CELEX: 62001CJ0117
EK 141. cikk
75/117/EGK irányelv
Féfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód

A Court of Appeal (England & Wales), Civil Division a Bírósághoz 2001. március 15‑én érkezett, 2000. december 14‑i végzéssel
az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal céljából az EK 141. cikk és a férfiak és a nők egyenlő díjazása elvének alkalmazására
vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1975. február 10‑i 75/117/EGK tanácsi irányelv (HL L 45., 19. o.; magyar
nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 179. o.) értelmezésére vonatkozó kérdést terjesztett elő.
A kérdést a K. B., a National Health Service [nemzeti egészségügyi szolgálat, a továbbiakban: NHS] nyugdíjrendszerének biztosítottja
által az NHS Pensions Agency [az NHS nyugdíjrendszerével foglalkozó hivatal] és az NHS Secretary of State for Health ellen,
az özvegyi nyugdíjnak a transzszexuális partnerével szemben való megtagadása tárgyában indított jogvita keretében terjesztették
elő.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
Az EK 141. cikk a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Minden tagállam biztosítja annak az elvnek az alkalmazását, hogy a férfiak és a nők egyenlő vagy egyenlő értékű munkáért egyenlő
díjazást kapjanak.
(2)      E cikk alkalmazásában díjazás a rendes alap- vagy minimálbér, illetve illetmény, valamint minden egyéb olyan juttatás, amelyet
a munkavállaló a munkáltatójától közvetlenül vagy közvetve, készpénzben vagy természetben a munkaviszonyára tekintettel kap.
[…]”
A 75/117 irányelv 1. cikkének első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Szerződés 119. cikkében felvázolt, a férfiak és a nők egyenlő díjazásának elve (a továbbiakban: egyenlő díjazás elve) azt
jelenti, hogy ugyanazért a munkáért vagy azonos értékűnek tekintett munkáért járó díjazás minden vonatkozásában és minden
feltételében meg kell szüntetni a nemi alapon történő megkülönböztetés minden fajtáját.”
Ugyanezen irányelv 3. cikke a következőket írja elő:
„A tagállamok megszüntetnek minden törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezésekből származó megkülönböztetést a férfiak
és a nők között, amely ellentétben áll az egyenlő díjazás elvével.”

A nemzeti szabályozás
Az 1975. évi Sex Discrimination Act (a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésről szóló 1975. évi törvény, a továbbiakban:
1975. évi törvény) 1. és 2. cikke előírja, hogy tilos valamely meghatározott nemű személlyel szemben közvetlenül hátrányosan
megkülönböztető cselekményt alkalmazni oly módon, hogy az adott személy kedvezőtlenebb bánásmódban részesüljön, mint amilyenben
az ellenkező nemű személyek részesülnek vagy részesülnének. E cikkek a közvetett hátrányos megkülönböztetést is tiltják, melynek
fogalmát lényegében úgy határozzák meg, hogy ezalatt olyan azonos feltételek vagy követelmények alkalmazását kell érteni,
amelyek hatásukat tekintve a meghatározott nemű személynek aránytalanul és indokolatlanul hátrányt okoznak.
Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királysága a Bíróságnak a C‑13/94. sz., P. kontra S. ügyben 1996. április 30‑án
hozott ítélete (EBHT 1996., I‑2143. o.) nyomán elfogadta a Sex Discrimination (Gender Reassignment) Regulations 1999‑et (a
hátrányos megkülönböztetés nemváltoztatás esetén történő alkalmazásáról szóló 1999. évi rendelet), amely az 1975. évi törvényt
módosította abból a célból, hogy a törvényben foglalt szabályozás kiterjedjen a munkavállaló nemváltoztatása miatt alkalmazott
közvetlen hátrányos megkülönböztetésre is.
A Matrimonial Causes Act 1973 (a házassági perekről szóló 1973. évi törvény) 11. cikkének c) pontja semmisnek nyilvánít minden
olyan házasságot, amelyben a házasság nem egy hímnemű és egy nőnemű személy között köttetett.
A Birth and Deaths Registration Act 1953 (a születések és a halálozások anyakönyvezéséről szóló 1953. évi törvény) 29. cikkének
(1) és (3) bekezdése értelmében az elírásból, illetve a tárgyi tévedésből adódó hibák kijavításának kivételével tilos a születési
anyakönyv bármiféle módosítása.
Az NHS Pension Scheme Regulations 1995 (az NHS nyugdíjrendszeréről szóló 1995. évi rendelet) a G7. cikkének (1) bekezdésében
előírja, hogy amennyiben a nőnemű biztosított a rendelet által meghatározott körülmények között elhuny, és özvegyet hagy maga
után, ezen özvegy főszabály szerint özvegyi nyugdíjban részesül. Az „özvegy” fogalmát a rendelet nem határozza meg. Egyértelmű
azonban, hogy az angol jogban ez a kifejezés a biztosított házastársára vonatkozik.

