CELEX: 61989TJ0015
Konkurrence
begreberne aftale og samordnet praksis
kollektivt ansvar

Sagsfremstilling
1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.
2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 tons, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri SpA i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.
3 Chemie Linz AG var blandt de producenter, der leverede polypropylen til markedet foer 1977. Paa det vesteuropaeiske polypropylenmarked var selskabet en mellemstor producent med en markedsandel paa mellem ca. 3,2 og 3,9%.
4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:
- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")
- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")
- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")
- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")
- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")
- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")
- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")
- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")
- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")
- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")
- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").
Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.
5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:
- Amoco
- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")
- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")
- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")
- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").
Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.
6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.
7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.
8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.
9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).
10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.
11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.
12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke havde givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.
13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.
14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "det raadgivende udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det raadgivende udvalg vedtog sin udtalelse ved sit 170. moede den 5. og 6. december 1985.
15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:
"Artikel 1
Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ved:
- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983
- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980
- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983
- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983
- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983
- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983
- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983
at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:
a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik
b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater
c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder
d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal
e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).
Artikel 2
De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i Faellesskabet. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.
Artikel 3
For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:
i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT
ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF
iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM
iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL
v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR
vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM
vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM
viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL
ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT
x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT
xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR
xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF
xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL
xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR
xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.
Artikel 4 og 5
(udelades)".
16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.
Retsforhandlinger
17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. august 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-14/89).
18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.
19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").
20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.
21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.
22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.
23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.
24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.
25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.
26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.
28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.
Parternes paastande
29 Sagsoegeren, Chemie Linz, har nedlagt foelgende paastande:
1) Kommissionens beslutning af 23. april 1986, der blev meddelt sagsoegeren den 28. maj 1986, vedroerende en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.149-Polypropylen) annulleres.
2) Subsidiaert annulleres artikel 3 i ovennaevnte beslutning, for saa vidt som den ved denne artikel paalagte boede overstiger en rimelig boede, som skal fastsaettes af Domstolen.
3) Sagsoegte tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:
- Frifindelse.
- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
Realiteten
30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringende om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har undladt at fremsende dokumenter, der er grundlaget for beslutningen, (2) da Kommissionen har stoettet sig paa beviser, der ikke er trovaerdige, (3) da sagsoegeren ikke er blevet indroemmet fuldstaendig aktindsigt, (4) da Kommissionen foerst i beslutningen har fremfoert en raekke klagepunkter mod sagsoegeren, (5) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og det raadgivende udvalgs medlemmer, og (6) da hverken Kommissionen, det raadgivende udvalg eller sagsoegeren er blevet tilstillet hoeringskonsulentens rapport. Retten skal for det andet behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa sagens omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, idet (B) den ikke har foretaget en korrekt vurdering af den restriktive virkning paa konkurrencen. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der (1) haevdes at vaere delvist foraeldet og ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (2) varighed og (3) grovhed.
Retten til kontradiktion
1. Undladelse af at fremsende dokumenter sammen med meddelelsen om klagepunkter
31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved fremsendelsen af meddelelsen om klagepunkter til selskabet har undladt at medsende visse dokumenter, som Kommissionen har lagt til grund for beslutningen, og at den paa denne maade har gjort det umuligt for selskabet at udtale sig om disses indhold. Det drejer sig om et referat af moedet den 13. maj 1982 udarbejdet af en medarbejder hos Hercules [beslutningens 15. betragtning, litra b)], referatet af moedet den 10. marts 1982 udarbejdet af en medarbejder hos ICI [beslutningens 15. betragtning, litra b), og 58. betragtning], et dokument af 6. september 1977, der angiveligt er fundet hos Solvay (beslutningens 16. betragtning, femte afsnit), Shell' s svar paa meddelelsen om klagepunkter (17. betragtning til beslutningen), Amoco' s, ATO' s, BASF' s, DSM' s, Hoechst' s, Huels' og Monte' s svar paa begaeringen om oplysninger (18. betragtning til beslutningen), prisinstrukser (beslutningens 25. og 88. betragtning), referatet af to interne moeder i Shell, der blev afholdt den 5. juli (beslutningens 29. betragtning) og den 12. september 1979 (31. betragtning til beslutningen), et internt dokument fra Solvay (32. betragtning til beslutningen), en meddelelse fra Solvay til salgskontorerne af 17. juli 1981 (35. betragtning til beslutningen), artikler offentliggjort i fagpressen i slutningen af 1981 (36. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ICI vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), et dokument fra Shell med overskriften "PP W. Europe-Pricing" og "Market quality report" (49. betragtning til beslutningen), forskellige dokumenter fra Shell vedroerende Det Forenede Kongerige og Frankrig (49. betragtning til beslutningen), et internt notat fra ATO af 28. september 1983 (51. betragtning til beslutningen), et udateret notat fra ICI som forberedelse af et moede med Shell, der skulle afholdes i maj 1983 (beslutningens 63. betragtning, andet afsnit), et arbejdspapir vedroerende foerste kvartal 1983, der blev fundet hos Shell (63. betragtning til beslutningen, tredje afsnit) og endelig dokumenter vedroerende spoergsmaal droeftet under forskellige moeder, der blev fundet hos ATO, DSM og Shell (70. betragtning til beslutningen).
32 Sagsoegeren har herved for det foerste anfoert, at proceduren med aktindsigt ikke kan erstatte fremsendelsen af dokumenter, medmindre Kommissionen under denne procedure - hvilket den ikke har gjort - angiver de dokumenter, som den vil stoette sin beslutning paa; for det andet skulle Kommissionen, ogsaa selv om fagpressen faktisk udgoer en generel tilgaengelig informationskilde, praecist have angivet en reference for de belastende omstaendigheder, hvilket ikke er sket. For det tredje kan Kommissionen ikke med foeje haevde, at visse dokumenter ikke vedroerte sagsoegeren eller kun bekraeftede allerede kendte dokumenter, eftersom der netop ifoelge Kommissionens opfattelse var tale en i forening begaaet overtraedelse.
33 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegerens anbringender til dels er materielt urigtige, til dels retligt irrelevante. Sagsoegeren har faaet indsigt i en del af de naevnte dokumenter, da disse enten var indeholdt i bilaget til den generelle meddelelse om klagepunkter eller i fagpressen, som Linz ikke kan haevde at have vaeret uvidende om (selv om Kommissionen ikke har givet praecise referencer), eller er blevet fremlagt under proceduren med aktindsigt, der netop skulle goere det muligt for virksomhederne at faa kendskab til det bevismateriale, som Kommissionen er i besiddelse af, og forberede deres forsvar.
34 Sagsoegeren er ikke blevet tilstillet andre dokumenter, fordi de ikke vedroerte sagsoegeren eller kun bekraeftede allerede meddelte dokumenter.
35 Kommissionen har dog indroemmet, at et udateret dokument fra ICI, der skulle tjene som baggrundsnotat for et moede med Shell, som er naevnt i beslutningens 63. betragtning, og referatet af et moede den 10. marts 1982, udarbejdet af en medarbejder hos ICI, som er naevnt i beslutningens 58. betragtning, ikke er blevet tilstillet sagsoegeren som foelge af en fejl. Men sidstnaevnte referat bekraefter kun et referat af samme moede, der blev fundet hos Hercules, og som er blevet tilstillet sagsoegeren (bilag 23 til den generelle meddelelse), og som kun tjente til at identificere en tabel, der ligeledes er blevet tilstillet sagsoegeren (bilag 71 til den generelle meddelelse).
36 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det afgoerende ikke er dokumenterne i sig selv, men de konklusioner, som Kommissionen drager paa grundlag af disse. Saafremt dokumenterne ikke er naevnt i meddelelsen om klagepunkter, kan den paagaeldende virksomhed med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Underretter Kommissionen ikke en virksomhed om, at visse dokumenter vil blive anvendt i beslutningen, afskaerer Kommissionen den fra i tide at udtale sig om dokumenternes bevisvaerdi. Dokumenterne vil af denne grund ikke kunne anvendes som bevis over for virksomheden (dom af 25.10.1983, sag 107/82, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 3151, praemis 27, og senest dom af 3.7.1991, sag C-62/86, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. I, s. 3359, praemis 21).
37 I dette tilfaelde kan alene de dokumenter, der er naevnt i den generelle eller den specielle del af meddelelsen om klagepunkter eller i skrivelsen af 29. marts 1985, samt de dokumenter, der er vedlagt disse, men ikke udtrykkeligt naevnt heri, anses for bevismidler mod sagsoegeren under naervaerende sag. For saa vidt angaar de dokumenter, der er vedlagt meddelelserne om klagepunkter, men som ikke er naevnt heri, kan de kun goeres gaeldende over for sagsoegeren i beslutningen, hvis selskabet med rimelighed har kunnet udlede af meddelelserne, hvilke konklusioner Kommissionen ville drage heraf.
