CELEX: 62003CJ0170
Förordning (EEG) nr 918/83
Tullbefrielse
Begreppen 'personlig egendom' och 'tillhör'
Motorfordon som ställts till en persons förfogande av dennes arbetsgivare

Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 1.2 c och artikel 3 första stycket a i rådets förordning (EEG) nr 918/83
av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem för tullbefrielse (EGT L 105, s. 1; svensk specialutgåva, område 2,
volym 3, s. 146).
Begäran har framställts i ett mål mellan J.H.M. Feron (nedan kallad Feron) och Staatssecretaris van Financiën, vilken inte
har beviljat honom skattebefrielse för en personbil som ställts till Ferons förfogande av hans arbetsgivare.
Målet vid den nationella domstolen och tillämpliga bestämmelser
Enligt begäran om förhandsavgörande har Feron varit verksam i Österrike som anställd av Océ Österreich GmbH (nedan kallad
arbetsgivaren). Under perioden mellan den 18 oktober 1996 och den 14 december 1997 ställde arbetsgivaren en personbil till
Ferons förfogande med exklusiv förfoganderätt såväl för personligt bruk som för verksamhet som han utövade för nämnda arbetsgivares
räkning. Under denna period var arbetsgivaren ägare till personbilen. I samband med att Feron förflyttades till Nederländerna
utnyttjande han den 15 december 1997 den förköpsrätt avseende personbilen som han erhållit då han tog bilen i bruk och köpte
den av sin arbetsgivare. I januari 1998 lämnade Feron sitt hemvist i Österrike och den 10 februari 1998 anmälde han sin nya
bostadsadress i Venlo till Venlos kommun (Nederländerna). De nederländska myndigheterna beviljade honom inte befrielse från
skatt för personbilar och motorfordon (belasting van personenauto's en motorrijwielen) (nedan kallad BPM) för nämnda personbil.
Detta beslut överklagades till Gerechtshof te 's-Hertogenbosch, vilken upphävde beslutet och beviljade Feron befrielse från
BPM. Staatssecretaris van Financiën överklagade till Hoge Raad der Nederlanden.
Den senare hävdade att enligt artikel 1.2 i Wet op de belasting van personenauto's en motorrijwielen (lagen om skatt på personbilar
och motorfordon) av den 24 december 1992 skall BPM betalas då en personbil eller ett motorfordon registreras enligt Wegenverkeerswet
(trafiklagen) av år 1994. Av artikel 14 i den lagen jämförd med artikel 2.2 samt artikel 4.1 och 4.4 i Uitvoeringsbesluit
belasting van personenauto's en motorrijwielen (tillämpningsförordning om skatt på personbilar och motorfordon) av den 24 december 1992,
i dess lydelse enligt förordning av den 14 november 1997, framgår att befrielse från BPM som skall erläggas vid registrering
av personbilar och motorfordon som kommer från ett annat land, inklusive andra medlemsstater, beviljas om fordonet, vid övergång
till fri omsättning, skulle befrias från importtullar enligt rådets förordning nr 918/83.
Den nationella domstolen har påpekat att enligt artikel 2 i nämnda förordning skall befrielse från BPM beviljas för ett motorfordon
avsett för personligt bruk, i den mening som avses i artikel 1.2 c i samma förordning, som importeras från ett annat land
av en fysisk person som flyttar sin normala bostad till Nederländerna, så vitt detta fordon har tillhört den berörda personen
och använts av denne på hans tidigare normala bostadsort under minst sex månader före den dag då han upphör att ha sin normala
bostad i utreselandet i den mening som avses i artikel 3 första stycket a i förordning nr 918/83, och så vitt fordonet i fråga
är avsett att användas av den berörda personen för samma ändamål på den nya normala bostadsorten enligt artikel 3 första stycket
b i samma förordning.
Enligt Hoge Raad der Nederlanden framgår det av artikel 2 jämförd med artikel 3 i förordning nr 918/83 att skattebefrielsen
tillämpas på egendom som i form av personlig egendom har tillhört den berörda personen åtminstone under sex månader.
Enligt den nationella domstolen uppkommer först frågan huruvida egendom som använts både för yrkesmässigt och privat bruk
kan anses utgöra personlig egendom.
Vidare uppkommer frågan om innebörden av begreppet tillhör i den mening som avses i artikel 3 första stycket a i förordning
nr 918/83. Bland annat söker den få svar på om detta begrepp innefattar det fall där någon förfogar över berörd egendom med
stöd av ett juridiskt förhållande till en annan person, vilken är egendomens ägare och som har ställt denna egendom till förfogande
inom ramen för sitt företag, och samtidigt har godkänt privat bruk av egendomen.
