CELEX: 62008CJ0536
Sestā PVN direktīva
17. panta 2. un 3. punkts
28.b panta A daļas 2. punkts
Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu
Pārejas noteikumi tirdzniecības starp dalībvalstīm aplikšanai ar nodokļiem
Kopienas iekšējās preču iegādes vieta

Lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par
to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota
aprēķinu bāze (OV L 145, 1. lpp.), redakcijā, kas izriet no Padomes 1992. gada 14. decembra Direktīvas 92/111/EEK (OV L 384,
47. lpp.; turpmāk tekstā – “Sestā direktīva”), 17. panta 2. un 3. punktu, kā arī 28.b panta A daļas 2. punktu.
Šie lūgumi tika iesniegti tiesvedībās starp
Staatssecretaris van Financien
[valsts sekretāru finanšu lietās] (turpmāk tekstā – “
Staatssecretaris
”) un attiecīgi
X
un
Facet BV
‑
Facet Trading BV
(turpmāk tekstā – “
Facet
”) par paziņojumu par pievienotās vērtības nodokļa (turpmāk tekstā – “PVN”) pārrēķinu.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesiskais regulējums
Sestās direktīvas 17. panta 1.–3. punktā ir paredzēts:
“1.      Atskaitīšanas tiesības rodas brīdī, kad atskaitāmais nodoklis kļūst iekasējams.
2.      Ja preces un pakalpojumus nodokļa maksātājs izmanto ar nodokli apliekamiem darījumiem, viņam ir tiesības atskaitīt no nodokļa,
kurš viņam jāmaksā:
[..]
d)      pievienotās vērtības nodokli, kas maksājams saskaņā ar 28.a panta 1. punkta a) apakšpunktu.
3.      Dalībvalstis piešķir katram nodokļa maksātājam arī 2. punktā minētās pievienotās vērtības nodokļa atskaitīšanas vai atmaksājuma
tiesības, ciktāl šīs preces un pakalpojumus izmanto šādiem mērķiem:
a)      darījumiem, kas saistīti ar citā valstī veiktām 4. panta 2. punktā minētajām saimnieciskām darbībām, kurām pienāktos samazinājumi,
ja šie darījumi būtu veikti valsts teritorijā;
b)      darījumiem, kas ir atbrīvoti no nodokļiem saskaņā ar 14. panta 1. punkta i) apakšpunktu, 15. pantu, 16. panta 1. punkta B,
C, D vai E daļu un 2. punktu un 28.c panta A un C daļu;
c)      jebkuriem darījumiem, kas ir atbrīvoti no nodokļiem saskaņā ar 13. panta B daļas a) apakšpunktu un d) apakšpunkta 1. līdz
5. punktu, ja klients ir reģistrēts ārpus Kopienas vai ja šie darījumi ir tieši saistīti ar precēm, ko eksportēs uz valsti
ārpus Kopienas.”
Saskaņā ar Sestās direktīvas 28.a panta 1. punkta a) apakšpunktu:
“Pievienotās vērtības nodoklis [PVN] jāmaksā arī:
a)      par Kopienas iekšējām preču iegādēm [preču iegādēm Kopienas iekšienē], ko valsts teritorijā par atlīdzību veic nodokļu maksātājs,
kas attiecīgi darbojas, vai juridiska persona, kas nav nodokļu maksātāja, ja pārdevējs ir nodokļu maksātājs, kas attiecīgi
darbojas, kuram nav tiesību uz 24. pantā noteikto atbrīvojumu un uz kuru neattiecas 8. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrā
teikumā vai 28.b panta B daļas 1. punktā noteiktais režīms.”
Sestās direktīvas 28.a panta 3. punktā ir paredzēts:
““Kopienas iekšējā preču iegāde” nozīmē iegūt tiesības rīkoties kā īpašniekam ar kustamu materiālu īpašumu, ko personai, kas
iegādājusies preces, atsūtījis vai atvedis pārdevējs vai kāds viņa vārdā, vai persona, kas iegādājas preces citai dalībvalstij,
nevis tai, no kuras preces ir nosūtītas vai transportētas.”
Sestās direktīvas 28.b panta A daļā ir noteikts:
“1.      Par Kopienas iekšējās preču iegādes vietu uzskata vietu, kur preces atrodas laikā, kad beidzas to sūtīšana vai transportēšana
personai, kas tās iegādājas.