38 Af de dokumenter, som sagsoegeren har anfoert, kan herefter alene foelgende dokumenter anvendes som bevis over for sagsoegeren: prisinstrukserne fra de forskellige producenter (beslutningens 25. og 88. betragtning), som er naevnt i punkt 58 og 75 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil de desuden udgoer bilag 19, 42, 46, 50 og 52, og som endvidere var bilagt skrivelsen af 29. marts 1985 til sagsoegeren; ICI' s interne notat vedroerende "stabilitet" (46. betragtning til beslutningen), som er naevnt i punkt 71 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil notatet endvidere udgoer bilag 35, og de hos ATO fundne dokumenter (beslutningens 70. betragtning), som er naevnt i punkt 94 og 102 i den generelle meddelelse om klagepunkter, hvortil de desuden udgoer bilag 60 og 72. De oevrige dokumenter, sagsoegeren har naevnt, kan ikke anses for bevismidler mod selskabet under naervaerende sag.
39 Spoergsmaalet om, hvorvidt de sidstnaevnte dokumenter er noedvendige for at underbygge de bevismaessige konstateringer, Kommissionen i beslutningen har foretaget i forhold til sagsoegeren, henhoerer under Rettens undersoegelse af, om disse konstateringer kan laegges til grund.
2. Bevisvaerdien af de dokumenter, der er lagt til grund
40 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har stoettet sig paa rygter eller simple formodninger og antagelser eller paa ikke-eksisterende empiriske teorier. Moedereferaterne er ikke protokollater, der er vedtaget og undertegnet, men blot sammenfatninger, som kan indeholde ophavsmandens fortolkning, fordrejning, overdrivelse eller oensker. Bevisvaerdien af disse notater afkraeftes af virksomhedernes forskellige markedsadfaerd.
41 Kommissionen har gjort gaeldende, at den raadede over bevismateriale, der daekker et tidsrum af 6 1/2 aar, og som kan bevise den overtraedelse, der goeres gaeldende mod polypropylenproducenterne. Kommissionens konstateringer hviler paa bevisdokumenter og ikke paa rygter eller vidneudsagn. Der bestaar navnlig ingen anledning til at tvivle paa rigtigheden og paalideligheden af moedereferaterne.
42 Det bemaerkes, at indholdet af referaterne fra ICI bekraeftes af forskellige dokumenter, bl.a. af en raekke tabeller med tal vedroerende de forskellige producenters salgsmaengder og af prisinstrukser, der med hensyn til beloebsangivelser og ikrafttraedelsesdato svarer til de maalpriser, som er naevnt i moedereferaterne. Endvidere bekraefter svarene fra forskellige producenter paa de begaeringer om oplysninger, som Kommissionen fremsendte til dem, generelt indholdet af disse referater.
43 Kommissionen kunne derfor laegge til grund, at de moedereferater, der blev fundet hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav indholdet af moederne. Disse blev ledet af forskellige medarbejdere fra ICI, hvilket foroegede behovet for, at de orienterede de medarbejdere fra ICI, der ikke deltog i et givet moede, korrekt om indholdet heraf ved et moedereferat.
44 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at give en anden forklaring paa indholdet af de moeder, selskabet deltog i, ved at fremkomme med praecise oplysninger, f.eks. ved at fremlaegge selskabets medarbejders notater fra de moeder, han deltog i, eller foere medarbejdere, der deltog i moederne, som vidner. Det maa imidlertid fastslaas, at sagsoegeren ikke er fremkommet med eller har tilbudt at fremkomme med saadanne oplysninger for Retten.
45 Retten finder, at spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har baseret sig paa rygter eller simple formodninger og antagelser eller ikke-eksisterende empiriske teorier, ikke kan adskilles fra spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionens bevismaessige konstateringer i beslutningen underbygges af det bevismateriale, den har fremlagt. Da der er tale om et realitetsspoergsmaal, som er knyttet sammen med beviset for overtraedelsen, maa det undersoeges senere sammen med de oevrige bevismaessige spoergsmaal.
3. Utilstraekkelig aktindsigt
46 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke har faaet fuld aktindsigt, men kun indsigt i de dokumenter, som Kommissionen lagde til grund for meddelelsen om klagepunkter, dvs. alene belastende dokumenter. En fair procedure og parternes ret til at blive hoert kan ikke sikres, hvis virksomhederne ikke faar adgang til samtlige belastende dokumenter og dokumenter, der er til gunst for virksomhederne. Denne mangel kan ikke afhjaelpes for Faellesskabets retsinstanser.
47 Sagsoegeren har herved anfoert, at selskabet er bekendt med, at der ikke af Domstolens praksis (dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25) kan udledes en ret til fuldstaendig aktindsigt for parterne i en administrativ procedure. Denne ret er imidlertid anerkendt i forskellige medlemsstater og kan ophoejes til en almindelige retsgrundsaetning, der er faelles for medlemsstaternes retssystemer (under henvisning til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2). Retten anmodes saaledes om at tage stilling til denne praksis.
48 Sagsoegeren har tilfoejet, at selv i henhold til den nugaeldende praksis har Kommissionen ikke opfyldt de i denne praksis opstillede krav, da den ikke har tilstillet sagsoegeren dokumenter, der er til gunst for selskabet.
49 Kommissionen har heroverfor anfoert, at den ikke er forpligtet til at goere de beroerte parter bekendt med samtlige sagsakter (ovennaevnte dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, praemis 25). Kommissionen har endvidere i denne sag - ogsaa selv om den ikke var forpligtet hertil - indroemmet aktindsigt i samtlige de dokumenter, som den var i besiddelse af (for saa vidt det ikke var i strid med beskyttelsen af forretningshemmeligheder), baade i meddelelsen om klagepunkter og i skrivelsen af 29. marts 1985, samt i forbindelse med proceduren med aktindsigt. Det er derfor formaalsloest, at sagsoegeren anmoder Faellesskabets retsinstans om at aendre praksis herom.
50 I oevrigt er det urigtigt at haevde, saaledes som sagsoegeren goer det, at Kommissionen kun har givet indsigt i belastende dokumenter, men har tilbageholdt alle dokumenter, der var gunst for selskabet. Sagsoegeren har i oevrigt ikke kunnet underbygge denne alvorlige beskyldning under henvisning til noget som helst dokument.
51 Det bemaerkes, at det i henhold til reglerne om kontradiktion kraeves, at sagsoegeren skal saettes i stand til at fremfoere sit synspunkt, saaledes som selskabet oensker det, vedroerende alle de klagepunkter, som Kommissionen er fremkommet med i de meddelelser om klagepunkter, der blev fremsendt til selskabet, og vedroerende alle de beviser, der skal underbygge klagepunkterne, og som Kommissionen har naevnt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse (dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).
52 Retten til kontradiktion medfoerer derimod ikke, at en virksomhed, der er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, kan fremkomme med bemaerkninger til alle Kommissionens dokumenter vedroerende sagen, idet der ikke findes bestemmelser, hvorefter Kommissionen er forpligtet til at goere de beroerte virksomheder bekendt med sagsakterne (Domstolens dom af 17.1.1984, forenede sager 43/82 og 63/82, a.st., praemis 25).
53 Kommissionen har imidlertid i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken fastlagt en fremgangsmaade, hvorefter der gives aktindsigt i konkurrencesager, og Kommissionen har dermed paalagt sig selv regler, der gaar ud over de krav, der er opstillet af Domstolen. Det anfoeres i de regler, der er fastsat i Den Tolvte Beretning om Konkurrencepolitikken (s. 42 og 43):
"Kommissionen giver derfor i fremtiden de virksomheder, der er impliceret i en sag, adgang til at goere sig bekendt med sagens akter. Virksomhederne oplyses om, hvilke dokumenter Kommissionen har i sagen, idet der til meddelelsen om klagepunkter eller til skrivelsen, hvori en klage afvises, er vedfoejet en fortegnelse over alle disse, med en angivelse af, hvilke af dokumenterne eller dele af disse virksomhederne har adgang til at faa indsigt i. Virksomhederne har mulighed for at gennemgaa disse dokumenter hos Kommissionen. Hvis en virksomhed kun oensker at gennemgaa enkelte af dem, kan Kommissionen fremsende kopier heraf. Kommissionen betragter dog en raekke dokumenter som fortrolige, hvorfor der ikke er adgang til at faa indsigt i disse. Det drejer sig om foelgende dokumenter: dokumenter eller dele heraf, der indeholder andre virksomheders forretningshemmeligheder; Kommissionens interne dokumenter, saasom notater, udkast eller andre arbejdsdokumenter; alle andre fortrolige oplysninger, som f.eks. oplysninger om de klagende parters identitet, hvis disse ikke oensker denne afsloeret, samt oplysninger, der fremsendes til Kommissionen med et forbehold om, at disse er at betragte som fortrolige".
Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke kan fravige de regler, den saaledes har paalagt sig selv (Domstolens dom af 5.6.1973, sag 81/72, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 575, praemis 9, og af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81).
54 Kommissionen er herefter forpligtet til at give de virksomheder, der er beroert af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, aktindsigt i alle de dokumenter, der er indsamlet ved undersoegelsen, uanset om de er til skade eller gunst for virksomhederne, dog ikke andre virksomheders forretningshemmeligheder, Kommissionens interne dokumenter eller andre fortrolige oplysninger.
55 Retten skal fastslaa, at Kommissionen kategorisk har benaegtet, at dens tjenestegrene har undladt at give sagsoegeren indsigt i dokumenter, som muligvis kan vaere til gunst for sagsoegeren.
56 Sagsoegeren har imidlertid ikke over for Kommissionens benaegtelser fremfoert noget som helst, som kan godtgoere, at Kommissionens tjenestegrene har foretaget en udvaelgelse af de dokumenter, som sagsoegeren fik indsigt i, for at afskaere sagsoegeren fra at afkraefte det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for at godtgoere sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen. Sagsoegeren har henvist til udtalelser fremsat af Kommissionens rapportoer over for sagsoegerens advokat, men har dog ikke bevist eller tilbudt at bevise, at saadanne udtalelser er blevet fremsat, og at de havde den betydning, som sagsoegeren tillaegger dem.
57 Anbringendet boer derfor forkastes.
4. Nye klagepunkter
58 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen kritiserer virksomhederne for at have deltaget i en "rammeaftale" og i en "enkelt, uafbrudt aftale". Beslutningen fremsaetter baade et faktisk anbringende og foretager en retlig subsumption af overtraedelsen. Kommissionen har imidlertid paa intet tidspunkt under den administrative procedure haevdet, at virksomhederne havde indgaaet en "rammeaftale", eller at sagsoegeren havde deltaget i indgaaelsen af en saadan aftale og end mindre, at selskabet efterfoelgende havde faaet kendskab hertil. Hvad angaar de retlige subsumption har sagsoegeren under den administrative procedure afgivet uklare og modstridende erklaeringer.
59 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at beslutningen ikke udgoer et "supplement" eller en "tilrettelaeggelse" af de klagepunkter, som Kommissionen tidligere har fremsat (Domstolens dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. s. 107, praemis 91, 92 og 93, org. ref.: Rec. s. 661, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 68), men en simpel erstatning af de klagepunkter, der er blevet fremfoert mod sagsoegeren, eller i givet fald en erstatning med hensyn til den retlige begrundelse. Beslutningen er saaledes baseret paa klagepunkter, som sagsoegeren ikke har haft mulighed for at kommentere.
60 Kommissionen har bestridt, at klagepunktet vedroerende indgaaelsen af en rammeaftale optraeder fuldstaendigt nyt og overraskende i beslutningen, eftersom Kommissionen allerede i meddelelsen om klagepunkter (punkt 128 og 132) talte om et vedvarende og institutionaliseret samarbejde, hvilket allerede udgjorde en tilstraekkelig klar beskrivelse af eksistensen af en rammeaftale. Desuden har Kommissionen i skrivelsen af 29. marts 1985 angivet, at den ikke ville udelukke muligheden af, at de fire store producenter havde indgaaet en kerneaftale (s. 3), og at aftalerne, for saa vidt angik de oevrige deltagere i moederne, hvilede paa en tilstraekkeligt detaljeret plan til at kunne sidestilles med en aftale eller aftaler efter artikel 85 (s. 4).
61 Retten skal fastslaa, at de punkter i beslutningen, som sagsoegeren har kritiseret, med hensyn til raekkevidde, falder sammen med indholdet af de klagepunkter, som Kommissionen har fremsat mod sagsoegeren og mod de andre virksomheder, der er adressater for beslutningen, i de meddelelser om klagepunkter, som de er blevet tilstillet.
62 Modsat sagsoegerens anbringender har Kommissionen nemlig ikke i beslutningens 81. betragtning ene og alene konstateret, at de paagaeldende virksomheder "deltog ... i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden", og at der saaledes er handlet i henhold til en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1, idet det forud for den foerste af disse saetninger fastslaas, at "i den her foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet ...", og den anden saetning indledes med ordene "Kommissionen er af den opfattelse, at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes ...". Heraf foelger, at baade udtrykkene "rammeaftale", eller "enkelt, uafbrudt aftale" og udtrykkene "generelle planer" (83. betragtning), som er anvendt i beslutningen, blot udtrykker den omstaendighed, at Kommissionen havde fastslaaet, at beslutningens adressater havde begaaet en uafbrudt overtraedelse, hvis forskellige elementer udgjorde et samlet hele af regelmaessige moeder mellem polypropylenproducenterne, fastsaettelse af maalpriser og kvoter, som var karakteriseret ved et enkelt oekonomisk formaal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet.
63 Dette er netop selve indholdet af den generelle meddelelse om klagepunkter, som blev tilstillet sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, jf. navnlig meddelelsens punkt 1, 5, 128, 132 og 151, litra a). Punkt 1 er affattet saaledes:
"Naervaerende meddelelse om klagepunkter vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, paa en flerhed af aftaler og/eller samordnet praksis, hvorved de producenter, der forsyner det faelles marked med polypropylen (et termoplastisk produkt, der saelges 'in bulk' ), fra ca. 1977 til oktober 1983, regelmaessigt og uafbrudt samordnede deres salgs- og prispolitik, idet de fastsatte og anvendte 'maalpriser' og/eller mindstepriser, idet de kontrollerede de maengder, der tilfoertes markedet, ved hjaelp af aftalte 'salgsmaal' og/eller kvoter, og idet de regelmaessigt moedtes for at overvaage udviklingen med hensyn til disse restriktive foranstaltninger".
Punkt 132, sidste saetning, fastslaar:
"Producenterne ville nemlig kontrollere markedet, og et fortsat og institutionaliseret samarbejde paa hoejt niveau afloeste den normale konkurrence."
64 Det skal tilfoejes, at indholdet af de klagepunkter, der blev fremfoert mod sagsoegeren og beslutningens oevrige adressater, blev bekraeftet ved den skrivelse, der blev tilsendt dem den 29. marts 1985, og hvori det paa s. 4 anfoeres: "Disse arrangementer udgjorde en tilstraekkelig praecis plan til at kunne sidestilles med en eller flere 'aftaler' efter artikel 85, i det mindste hvad angaar de producenter, der deltog i moederne".
65 Retten finder derfor, at Kommissionen i beslutningen blot har foretaget en uddybning og retlig tydeliggoerelse af den argumentation, som den laegger til grund for de fremfoerte klagepunkter, og at den derfor ikke har forhindret sagsoegeren i at fremsaette sit synspunkt med hensyn til disse klagepunkter, foer beslutningen blev vedtaget.
66 Heraf foelger, at sagsoegeren ikke med foeje kan beskylde Kommissionen for at have tilsidesat sagsoegerens ret til kontradiktion ved at fremsaette nye klagepunkter i beslutningen.
5. Manglende meddelelse af protokollatet af hoeringerne
67 Sagsoegeren har anfoert, at der er sket tilsidesaettelse af retten til at blive hoert, eftersom det er ubestridt, at hverken medlemmerne af det raadgivende udvalg eller Kommissionens medlemmer raadede over de endelige protokollater fra hoeringerne, da de traf afgoerelse. Disse organer har saaledes kun kunnet danne sig deres opfattelse paa grundlag af udkast, hvis indhold ofte kun ufuldstaendigt gengav virksomhedernes erklaeringer.
68 Hvad angaar det raadgivende udvalg er Kommissionens anbringende om, at medlemsstaterne var repraesenteret under hoeringerne, ikke baeredygtigt: For det foerste var to medlemsstater ikke repraesenteret under en af hoeringerne; for det andet var de ved moederne tilstedevaerende repraesentanter for medlemsstaterne ikke i alle tilfaelde identiske med medlemsstaternes repraesentanter i det raadgivende udvalg; for det tredje maatte repraesentanterne, selv naar det drejede sig om samme personer, kunne forsikre sig om, at de korrekt havde erindret virksomhedernes argumenter.
