CELEX: 61993TJ0485
Nødhjælp fra Fællesskabet til staterne i det tidligere Sovjetunionen
Licitation
Annullationssøgsmål
Formaliteten
Erstatningssøgsmål
Formaliteten

De relevante retsforskrifter
1 Da Raadet havde konstateret, at det var noedvendigt at yde Sovjetunionen og dens republikker bistand paa foedevare- og laegemiddelomraadet, vedtog det den 16. december 1991 afgoerelse 91/658/EOEF om ydelse af et mellemfristet laan til Sovjetunionen og dens republikker (EFT L 362, s. 89). Artikel 4, stk. 3, i denne afgoerelse bestemmer foelgende:
»Importen af varerne, som finansieres ved hjaelp af laanet, sker til verdensmarkedspriserne. Der skal sikres fri konkurrence ved indkoeb og levering af varerne, som skal opfylde de internationalt anerkendte kvalitetsnormer.«
2 Ved forordning (EOEF) nr. 1897/92 af 9. juli 1992 vedtog Kommissionen visse gennemfoerelsesbestemmelser for laan ydet i henhold til afgoerelse 91/658 (EFT L 191, s. 22). Ifoelge artikel 4 i denne forordning anvendes de laan, som Faellesskabet yder til staterne i det tidligere Sovjetunionen, kun til finansiering af indkoeb og levering i henhold til kontrakter, som er blevet anerkendt af Kommissionen som vaerende i overensstemmelse med afgoerelse 91/658 og med de aftaler, der er indgaaet mellem disse republikker og Kommissionen med henblik paa ydelse af disse laan. Artikel 5 i forordning nr. 1897/92 praeciserer, at denne anerkendelse kun gives, hvis bl.a. de foelgende betingelser er opfyldt:
»1) Kontrakten skal vaere indgaaet efter en procedure, der sikrer fri konkurrence. Med henblik herpaa skal republikkernes indkoebsorganisationer, naar de udvaelger leverandoerfirmaer i Faellesskabet, mindst indhente tre tilbud fra firmaer, der er uafhaengige af hinanden ...
2) Kontrakten skal vaere indgaaet paa de gunstigste vilkaar for saa vidt angaar den pris, der normalt opnaas paa de internationale markeder.«
3 Den 9. december 1992 undertegnede Det Europaeiske Faellesskab, Den Russiske Foederation og dennes finansielle institution, Vnesheconombank (herefter »VEB«), i overensstemmelse med forordning nr. 1897/92 et »Memorandum of Understanding« (rammeaftalen), som skulle danne grundlag for Det Europaeiske Faellesskabs ydelse af det i afgoerelse 91/658 omhandlede laan til Rusland. Denne rammeaftale gentager i sin artikel 7, syvende og tolvte led, de ovenfor citerede bestemmelser i artikel 5 i forordning nr. 1897/92.
4 Samme dag undertegnede Kommissionen og VEB den i forordning nr. 1897/92 og rammeaftalen omhandlede laaneaftale (herefter »laaneaftalen«). I denne aftale bestemmes proceduren for udbetaling af laanet naermere. Den bestemmer i artikel 5.1, litra a), at den anmodning om godkendelse, som VEB skal indgive til Kommissionen, bl.a. skal affattes under anvendelse af formularen i bilag 2-A til denne aftale. Det foelger af dette bilag, at VEB skal vedlaegge denne anmodning dels en kopi af leveringskontrakten dels de tre opfordringer om at indgive tilbud, der er fremsendt til de uafhaengige virksomheder, og som skal vaere udsendt inden indgaaelsen af denne kontrakt, samt svarene paa disse opfordringer.
5 Den 15. januar 1993 indgik Kommissionen i overensstemmelse med artikel 2 i afgoerelse 91/658, som laantager paa Faellesskabets vegne, en laaneaftale med et bankkonsortium ledet af Crédit Lyonnais.
Sagens faktiske omstaendigheder
6 Sagsoegerne, der er internationale handelsselskaber, blev i det sidste kvartal af 1992 kontaktet i forbindelse med et uformelt udbud, der var ivaerksat af det statslige selskab Exportkhleb, som Den Russiske Foederation havde paalagt at forhandle om indkoeb af hvede.
7 Ved kontrakter, der blev indgaaet henholdsvis den 27. og 28. november 1992, aftalte sagsoegerne og Exportkhleb foelgende: Aktieselskabet Louis Dreyfus & Cie (herefter »Louis Dreyfus«) forpligtede sig til at levere 325 000 tons broedhvede til 140,50 USD pr. ton, cif og free out - havne i OEstersoeen. Selskabet Glencore Grain havde forpligtet sig til at levere 700 000 tons broedhvede til 140 USD paa de samme betingelser. Compagnie Continentale (France) havde for sit vedkommende underskrevet to kontrakter. Den foerste vedroerte levering af 500 000 tons broedhvede, hvoraf 50 000 senere blev annulleret, til 140,40 USD pr. ton, cif og free out - havne i OEstersoeen; den anden vedroerte 20 000 tons haard hvede til 145 USD pr. ton, cif og free out - havne i Sortehavet. Denne anden kontrakt blev aendret den 2. december 1992 med henblik paa levering af yderligere 15 000 tons haard hvede til 148 USD pr. ton, cif og free out - havne i Sortehavet. Varerne skulle i henhold til bestemmelserne i hver enkelt af disse kontrakter indlastes i loebet af januar og februar maaned 1993.
8 Efter indgaaelse af laaneaftalen anmodede VEB Kommissionen om at godkende hver af de kontrakter, der var indgaaet mellem Exportkhleb og sagsoegerne.
9 Efter at Kommissionen havde faaet visse noedvendige supplerende oplysninger fra VEB, saerligt vedroerende valutakursen mellem ECU og USD, som ikke var fastsat i kontrakten, gav Kommissionen sin godkendelse den 27. januar 1993 i form af bekraeftelser over for VEB.
10 Ifoelge sagsoegerne blev rembursbrevene, som finansieringen skulle ske paa grundlag af, foerst operative i loebet af de sidste to uger af februar maaned 1993, dvs. blot nogle dage inden udloebet af den i kontrakterne fastsatte indlastningsperiode.
11 Selv om en stor del af varerne var blevet leveret eller var under indlastning, blev det imidlertid ifoelge sagsoegerne klart, at ikke alle varer kunne leveres inden udloebet af februar maaned 1993.