2.      Neskarot 1. punktu, tomēr uzskata, ka Kopienas iekšējās preču iegādes vieta, kas minēta 28.a panta 1. punkta a) apakšpunktā,
atrodas dalībvalsts teritorijā, kas ir izdevusi pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numuru, ar kuru persona, kas
iegādājas preces, ir veikusi iegādi, izņemot gadījumu, ja persona, kas iegādājas preces, apstiprina, ka šai iegādei ir uzlikts
nodoklis saskaņā ar 1. punktu.
Ja iegādei tomēr ir jāuzliek nodoklis atbilstīgi 1. punktam preču sūtījuma vai transporta galapunkta dalībvalstī pēc tam,
kad tai ir uzlikts nodoklis saskaņā ar pirmo daļu, summu, kam uzliek nodokli, atbilstīgi samazina dalībvalstī, kas izdevusi
pievienotās vērtības nodokļa identifikācijas numuru, ar kuru persona, kas iegādājusies preces, ir veikusi iegādi.
Panta pirmās daļas piemērošanas nolūkā uzskata, ka Kopienas iekšējās preču iegādes uzskata par tādām, kam uzliek nodokli saskaņā
ar 1. punktu, ja ir spēkā šādi nosacījumi:
–        iegādātājs apstiprina, ka viņš šo Kopienas iekšējo preču iegādi ir veicis vēlākas piegādes vajadzībām, ko veic 1. punktā noteiktajā
dalībvalstī un kurā saņēmējs ir persona, kam ir nodokļu saistības saskaņā ar 28.c panta E daļas 3. punktu,
–        iegādātājs ir izpildījis deklarēšanas pienākumu, kas noteikts 22. panta 6. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļā.”
Sestās direktīvas 28.c panta E daļas 3. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis veic īpašus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka pievienotās vērtības nodokli neiekasē par Kopienas iekšējām preču
iegādēm, ko tās teritorijā veic 28.b panta A daļas 1. punkta nozīmē, ja ir spēkā šādi nosacījumi:
–        preču iegādi Kopienas iekšienē veic nodokļu maksātājs, kurš nav reģistrēts valsts teritorijā, bet kurš ir identificēts pievienotās
vērtības nodoklim citā dalībvalstī,
–        preču iegādi Kopienas iekšienē turpmākas preču piegādes nolūkā veic nodokļa maksātājs valsts teritorijā,
–        preces, ko šādi iegādājies minētais nodokļa maksātājs, tiek tieši nosūtītas vai transportētas no dalībvalsts, kas nav tā dalībvalsts,
kurā šis nodokļa maksātājs ir identificēts pievienotās vērtības nodoklim, un ir paredzētas personai, kurai viņš vēlāk tās
piegādā,
–        persona, kurai vēlāk preces piegādā, ir nodokļa maksātājs vai juridiska persona, kura nav nodokļa maksātāja, kas pievienotās
vērtības nodoklim ir identificēta valsts teritorijā,
–        persona, kurai vēlāk preces piegādā, saskaņā ar 21. panta 1. punkta a) apakšpunkta trešo daļu ir persona, kurai ir jāmaksā
nodoklis par piegādēm, ko veicis nodokļa maksātājs, kas nav reģistrēts valsts teritorijā.”
Sestās direktīvas 28.d panta 1. punktā ir noteikts:
“Darbība, par kuru jāmaksā nodokļi, notiek, ja veic preču iegādi Kopienas iekšienē. Preču iegādi Kopienas iekšienē uzskata
par veiktu, ja līdzīgu preču piegādi uzskata par veiktu valsts teritorijā.”
Sestās direktīvas, kas grozīta ar Padomes 1995. gada 10. aprīļa Direktīvu 95/7/EK, kas groza Direktīvu 77/388/EEK un ievieš
jaunus vienkāršotus pasākumus attiecībā uz pievienotās vērtības nodokli – dažu atbrīvojumu jomu un praktiskus pasākumus to
piemērošanai (OV L 102, 18. lpp.), 28.h pantā ir noteikts:
“[..]
b)      Katrs nodokļa maksātājs, kas identificēts pievienotās vērtības nodoklim, iesniedz arī kopsavilkuma paziņojumu par pievienotās
vērtības nodoklim identificētiem pircējiem, kuriem viņš ir piegādājis preces saskaņā ar 28.c panta A daļas a) un d) apakšpunkta
nosacījumiem, un par pievienotās vērtības nodoklim identificētiem kravas saņēmējiem saistībā ar piektajā daļā minētajiem darījumiem.