69 Hvad angaar Kommissionens medlemmer blev det gjort vanskeligt for dem at faa kendskab til de beroerte parters relevante argumenter, da de var tvunget til parallelt at laese det oprindelige udkast til protokollat og de af virksomhederne fremsatte aendringsoensker.
70 Kommissionen har anfoert, at det ikke fremgaar af artikel 9, stk. 4, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"), inden hvilken frist virksomhedernes godkendelse af referatet skal foreligge, eller til hvem det foreloebige og endelige referat skal fremsendes.
71 Herudover har Kommissionen anfoert, at da de aendringer i udkastet til referat, som sagsoegeren anmodede om, var ubetydelige, havde beslutningen ikke vaeret anderledes, selv om det endelige referat var blevet fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionens medlemmer. Der er saaledes ikke anledning til at undersoege, om der maatte foreligge en sagsbehandlingsfejl (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26).
72 Hvad angaar det raadgivende udvalg har Kommissionen anfoert, at dets medlemmer ganske vist kun havde det foreloebige referat, men at alle medlemsstaternes myndigheder var repraesenteret ved hoeringsrunderne med undtagelse af Graekenland og Luxembourg i anden hoeringsrunde. For medlemsstaternes myndigheder skulle referatet saaledes alene fastholde, hvad der var passeret under hoeringerne. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den embedsmand, der var til stede ved hoeringerne, ikke noedvendigvis var statens repraesentant i det raadgivende udvalg.
73 Videre har Kommissionen anfoert, at da dens medlemmer vedtog beslutningen, havde de ikke kun det foreloebige referat, men ogsaa alle parternes bemaerkninger hertil.
74 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til det raadgivende udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17, org. ref.: Rec. s. 733).
75 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.
76 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til det raadgivende udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og det er saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at det raadgivende udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.
77 Anbringendet maa saaledes forkastes.
6. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport
78 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabet ikke er blevet tilstillet hoeringskonsulentens rapport, skoent det havde indgivet anmodning til Kommissionen herom, saaledes at det ikke kunne vide, om konsulenten i sin rapport har fastholdt belastende omstaendigheder mod selskabet, som ikke fremgik af protokollatet af hoeringerne. Det er derfor ligeledes sagsoegeren ubekendt, om Kommissionen har faaet kendskab hertil, og om den har anvendt eventuelle erklaeringer fra hoeringskonsulenten, der er til gunst for sagsoegeren. Retten boer paalaegge Kommissionen at fremlaegge denne rapport.
79 Ifoelge Kommissionen fremgaar det af hoeringskonsulentens mandat, at han spiller en vaesentlig rolle inden for Kommissionens interne beslutningsproces; virksomhederne har ingen ret til at blive inddraget i denne proces. Der findes ingen retsforskrift, som foreskriver meddelelse af hoeringskonsulentens rapport. Hoeringskonsulentens frihed og uafhaengighed ville blive bragt i fare, saafremt rapporten skulle goeres tilgaengelig. I oevrigt har Domstolen ikke taget en ansoegning fra ICI til foelge om at fremlaegge denne rapport (kendelse af 11.12.1986 sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, grund 5-8, ikke offentliggjort i Samling af Afgoerelser).
80 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:
"Artikel 2
Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende. Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.
Artikel 5
Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.
Artikel 6
Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.
Artikel 7
Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."
81 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til det raadgivende udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ingen bestemmelser om fremsendelse af rapporten til det raadgivende udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der findes imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen.
82 Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig, at hoeringskonsulentens rapport ikke er fremsendt til det raadgivende udvalg og Kommissionens medlemmer. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0015.1
83 Endvidere bemaerkes det, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og at rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, a.st., grund 5-8). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., Sml. s. 3461, praemis 7).
84 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller at fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.
85 Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, sag 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).
86 Anbringendet maa derfor forkastes.
Beviset for overtraedelsen
87 Det anfoeres i beslutningen (punkt 80, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til Faellesskabet, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (punkt 80, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.
88 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis vedroerende (A) moedet i European Association for Textile Polyolefins (herefter benaevnt "EATP"), der er en brancheorganisation for aftagere, den 22. november 1977, (B) systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, (C) prisinitiativet fra juli til december 1979 og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve Kommissionens retlige kvalifikation af disse faktiske omstaendigheder.
1. Bevismaessige konstateringer
A - EATP-moedet den 22. november 1977
a) Den anfaegtede retsakt
89 Det anfoeres i beslutningen (punkt 17, fjerde afsnit, punkt 78, tredje afsnit, og punkt 104, andet afsnit), at sagsoegeren - paa samme maade som Hercules, Hoechst, ICI, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay - tilkendegav, at selskabet stoettede Monte, som i en artikel i fagpressen (European Chemical News, herefter benaevnt "ECN") den 18. november 1977 havde bebudet en forhoejelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg fra den 1. december. Deres indlaeg paa EATP-moedet den 22. november 1977 viser ifoelge moedereferaterne, at den pris paa 1,30 DM/kg, som Monte havde fastsat, var blevet accepteret af de oevrige producenter som en generel "maalpris" for hele branchen.
90 Ifoelge beslutningen (punkt 16, foerste og andet afsnit) skal denne stoetteerklaering ses i sammenhaeng med producenternes droeftelser med henblik paa at undgaa et stoerre prisfald og deraf foelgende tab. Som led i disse droeftelser tog de stoerste producenter, Monte, Hoechst, ICI og Shell, initiativ til en aftale om "mindstepriser", som skulle traede i kraft den 1. august 1977. De oevrige producenter, deriblandt Hercules, blev underrettet om enkelthederne i denne aftale.
91 Det anfoeres videre i beslutningen (punkt 16, femte og sjette afsnit), at ICI og Shell indroemmede, at man havde kontakter med andre producenter for at droefte, hvorledes prisfaldet kunne undgaas. Kommissionen har imidlertid anerkendt, at den - med undtagelse af "de fire store" (Hoechst, ICI, Monte og Shell) samt Hercules og Solvay - ikke var i stand til at fastslaa, hvilke producenter der deltog i droeftelserne paa dette tidspunkt, eller hvorledes "mindsteprisaftalen" naermere fungerede.
92 Ifoelge beslutningen (17. betragtning, foerste afsnit) var det omtrent paa det tidspunkt, hvor Monte bebudede en forhoejelse af sine priser, at polypropylenproducenterne begyndte at holde regelmaessige moeder. Det anfoeres dog, at ICI har indroemmet, at der foer dette tidspunkt var kontakter mellem producenterne, sandsynligvis telefonisk og paa "ad hoc"-basis.
b) Parternes anbringender
93 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke kan anvende referatet af EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse) som bevis for eksistensen af et priskartel i slutningen af 1977. Dette dokument tillader nemlig kun den konstatering, at hverken prisen paa 1,30 DM/kg eller udtrykket "maalpris", som Kommissionen har anvendt i anfoerselstegn, forekom i referatet. Ingen af deltagernes erklaeringer under dette moede leverede det mindste holdepunkt for, at der havde foreligget en forudgaaende kontakt mellem producenterne. Det samarbejde, som der er tale om, angaar utvetydigt samarbejdet mellem producenterne og kunderne.
94 Erklaeringen fra sagsoegerens repraesentant viser entydigt, at han foerst dagen forud havde faaet kendskab til Monte' s hensigt om at forhoeje priserne, at han endnu ikke kendte det noejagtige beloeb, og at sagsoegeren under hensyn til sin katastrofale indkomstmaessige situation var tvunget til at foelge den prisforhoejelse, der var blevet besluttet af den ledende virksomhed paa markedet.
95 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at man ikke af referatet af EATP-moedet kan udlede eksistensen af en samordning med hensyn til en prisforhoejelse, eftersom denne allerede var blevet bebudet offentligt af Monte. Den omstaendighed, at producenterne har afgivet enslydende erklaeringer om markedstendenserne, kan ikke anses som bevis for en aftale, da tendenserne var de samme for alle producenterne.
96 Kommissionen har anfoert, at dens konstatering af, at sagsoegeren begyndte at deltage i kartellet i november 1977, er stoettet paa den omstaendighed, at sagsoegeren understoettede det af Monte offentligt bebudede initiativ med hensyn til en forhoejelse af priserne fra december 1977. Dette initiativ og den stoette, som det fandt, udgjorde en samordnet adfaerd og ikke en parallel adfaerd, der skyldtes tilfaeldet eller markedskraefterne. Referatet af EATP-moedet den 22. november 1977 beviser nemlig, at den af Monte bebudede fastsaettelse af rafia-prisen til 1,30 DM/kg allerede forud var blevet accepteret som faelles maalpris, idet Linz ifoelge notatet erklaerede foelgende:
"Just yesterday we learnt that one of the important European polymer PP suppliers had already announced in the European Chemical News an increase in his PP polymer prices as from 1st December. At the present time, I do not know exactly how much his price increase will be, but I am hoping this price increase can and will be accepted by this customers. Chemie Linz will have to follow these new prices to be in a better position to give all their customers in all applications all the supplies they require, including help in developing new and additional applications for PP polymers."