Az alapjogvita és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
Az alapügy felperese, K. B. nőnemű személy, aki körülbelül 20 éven keresztül főként ápolónőként az NHS‑nél dolgozott, és az
NHS Pension Scheme biztosítottja.
K. B. több éve érzelmi közösségben  és közös háztartásban él R.‑rel, aki nőnek született, és ily módon került anyakönyvezésre
is, majd nemet megváltoztató orvosi beavatkozást követően férfi lett, anélkül hogy e változás hivatalossá tétele érdekében
a születési anyakönyvet módosítani tudta volna. K. B. és R. ezen oknál fogva – szándékuk ellenére – nem házasodhattak össze.
K. B. az írásbeli észrevételeiben előadta, valamint a tárgyaláson is emlékeztetett arra, hogy összetartozásukat „az angol
püspöki kar egy tagja által jóváhagyott templomi szertartás” keretében megszentelték, és „a hagyományos párok esetében szokásos
módon ”eskütételre is sor került.
Az NHS Pensions Agency házasság hiányában arról tájékoztatta K. B.‑t, hogy abban az estben, ha R. őt túléli, nem részesülhet
özvegyi nyugdíjban, mivel ez az ellátás csak a túlélő házastársakat illeti meg, és jogszerű házasság hiányában az Egyesült
Királyság jogának semmilyen rendelkezése nem teszi lehetővé a házastársi jogállás elismerését.
K. B. az Employment Tribunalhoz (Egyesült Királyság) fordult, és azzal érvelt, hogy a biztosított özvegyének járó juttatást
korlátozó nemzeti rendelkezések az EK 141. cikkel és a 75/117 irányelvvel ellentétes, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek
minősülnek. K. B. álláspontja szerint az utóbb említett rendelkezések megkövetelik, hogy az „özvegy” fogalma olyan értelmezést
kapjon, amely szerint e fogalomba az olyan túlélő partner is beletartozik, aki az özvegyi jogállást megszerezte volna akkor,
ha a nemi hovatartozása nem nemet megváltoztató orvosi beavatkozás eredménye lenne.
Mind az Employment Tribunal – az 1998. március 16‑i ítélettel –, mind pedig az Employment Appeal Tribunal, London (Egyesült
Királyság) – az 1999. augusztus 19‑i ítélettel – arra a megállapításra jutott, hogy a szóban forgó nyugdíjrendszer nem alkalmaz
hátrányos megkülönböztetést.
K. B. a Court of Appealhöz (England & Wales) (Civil Division) fordult, amely úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti,
és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Az EK 141. cikk és a 75/117 irányelv által tiltott, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősül‑e, ha a National
Health Service Pension Scheme feltételei szerint az eltartott személyeknek nyújtandó ellátások csak a biztosított özvegyének
járnak, és az említett National Health Service Pension Scheme női biztosítottjának transzszexuális (nőneműként született)
partnerével szemben a nyugdíjat megtagadják[?]”

Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről

A Bíróság elé terjesztett észrevételek
K. B. álláspontja szerint az a határozat, amellyel megtagadták vele szemben annak a jogát, hogy R.‑t nevezze meg az özvegyi
nyugdíj kedvezményezettjeként, kizárólag R. nemváltoztatásához kapcsolódó indokon alapul. Ha ugyanis R. nem változtatta volna
meg a nemét, és ez nem akadályozta volna meg a házasságkötést, R., mint túlélő házastárs, jogosult lenne az özvegyi nyugdíjra.
K. B. álláspontja szerint a fent hivatkozott P. kontra S. ügyben hozott ítélet, amely szerint a közösségi jog tiltja az adott
személy nemváltoztatásán alapuló hátrányos megkülönböztetést, alkalmazandó a jelen ügyre, mivel a kérdést előterjesztő bíróság
K. B.‑t és R.‑t olyan heteroszexuális párnak tartotta, amelynek az egyetlen különleges jellegzetessége az, hogy az egyik partner
neme orvosi beavatkozás eredménye. Következésképpen, a párral szemben alkalmazott kedvezőtlen bánásmód kizárólag abból a tényből
ered, hogy R. nemet változtatott, így ez az EK 141. cikk és a 75/117 irányelv által tiltott, nemen alapuló, közvetlen hátrányos
megkülönböztetésnek minősül.
Másodlagosan K. B. azzal érvel, hogy a házasságkötés követelménye a transzszexuális személyekkel szemben alkalmazott közvetett
hátrányos megkülönböztetésnek minősül, hiszen ellentétben az olyan heteroszexuális párokkal, amelyek esetében egyik partner
sem transzszexuális, a transzszexuális partnert magában foglaló heteroszexuális párok vonatkozásában a házasságkötés követelménye
soha nem teljesülhet.
Az Egyesült Királyság Kormányának érvelése szerint az NHS‑nek mind a férfi, mind pedig a női munkavállalóira érvényes az,
hogy amennyiben partnerükkel nem kötöttek házasságot, nem részesülhetnek a NHS Pension Scheme által nyújtott özvegyi ellátásokban,
függetlenül attól, hogy mely okból maradt el a házasságkötés. Irreleváns, hogy az adott munkavállaló azért nem tud megfelelni
a házasságkötés követelményének, mert homoszexuális partnere van, mint a C‑249/96. sz. Grant‑ügyben 1998. február 17‑én hozott
ítélet alapjául szolgáló tényállás esetében, vagy az ok abban áll, hogy partnere transzszexuális, mint az alapügyben, vagy
az e követelménynek való meg nem felelés bármely más okból adódik.
Az Egyesült Királyság Kormánya ezenfelül úgy véli, hogy a C‑122/99. P. és C‑125/99. P. sz., D. és Svédország kontra Bizottság
egyesített ügyekben 2001. május 31‑én hozott ítéletet (EBHT 1999., I‑4319. o.) kell az alapeljárásban alkalmazni, hiszen az
Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzatának a vitatott rendelkezése –  ugyanúgy, mint az alapügyben – tartalmazza
a házasságkötés feltételét, és a háztartási támogatás nyújtásához nem tekinti elegendőnek, ha fennáll egy bizonyos jellegű
tartós kapcsolat.
A Bizottság úgy véli, hogy a fent hivatkozott P. kontra S. ügyben hozott ítélet tárgyát képező tényállás meghatározó eleme
az volt, hogy a P.‑vel szemben alkalmazott kedvezőtlen bánásmódot közvetlenül a nemváltoztatása váltotta ki, és e bánásmód
a nemváltoztatásán alapult, mivel nem bocsátották volna el abban az esetben, ha nemi hovatartozását nem változtatja meg.
Az alapügyben azonban a kifogásolt kedvezőtlen bánásmód csak távoli kapcsolatban áll R. nemváltoztatásával, és inkább azzal
függ össze, hogy a párnak nincs lehetősége a házasságkötésre. E körülmények között a Bizottság úgy véli, hogy a fent hivatkozott
P. kontra S. ügyben hozott ítélet az alapügyben nem alkalmazható.
A Bizottság továbbá azon az állásponton van, hogy K. B. nem hivatkozhat a közösségi jogra annak alátámasztása érdekében, hogy
R. nemváltoztatása és az özvegyi nyugdíj részére való juttatásának a megtagadása közötti közvetett kapcsolat elegendő ahhoz,
hogy e megtagadás nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek minősüljön. Egyrészt ugyanis a fent hivatkozott Grant‑ügyben
hozott ítélet hallgatólagosan elismerte, hogy a házasság meghatározása családjogi kérdés, amely a tagállamok hatáskörébe tartozik.
Másrészt az Emberi Jogok Európai Bírósága több alkalommal is megállapította, hogy az ahhoz kapcsolódó házassági akadály, hogy
az Egyesült Királyság joga nem teszi lehetővé egy transzszexuális személy számára, hogy módosítsa a születési anyakönyvet,
nem minősül az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezmény
(a továbbiakban: EJEE) 8., 12. és 14. cikke megsértésének.