12 Ved et telex af 19. februar 1993 indkaldte Exportkhleb eksportoererne til et moede i Bruxelles, som blev afholdt den 22. og 23. februar 1993. Under moedet anmodede Exportkhleb eksportoererne om at fremsaette nye tilbud paa prisen for levering af, hvad Exportkhleb kaldte »den paaregnelige restmaengde«, dvs. de varer, som det med rimelighed kunne forventes ikke ville blive leveret inden den 28. februar 1993. Ifoelge sagsoegerne var hvedeprisen paa verdensmarkedet steget betydeligt fra november 1992, hvor koebekontrakterne var blevet indgaaet, til de nye forhandlinger fandt sted i februar 1993.
13 Efter dette moede blev der opnaaet enighed mellem Exportkhleb og sagsoegerne om de nye maengder hvede, der skulle leveres inden udloebet af april maaned 1993. Selskabet Louis Dreyfus fik tildelt en ordre paa 185 000 tons broedhvede til 155 USD. Glencore Grain accepterede at levere 450 000 tons broedhvede til den samme pris. Endelig blev Compagnie Continentale (France) paalagt at levere 300 000 tons broedhvede, heraf 120 000 til den oprindeligt aftalte pris og 180 000 til 155 USD, samt 20 000 tons haard hvede eller broedhvede til den samme pris.
14 Ifoelge sagsoegerne blev det, da sagen hastede paa grund af den alvorlige foedevaresituation i Rusland efter anmodning fra Exportkhleb besluttet blot at formalisere disse aendringer i almindelige tillaeg til de oprindelige kontrakter.
15 Den 9. marts 1993 meddelte Exportkhleb Kommissionen, at kontrakterne med fem af selskabets leverandoerer var blevet aendret, og at de fremtidige leverancer herefter ville blive foretaget til 155 USD pr. ton (cif og free out - havne i OEstersoeen), der skulle omregnes til ECU til kurs 1,17418 (dvs. 132 ECU pr. ton).
16 Ved telefax af 12. marts 1993 henledte generaldirektoeren for Generaldirektoratet for Landbrug (GD VI) Exportkhleb's opmaerksomhed paa, at eftersom maksimumsvaerdien af disse kontrakter allerede var fastsat ved Kommissionens bekraeftelse, og der allerede var indgaaet forpligtelse for alle disponible bevillinger til hvede, kunne Kommissionen kun efterkomme en saadan anmodning, hvis den samlede vaerdi af kontrakterne blev opretholdt, hvilket kunne ske ved en tilsvarende reduktion af de udestaaende maengder, der skulle leveres. Generaldirektoeren anfoerte endvidere, at Kommissionen kun kunne behandle anmodningen om godkendelse af aendringerne, hvis den blev indgivet officielt af VEB.
17 Ifoelge sagsoegerne blev disse oplysninger fortolket som en bekraeftelse paa, at Kommissionen i princippet accepterede aendringerne, men forbeholdt sig at behandle sagen med henblik paa en formel godkendelse, naar sagen var blevet forelagt af VEB.
18 Tillaeggene til kontrakterne blev herefter formelt aftalt, selv om de blev fiktivt dateret den 22. februar 1993, hvor moedet i Bruxelles blev afholdt. Selv om prisen pr. ton ikke var blevet aendret i forhold til den, der blev meddelt den 9. marts 1993, var maengderne blevet aendret, for at den samlede kontraktvaerdi ikke skulle overstige den oprindeligt fastsatte. Derfor genoptog eller fortsatte sagsoegerne deres leveringer.
19 Dokumenterne vedroerende de nye tilbud og aendringerne af kontrakterne blev officielt fremsendt til Kommissionen af VEB den 22. og 26. marts 1993.
20 Ved skrivelse af 1. april 1993, der var underskrevet af det kommissionsmedlem, der havde ansvaret for landbrugsspoergsmaal, gav Kommissionen VEB meddelelse om sit afslag paa at godkende aendringerne af de oprindelige kontrakter.
21 Ved denne skrivelse meddelte kommissionsmedlemmet, at Kommissionen efter at have gennemgaaet aendringerne af kontrakterne mellem Exportkhleb og en raekke leverandoerer kunne acceptere de aendringer, der bestod i udsaettelsen af leverings- og betalingsfristerne. Derimod anfoerte han: »[P]riserne er forhoejet i et saadant omfang, at vi ikke kan anse dem for at vaere en noedvendig tilpasning, men snarere for en vaesentlig aendring af de oprindeligt indgaaede kontrakter«. Han fortsatte: »Det aktuelle prisniveau paa verdensmarkedet (i slutningen af marts 1993) er ikke vaesentligt forskelligt fra niveauet paa det tidspunkt, hvor priserne oprindeligt blev aftalt (slutningen af november 1992).« Kommissionsmedlemmet bemaerkede, at hensynet til at sikre dels fri konkurrence mellem mulige leverandoerer, dels de gunstigste vilkaar for indkoebene var et af de vigtigste kriterier for Kommissionens godkendelse af kontrakterne. Han konstaterede, at aendringerne i det foreliggende tilfaelde var aftalt direkte med de beroerte virksomheder uden udbud i konkurrence med andre leverandoerer, og konkluderede foelgende: »Kommissionen kan ikke godkende saa vaesentlige aendringer blot paa grundlag af aendringer af eksisterende kontrakter«. Han anfoerte ligeledes: »[H]vis det findes noedvendigt at aendre priserne eller maengderne, vil det kraeve indgaaelse af nye kontrakter, der skal forelaegges for Kommissionen til godkendelse efter den saedvanlige, fuldstaendige procedure (herunder fremlaeggelse af mindst tre tilbud)«.
22 Selskaberne Louis Dreyfus og Glencore Grain haevder, at Exportkhleb den 5. april 1993 gav den meddelelse om Kommissionens afslag. Continentale (France) goer gaeldende, at det paa samme dato modtog et telex fra Exportkhleb med meddelelse om dette afslag, men at den fulde ordlyd af skrivelsen af 1. april 1993 foerst tilgik selskabet den 20. april 1993.
Retsforhandlinger
23 Selskaberne Louis Dreyfus, Glencore Grain og Compagnie Continentale (France) har ved staevninger indleveret til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 9. juni, 5. juli og 22. juni 1993 anlagt sager, som blev registreret under numrene C-311/93, C-343/93 og C-357/93.
24 Ved kendelser af 27. september 1993 henviste Domstolen disse sager til De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans i medfoer af Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 144, s. 21).