("Netop i gaar erfarede vi, at en af stoerste europaeiske leverandoerer af PP polymerer i European Chemical News havde bebudet en forhoejelse af sine priser for PP polymer fra den 1. december. Jeg ved endnu ikke noejagtigt, hvor meget prisen vil stige, men jeg haaber, at denne prisforhoejelse vil blive accepteret af selskabets kunder. Chemie Linz maa tilslutte sig disse nye priser for bedre at kunne daekke sine kunders samlede behov med hensyn til samtlige kvaliteter og navnlig hjaelpe dem med at udvikle nye anvendelsesmuligheder for PP polymerer.")
97 Kommissionen har tilfoejet, at naar der tages hensyn til, at de foerste kontakter havde fundet sted, inden Monte offentligt bebudede prisforhoejelserne, er det ikke sandsynligt, at Linz har tilsluttet sig dette initiativ uden forudgaaende kontakter.
98 Kommissionen har for indirekte at underbygge sin opfattelse, hvorefter kontakten mellem producenterne maa have fundet sted foer EATP-moedet den 22. november 1977, henvist til et notat vedroerende en telefonsamtale, som en overordnet fra Hercules havde foert med en ansat fra "de fire store" (bilag 2 til den generelle meddelelse), thi hvad der gaelder for Hercules, maa gaelde analogt for alle andre (og herunder Linz).
99 Kommissionen har i retsmoedet understreget, at formaalet med de parallelle udtalelser fra de forskellige producenter ved EATP-moedet den 22. november 1977 var at "goere samlet front" over for kunderne og at overbevise disse om, at en prisforhoejelse af den stoerrelsesorden, som Monte havde bebudet, var uundgaaelig.
c) Rettens vurdering
100 Det bemaerkes, at det fremgaar af sagsoegerens udtalelser under EATP-moedet den 22. november 1977 (bilag 6 til den generelle meddelelse), dels at selskabet generelt stoettede Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne, dels at selskabet over for konkurrenterne klart havde tilkendegivet, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet. Disse konstateringer bekraeftes af referatet af det foelgende EATP-moede den 26. maj 1978 (bilag 7 til den generelle meddelelse), som sagsoegeren ikke deltog i. Det fremgaar af referatet, hvorledes producenterne vurderede de resultater, der var opnaaet paa markedet efter moedet den 22. november 1977. Det kan ikke aendre herved, at Kommissionen i retsmoedet har erkendt, at den - ud over EATP-moedet den 22. november 1977 - ikke har direkte bevis for, at der har vaeret kontakter mellem Linz og de andre producenter.
101 Kommissionen maa saaledes anses for at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren i konkurrenters naervaerelse gav udtryk for en generel stoette til Monte' s politik, der gik ud paa at haeve priserne (beslutningens 17. betragtning, fjerde afsnit, foerste pkt., og 78. betragtning, tredje afsnit, andet pkt.), og at selskabet over for konkurrenterne klart tilkendegav, hvorledes det havde besluttet at optraede paa markedet.
B - Systemet med regelmaessige moeder
a) Den anfaegtede retsakt
102 Ifoelge beslutningen (18. betragtning, foerste afsnit) blev der i loebet af 1978 afholdt mindst seks moeder mellem de oeverste ledere, der havde ansvaret for den samlede ledelse af nogle af producenternes polypropylenaktiviteter (herefter benaevnt "chefer"). Dette moedesystem udviklede sig hurtigt til ogsaa at omfatte moeder paa et lavere niveau mellem repraesentanter med mere detaljeret kendskab til markedsfoeringen (herefter benaevnt "eksperter"; der henvises til ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, bilag 8 til den generelle meddelelse). Det anfoeres i beslutningen, at sagsoegeren deltog fast i moederne i det mindste indtil udgangen af september 1983 (105. betragtning, fjerde afsnit).
103 Endvidere fremgaar det af beslutningen (21. betragtning), at formaalet med de regelmaessige moeder navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.
b) Parternes argumenter
104 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke har godtgjort selskabets deltagelse i en rammeaftale vedroerende et institutionaliseret system med regelmaessige moeder daekkende hele den paagaeldende periode, eftersom den ikke har bevist, at polypropylenproducenterne i 1977 gennem gensidige, overensstemmende viljeserklaeringer er enedes om at moedes regelmaessigt med henblik paa at undersoege og fastlaegge deres forretningspolitik. Kommissionen har selv indroemmet, at moederne mellem polypropylenproducenterne foerst gradvist blev struktureret (beslutningens 18. betragtning).
105 Ifoelge sagsoegeren blev moederne foerst afholdt mere regelmaessigt fra 1982. Det kan ikke udledes af denne omstaendighed, at der fem aar forinden var blevet aftalt et system med moeder. I virkeligheden drejede det sig om uformelle sammenkomster.
106 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabets deltagelse i moederne under alle omstaendigheder foerst er bevist fra begyndelsen af 1981, og at selskabet derfor ikke har kunnet deltage i denne paastaaede rammeaftale, hvis eksistens foerst blev paaberaabt i beslutningen.
107 Sagsoegeren kan ikke laengere genkalde sig den dato, da selskabet for foerste gang deltog i producentmoederne. Selskabet har ikke deltaget fra begyndelsen, og der foreligger foerst bevis for dets deltagelse i et moede i begyndelsen af 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse). Selskabet kan derfor ikke paalaegges ansvar for omstaendigheder forud for dette tidspunkt.
108 Sagsoegeren har anfoert, at formaalet med moederne var at foretage detaljerede droeftelser af markedssituationen alene med henblik paa at indsamle oplysninger. Droeftelserne vedroerte de enkelte deltageres priser og salgsmaengder samt deres maalforestillinger for fremtiden.
109 Sagsoegeren har anfoert, at samtlige leverandoerer under hensyn til markedssituationen havde en betydelig interesse i, at markedet var gennemskueligt. Dette informationsbehov forelaa i saerlig grad for sagsoegeren, der var kommet fra et tredjeland ind paa et i vidt omfang ukendt marked. Selskabet var henvist til at indsamle saa mange markedsoplysninger som muligt og navnlig at deltage i producenternes droeftelser om situationen paa markedet. Naar selskabet deltog i moederne, skyldes dette altsaa kun, at det oenskede at overvaage sine konkurrenter og indhente vigtige oplysninger om markedet.
110 Sagsoegeren har anfoert, at det ikke forventedes, at deltagerne afgav eller underskrev juridisk eller moralsk bindende tilsagn med henblik paa en bestemt markedsadfaerd. Beviset herfor ser sagsoegeren deri, at Kommissionen, skoent de angiveligt forfulgte maal ikke blev naaet, ikke kan naevne et eneste tilfaelde, hvor en deltager er blevet kritiseret af de andre deltagere for ikke at have fulgt de afgivne erklaeringer.
111 Sagsoegeren haevder, at selskabet selvstaendigt har fastlagt sin markedsadfaerd, og har forklaret, at det var naturligt, med henblik paa at fastsaette prisinstrukser til salgsafdelingerne, at anvende oplysninger indsamlet under moederne. Disse oplysninger er blevet vurderet paa samme maade som alle andre oplysninger, man kunne indhente gennem iagttagelse af markedet eller fra fagpressen.
112 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren allerede i november 1977 har deltaget i prisinitiativer, og at ICI i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) har anfoert, at producenterne moedtes for foerste gang i december 1977 for at koordinere deres markedsstrategi, samt at det blev aftalt at afholde yderligere moeder, foerst paa ad hoc-basis og senere i mere struktureret form.
113 Ifoelge Kommissionen blev rammeaftalen konkretiseret ved indfoerelsen af et system med institutionaliserede moeder med det formaal at droefte de forskellige producenters markedsstrategi. Denne aftale blev suppleret med saerlige aftaler vedroerende konkrete foranstaltninger paa prisomraadet og i givet fald ved aftaler om kvoter eller med et system med "kontoledelse".