Tolkningsfrågorna
Hoge Raad der Nederlanden beslöt den 11 april 2003 att vilandeförklara målet och hänskjuta följande frågor till domstolen
för ett förhandsavgörande:
”1)
Skall en personbil som en fysisk person fått ställd till sitt förfogande av sin arbetsgivare och som används av den fysiska
personen för både yrkesmässiga och privata ändamål betraktas som personlig egendom i den mening som avses i artikel 1.2 c
i … förordning … nr 918/83 …?
2)
Skall artikel 3 a i denna förordning, i vilken det anges att en vara skall ha tillhört den berörda personen under minst sex
månader före den dag då han upphör att ha sin normala bostad i det tredje land som är utreseland, tolkas så att ett föremål
tillhör en person när dennes arbetsgivare, oavsett om det skett mot ersättning eller inte, ställt föremålet till den berörda
personens förfogande inom ramen för utförandet av arbetsuppgifter till förmån för föremålets ägare?
3)
Är det av betydelse för svaret på fråga två om den berörda personen har haft rätt att köpa personbilen under hela sexmånadersperioden?”
Bedömningen av tolkningsfrågorna
Förordning nr 918/83 som nämns i frågorna rör befrielse från gemenskapstull vid import från tredje land och är inte direkt
tillämplig i tvisten vid den nationella domstolen. Bestämmelserna i nämnda förordning är endast tillämpliga på denna tvist
genom bestämmelser i den nederländska lagstiftningen i vilka en hänvisning till de gemenskapsrättsliga bestämmelserna görs.
Det är i detta avseende tillräckligt att erinra om att domstolen vid ett flertal tillfällen har förklarat sig vara behörig
att meddela förhandsavgörande beträffande gemenskapsrättsliga bestämmelser i fall då omständigheterna i målet vid den nationella
domstolen inte omfattades av gemenskapsrättens tillämpningsområde, men då dessa bestämmelser har blivit tillämpliga genom
nationell rätt (se, bland annat, domar av den 17 juli 1997 i mål C‑28/95, Leur-Bloem, REG 1997, s. I‑4161, punkt 27, och i
mål C‑130/95, Giloy, REG 1997, s. I‑4291, punkt 23, samt av den 3 december 1998 i mål C‑247/97, Schoonbroodt, REG 1998, s. I‑8095,
punkt 14).
Frågorna skall således besvaras.
Hoge Raad der Nederlanden har ställt dessa tre frågor, som skall prövas tillsammans, för att få klarhet i huruvida en personbil,
såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, kan anses utgöra en personlig egendom enligt artikel 1.2 c
i förordning nr 918/83 som kan bli föremål för tullbefrielse enligt artiklarna 2 och 3 i nämnda förordning.
Domstolen påpekar i detta hänseende att det vid en jämförelse mellan dessa bestämmelser framgår att den personliga egendomen,
för att kunna åtnjuta nämnda tullbefrielse, i allmänhet måste ha tillhört den berörda personen och använts av denne, som personlig
egendom, på hans tidigare normala bostadsort under minst sex månader före den dag då han upphör att ha sin normala bostad
i utreselandet. Dessutom måste den personliga egendomen vara avsedd att användas för samma ändamål på den berördes nya normala
bostadsort.
I den mening som avses i artikel 1.2 c i förordning nr 918/83 betyder personlig egendom all egendom avsedd för de berörda
personernas personliga bruk eller för att användas i deras hushåll, bland annat privata motorfordon.
I förevarande fall har Ferons arbetsgivare ställt personbilen till Ferons förfogande mellan den 18 oktober 1996 och den 14 december 1997,
både för personligt bruk och för den verksamhet Feron utövat för arbetsgivarens räkning.
Frågan huruvida egendom, som använts för dessa båda ändamål under den period på sex månader som föregick Ferons byte av bostad,
kan anses som personlig egendom behandlas inte uttryckligen i förordning nr 918/83.
Möjligheten att göra en sådan bedömning står emellertid inte i strid med nämnda förordnings struktur eller syfte.
För det första föreskrivs det uttryckligen i artikel 1.2 c i förordning nr 918/83 att viss egendom, som personen i fråga behöver
för att kunna utöva sitt yrke, kan anses utgöra personlig egendom.