25 Disse sager blev registreret paa Rettens Justitskontor under numrene T-485/93, T-491/93 og T-494/93.
26 Ved domme af 24. september 1996, Dreyfus mod Kommissionen (sag T-485/93, Sml. II, s. 1101), Richco mod Kommissionen (sag T-491/93, Sml. II, s. 1131) og Compagnie Continentale mod Kommissionen (sag T-494/93, Sml. II, s. 1157), afviste Retten den paastand om annullation, som hver af sagsoegerne havde nedlagt, og tog ikke den af Kommissionen rejste formalitetsindsigelse til foelge for saa vidt angaar paastandene om erstatning, som selskaberne Louis Dreyfus og Glencore Grain havde nedlagt.
27 Ved appelskrifter indleveret til Domstolens Justitskontor mellem den 28. november og den 23. december 1996 ivaerksatte sagsoegerne appel af disse domme i den udstraekning, de afviste paastandene om annullation.
28 Ved kendelser af 27. januar 1997 besluttede Retten at udsaette den skriftlige forhandling for saa vidt angaar paastandene om erstatning i afventning af Domstolens domme.
29 Société Compagnie Continentale (France) indgav den 8. april 1998 en ny staevning til Rettens Justitskontor med paastand om, at det paalaegges Kommissionen, at erstatte den skade, som sagsoegeren har lidt som foelge af beslutningen af 1. april 1993. Sagen blev registreret paa Rettens Justitskontor under nummer T-61/98.
30 Ved domme af 5. maj 1998, Dreyfus mod Kommissionen (sag C-386/96 P, Sml. I, s. 2309), Compagnie Continentale mod Kommissionen (sag C-391/96 P, Sml. I, s. 2377) og Glencore Grain mod Kommissionen (sag C-403/96 P, Sml. I, s. 2405), ophaevede Domstolen Rettens domme for saa vidt som de afviste de nedlagte annullationspaastande, hjemviste sagerne til Retten til afgoerelse i realiteten og udsatte afgoerelsen om sagernes omkostninger.
31 Den skriftlige forhandling blev i overensstemmelse med artikel 119, stk. 2, i Rettens procesreglement genoptaget paa det stadium, hvor den befandt sig.
32 Ved kendelse af 9. juni besluttede Retten (Tredje Afdeling) under henvisning til, at den ikke i den dom, der blev afsagt den 24. september 1996 i sag T-494/93, havde taget stilling til Kommissionens anbringende om, at sagen var anlagt for sent, at henskyde denne formalitetsindsigelse til afgoerelse i forbindelse med realiteten.
33 Ved kendelse afsagt den 11. juni 1998 af formanden for Rettens Tredje Afdeling er sagerne T-494/93 og T-61/98 i overensstemmelse med procesreglementets artikel 50 blevet forenet med henblik paa den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og domsafsigelsen.
34 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Anden Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling.
35 Ved kendelse af 19. januar besluttede formanden for Anden Afdeling i overensstemmelse den ovenfor naevnte artikel 50 at forene sagerne T-485/93, T-491/93, T-494/93, og T-61/98 med henblik paa den mundtlige forhandling.
36 Parterne afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 23. februar 2000.
37 Sagsoegerne oplyste under retsmoedet, at de ikke havde indvendinger mod forening af sagerne T-485/93, T-491/93, T-494/93 og T-61/98 med henblik paa dommen.
38 Retten traeffer i overensstemmelse med artikel 50 i procesreglementet bestemmelse om forening af disse sager med henblik paa dommen.
Parternes paastande
39 I sag T-485/93 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionens beslutning af 1. april 1993 annulleres.
- Kommissionen paalaegges at erstatte det lidte oekonomiske og ikke-oekonomiske tab.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
40 I sag T-491/93 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
- Beslutningen af 1. april 1993 annulleres.
- Kommissionen paalaegges at betale et beloeb paa 7 374 023,78 EUR med renter at regne fra tidspunktet for staevningens indgivelse i erstatning for det tab, sagsoegeren har lidt som foelge af denne beslutning.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
41 I de forenede sager T-494/93 og T-61/98 har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:
- Kommissionens beslutning af 1. april 1993 annulleres.
- Kommissionen paalaegges at betale et beloeb paa 1 858 987 EUR med renter i erstatning for det tab, sagsoegeren har lidt som foelge af denne beslutning.
- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
42 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
- I sag T-491/93: Erstatningspaastanden afvises. Subsidiaert frifindes sagsoegte.
- I sag T-494/93: Annullationssoegsmaalet afvises. Subsidiaert frifindes sagsoegte.
- Frifindelse for annullationspaastanden i sag T-491/93 og frifindelse i sagerne T-485/93 og T-61/98.
- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagernes omkostninger.
Spoergsmaalet om annullationssoegsmaalet i sag T-494/93 er anlagt for sent
Kommissionens argumenter
43 Kommissionen har gjort gaeldende, at annullationssoegsmaalet, der blev anlagt den 22. juni 1993, er anlagt for sent.
44 Den har bemaerket, at sagsoegeren erkender, at selskabet blev informeret om den anfaegtede beslutning ved et telex fra Exportkhleb af 5. april 1993. Dette telex gjorde utvetydigt sagsoegeren bekendt med indholdet af og grundene til Kommissionens holdning. Sagen skulle derfor have vaeret anlagt inden for en frist paa to maaneder at regne fra den 5. april 1993, dvs. senest den 11. juni 1993 inklusive afstandsfristen.
45 Subsidiaert har Kommissionen bemaerket, at sagsoegeren foerst modtog kopi af beslutningen den 20. april 1993. Henset til den klare formulering af telexet af 5. april 1993, den hastende karakter og de alvorlige konsekvenser, der fulgte af de meddelte oplysninger, ville en paapasselig virksomhed ikke have ventet til den 20. april 1993 med at fremskaffe teksten i beslutningen af 1. april 1993, men ville straks have ivaerksat de noedvendige skridt for at faa kendskab hertil.
Rettens bemaerkninger
46 I henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 5 (nu efter aendring artikel 230, stk. 5, EF), skal et annullationssoegsmaal anlaegges inden to maaneder, efter at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt sagsoegeren eller, i mangel heraf, senest to maaneder efter, at sagsoegeren har faaet kendskab til den.