Kopsavilkuma paziņojumu sagatavo par katru kalendāra gada ceturksni dalībvalstu noteiktā laikā un saskaņā ar procedūrām, ko
nosaka dalībvalstis, kuras veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka noteikumi, kas attiecas uz administratīvu sadarbību
netiešo nodokļu uzlikšanas jomā, noteikti būtu ievēroti.
[..]”

Valsts tiesiskais regulējums
1968. gada 28. jūnija Likuma par apgrozījuma nodokli (
Wet op de omzetbelasting
) (
Staatsblad
1968, Nr. 329; turpmāk tekstā – “Likums par PVN”) 15. pantā ir paredzēts, ka:
“2. pantā norādītais nodoklis, kuru var atskaitīt saimniecisko darbību veicējs, ir:
[..]
b)      nodoklis, kas nodokļu deklarācijas periodā ir jāmaksā par Kopienas iekšējām preču iegādēm 17.a panta 1. punkta izpratnē, tiktāl,
ciktāl saimniecisko darbību veicēja rīcībā ir atbilstīgi prasībām izrakstīts faktūrrēķins;
c)      nodoklis, kas jāmaksā nodokļu deklarācijas periodā:
[..]
ja Kopienas iekšējās preču iegādes 17.a panta 1. punkta izpratnē veic tāds saimniecisko darbību veicējs, kas nav minēts b) apakšpunktā;
[..]
Ja nodokļa atmaksas pieprasījums var tikt iesniegts saskaņā ar 30. panta 1., 2. un 3. punktu, saimniecisko darbību veicējs
nevar veikt nodokļu atskaitījumu.
[..]”
Šī likuma 17.a pantā ir noteikts, ka:
“Preču iegāde Kopienas iekšienē ir tāda preču iegāde, kad saimniecisko darbību veicējs tās piegādā savas darbības ietvaros,
šīs preces sūtot vai pārvadājot no vienas dalībvalsts uz otru.
[..]”
Minētā likuma 17.b pantā ir paredzēts:
“Preču iegādes Kopienas iekšienē vieta ir vieta, kurā ir sūtījuma vai piegādes galamērķis.
Neskarot 1. punktā paredzētos noteikumus, preču iegāde Kopienas iekšienē tiek veikta dalībvalstī, kura ir piešķīrusi PVN identifikācijas
numuru, pamatojoties uz kuru ir veikta iegāde, ja vien pircējs nepierāda, ka nodoklis tika iekasēts piemērojot 1. punktu.
[..]”
Likuma par apgrozījuma nodokli 30. panta 1. punktā ir noteikts:
“Pēc nodokļa maksātāja lūguma par preču iegādēm Kopienas iekšienē iekasētais nodoklis tiek atmaksāts, ja nodoklis tika samaksāts,
piemērojot 17.b panta 2. punktu, un ja nodokļa maksātājs ir pierādījis, ka šī pati iegāde ir aplikta ar nodokli sūtījuma vai
piegādes galamērķa dalībvalstī.
[..]”

Pamata prāvas un prejudiciālais jautājums

Lieta C‑536/08
Nīderlandē reģistrēts uzņēmums
X
tirgo datorus un datoru piederumus. Laika posmā no 1998. gada 1. janvāra līdz 1999. gada 31. decembrim tas attiecīgās preces
pirka no citās dalībvalstīs, nevis Nīderlandē un Spānijā reģistrētiem uzņēmumiem (turpmāk tekstā – “piegādātāji”) un pārdeva
tās Spānijā reģistrētiem klientiem.
Piegādātāji uzņēmumam
X
izrakstītajos faktūrrēķinos neiekļāva PVN, bet uzrādīja savu Nīderlandes PVN identifikācijas numuru. Pēc tam
X
saviem klientiem izrakstītajos faktūrrēķinos attiecīgi norādīja, ka ir piemērojams Sestās direktīvas 28.c panta E daļas 3. punkts.
Savā nodokļu deklarācijā par laika posmu no 1998. gada 1. janvāra līdz 1998. gada 30. septembrim
X
neuzrādīja PVN parādu par preču iegādēm Kopienas iekšienē. Tāpat tas neatskaitīja PVN kā priekšnodokli saistībā ar preču
iegādēm Kopienas iekšienē. Tāpat nodokļu deklarācijā netika arī iekļauta informācija par piegādēm Kopienas iekšienē, kā tas
ir norādīts Likuma par apgrozījuma nodokli 37.a panta un Sestās direktīvas 22. panta 6. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļā.