114 Kommissionen har bestridt, at sagsoegeren foerst har deltaget i moederne fra 1981. Sagsoegeren har til stoette herfor fremlagt to beviser. Det drejer sig for det foerste om ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, der uden tidsmaessig begraensning klassificerer sagsoegeren som en af de regelmaessige deltagere i moederne, hvis begyndelse gaar tilbage til december 1977 (i modsaetning til f.eks. Anic og Rhône-Poulenc, der ifoelge ICI kun deltog i en bestemt periode, og i modsaetning til Hercules, der kun deltog lejlighedsvist). Det drejer sig for det andet om en udateret tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target". Denne tabel, som indeholder oplysninger, der som forretningshemmeligheder burde have vaeret behandlet strengt fortroligt, kunne ikke vaere udarbejdet uden Linz' medvirken.
115 Ogsaa selv om de regelmaessige deltagere i moederne lejlighedsvis har vaeret fravaerende, skal de dog anses for at have deltaget i samtlige aftaler paa grund af den vedvarende karakter af prisaftalerne og under hensyn til den omstaendighed, at prisinitiativerne som regel omfattede flere maaneder.
116 For saa vidt angaar moedernes formaal bestrider Kommissionen, at de kun tjente til informationsudveksling, og at hverken Linz eller de andre producenter havde til hensigt at indrette deres adfaerd paa markedet efter de vedtagne aftaler. I virkeligheden havde producenterne ivaerksat de beslutninger, der blev truffet under moederne, ved hjaelp af deres regelmaessige prisinstrukser, hvilket i tilstraekkelig grad tydeliggoer deres vilje til at indgaa en aftale, hvilket ogsaa kom til udtryk i de talrige moedereferater.
117 Kommissionen har anfoert, at for saa vidt angaar Linz fremgaar det utvetydigt af et notat fundet i dets datterselskabs lokaler i Muenchen (bilag 21 til den generelle meddelelse), hvilke forventninger selskabet knyttede til de regelmaessige kontakter med de andre producenter. I oevrigt ville det vaere uforstaaeligt, at producenterne i aarevis regelmaessigt moedtes og foretog beregninger af polypropylenprisen indtil sidste ciffer udtrykt i samtlige europaeiske valutaer, saafremt det kun havde drejet sig om at indsamle oplysninger uden den mindste grad af paalidelighed og uden at paatage sig forpligtelser.
118 Endelig modsiges sagsoegerens anbringende om, at der ikke blev fremsat kritik mod moededeltagere, som ikke ivaerksatte de aftalte maal, af talrige beviser, saasom ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger eller forskellige moedereferater, hvori der udtrykkes kritik, saasom vedroerende moederne af 21. september og 2. december 1982 (bilag 30 og 33 til den generelle meddelelse) eller et notat fra ICI af 1981 (bilag 64 til den generelle meddelelse), der henviser til noedvendigheden af at udoeve pression mod visse producenter.
c) Rettens vurdering
119 Det bemaerkes, at det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) anfoeres, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i "chef"- og "ekspert"-moederne. Svaret maa forstaas saaledes, at det viser, at sagsoegeren fra starten deltog i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, der blev paabegyndt i slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979.
120 ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger underbygges paa dette punkt af, at der ud for sagsoegerens navn i de tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle meddelelse), er anfoert oplysninger om selskabets omsaetning i forskellige maaneder og aar, mens det - saaledes som de fleste sagsoegere har erkendt i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - ikke var muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Endvidere har sagsoegeren under sagens behandling for Retten - stillet over for vaegtige indicier, som Kommissionen er fremkommet med - ikke bestridt at have deltaget i moederne, eller at disse fandt sted.
121 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren deltog i moederne i 1978, skal det fastslaas, at det fremgaar af en samlet laesning af beslutningens 18. betragtning og den saerlige meddelelse om klagepunkter, der blev tilstillet Linz, at selskabet blev kritiseret for at have deltaget heri.
122 Sagsoegeren har i staevningen anfoert, at "selv om Kommissionen haevder, at der blev afholdt seks moeder i 1978, har den gjort dette uden at angive sted, dato, deltagere og indholdet af droeftelserne og uden at fremlaegge noget bevis med hensyn til disse moeder. Sagsoegeren har ikke kendskab til saadanne moeder".
123 Retten fastslaar, at sagsoegeren snarere end at benaegte sin deltagelse i moederne i 1978 har anfoert, at Kommissionen ikke raader over beviser med hensyn til moedernes afholdelse og genstand.
124 Eksistensen af producentmoederne i 1978 godtgoeres imidlertid af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, hvoraf det fremgaar: "During the first year (1978) about six 'ad hoc' -meetings took place at about two monthly intervals between the Senior Managers responsible for the polypropylene business of some producers". ("I det foerste aar (1978) blev der afholdt ca. seks ad hoc-moeder med ca. to maaneders mellemrum. Heri deltog flere producenters direktoerer med ansvar for polypropylensektoren"). Det anfoeres i samme svar, at disse moeder begyndte ca. december 1977: "Because of the problems facing the polypropylene industry ... a group of producers met in about December 1977 to discuss what, if any, measures could be pursued in order to reduce the burden of the inevitable heavy losses about to be incurred by them". ("Paa grund af problemerne for polypropylenindustrien ... moedtes en gruppe producenter i december 1977 for at diskutere, om der kunne traeffes foranstaltninger, og i givet fald hvilke, for at reducere de vigtige tab, som de uundgaaeligt ville lide"), det vil sige umiddelbart efter EATP-moedet den 22. november 1977, hvori Linz deltog.
125 Stillet over for dette bevis har sagsoegeren ikke bestridt at have deltaget i disse moeder, men har anfoert foelgende i replikken:
"Saafremt det antages, at disse erklaeringer (indeholdt i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger) er korrekte, tillader de dog ikke den slutning, at der allerede fra begyndelsen forelaa en generel rammeaftale".
126 Retten skal endvidere fastslaa, at de moeder, der blev afholdt i 1978 og i de foelgende aar, havde samme genstand som EATP-moederne, nemlig at diskutere de foranstaltninger, der skulle traeffes for at afhjaelpe de tab, som polypropylenproducenterne led. Det fremgaar saaledes af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger:
"It was felt to be essential for producers to consider appropriate means of alleviating this impending crisis which could, unless controlled in some way, lead eventually to the collapse of the polypropylene industry. It was proposed that future meetings of those producers who wished to attend should be called on an 'ad hoc' basis in order to exchange and develop ideas to tackle these problems ... Generally speaking however, the concept of recommending 'Target Prices' was developed during the early meetings which took place in 1978 ..."
("Det fandtes at vaere vigtigt, at producenterne overvejede passende foranstaltninger for at afhjaelpe denne overhaengende krise, som, medmindre den blev kontrolleret, i sidste ende kunne foere til polypropylenindustriens sammenbrud. Det blev foreslaaet, at fremtidige moeder mellem de producenter, som oenskede at deltage heri, skulle afholdes paa ad hoc-basis med henblik paa udveksling og udvikling af idéer for at imoedegaa disse problemer ... Generelt set blev tanken om at anbefale 'maalpriser' udviklet under de foerste moeder, som fandt sted i 1978 ...")
127 Under moedet i EATP den 22. november 1977 anfoerte forskellige producenter, at priserne var for lave, og at de ikke kunne baere det i al evighed. Linz afgav foelgende erklaering:
"We are sure that you all know the current low PP price level and we do hope also that you know that such a price level is far below the level needed to break even. There has been no reasonable return for PP polymer producers for too long a period and we at Chemie Linz do not and cannot believe that Polymer manufacturers can and will accept such an extremely low price level any longer."
("Vi er overbevist om, at De alle er bekendt med det for tiden gaeldende lave PP-prisniveau; vi haaber ogsaa, at De ved, at et saadant prisniveau ligger langt under daekningspunktet. Der har ikke vaeret nogen rimelig fortjeneste for producenter af PP polymerer i en allerede alt for lang periode og vi, fra Chemie Linz, mener ikke, og kan ikke mene, at polymerproducenterne laengere kan og vil acceptere et saa ekstremt lavt prisniveau.")
Producenterne lagde endvidere vaegt paa noedvendigheden at forhoeje priserne og stoettede Monte' s bebudede prisforhoejelse.
128 Retten finder derfor, at moederne i 1978 og i de foelgende aar for saa vidt angaar producenterne indgaar i forlaengelsen af deres erklaeringer paa EATP-moedet den 22. november 1977.
129 For saa vidt angaar den foelgende periode bemaerkes, at det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige "chef"- og "ekspert"-moeder fra udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979. Det anfoeres saaledes i dette referat, at sagsoegeren - i modsaetning til to andre producenter - var blandt de faste deltagere i moederne. Endvidere anfoeres foelgende:
"By late 1978/early 1979 it was determined that the 'ad hoc' meetings of Senior Managers (' Bosses' ) (of 1978) should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge (' Experts' )."