47 Hertil kommer, at i overensstemmelse med bilag II til Domstolens procesreglement, hvortil artikel 102, stk. 2, i Rettens procesreglement henviser, forlaenges den ovenfor naevnte frist med seks dage som foelge af afstanden i det tilfaelde, hvor sagsoegeren har sit hjemsted i Frankrig.
48 I denne sag blev beslutningen af 1. april hverken offentliggjort eller meddelt til sagsoegeren.
49 Naar retsakten ikke er offentliggjort eller meddelt, tilkommer det den, der har kendskab til en retsakt, som beroerer denne, at anmode om den fulde tekst inden for en rimelig frist. Med dette forbehold kan soegsmaalsfristen foerst loebe fra det tidspunkt, hvor den beroerte tredjemand faar noejagtigt kendskab til indholdet af og begrundelsen for den paagaeldende retsakt, saaledes at han kan goere effektiv brug af sin soegsmaalsadgang (jf. Rettens dom af 19.5.1994, sag T-465/93, Consorzio gruppo di azione locale »Murgia Messapica« mod Kommissionen, Sml. II, s. 361, praemis 29, af 7.3.1995, forenede sager T-432/93, T-433/93 og T-434/93, Socurte m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 503, praemis 49, og af 13.12.1995, sag T-109/94, Windpark Groothusen mod Kommissionen, Sml. II, s. 3007, praemis 26). Udtrykket »noejagtigt kendskab« forudsaetter ikke et kendskab til samtlige dele i beslutningen, men til det vaesentlige i dens indhold (jf. i denne retning Rettens kendelse af 10.2.1994, sag T-468/93, Frinil mod Kommissionen, Sml. II, s. 33, praemis 32).
50 Det bemaerkes, at Exportkhleb's telex af 5. april 1993 til sagsoegeren kun indeholder to korte uddrag fra beslutningen af 1. april 1993. Disse citater, der i oevrigt er ufuldstaendige, naevner ikke et af de afgoerende klagepunkter, som Kommissionen har fremfoert i denne beslutning, nemlig at tillaeggene til kontrakterne var blevet aftalt uden udbud i konkurrence med andre potentielle leverandoerer.
51 Selv om telexet af 5. april 1993 gjorde det muligt for sagsoegeren at forstaa, at Kommissionens tjenestegrene havde en negativ holdning til tillaeggene, gav det derimod ikke mulighed for at faa et noejagtigt kendskab til de grunde, som denne holdning byggede paa.
52 Derfor kan soegsmaalsfristen for annullationssoegsmaalet ikke regnes fra telexets dato.
53 Med hensyn til Kommissionens subsidiaere argumentation finder Retten under de i sagen foreliggende omstaendigheder, at de 15 dage, der forloeb mellem den 5. april 1993, hvor telexet fra Exportkhleb modtoges, og den 20. april 1993, hvor beslutningens tekst modtoges, ikke er en urimelig lang periode i den ovenfor naevnte retspraksis' betydning til trods for den noedsituation, der fremgik af de af Exportkhleb givne oplysninger.
54 Herefter skal formalitetsindsigelsen, der er begrundet med, at sagen er anlagt for sent, forkastes.
Annullationspaastanden
Tilsidesaettelse af beslutning 91/658 og forordning nr. 1897/92
55 Parterne er ikke uenige om, at de nye vilkaar i salgskontrakterne, som vedroerte priserne, maengderne og endog i et tilfaelde arten af det produkt, der skulle leveres, skulle godkendes af Kommissionen for at kunne omfattes af faellesskabets finansielle garanti. Det er i den forbindelse uvaesentligt, om disse nye vilkaar skal kvalificeres som tillaeg til de oprindelige kontrakter eller som nye kontrakter.
56 Parterne er ogsaa enige om, at blandt de betingelser, der i de relevante bestemmelser stilles for at opnaa Kommissionens anerkendelse, vedroerer en den aftalte pris og en anden overholdelsen af en procedure, der sikrer fri konkurrence ved kontraktens tildeling. Det fremgaar af den anfaegtede beslutning, at ifoelge Kommissionen var baade den foerste og den anden af disse betingelser ikke opfyldt.
57 Parterne har i oevrigt ikke bestridt, at disse to betingelser er kumulative, hvilket betyder, at manglende opfyldelse af den ene af disse er tilstraekkelig til at begrunde beslutningen om ikke at godkende kontrakterne.
58 Det er under de omstaendigheder, der foreligger i sagen, hensigtsmaessigt foerst at behandle den anden betingelse.
Sagsoegernes argumenter
59 Sagsoegerne har, i modsaetning til det som Kommissionen angiver i den anfaegtede beslutning, gjort gaeldende, at betingelsen vedroerende sikring af fri konkurrence blev overholdt ved kontrakternes tildeling i februar 1993, ligesom den var blevet overholdt ved kontrakternes indgaaelse i november 1992.
60 Sagsoegerne har i den forbindelse henvist til den sammenhaeng og saerligt til den noedsituation, hvorunder forhandlingerne fandt sted ved moedet den 22. og 23. februar 1993 (jf. bl.a. dommen af 5.5.1998 i sagen Dreyfus mod Kommissionen, praemis 50).
61 Herefter har sagsoegerne bemaerket, at bestemmelserne i beslutning 91/658 og i forordning nr. 1897/92 ikke kraever overholdelse af saerlige formalia for at sikre konkurrence mellem leverandoererne i Faellesskabet. I oevrigt bestemmer artikel 5, nr. 1, i forordning nr. 1897/92 kun, at Exportkhleb, som indkoebsorganisation, skal »indhente« mindst tre tilbud fra firmaer, der er uafhaengige af hinanden.
62 Sagsoegerne har herudover understreget, at udbuddet i konkurrence mellem mindst tre uafhaengige firmaer ved kontrakttildelingen i november 1992 skete ved en almindelig telefonisk indkaldelse. Derimod havde proceduren for udbud i konkurrence ved tildelingen af tillaeggene vaeret mere formel, idet firmaerne var blevet indkaldt ved telex. Desuden henviser sagsoegerne til, at fagpressen havde omtalt moedet i Bruxelles den 22. og 23. februar 1993. Som foelge af, at Kommissionen ikke fremkom med nogen indsigelse imod fremgangsmaaden for tildeling af de oprindelige kontrakter, er den kritik, som den har fremsat over for den fremgangsmaade, der foerte til indgaaelsen af tillaeggene, uden grundlag.