A Bíróság álláspontja
A nyugdíjrendszer keretében nyújtott ellátások, amelyek lényegében az érdekelt által betöltött állástól függnek, az érintett
díjazásához kapcsolódnak, és az EK 141. cikk hatálya alá tartoznak (lásd különösen a C‑262/88. sz. Barber‑ügyben 1990. május
17‑én hozott ítélet [EBHT 1990., I‑1889. o.] 28. pontját és a C‑351/00. sz. Niemi‑ügyben 2002. szeptember 12‑én hozott ítélet
[EBHT 2002., I‑7007. o.] 40. pontját).
A Bíróság azt is elismerte, hogy az ilyen rendszer keretében járó özvegyi nyugdíj az EK 141. cikk alkalmazási körébe tartozik.
E tekintetben kifejtette, hogy ezzel az értelmezéssel nem áll ellentétben, hogy az özvegyi nyugdíjat, meghatározásából eredően,
nem a munkavállalónak, hanem a túlélő hozzátartozója számára fizetik, mivel az ilyen ellátásra való jogosultság olyan juttatás,
amely a túlélő hozzátartozó házastársának a nyugdíjrendszerbeli tagságából következik, oly módon, hogy a túlélő hozzátartozó
szerzi meg a házastársa és annak munkáltatója közötti munkaviszony alapján meglevő nyugdíjjogosultságot, és számára azt házastársa
volt munkaviszonya alapján folyósítják (lásd a C‑109/01. sz. Ten Oever ügyben 1993. október 6‑án hozott ítélet [EBHT 1993.,
I‑4879. o.] 12. és 13. pontját és a C‑379/99. sz. Menauer‑ügyben 2001. október 9‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑7275. o.]
18. pontját).
Az NHS Pension Scheme által létrehozotthoz hasonló foglalkoztatási szociális biztonsági rendszer keretében nyújtott özvegyi
nyugdíj tehát az EK 141. cikk és a 75/117 irányelv értelmében vett díjazásnak minősül.
Az a döntés, hogy egyes előnyökben csak a házaspárok részesülhessenek, és a házasságkötés nélkül együtt élő élettársak abból
ki legyenek zárva, vagy a jogalkotó szabad választásának, vagy a belső jogi rendelkezéseknek a nemzeti bíróságok által történő
értelmezésének a körébe tartozik, és a magánszemélyek nem hivatkozhatnak a közösségi jog által tiltott, nemen alapuló hátrányos
megkülönböztetésre (a közösségi jogalkotó hatásköre tekintetében lásd a fent hivatkozott D és Svédország kontra Tanács ügyben
hozott ítélet 37. és 38. pontját).
A jelen ügyben az ilyen követelmény önmagában nem tekinthető nemen alapuló hátrányos megkülönböztetésnek, és ebből következően
az EK 141. cikkbe és a 75/117 irányelvbe ütközőnek, hiszen az, hogy a kérelmező férfi vagy nő, az özvegyi nyugdíj juttatása
szempontjából közömbös.
Az olyan helyzetben azonban, mint amely az alapügy tárgyát képezi, egyenlőtlen bánásmód áll fenn, amely, bár közvetlenül nem
sérti a közösségi jog által védett jogban való részesülést, befolyásolja annak biztosításának egyik feltételét. Amint azt
a főtanácsnok indítványának 74. pontjában jogosan hangsúlyozta, ez az egyenlőtlen bánásmód nem az özvegyi nyugdíj elismeréséhez
kapcsolódik, hanem az e nyugdíj nyújtásához elengedhetetlen előzetes feltételek egyikéhez, nevezetesen a házasságkötési képességhez.
Az Egyesült Királyságban ugyanis az olyan heteroszexuális párokhoz viszonyítva, amelyek esetében egyik partner nemi hovatartozása
sem nemet megváltoztató orvosi beavatkozás eredménye, akik így összeházasodhatnak, és amely párok ezért részesülhetnek az
egyik partner díjazásának elemét képező özvegyi nyugdíjban, az olyan párok, amelyek K. B. és R. helyzetében vannak, semmilyen
módon nem képesek arra, hogy eleget tegyenek a házasságkötési követelménynek, amelyet az özvegyi nyugdíj nyújtásának feltételeként
az NHS Pension Scheme előír.
Ennek az objektív képtelenségnek az oka abban áll, hogy először is, a házassági perekről szóló 1973. évi törvény semmisnek
nyilvánít minden olyan házasságot, amelyben a házasság nem egy hímnemű és egy nőnemű személy között köttetett, másodszor,
az adott személy nemének meg kell felelnie a születési anyakönyvben tanúsítottnak, és végezetül a születések és a halálozások
anyakönyvezéséről szóló 1953. évi törvény szerint az elírásból, illetve a tárgyi tévedésből adódó hibák kijavításának kivételével
tilos a születési anyakönyv bármiféle módosítása.
Emlékeztetni kell arra, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága megállapította, hogy az a tény, hogy egy transzszexuális személy
nem köthet házasságot olyan nemű személlyel, amilyen nemű maga is volt a nemét megváltoztató orvosi beavatkozást megelőzően,
amely ahhoz a tényhez kapcsolódik, hogy a polgári anyakönyv szempontjából e két személy azonos nemű, mivel az Egyesült Királyság
szabályozása nem teszi lehetővé a transzszexuális személy új nemi azonosságának a jogi elismerését, e személy az EJEE 12. cikke
értelmében vett házasságkötési jogának a megsértése (lásd az EJEB, 2002. július 11‑i a Christine Goodwin kontra Egyesült Királyság
és I.c. kontra Egyesült Királyság ítéletet, az Ítéletek és Határozatok Tárában még nem tették közzé, 97‑104. §, illetve 77‑84. §).
Az olyan jogszabály, mint az alapügyben szereplő, amely az EJEE‑vel ellentétes módon az olyan párokat, mint K. B. és R., megakadályozza
abban, hogy az egyik teljesítse a házasságkötéshez kapcsolódó feltételt, amely alapján a másik részesülhetne a díjazásából,
főszabály szerint az EK 141. cikkben foglalt követelményekkel összeegyeztethetetlennek minősül.
Tekintettel arra, hogy a tagállamok hatáskörébe tartozik az R. helyzetében levő személyek nemváltoztatása jogi elismerése
feltételeinek meghatározása, és összhangban az Emberi Jogok Európai Bíróságának a megállapításaival (a fent hivatkozott Goodwin
kontra Egyesült Királyság ítélet, 103. §), a nemzeti bíróságra tartozik annak eldöntése, hogy az alapeljáráshoz hasonló ügyben
a K. B. helyzetében lévő személy hivatkozhat‑e az EK 141. cikkre azon joga elismerésének érdekében, hogy partnerét a túlélő
hozzátartozónak járó nyugdíj jogosultjaként megjelölhesse.
A fentiekből következően az EK 141. cikkel főszabály szerint ellentétes az olyan jogszabály, amely az EJEE‑vel ellentétes
módon az olyan párokat, mint K. B. és R. megakadályozza abban, hogy az egyik teljesítse a házasságkötéshez kapcsolódó azon
feltételt, amely alapján a másik részesülhetne a díjazásából. A nemzeti bíróságra tartozik annak eldöntése, hogy az alapeljáráshoz
hasonló ügyben a K. B. helyzetében lévő személy hivatkozhat‑e az EK 141. cikkre azon joga elismerésének érdekében, hogy partnerét
a túlélő hozzátartozónak járó nyugdíj jogosultjaként megjelölhesse.