För det andra är det enligt denna bestämmelse framför allt viktigt att personlig egendom inte är sådan att den genom sin art
eller sin mängd kan tyda på att den importeras för kommersiella ändamål.
I avsaknad av en uttrycklig bestämmelse med den innebörden skall det dock under alla omständigheter inte anses vara nödvändigt
att egendomen uteslutande används för privat bruk för att den skall anses utgöra personlig egendom i den mening som avses
i förordning nr 918/83.
En personbil såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen och som används såväl för privata som yrkesmässiga
ändamål skall också kunna anses utgöra sådan personlig egendom.
För övrigt förvärvade Feron personbilen, som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, från arbetsgivaren den 15 december 1997,
och den användes enligt begäran om förhandsavgörande uteslutande för Ferons personliga bruk efter det att bilen importerats
till den medlemsstat i vilken Feron har sin nya bostad.
Av detta följer att en personbil såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen skall anses utgöra personlig
egendom som brukats av den berörde under minst sex månader före den dag då han upphörde att ha sin normala bostad i utreselandet,
och som är avsedd att användas för samma ändamål på den berördes nya normala bostadsort i den mening som avses i förordning
nr 918/83.
Det skall prövas huruvida en personbil såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen kan anses ha tillhört
den berörde under nämnda sexmånadersperiod.
I detta hänseende skall det erinras om att det följer av såväl kravet på en enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten som likhetsprincipen
att en gemenskapsbestämmelse som inte innehåller någon uttrycklig hänvisning till medlemsstaternas rättsordningar när det
gäller att bestämma dess betydelse och räckvidd normalt skall ges en självständig och enhetlig tolkning inom hela gemenskapen
(dom av den 18 januari 1984 i mål 327/82, Ekro, REG 1984, s. 107, punkt 11, av den 19 september 2000 i mål C‑287/98, Linster,
REG 2000, s. I‑6917, punkt 43, och av den 9 november 2000 i mål C‑357/98, Yiadom, REG 2000, s. I‑9265, punkt 26).
Av detta följer att begreppet tillhör, som avses i artikel 3 i förordning nr 918/83, skall bli föremål för en självständig
tolkning.
Såsom generaladvokaten har angett i punkt 81 i sitt förslag till avgörande kännetecknas nämnda begrepp inom de olika rättssystemen
av att en person har en faktisk kontroll över ett föremål, oavsett om det är denna person som är ägaren till föremålet eller
inte.
Att begreppet tillhör används i förordning nr 918/83 innebär att skattebefrielse inte skall begränsas till att endast avse
egendom som utgjort en del av den berördes egna tillgångar under minst sex månader före den tidpunkt då han byter bostad,
utan till att avse egendom över vilken den berörde under denna period har haft en faktisk kontroll.
I förevarande fall har arbetsgivaren ställt personbilen som är i fråga i målet vid den nationella domstolen till Ferons fulla
och exklusiva förfogande samt beviljat honom förköpsrätt till denna bil.
Mot bakgrund av dessa omständigheter framgår det att Feron hade faktisk kontroll över nämnda bil och att denna således tillhörde
honom under minst sex månader före den dag då han upphörde att ha sin normala bostad i utreselandet.
Med hänsyn till vad som anförts ovan skall frågorna besvaras så, att en personbil, såsom den som är i fråga i målet vid den
nationella domstolen, skall anses utgöra personlig egendom i den mening som avses i artikel 1.2 c i förordning nr 918/83 som
kan bli föremål för en tullbefrielse enligt artiklarna 2 och 3 i denna förordning.
Med hänsyn till det svar som givits på frågorna, är det inte nödvändigt att pröva huruvida rådets direktiv 83/183/EEG av den
28 mars 1983 om skattebefrielse på permanent införsel från en medlemsstat av personlig egendom (EGT L 105, s. 64; svensk specialutgåva,
område 9, volym 1, s. 117) är tillämpligt eller inte.
Rättegångskostnader
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma
mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till
domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
På dessa grunder beslutar domstolen (första avdelningen) följande dom:
En personbil, såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, skall anses utgöra personlig egendom, i den mening
som avses i artikel 1.2 c i rådets förordning (EEG) nr 918/83 av den 28 mars 1983 om upprättandet av ett gemenskapssystem
för tullbefrielse, vilken kan bli föremål för tullbefrielse enligt artiklarna 2 och 3 i denna förordning.
Underskrifter
–
Rättegångsspråk: nederländska.