63 Ved dette moede i Bruxelles den 22. og 23. februar 1993 foerte forhandlingerne - selv om de blev foert adskilt - hver leverandoer til at indrette sig efter den laveste pris, der blev tilbudt til de russiske myndigheder.
64 Endelig er det ifoelge sagsoegerne logisk, at Exportkhleb i forbindelse med det andet udbud oenskede at indkoebe de endnu ikke leverede maengder; det forhold, at de maengder, der blev kraevet i forbindelse med det andet udbud, var de samme som dem, der ikke var blevet leveret, betyder derfor ikke, at der ikke var konkurrence involveret i denne procedure.
Rettens bemaerkninger
65 Det skal indledningsvis understreges, at betingelsen vedroerende overholdelsen af fri konkurrence ved tildeling af kontrakter er afgoerende for, at den laaneordning, som Faellesskabet har indfoert, kan fungere ordentligt. Ud over forebyggelse af risikoen for bedrageri eller hemmelige aftaler har betingelsen mere generelt til formaal at sikre en optimal udnyttelse af de midler, som Faellesskabet har stillet til raadighed for at hjaelpe staterne i det tidligere Sovjetunionen. Som foelge heraf har betingelsen baade til formaal at beskytte Faellesskabet i dets egenskab af udlaaner og staterne i deres egenskab af modtagere af foedevare- og laegemiddelhjaelp.
66 Kravet om overholdelse af denne betingelser fremtraeder derfor ikke blot som en formel forpligtelse, men som et noedvendigt led i gennemfoerelsen af laaneordningen.
67 Der er under disse omstaendigheder grund til at undersoege, om Kommissionen, da den vedtog den anfaegtede beslutning, var berettiget til at finde, at det ikke var godtgjort, at betingelsen om fri konkurrence var overholdt ved indgaaelsen af tillaeggene til kontrakterne. Beslutningens lovlighed skal vurderes under hensyntagen til samtlige de regler, der var paalagt Kommissionen inden for dette omraade, herunder de med de russiske myndigheder indgaaede aftaler.
68 De tillaeg, der blev aftalt med forskellige firmaer i Faellesskabet, udgoer i forhold til hinanden saerlige kontrakter, som hver isaer skulle godkendes af Kommissionen. Derfor skal det undersoeges, om hver sagsoeger, da det paagaeldende firma aftalte nye kontraktvilkaar med Exportkhleb, havde deltaget i et udbud i konkurrence med mindst to uafhaengige firmaer.
69 Det bemaerkes med hensyn hertil foerst, at det telex, som Exportkhleb fremsendte til sagsoegerne, hvorved de blev indkaldt til et moede i Bruxelles den 22. og 23. februar 1993, ikke kan ses som et bevis for, at hvert firma - inden tillaeggene blev aftalt - havde deltaget i et udbud i konkurrence med mindst to firmaer, der var uafhaengige af hinanden.
70 Det er korrekt, at de faellesskabsregler, der finder anvendelse, ikke fastsaetter en bestemt udbudsform. Men spoergsmaalet i sagen er ikke, om et telex kan udgoere et gyldigt udbud, men om dette telex beviser, at hvert firma deltog i et udbud i konkurrence med andre, inden de nye vilkaar blev aftalt. Det skal fastslaas, at Exportkhleb's telex, der er formuleret i almindelige vendinger, og som bl.a. ikke angiver de maengder, der skulle leveres, eller leveringsbetingelserne, ikke udgoer et bevis herfor.
71 De udklip fra fagpressen, som sagsoegerne har fremlagt, og som meddeler, at repraesentanter for Exportkhleb kom til Europa for bl.a. at diskutere forsyningerne med korn i forbindelse med laanet fra Faellesskabet, beviser paa ingen maade, at tillaeggene blev aftalt med firmaer, som forinden havde deltaget i et udbud i konkurrence med mindst to andre uafhaengige virksomheder.
72 Det er, som sagsoegeren Glencore Grain har understreget, korrekt, at de anvendelige bestemmelser kun paalaegger Exportkhleb at »indhendte« mindst tre konkurrerende tilbud. Det er derfor ikke udelukket, at visse firmaer, selv om de blev inviteret, giver afkald paa at afgive et bud.
73 Imidlertid fremgaar det ikke af sagens akter, at der for hvert af de tillaeg, der blev aftalt, var mindst to andre konkurrerende firmaer, der havde afslaaet Exportkhleb's opfordring til at afgive bud.
74 I den telefax, som Exportkhleb fremsendte til Kommissionen den 9. marts 1993 for at meddele de aendringer, der var blevet foretaget i kontrakterne, begraensede selskabet sig til at angive de kontrakter, der var indgaaet med hvert firma. Det var kun buddet fra det firma, der fik kontrakten, og de vilkaar, der blev aftalt paa grundlag af en forhandling mellem Exportkhleb og dette firma, der blev meddelt for hver kontrakt. Det blev paa ikke for hver af disse kontrakter godtgjort, at der var afgivet mindst to andre svar paa opfordringerne til at afgive bud, uanset om de maatte vaere negative. Denne telefax angiver kun, at hvert firma havde indgaaet en kontrakt med Exportkhleb, der omfattede den resterende maengde, som det skulle levere paa datoen for moedet i Bruxelles. Det forholder sig reelt saaledes, at selv om tilbuddene var vedlagt telefaxen af 9. marts 1993, var der tale om saerskilte tilbud paa saerskilte kontrakter og ikke om tilbud paa en og samme kontrakt. Denne telefax goer det derfor ikke muligt at bevise, at hvert tillaeg var blevet aftalt efter et udbud i konkurrence mellem mindst tre uafhaengige firmaer.
75 Kommissionen har i oevrigt - uden at blive modsagt paa dette punkt - oplyst, at den ikke ved VEB's officielle fremsendelse af de nye kontraktvilkaar henholdsvis den 22. og 26. marts 1993 modtog svar - positive eller negative - fra mindst tre uafhaengige firmaer.
76 Sagsoegerne har imidlertid bemaerket, at den frie konkurrence blev sikret, idet de alle blev forpligtet til at indrette sig efter den lavestbydendes pris.
77 Det er korrekt, at Exportkhleb's telefax af 9. marts 1993 til Kommissionen viser, at de tilbudte priser gik fra 155 til 158,50 USD, men at den pris, der endeligt blev indgaaet med Exportkhleb, var 155 USD for alle firmaerne.
