plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą, nepakanka patenkinti 2005 ir 2006 m. pateiktas naujas paraiškas.
Žinoma, Estijos žemės ūkio ministro parengtame Plėtros plane buvo numatyta, kad jei nepakanka biudžeto lėšų, parama visiems pareiškėjams, atitinkantiems sąlygas jai gauti, sumažinama proporcingai.
Tačiau toks sumažinimas yra tik galimybė, kaip tai aiškiai išplaukia iš šio plano.
Be to, kaip tai iš esmės per posėdį tvirtino Estijos vyriausybė, jei ši valstybė narė būtų nusprendusi proporcingai sumažinti paramos kaimo plėtrai dydį tiek šios paramos gavėjams už 2004 m., tiek paraiškas šiai paramai už 2005 m. pateikusiems asmenims, būtų neįmanoma kompensuoti papildomų išlaidų ir prarastų pirmųjų pareiškėjų pajamų.
Taip pat nacionalinės valdžios institucijos turėjo galimybę priimti kitą primonę nei nustatytoji Plėtros plane, su sąlyga, kad ji atitinka Reglamento Nr. 1257/1999 tikslus ir nuostatas bei yra su jais suderinama, taip pat atitinka bendruosius Bendrijos teisės principus, kurių valstybės narės turi laikytis įgyvendindamos Bedrijos teisės aktus (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo
Elmeka
, C-181/04–C-183/04, Rink. p. I-8167, 31 punktą ir nurodytą teismo praktiką), kaip antai vienodo požiūrio, teisėtų lūkesčių apsaugos ir proporcingumo principų.
Šiuo požiūriu reikia pažymėti, kad tokia paramos kaimo plėtrai suteikimo sistema, kokia numatyta Pakeistame įsakyme Nr. 51, skirta paremti ūkininkus, kurie prisiėmė agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, prisideda prie suteiktos paramos tęstinumo per visą programavimo laikotarpį.
Atsižvelgiant į aplinkybes, kad 2005 m. Estijoje buvo konstatuota, jog trūksta biudžeto lėšų, nacionalinės teisės aktų leidėjo sprendimas apriboti ūkininkų, galinčių gauti paramą kaimo plėtrai, sąrašą ir ją suteikti tik jau praėjusiais biudžetiniais metais agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus prisiėmusiems ūkininkams patenka į valstybės narėms pagal Reglamentą Nr. 1257/1999 suteiktą veikimo laisvę.
Be to, kalbant apie vienodo požiūrio principą, reikia pažymėti, kad ūkininkas, kuris pirmą kartą pateikia paraišką paramai kaimo plėtrai, nėra tokioje pačioje padėtyje kaip ūkininkas, kuris dėl jau priimto sprendimo suteikti paramą privalo laikytis tam tikrų pareigų pagal įsipareigojimą taikyti saugią aplinkai ūkininkavimo praktiką, įsipareigojimą, kuris, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1257/1999 23 ir 24 straipsnių, numato daugiau nei įprastos gero ūkininkavimo praktikos taikymą ir dėl jo gali atsirasti papildomų išlaidų bei būti prarastos faktinės pajamos, kuriuos valstybė įsipareigoja kompensuoti.
Taip pat vienodo požiūrio principas, kuris reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, jeigu toks požiūris nėra objektyviai pagrįstas, nedraudžia valstybei narei priimti tokios priemonės, kokia yra Pakeistas įsakymas Nr. 51 (2005 m. gruodžio 6 d. Sprendimo
ABNA ir kt
.,
C-453/03, C-11/04, C-12/04 ir C-194/04, Rink. p. I-10423
, 63 punktas).
Kalbant apie teisėtų lūkesčių principą, kurio turi laikytis valstybės narės, įgyvendindamos Bendrijos teisės aktus (žr. šio sprendimo 47 punkte nurodytą teismo praktiką), reikia priminti, kad bendrosios žemės ūkio politikos srityje ūkio subjektai negali turėti teisėtų lūkesčių, kad, kompetentingoms valdžios institucijoms naudojantis savo diskrecija, esama situacija išliks nepasikeitusi (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Ispanija prieš Tarybą
, C-310/04, Rink. p. I-7285, 81 punktą).
Todėl
Otsa Talu
negalėjo teisėtai tikėtis, kad agrarinės aplinkosaugos pagalbos schema liks nepakeista visu atitinkamu laikotarpiu.
Galiausiai būtina pažymėti, kad proporcingumo principas nedraudžia tokios priemonės, kokia yra Pakeistas įsakymas Nr. 51. Iš tikrųjų Estijos Respublika, atlikusi bendrą su 2005 m. biudžeto lėšų nepakankamumu susijusių pasekmių vertinimą, galėjo pasirinkti imtis tokios priemonės, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, siekdama įgyvendinti Bendrijos teisės aktu nustatytą tikslą t. y. skatinti saugią aplinkai kaimo plėtrą, neviršijant to, kas būtina šiam tikslui pasiekti.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalies nuostatos, skaitomos kartu su šio reglamento 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu, nedraudžia valstybei narei dėl biudžeto lėšų trūkumo apriboti paramos kaimo plėtrai gavėjų sąrašą ir ją suteikti tik ūkininkams, kurių atžvilgiu jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas skirti tokią paramą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymus priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.

Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:

1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies keičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus, iš dalies pakeisto 2004 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2223/2004, 24 straipsnio 1 dalies nuostatos, skaitomos kartu su šio reglamento 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu, nedraudžia valstybei narei dėl biudžeto lėšų trūkumo apriboti paramos kaimo plėtrai gavėjų sąrašą ir ją suteikti tik ūkininkams, kurių atžvilgiu jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas skirti tokią paramą.

Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: estų.