A költségekről
A Bíróságnál észrevételt előterjesztő Egyesült Királyság Kormánya és a Bizottság részéről felmerült költségek nem téríthetők
meg. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő
eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján
A BÍRÓSÁG
a Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) által a 2000. december 14‑i végzéssel elé terjesztett kérdésre a következő
választ adja:
Az EK 141. cikkel főszabály szerint ellentétes az olyan jogszabály, amely az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről
szóló, Rómában, 1950. november 4‑én aláírt európai egyezménnyel ellentétes módon az olyan párokat, mint K. B. és R. megakadályozza
abban, hogy az egyik teljesítse a házasságkötéshez kapcsolódó azon feltételt, amely alapján a másik részesülhetne a díjazásából.
A nemzeti bíróságra tartozik annak eldöntése, hogy az alapeljáráshoz hasonló ügyben a K. B. helyzetében lévő személy hivatkozhat‑e
az EK 141. cikkre azon joga elismerésének érdekében, hogy partnerét a túlélő hozzátartozónak járó nyugdíj jogosultjaként megjelölhesse.
Skouris
Timmermans
Cunha Rodrigues
Rosas
Edward
Puissochet
Macken
Colneric
von Bahr
Kihirdetve Luxembourgban, a 2004. január 7‑i nyilvános ülésen.
R. Grass

V. Skouris
hivatalvezető

elnök
*
Az eljárás nyelve: angol.