78 Dette kan imidlertid i det hoejeste vise, at der forud for indgaaelsen af hver kontrakt blev forhandlet mellem Exportkhleb og hver af sagsoegerne. Derimod beviser dette ikke, naar der ligeledes henses til de ovenfor anfoerte forhold, at denne pris var resultatet af et udbud i konkurrence mellem mindst tre uafhaengige virksomheder for hver kontrakt, der skulle indgaas.
79 Det fremgaar heraf, at det ikke er godtgjort, at Kommissionen anlagde en fejlagtig vurdering, da den konkluderede, at princippet om fri konkurrence ikke var blevet overholdt ved aftalen om tillaeggene til kontrakterne.
80 Idet en af de kumulative betingelser, der er anfoert i de anvendelige bestemmelser, ikke er opfyldt, skal det foerste anbringende forkastes, uden at der er grund til at undersoege, om den pris, der blev aftalt i tillaeggene, svarede til prisen paa det internationale marked.
Tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning
Sagsoegernes argumenter
81 Sagsoegeren i sag T-485/93 har gjort gaeldende, at Kommissionens tjenestegrene gav selskabet praecise mundtlige loefter om, at tillaeggene ville blive godkendt. Det var i oevrigt paa dette grundlag, at sagsoegeren fra den 4. marts 1993 genoptog sine indladninger af hvede til Rusland.
82 Endvidere har alle sagsoegerne gjort gaeldende, at den skrivelse, som generaldirektoeren for GD VI fremsendte den 12. marts 1993 til Exportkhleb, skabte en berettiget forventning hos de russiske myndigheder og senere hos sagsoegerne om, at den prisforhoejelse, der var fastsat i tillaeggene til kontrakterne, ville blive godkendt. Det fremgik af denne skrivelse:
- At Kommissionen ikke kritiserede selve den forhandlingsprocedure, der fandt sted i Bruxelles i februar 1993, og som den var blevet gjort bekendt med.
- At der i princippet var givet en godkendelse af tillaegget og den nye pris, fordi den samlede vaerdi af det allerede bevilgede laan fra Faellesskabet forblev uaendret, hvilket forudsatte en reduktion af maengderne.
- Der blev henvist til forpligtelsen til at give Kommissionen en formel meddelelse om tillaegget, hvilket blev gjort i loebet af de foelgende dage.
83 Sagsoegerne i sagerne T-491/93 og T-494/93 har endvidere stoettet sig paa en skrivelse af 26. marts 1993, som det kommissionsmedlem, der var ansvarlig for landbrugsspoergsmaal, fremsendte til vicepremierministeren for Den Russiske Foederation. Dette medlem udtrykte ikke den mindste tvivl om foreneligheden mellem den pris, der blev aftalt den 23. februar 1993, og priserne paa verdensmarkedet.
84 Ved den 1. april 1993 at indtage en holdning, der var i modstrid med den, der tidligere var givet udtryk for i relation til de samme spoergsmaal, har Kommissionen tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. bl.a. Rettens dom af 14.9.1995, sag T-571/93, Lefebvre m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2379, praemis 74).
Rettens bemaerkninger
85 Efter fast retspraksis omfatter retten til at kraeve beskyttelse af den berettigede forventning enhver borger, som befinder sig i en situation, hvoraf det fremgaar, at faellesskabsadministrationen har givet anledning til berettigede forventninger, bl.a. ved at afgive praecise loefter (jf. Rettens dom af 8.7.1999, sag T-266/97, Vlaamse Televisie Maatschappij mod Kommissionen, Sml. II, s. 2329, praemis 71).
86 Sagsoegerne stoetter sig i denne sag paa mundtlige loefter fra Kommissionens tjenestegrene, en skrivelse af 12. marts 1993 fra generaldirektoeren for GD VI og en skrivelse af 27. marts 1993 fra kommissionsmedlemmet med ansvar for landbrugsspoergsmaal.
87 Det bemaerkes foerst, at der ikke i sagens akter findes forhold, der goer det muligt at bevise, at de haevdede mundtlige loefter, som Kommissionen naegter af have formuleret, er afgivet, og derfor heller ikke, at de har et indhold, der er en forudsaetning for, at de kan skabe en berettiget forventning.
88 Dette anbringendes foerste led maa derfor forkastes.
89 Herefter har sagsoegerne stoettet sig paa generaldirektoeren for GD VI's skrivelse af 12. marts 1993 til Exportkhleb, hvoraf det haevdes at fremgaa, at Kommissionen erklaerede sig klar til at godkende tillaeggene til kontrakterne - og saerligt forhoejelsen af priserne - paa betingelse af, at den samlede vaerdi af kontrakterne forblev uaendret, hvilket medfoerte en tilsvarende reduktion af de maengder, der skulle leveres.
90 Det skal dog bemaerkes, at denne skrivelse indeholdt et sidste afsnit, der var formuleret som foelger:
»For at kunne undersoege og godkende de aendrede kontrakter, har Kommissionen behov for en officiel anmodning herom fra [VEB], som fremsaettes ved at fremsende de aendrede eller nye kontrakter saa hurtigt som muligt.«
(»In order to be able to examine and to approve the amended contracts, the Commission needs an official request from the [VEB] to do so by transmitting the amended or new contracts as soon as possible.«)
91 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at denne saetning blev forstaaet saadan, at den officielle anmodning kun var en formalitet.
92 Dens formulering er dog til hinder for en saadan fortolkning. Generaldirektoeren for GD VI angiver udtrykkeligt, at forelaeggelsen er noedvendig for, at Kommissionen kan »undersoege« og »godkende« de aendrede kontrakter.
93 Endvidere skal det fastslaas, at generaldirektoeren i den omtvistede skrivelse hverken angiver, at den nye pris er i overensstemmelse med markedsprisen, eller at den procedure, der blev fulgt ved aftalen om tillaeggene, var blevet gennemfoert under overholdelse af reglerne om fri konkurrence i de anvendelige bestemmelsers forstand. Det er imidlertid uomtvistet mellem parterne, at det alligevel er disse to forhold, der udgoer grundlaget for beslutningen af 1. april 1993. Beslutningen er derimod ikke baseret paa den omstaendighed, at Kommissionen - selv i tilfaelde af en reduktion af maengderne - ikke kunne godkende en forhoejelse af priserne, hvilket ville vaere i modstrid med skrivelsen fra generaldirektoeren for GD VI.