Savukārt par laika posmu no 1998. gada 1. oktobra līdz 1999. gada 30. jūnijam
X
savā deklarācijā uzrādīja PVN parādu par preču iegādēm Kopienas iekšienē un šo nodokli atskaitīja kā priekšnodokli. Tāpat
tas paziņoja par piegādēm Kopienas iekšienē, kā tas ir paredzēts iepriekšējā punktā minētajās tiesību normās. Kā tas izriet
no ieniedzējtiesas lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu, nav konstatēts, ka šīs preces iepriekš šī sprieduma 14. punktā minēto
darījumu ietvaros būtu tieši nosūtītas vai piegādātas Spānijā reģistrētiem klientiem.

Inspecteur
van de Belastingdienst
[nodokļu dienesta inspektors] (turpmāk tekstā – “inspektors”) uzskatīja, ka
X
attiecīgās preces iegādājās saskaņā ar Likuma par apgrozījuma nodokli 17.a pantu, un izdeva nodokļu maksātājam paziņojumu
par PVN pārrēķinu par minēto laika posmu. Inspektors uzskatīja, ka šī persona preces bija iegādājusies Nīderlandē saskaņā
ar šī likuma 17.b pantu un Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punktu. Inspektors savu nostāju nemainīja arī pēc tam,
kad
X
apstrīdēja attiecīgo lēmumu, kā arī viņš papildus norādīja, ka
X
nerodas nekādas tiesības uz nodokļu atskaitījumu attiecībā uz minētajām preču iegādēm Kopienas iekšienē.

X
cēla
Gerechtshof te’s‑Gravenhage
[Hāgas apgabala Augstākajā tiesā] prasību par šo lēmumu. Ar 2005. gada 22. aprīļa spriedumu attiecīgā prasība tika atzīta
par pamatotu un tika atcelts apstrīdētais lēmums, un nodokļa pārrēķina summa tika samazināta.
Staatssecretaris
to pārsūdzēja kasācijas kārtībā
Hoge Raad der Nederlanden
[Nīderlandes Augstākajā tiesā].
Šādos apstākļos
Hoge Raad der Nederlanden
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Sestās direktīvas 17. panta 2. un 3. punkts un 28.b panta [..] A daļas 2. punkts ir interpretējami tādējādi, ka gadījumā,
ja saskaņā ar pēdējā minētā panta pirmo daļu preču iegādes Kopienas iekšienē vieta ir dalībvalsts teritorijā, kas ir izdevusi
[PVN] identifikācijas numuru, ar kuru persona, kas iegādājas preces, ir veikusi iegādi, šim ieguvējam ir tiesības tūlīt atskaitīt
priekšnodokli no šajā valstī maksājamā PVN?”

Lieta C‑539/08
Nīderlandē reģistrēts nodokļu maksātājs
Facet
tirgo datorus un datoru piederumus. Laika posmā no 2000. gada 1. decembra līdz 2001. gada 30. septembrim tas no Vācijā un
Itālijā reģistrētiem uzņēmumiem (turpmāk tekstā – “piegādātāji”) pirka attiecīgās preces un pārdeva tās tālāk Kiprā reģistrētiem
patērētājiem (turpmāk tekstā – “klienti”), kuriem ir nodokļu pārstāvis Grieķijā. Preces tika tiešā ceļā pārvadātas no Vācijas
uz Itāliju, pēc tam – Spāniju.
Piegādātāji nodokļa maksātājam izsniegtajos faktūrrēķinos neiekļāva PVN. Tomēr tie uzrādīja
Facet
piešķirto Nīderlandes PVN identifikācijas numuru. Tāpat
Facet
saviem Kipras klientiem izrakstītajos faktūrrēķinos norādīja uz PVN. Tomēr attiecīgajos faktūrrēķinos tas norādīja uz klientu
Grieķijas identifikācijas numuru, kuru tie tam bija paziņojuši.