("Ved udgangen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at 'ad hoc' -moederne for overordnede ledere (' chefer' ) (i 1978) skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering (' eksperter' )."
130 Retten skal derfor fastslaa, at da sagsoegeren dels har deltaget i EATP-moedet den 22. november 1977, dels har deltaget i systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder, kunne Kommissionen med foeje antage, at sagsoegeren havde deltaget i moederne i 1978, som for producenterne udgjorde forlaengelsen af deres erklaeringer under EATP-moedet den 22. november 1977, og som gjorde det muligt for dem at indfoere systemet med "chef"- og "ekspert"-moeder.
131 Det er med rette, at Kommissionen, paa grundlag af de oplysninger, som ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger, og som underbygges af en raekke moedereferater, fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret:
"Generally speaking the concept of recommending 'target prices' was developed during the early meetings which took place in 1978"; "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...";
og
"A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings."
("Generelt blev systemet med at anbefale 'maalpriser' udviklet paa de foerste moeder, der fandt sted i 1978"; "' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...";
og
"En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne.")
132 Hertil kommer, at omtalen i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger af, at der - ud over "chef"-moederne - ogsaa blev foranstaltet moeder for markedsfoerings-"eksperter" fra slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979, viser, at droeftelserne vedroerende fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal blev mere og mere konkrete og praecise, mens "cheferne" i 1978 alene havde udviklet selve systemet med maalpriser.
133 Ud over det allerede citerede anfoeres det i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis"). Kommissionen har med rette udledt af dette svar - og af moedernes karakter og formaal - at disse var led i et system med regelmaessige moeder.
134 Med hensyn til sagsoegerens argument om, at selskabet ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, bemaerkes, at da det er bevist, at sagsoegeren deltog i disse moeder, og at formaalet med disse navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, gav selskabet i hvert fald sine konkurrenter det indtryk, at det deltog i moederne ud fra de samme bevaeggrunde som dem.
135 Det paahviler under disse omstaendigheder sagsoegeren at fremkomme med indicier til stoette for, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses, og saaledes paavise, at selskabets konkurrenter vidste, at det deltog i moederne med andre bevaeggrunde end dem.
136 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerens argumenter vedroerende dets adfaerd paa markedet, som gaar ud paa at paavise, at selskabets formaal med at deltage i moederne alene var at indhente oplysninger, ikke er et indicium for, at selskabet ikke havde oenske om at begraense konkurrencen, idet der ikke er fremfoert nogen holdepunkter for, at sagsoegeren havde oplyst sine konkurrenter om, at selskabets adfaerd paa markedet ville vaere uafhaengig af moedernes indhold. Selv om det antages, at konkurrenterne vidste det, er det forhold, at sagsoegeren udvekslede oplysninger med disse, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, tilstraekkeligt til at paavise, at selskabet havde et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.
137 I modsaetning til sagsoegerens anbringender fremgaar det desuden af referaterne, at der blev fremsat kritik mod producenter, hvorom moededeltagerne havde det indtryk, at de ikke overholdt moederesultaterne. Det fremgaar saaledes af referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse):
"Anic were seen as a problem i September ... Pressure was needed + Z. was asked to get M. to speak to C. Sales to Italy were a potential problem + pressure was needed on Shell Italy to restrain themselves to the agreed levels for October."
("Anic blev anset for et problem i september ... Det var noedvendigt at udoeve pression + Z. blev anmodet om at faa M. til at tale med C. Salg til Italien var et potentielt problem + det var noedvendigt at udoeve pression mod Shell Italy for at faa selskabet til at overholde de for oktober aftalte niveauer.")
Og i referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse): "Hercules said that they would not attend in the future in view of criticism from the Dutch + Germans". ("Hercules anfoerte, at selskabet ikke ville deltage i moeder i fremtiden paa grund af den kritik, der var blevet fremfoert af hollaenderne og tyskerne.")
138 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra 1978 til september 1983, at disse moeder navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at moederne var led i et system, og at der ikke er grundlag for at antage, at sagsoegeren ikke deltog i moederne ud fra et oenske om, at konkurrencen skulle begraenses.
C - Prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
139 Det anfoeres i beslutningen (28.-51. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer, hvoraf 6 har kunnet identificeres. Det foerste varede fra juli til december 1979, det andet fra januar til maj 1981, det tredje fra august til december 1981, det fjerde fra juni til juli 1982, det femte fra september til november 1982 og det sjette fra juli til november 1983.
140 Vedroerende det foerste af disse prisinitiativer har Kommissionen i beslutningen (29. betragtning) anfoert, at den ikke har konkrete beviser for, at der blev afholdt moeder eller taget prisinitiativer i foerste del af 1979. Referatet af et moede, der blev afholdt den 26. og 27. september 1979, viser imidlertid, at der var planer om et prisinitiativ, som var baseret paa en rafia-pris paa 1,90 DM/kg fra den 1. juli og 2,05 DM/kg fra den 1. september. Kommissionen har fundet prisinstrukser fra visse producenter, herunder Linz, hvoraf det fremgaar, at disse havde udsendt ordrer til deres nationale salgskontorer om at anvende dette prisniveau eller et niveau svarende hertil i national valuta fra den 1. september, og de fleste blev udsendt, foer den planlagte prisforhoejelse var blevet annonceret i fagpressen (30. betragtning til beslutningen).
141 Paa grund af vanskeligheder med at forhoeje priserne besluttede producenterne imidlertid paa moedet den 26. og 27. september 1979 at udskyde ivaerksaettelsen af maalprisen flere maaneder indtil den 1. december, idet planen nu gik ud paa at "holde" prisniveauet i oktober maaned med mulighed for i mellemtiden at forhoeje prisen fra 1,90 til 1,95 DM/kg i november (beslutningens 31. betragtning, foerste og andet afsnit).
142 For saa vidt angaar det andet prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (32. betragtning), at der blev afholdt mindst syv moeder mellem producenterne i 1980 (der henvises til tabel 3 i bilaget til beslutningen), selv om der ikke blev fundet referater af moeder afholdt i dette aar. Skoent fagpressen i begyndelsen af aaret havde naevnt, at producenterne gik ind for et staerkt prisfremstoed i loebet af 1980, faldt markedspriserne kraftigt til 1,20 DM/kg eller mindre, indtil de begyndte at stabilisere sig omkring september. Prisinstrukser fra en raekke producenter (DSM, Hoechst, Linz, Monte, Saga og ICI) viser, at man for at genoprette prisniveauet fastsatte maalpriser for december 1980 og januar 1981 paa grundlag af en pris paa 1,50 DM/kg for rafia, 1,70 DM/kg for homopolymerisater og 1,95 til 2,00 DM/kg for copolymerisater. Et internt dokument fra Solvay indeholder en tabel, hvori de "faktiske priser" i oktober og november 1980 sammenlignes med, hvad der betegnes som "listepriserne" for januar 1981 paa 1,50/1,70/2,00 DM/kg. Efter den oprindelige plan skulle disse priser ivaerksaettes pr. 1. december 1980. Den 13.-15. oktober blev der afholdt et moede i Zuerich, men initiativet blev udsat til den 1. januar 1981.
143 Det anfoeres endvidere i beslutningen (33. betragtning), at Linz deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa grundlag af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981. De dokumenter, der blev fundet hos Linz, viser navnlig, at selskabet har truffet foranstaltninger med henblik paa at ivaerksaette de maalpriser, der var fastsat for februar og marts.
144 Ifoelge beslutningen (34. betragtning) ser planerne om at naa op paa 2,00 DM/kg pr. 1. marts imidlertid ikke ud til at vaere lykkedes. Producenterne nedsatte deres forventninger og haabede nu paa en pris paa 1,75 DM/kg i marts. Den 25. marts 1981 blev der afholdt et "ekspert"-moede i Amsterdam. Der foreligger ikke referat af dette moede, men umiddelbart efter gav i hvert fald BASF, DSM, ICI, Monte og Shell instrukser om at haeve maal- (eller "liste"-)priserne til, hvad der svarede til 2,15 DM/kg for rafia med virkning fra den 1. maj. Hoechst gav tilsvarende instrukser for den 1. maj, men gjorde det foerst ca. fire uger efter de oevrige. Nogle af producenterne gav deres salgskontorer en vis handlefrihed til at anvende "minimumspriser" eller "bundpriser", der laa lidt under de vedtagne maalpriser. I foerste del af 1981 steg priserne ret kraftigt, men selv om producenterne gjorde en stor indsats for at faa prisforhoejelserne igennem pr. 1. maj, holdt denne udvikling ikke. Ved midten af aaret ventede producenterne enten en stabilisering af prisniveauet eller endog en vis tilbagegang, efterhaanden som efterspoergslen faldt i sommerens loeb.