94 Det forhold, at generaldirektoeren angav, at han kunne acceptere en forhoejelse af prisen, hvis maengderne blev tilpasset som en konsekvens heraf, betyder hverken at denne nye pris ville vaere i overensstemmelse med markedet, eller at tillaeggene var blevet aftalt under iagttagelse af reglerne om fri konkurrence.
95 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at skrivelsen fra generaldirektoeren for GD VI skal forstaas i sammenhaeng med den noedsituation, som var gaeldende paa det tidspunkt, og som Domstolen henviste til i sine domme af 5. maj 1998 (jf. eksempelvis dommen i sagen Dreyfus mod Kommissionen, praemis 50).
96 Som sagsoegerne understregede i forbindelse med undersoegelsen af formaliteten i disse sager, udgjorde Kommissionens godkendelse imidlertid et afgoerende element i leveringskontrakterne for hvede til Rusland.
97 Denne snaevre forbindelse blev fremhaevet af Domstolen i dommene af 5. maj 1998. Domstolen fastslog saaledes, at det var »berettiget at antage, at leveringskontrakten kun blev indgaaet i henhold til de forpligtelser, Faellesskabet ... paatog sig« (jf. bl.a. dommen i sagen Dreyfus mod Kommissionen, praemis 50), og at »der kun kunne ske betaling af kornleverancerne med de finansielle ressourcer, Faellesskabet havde stillet til raadighed for koeberne« (jf. samme dom, praemis 51). Domstolen fastslog endvidere, at i mangel af en garanti for faellesskabsfinansiering var »den mulighed, Exportkhleb havde for at opfylde leveringskontrakterne ... rent teoretisk« (jf. samme dom, praemis 52).
98 Henset til faellesskabsfinansieringens afgoerende betydning kan det ikke accepteres, at sagsoegerne kunne handle paa grundlag af en skrivelse fra generaldirektoeren for GD VI, der tilmed var adresseret til Exportkhleb og ikke til VEB, uden at afvente Kommissionens endelige beslutning.
99 Henset til samtlige disse forhold kan sagsoegerne ikke haevde, at skrivelsen af 12. marts 1993 fra generaldirektoeren for GD VI skabte berettigede forventninger i dette begrebs forstand i henhold til retspraksis.
100 Endelig er der med hensyn til skrivelsen af 26. marts 1993 fra kommissionsmedlemmet med ansvar for landbrugsspoergsmaal grund til at bemaerke, at den indeholder foelgende konklusion:
»Som De er bekendt med, skal VEB forelaegge disse aendringer [af kontrakterne] for Kommissionen til godkendelse. Den officielle anmodning vedroerende disse aendringer af kontrakterne er foerst netop tilgaaet mine tjenestegrene ved telefax (22.3.) og er nu ved at blive behandlet.«
[»As you are aware, these amendments must be presented by the VEB for approval to the Commission. The official demand concerning such amendments to the contracts has only just reached my services by fax (22/3) and is currently being studied.«]
101 Hertil kommer, at denne skrivelse ikke indeholder forhold, der giver anledning til at tro, at Kommissionen fandt, at den fri konkurrence var blevet sikret, og at priserne svarede til markedsprisen.
102 Derfor kunne skrivelsen af 26. marts 1993 ikke skabe berettigede forventninger hos sagsoegerne.
103 Herefter skal anbringendet om at der er sket tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, forkastes.
Tilsidesaettelse af begrundelsespligten
Parternes argumenter
104 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten i EF-traktatens artikel 190's (nu artikel 253 EF) betydning (jf. Rettens dom af 25.6.1998, forenede sager T-371/94 og T-394/94, British Airways m.fl. og British Midland Airways mod Kommissionen, Sml. II, s. 2405, praemis 89 og 95).
105 Det viste sig i forbindelse med et moede i Bruxelles den 13. maj 1993 mellem repraesentanter for Kommissionen og for Comité du commerce des céréales et des aliments du bétail de la CEE (Udvalget for Handel med Korn og Foderstoffer i EF, Coceral), som sagsoegerne er medlem af, at der var blevet taget hensyn til andre grunde end dem, der er anfoert i beslutningen. Som det fremgaar af referatet fra dette moede, var de priser, der blev aftalt i tillaeggene, ifoelge Kommissionen resultatet af en forudgaaende aftale mellem eksportoererne.
106 Men denne grund, hvis rigtighed aldrig er blevet godtgjort, fremgaar ikke af beslutningen. Beslutningen af 1. april 1993 naevner altsaa ikke alle grundene, eller de egentlige grunde, til afslaget.
107 I sag T-491/93 har sagsoegeren tilbudt at fremkomme med yderligere oplysninger i form af afhoering af de personer, der deltog i moedet den 13. maj 1993, med henblik paa at bekraefte rigtigheden af de forhold, der blev droeftet.
108 Kommissionen har i sit svarskrift i oevrigt bekraeftet, at der fandtes andre grunde end dem, der er naevnt i beslutningen, idet den henviste til »bredere betragtninger af politisk og oekonomisk karakter« - som for oevrigt ikke var praeciseret - som der var blevet taget hensyn til ved afvisningen af tillaeggene.
109 I sagerne T-485/93 og T-494/93 har Kommissionen indledningsvis gjort gaeldende, at dette anbringende skal afvises, idet det ikke opfylder betingelserne i artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement. Naar beslutningen er begrundet, er det ved anvendelsen af traktatens artikel 190 uden interesse, om andre grunde ligeledes kunne have begrundet beslutningen. Derfor er der ikke noget forhold, som goer det muligt at forstaa, hvordan traktatens artikel 190 skulle vaere blevet tilsidesat i sagen.
110 Kommissionen har bemaerket, at det af sagsoegerne paaberaabte moedereferat blev udarbejdet af en af repraesentanterne for Coceral, og at Kommissionen ikke har anerkendt rigtigheden heraf.
111 Endvidere har Kommissionen ikke - i modsaetning til hvad sagsoegerne har haevdet - i sit svarskrift anfoert, at der blev taget hensyn til andre forhold i forbindelse med vedtagelsen af beslutningen.
112 Kommissionen har subsidiaert henvist til, at den begrundelse, der kraeves i henhold til traktatens artikel 190, afhaenger af karakteren af den omhandlede retsakt (jf. Domstolens dom af 14.5.1998, sag C-48/96 P, Windpark Groothusen mod Kommissionen, Sml. I, s. 2873, praemis 34 og 35), henset til den sammenhaeng i hvilken retsakten blev vedtaget. I denne sag indgaar beslutningen i en privatretlig sammenhaeng, inden for hvilken Kommissionen har et frit skoen. Derfor kan der ikke kraeves nogen saerlig begrundelse, hvilket saa meget desto mere gaelder i forhold til sagsoegeren, som blot er tredjemand i forhold til kontrakten af 9. december 1992.