Facet
savā [nodokļu] deklarācijā Nīderlandē uzrādīja PVN parādu par preču iegādēm Kopienas iekšienē un šo nodokli atskaitīja kā
priekšnodokli. Uz piegādēm patērētājiem tas tāpat norādīja kā uz preču iegādēm Kopienas iekšienē klientiem Likuma par apgrozījuma
nodokli 37.a panta un Sestās direktīvas 22. panta 6. punkta b) apakšpunkta pēdējās daļas izpratnē, kā arī norādīja klientu
vai to nodokļu pārstāvju Grieķijas PVN identifikācijas numuru. Tomēr ne nodokļu pārstāvji, ne paši klienti minēto piegāžu
ietvaros neiesniedza deklarāciju par preču iegādēm Kopienas iekšienē. Tie nav deklarējuši preču iegādes Kopienas iekšienē
vai iesnieguši “kopsavilkuma paziņojumu” valstī Sestās direktīvas 22. panta 6. punkta b) apakšpunkta pēdējās daļas izpratnē.
Turklāt klienti nebija reģistrējušies PVN maksātāji Spānijā un nebija iesnieguši deklarāciju par preču iegādēm Kopienas iekšienē
šajā valstī.
Inspektors secināja, ka
Facet
esot veicis preču iegādes Kopienas iekšienē un ka tam nav tiesību atskaitīt PVN. Šādos apstākļos inspektors izsniedza paziņojumu
par pārrēķinu.

Facet
iesniedza prasības pieteikumu
Gerechtshof te Amsterdam
[Amsterdamas tiesā] pret inspektora lēmumu. Ar 2006. gada 27. februāra spriedumu attiecīgā tiesa prasību atzina par pamatotu,
atcēla apstrīdēto lēmumu un samazināja paziņojumā norādītā nodokļa parāda apmēru. Šīs tiesas spriedumu
Staatssecretaris
pārsūdzēja kasācijas kārtībā iesniedzējtiesā.
Šādos apstākļos
Hoge Raad der Nederlanden
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai tādu prejudiciālu jautājumu, kas ir identisks lietā C‑536/08 uzdotajam jautājumam.

Par prejudiciālo jautājumu
Uzdodot prejudiciālo jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Sestās direktīvas 17. panta 2. un 3. punkta nozīmē
persona iegūst tiesības tūlītēji atskaitīt PVN, kurš par preču iegādēm Kopienas iekšienē bija jāmaksā kā priekšnodoklis saskaņā
ar minētās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta pirmajā daļā minētajiem apstākļiem.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, pirmkārt, jāatgādina, ka tiesības uz PVN atskaitīšanu kā PVN mehānisma sastāvdaļa ir kopējās
PVN sistēmas pamatprincips un tās principā nav ierobežojamas (skat. 2008. gada 10. jūlija spriedumu lietā C‑25/07
Sosnowska
, Krājums, I‑5129. lpp., 15. punkts, un 2009. gada 23. aprīļa spriedumu lietā C‑74/08
PARAT
Automotive Cabrio
, Krājums, I‑3459. lpp., 15. punkts).
Tiesības uz nodokļa atskaitīšanu tūlītēji rodas attiecībā uz visiem nodokļiem, kas samaksāti par sākotnēji veiktajiem darījumiem.
No tā izriet, ka tiesību uz PVN atskaitīšanu ierobežojums ietekmē nodokļu nastas apmēru un tas ir jāpiemēro līdzīgā veidā
visās dalībvalstīs (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
PARAT Automotive Cabrio
, 16. punkts).
Ar Sestās direktīvas 28.b panta A daļu – kas veido daļu no pārejas noteikumiem attiecībā uz tirdzniecības starp dalībvalstīm
aplikšanu ar nodokļiem, kā tie ir paredzēti šīs direktīvas XVIa sadaļā, – tiek regulēta tādu preču iegāžu Kopienas iekšienē
vietas noteikšana, kāda tā ir pamata lietā. Šī pārejas regulējuma mērķis ir ļaut, lai nodokļu ieņēmumi tiek nodoti dalībvalstij,
kurā veikta piegādāto preču gala patērēšana (skat. 2006. gada 6. aprīļa spriedumu lietā C‑245/04
EMAG Handel Eder
, Krājums, I‑3227. lpp., 40. punkts).
[Sestās direktīvas 28.b panta A daļas] 1. punktā ir paredzēts vispārējs noteikums, saskaņā ar kuru par preču iegādes Kopienas
iekšienē vietu uzskata vietu, kur preces atrodas laikā, kad beidzas to sūtīšana vai transportēšana personai, kas tās iegādājas.
Šajā sakarā jānorāda, ka ar Direktīvu 92/111 28.b panta A daļas 2. punktā tika paredzēta vēl viena daļa, saskaņā ar kuru persona,
kas iegādājas preci, apstiprina, ka tā šo preču iegādi Kopienas iekšienē ir veikusi piegādes vajadzībām, ko veic šī panta
1. punktā noteiktajā dalībvalstī, kurā saņēmējs ir persona, kam ir nodokļu saistības saskaņā ar šīs direktīvas 28.c panta
E daļas 3. punktu, un šī persona, kas iegādājas preci, ir izpildījusi deklarēšanas pienākumu, kas noteikts attiecīgās direktīvas
22. panta 6. punkta b) apakšpunkta pēdējā daļā, šādos apstākļos saskaņā ar vispārējo 28.b panta A daļas 1. punktā paredzēto
noteikumu preču iegāde Kopienas iekšienē ir jāuzskata par tādu, kuru apliek ar PVN.
Lai nodrošinātu, ka attiecīgajai preču iegādei tiek piemērots PVN, Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta pirmajā
daļā ir paredzēts, ka gadījumā, ja persona, kas iegādājas preces, nav pierādījusi, ka šai iegādei ir uzlikts nodoklis saskaņā
ar šī panta 1. punktu, jāuzskata, ka preču iegādes Kopienas iekšienē vieta atrodas tās dalībvalsts teritorijā, kas ir izdevusi
PVN identifikācijas numuru, ar kuru persona, kas iegādājas preces, ir veikusi attiecīgo iegādi (turpmāk tekstā – “dalībvalsts,
kas ir izdevusi identifikācijas numuru”).
Ja iegādei ir jāuzliek PVN atbilstīgi Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 1. punktam preču sūtījuma vai transporta galapunkta
dalībvalstī pēc tam, kad tai ir uzlikts PVN saskaņā ar šīs direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta pirmo daļu, šī panta 2. punkta
otrajā daļā ir paredzēts korekcijas mehānisms, ar kuru tiek samazināta nodokļa aprēķina bāze dalībvalstī, kas ir izdevusi
identifikācijas numuru.
No Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta, pirmkārt, izriet, ka tā ir paredzēta, lai nodrošinātu, ka nodokļa attiecīgā
Kopienu preču iegāde tiktu aplikta ar nodokli, otrkārt, lai izvairītos no nodokļu dubultas uzlikšanas tai pašai iegādei.
Tomēr, kā ir norādīts šī sprieduma 32. punktā, Sestās direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta otrajā daļā paredzētā korekcijas
mehānisma piemērošana ir atkarīga no tā, vai ir izpildīti šī panta pēdējā daļā paredzētie kumulatīvie nosacījumi.
Šajā sakarā, pirmkārt, jānorāda, ka Padomes 2003. gada 7. oktobra Regula (EK) Nr. 1798/2003 par administratīvu sadarbību pievienotās
vērtības nodokļu jomā un Regulas (EEK) Nr. 218/92 atcelšanu (OV L 264, 1. lpp.) netika pieņemta, lai izveidotu informācijas
apmaiņas sistēmu starp dalībvalstu nodokļu iestādēm, kas tām ļautu noteikt, vai preču iegādēm Kopienas iekšienē ir faktiski
piemērots PVN preču sūtījuma vai transporta galapunkta dalībvalstī gadījumos, kad nodokļa maksātājs nevar pats iesniegt to
apliecinošus pierādījumus (šajā ziņā skat. 2007. gada 27. septembra spriedumu lietā C‑184/05
Twoh International
, Krājums, I‑7897. lpp., 34. punkts).
Otrkārt, jānorāda, ka Sestās direktīvas 28.c panta E daļas 3. punktā paredzēto nosacījumu izpildes gadījuma katrai dalībvalstij
ir pienākums veikt īpašus pasākumus, lai tās teritorijā PVN netiktu uzlikts “preču iegādēm Kopienas iekšienē” minētās direktīvas
28.b panta A daļas 1. punkta izpratnē.
Tādēļ rodas jautājums, vai nodokļu maksātājam ir jāpiešķir tiesības tūlītēji atskaitīt [PVN] gadījumā, kurš ir paredzēs Sestās
direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta pirmajā daļā, vai arī, ja to nav iespējams noteikt, PVN ir jāuzliek preču iegādēm
Kopienas iekšienē attiecīgo preču sūtījuma vai transporta galapunkta dalībvalstī un nodoklis minētajam nodokļu maksātājam
ir jāuzliek dalībvalstī, kas ir izdevusi identifikācijas numuru.