Rettens bemaerkninger
113 Efter ordlyden af artikel 44, stk. 1, litra c), i procesreglementet skal staevningen bl.a. indeholde en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. I modsaetning til hvad Kommissionen har gjort gaeldende, finder Retten, at dette krav er opfyldt i denne sag. De indsigelser, som Kommissionen har fremfoert, vedroerer faktisk ikke de formelle krav til, at anbringendet kan antages til realitetsbehandling, men omhandler undersoegelsen af, om det er begrundet.
114 Den paastaaede afvisningsgrund skal derfor forkastes.
115 Det fremgaar af fast retspraksis, at den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, og som udgoer et vaesentligt formkrav i henhold til traktatens artikel 173, klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at de beroerte parter kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og saaledes at den kompetente ret kan udoeve sin proevelsesret.
116 I sagen fremgaar det klart af beslutningen, at Kommissionen fandt, at de aendrede kontrakter, der var blevet fremsendt til den, ikke kunne godkendes, eftersom de ikke opfyldte de i de gaeldende regler stillede betingelser, da disse kontrakter ikke var blevet indgaaet under overholdelse af princippet om fri konkurrence, og da de nye priser ikke var i overensstemmelse med markedspriserne.
117 Sagsoegerne har i oevrigt ikke bestridt, at de har forstaaet dette raesonnement, hvilket bekraeftes af de argumenter, de har fremfoert til stoette for deres foerste anbringende.
118 Herefter skal det fastslaas, at beslutningen er i overensstemmelse med kravene i traktatens artikel 190.
119 Derimod tilkommer det ikke Retten i forbindelse med et anbringende, der stoettes paa en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, at undersoege, om andre grunde end dem, der er angivet i en beslutning, kunne have begrundet denne. Dette overskrider proevelsen af begrundelsen, som det er blevet paapeget ovenfor.
120 Dette anbringende skal derfor forkastes.
Paastanden om erstatning for oekonomisk skade
Formaliteten
121 I sag T-491/93 har Kommissionen gjort gaeldende, at paastanden om erstatning for oekonomisk skade skal afvises. Det er nemlig ikke paa grundlag af staevningen muligt at forstaa paastandens indhold, og saerligt den paastaaede skades karakter. Staevningen opfylder derfor ikke de krav, der stilles i artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement.
122 Efter ordlyden af denne bestemmelse skal staevningen indeholde soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Retten finder, at dette krav er opfyldt i denne sag. Den indsigelse, som Kommissionen har fremfoert, vedroerer ikke undersoegelsen af de formelle krav, der gaelder for, at en staevning kan realitetsbehandles, men undersoegelsen af erstatningspaastanden i realiteten.
123 Kommissionens afvisningspaastand skal derfor forkastes. Realiteten
124 Det er tilstraekkeligt at anfoere, at paadragelse af erstatningsansvar forudsaetter tilstedevaerelse af en raekke betingelser, nemlig at den adfaerd, som bebrejdes institutionen, er retsstridig, at der er indtraadt et oekonomisk tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem adfaerden og det paaberaabte tab (jf. bl.a. Rettens dom af 16.10.1996, sag T-336/94, Efisol mod Kommissionen, Sml. II, s. 1343, praemis 30).
125 Retten finder i denne sag, at de af sagsoegerne haevdede mangler - alt afhaengig af hvilken sag der er tale om - bestaar i alle eller i visse af de anbringender, de har paaberaabt sig til stoette for deres annullationssoegsmaal.
126 Det foelger af, at de omhandlede anbringender tidligere er blevet afvist, at sagsoegerne ikke har formaaet at godtgoere, at Kommissionen har begaaet en fejl.
127 Herefter skal paastanden om erstatning for en haevdet oekonomisk skade forkastes.
Paastanden om erstatning for ikke-oekonomisk skade
128 I sag T-485/93 har sagsoegeren gjort gaeldende, at de udtalelser, som generaldirektoeren for GD VI fremsatte under moedet den 13. maj 1993 i overvaerelse af repraesentanter for Faellesskabets eksportoerer af korn (jf. ovenfor i praemis 105), der insinuerede, at sagsoegeren havde deltaget i ulovlige handlinger i forbindelse med forhandlingen om tillaegget til kontrakten, har paafoert firmaet en ikke-oekonomisk skade.
129 Sagsoegeren har paastaaet, at Kommissionen paalaegges at betale én EUR i erstatning for denne skade.
130 Det bemaerkes, at det dokument, som sagsoegeren stoetter sig paa for at bevise Kommissionens fejl, er et referat fra det omhandlede moede, der er skrevet af Coceral. Der er derfor hverken tale om et officielt referat eller om et referat, som Kommissionen paa den ene eller anden maade har godkendt.
131 Det kan foelgelig ikke anses for bevist, at de udtalelser, der er gengivet i dette dokument, og som bestrides af Kommissionen, virkelig er blevet fremsat.
132 Under disse omstaendigheder skal den i sag T-485/93 nedlagte paastand om erstatning for ikke-oekonomisk skade forkastes.
133 Heraf foelger, at Kommissionen i det hele maa frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
134 I henhold til artikel 87, stk. 3 i Rettens procesreglement kan Retten fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal baere sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Under de i denne sag foreliggende omstaendigheder skal det fastslaas, at Kommissionen betaler samtlige sagsomkostninger frem til Domstolens domme af 5. maj 1998. Sagsoegerne baerer hver deres egne omkostninger efter afsigelsen af disse domme og betaler solidarisk Kommissionens sagsomkostninger efter afsigelsen af de naevnte domme.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN
(Anden Afdeling)
1) Sagerne T-485/93, T-491/93, T-494/93 og T-61/98 forenes med henblik paa dommen.
2) Kommissionen for De Europaeiske faellesskaber frifindes.
3) Kommissionen baerer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som hver af sagsoegerne har afholdt indtil afsigelsen af Domstolens domme af 5. maj 1998. Sagsoegerne baerer hver deres egne omkostninger efter afsigelsen af disse domme og betaler solidarisk Kommissionens sagsomkostninger efter afsigelsen af de naevnte domme.