Šajā sakarā īpaši jānorāda, ka saskaņā ar Sestās direktīvas 17. panta 2. punkta d) apakšpunktu tāda PVN atskaitīšana no maksājamā
nodokļa, ko tieši preču iegādes Kopienas iekšienē ietvaros nodokļu maksātājs maksāja par starpproduktiem un starppakalpojumiem,
ir pakārtota nosacījumam, ka šādi iegādātajām precēm vai pakalpojumiem ir jābūt izmantotiem nodokļa maksātāja veiktajos darījumos,
par kuriem ir piemērots nodoklis.
Tādos lietas apstākļos, kādi tie ir pamata lietā, ir skaidrs, ka preces, kas tika apliktas ar nodokli, ko piemēro preču iegādēm
Kopienas iekšienē, kas dalībvalstī, kura ir izdevusi identifikācijas numuru, it kā tika veikta, piemērojot Sestās direktīvas
28.b panta A daļas 2. punkta pirmo daļu, faktiski netika ievestas minētajā dalībvalstī.
Šādos apstākļos minētos darījumus nevar uzskatīt par tādiem, kuru rezultātā rodas “tiesības uz atskaitījumu” Sestās direktīvas
17. panta izpratnē. Šādām preču iegādēm Kopienas iekšienē tomēr nevar piemērot attiecīgajā pantā paredzēto vispārējo atskaitījuma
regulējumu.
Šajā sakarā jānorāda, ka tādā situācijā, kāda tā ir pamata lietā, Sestās direktīvas 17. pantā paredzētais vispārējais nodokļu
atskaitījuma regulējums nav paredzēts, lai aizstātu īpašo šīs direktīvas 28.b panta A daļas 2. punkta otrajā daļā paredzēto
regulējumu, kas ir balstīts uz mehānismu, ar kuru tiek samazināta nodokļa aprēķina bāze, lai varētu izvairīties no nodokļu
dubultas uzlikšanas.
Turklāt, ja šādā gadījumā tiktu piešķirtas tiesības uz nodokļa atskaitījumu, tiktu apdraudēta Sestās direktīvas 28.b panta
A daļas 2. punkta otrās un trešās daļas lietderīgā iedarbība, jo, tā kā nodokļu maksātājs jau vienreiz būtu izmantojis atskaitījuma
tiesības dalībvalstī, kas ir izdevusi identifikācijas numuru, tam vairs nebūtu stimula norādīt, ka nodoklis par attiecīgo
preču iegādēm Kopienas iekšienē jau tika uzlikts preču sūtījuma vai transporta galapunkta dalībvalstī. Visbeidzot, šāds risinājums
apdraudētu pamatnoteikumu piemērošanu, saskaņā ar kuriem attiecībā uz preču iegādi Kopienas iekšienē nodokļu uzlikšanas vieta
ir nosūtīto vai transportēto preču galapunkta dalībvalsts, proti, gala patēriņa dalībvalstī, kas arī ir pārejas regulējuma
mērķis.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka Sestās direktīvas 17. panta 2. un 3. punkts, kā
arī 28.b panta A daļas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka personai, kura ir tādā situācijā, kāda ir paredzēta pēdējās
minētās normas pirmajā daļā, nerodas tiesības tūlītēji atskaitīt PVN, kurš par preču iegādēm Kopienas iekšienē bija jāsamaksā
kā priekšnodoklis.

Par tiesāšanās izdevumiem
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (trešā palāta) nospriež:
Padomes 1977. gada 17. maija Sestās direktīvas 77/388/EEK par to, kā saskaņojami dalībvalstu tiesību akti par apgrozījuma
nodokļiem – Kopēja pievienotās vērtības nodokļu sistēma: vienota aprēķinu bāze, redakcijā, kas izriet no Padomes 1992. gada
14. decembra Direktīvas 92/111/EEK, 17. panta 2. un 3. punkts, kā arī 28.b panta A daļas 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi,
ka personai, kura ir tādā situācijā, kas ir paredzēta 28.b panta A daļas 2. punkta pirmajā daļā, nerodas tiesības tūlītēji
atskaitīt pievienotās vērtības nodokli, kurš par preču iegādi Kopienas iekšienē bija jāsamaksā kā priekšnodoklis.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.