145 Med hensyn til det tredje prisinitiativ anfoeres det i beslutningen (35. betragtning), at Shell og ICI allerede i juni 1981, da det viste sig, at prisstigningerne i aarets foerste kvartal begyndte at gaa langsommere, forudsaa et yderligere prisinitiativ for september og oktober 1981. Shell, ICI og Monte moedtes den 15. juni 1981 for at droefte, hvilken fremgangsmaade der skulle anvendes for at faa markedspriserne til at stige. Faa dage efter dette moede gav baade ICI og Shell deres salgskontorer instruks om at forberede markedet paa en stoerre forhoejelse i september paa grundlag af en paataenkt forhoejelse af rafia-prisen til 2,30 DM/kg. Ogsaa Solvay gav den 17. juli 1981 sine salgskontorer i Benelux instruks om at forberede kunderne paa en stoerre prisforhoejelse pr. 1. september, hvis stoerrelse naermere skulle fastlaegges i sidste uge af juli, idet der var planlagt et "ekspert"- til afholdelse den 28. juli 1981. Den oprindelige plan, der gik ud paa at tilstraebe en pris paa 2,30 DM/kg i september 1981, blev revideret, sandsynligvis paa dette moede, saaledes at maalet for august blev reduceret til 2,00 DM/kg for rafia. I september skulle prisen vaere 2,20 DM/kg. I et haandskrevet notat fra Hercules, dateret 29. juli 1981 (dagen efter det moede, som Hercules sandsynligvis ikke deltog i), anfoeres disse priser som "officielle" priser for august og september, og der henvises i kryptiske vendinger til kilden til disse oplysninger. Der blev afholdt moeder igen i Genève den 4. august og i Wien den 21. august 1981. Efter disse moeder udsendte producenterne nye instrukser med en maalpris paa 2,30 DM/kg pr. 1. oktober. BASF, DSM, Hoechst, ICI, Monte og Shell udsendte praktisk taget identiske instrukser om ivaerksaettelse af disse priser i september og oktober.
146 Ifoelge beslutningen (36. betragtning) gik planerne nu ud paa i loebet af september og oktober 1981 at komme op paa en "basispris" for rafia paa 2,20 til 2,30 DM/kg. Papirer fra Shell viser, at man oprindeligt paataenkte et yderligere prisforhoejelsestrin til 2,50 DM/kg pr. 1. november, men at dette blev opgivet. Af materialet fra de forskellige producenter fremgaar, at priserne steg i loebet af september, og initiativet blev viderefoert i oktober 1981, hvor man naaede op paa en markedspris paa ca. 2,00 til 2,10 DM/kg for rafia. Et notat fra Hercules viser, at maalprisen paa 2,30 DM/kg i loebet af december 1981 blev nedjusteret til en mere realistisk pris paa 2,15 DM/kg, men det hedder i notatet, at "man med den faelles maalbevidste indsats fik priserne op paa 2,05 DM, dvs. det naermeste nogensinde ved de offentliggjorte (sic) maalpriser". Ved udgangen af 1981 laa de priser, der blev refereret i fagpressen, paa 1,95 til 2,10 DM/kg for rafia, altsaa ca. 0,20 DM under producenternes maalpriser. Kapacitetsudnyttelsen androg ca. 80% og blev omtalt som "sund".
147 Det fjerde prisinitiativ fra juni til juli 1982 blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som ATO deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia) (beslutningens 37. og 38. betragtning samt 39. betragtning, foerste afsnit).
148 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (beslutningens 39. betragtning, andet afsnit). Producenterne kunne paa moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.
149 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i det femte prisinitiativ fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20. og 21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Paa moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til den 1. september, udskudt til den 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet paa moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).
150 Efter moederne den 20. august og den 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt paa moederne (43. betragtning til beslutningen).
151 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november/december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.
152 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningens 44. betragtning, andet afsnit).
153 Sagsoegeren har i lighed med BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Saga til Kommissionen udleveret de prisinstrukser, de udsendte til deres lokale salgskontorer, og de stemmer ikke blot overens indbyrdes hvad angaar beloeb og tidspunkt, men ogsaa med den maalprisliste, der er vedlagt ICI' s referat af "ekspert"-moedet den 2. september 1982 (beslutningens 45. betragtning, andet afsnit).
154 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november - december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.
155 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i det sjette prisinitiativ fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder Linz, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i ECN.
156 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.
157 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, den 6. og 21. juli, den 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved slutningen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.
158 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.
159 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, tredje afsnit), at et internt notat fra ATO, dateret 28. september 1983, indeholder en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.
160 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, 4. afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.
161 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det i fagpressen ved udgangen af 1983 hed, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).
b) Parternes argumenter
162 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ganske vist beskylder virksomhederne for at have indgaaet aftaler, men ikke i tilstraekkeligt omfang har angivet aftalernes genstand. Anvendelsen af begrebet "prisinitiativer" i beslutningen har saaledes haft til formaal at undgaa at definere formaalet med de paastaaede aftaler. Kommissionen er i virkeligheden gaaet ud fra, at virksomhederne er enedes om et oenskeligt prisniveau, som de ansaa for realisabelt, og som de derefter har forsoegt at naa paa forskellig vis gennem en samordnet praksis, thi Kommissionen var vidende om, at de priser, der opnaaedes paa markedet, ikke absolut svarede til de priser, der haevdes at vaere aftalt under moederne.
163 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at naar der ikke foreligger nogen konstatering af indholdet af de paastaaede aftaler, foreligger der saa meget mindre bevis for, at deltagerne i moederne har indgaaet saadanne aftaler. De af ansatte hos ICI udarbejdede moedereferater, som Kommissionen har henvist til, kan nemlig goeres til genstand for en fortolkning, der adskiller sig fra Kommissionens fortolkning. I virkeligheden gengav disse moedereferater ophavsmandens subjektive indtryk, hvilket fremgaar af den omstaendighed, at de anfaegtes af samtlige virksomheder, og de i referaterne gengivne opfattelser er aldrig blevet ivaerksat i den heri angivne form. Kommissionen tillaegger med urette udtrykket "agreed" ("aftalt"), der er indeholdt i visse moedereferater, f.eks. vedroerende moederne den 12. august 1982 (bilag 27 til den generelle meddelelse) og den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), en saerlig betydning. Dette begreb udtrykker nemlig en faelles opfattelse med hensyn til en konstatering og ikke en aftale. Ligeledes har udtrykket "commitment" ("forpligtelse"), der er anvendt i referaterne af moederne den 2. september 1982 og den 1. juni 1983 (bilag 29 og 40 til den generelle meddelelse), ikke den betydning, som Kommissionen tillaegger det, da det ikke praeciseres, over for hvem der skulle bestaa en forpligtelse. Sagsoegeren har under alle omstaendigheder aldrig forpligtet sig over for sine konkurrenter til at foelge en bestemt prismaessig adfaerd.
164 Sagsoegeren har endvidere understreget, at de klagepunkter, som Kommissionen har fremsat mod beslutningens adressater paa grund af deres adfaerd, ikke er tilstraekkeligt bestemte og er blevet suppleret under proceduren. Kommissionen beskyldte foerst virksomhederne for paa markedet at have anvendt de maalpriser, som de haevdedes at have aftalt; senere har Kommissionen beskyldt virksomhederne for at have udstedt interne prisinstrukser til deres salgsafdelinger, og til slut har Kommissionen beskyldt dem for at have afholdt regelmaessige moeder.
165 Manglen paa en prisaftale bekraeftes af de vaesentlige forskelle mellem de priser, som producenterne opnaaede paa markedet, og de priser, som haevdes at vaere aftalt. Sagsoegeren mener, at den manglende overensstemmelse mellem producenternes adfaerd og de paastaaede aftaler snarere taler imod end for eksistensen af saadanne aftaler. I oevrigt har producenterne, stillet over for en saadan adfaerd fra deres konkurrenter, hurtigt taget afstand fra saadanne aftaler.
166 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at prisinstrukserne var rent interne instrukser, da de ikke blev meddelt kunderne, og at de derfor ikke kan anses for en markedsrelevant adfaerd, saafremt det ikke er bevist, at deres adressater har ivaerksat dem. Sagsoegerens salgskontorer har ikke paa kunderne overvaeltet de prisinstrukser, som de fik tilsendt fra selskabets ledelse. Selskabets ledelse fastsatte de maksimumspriser, som kunne forventes paa markedet, idet man baserede sig paa en selvstaendig og uafhaengig vurdering af markedsvilkaarene, der naturligvis blev foretaget efter droeftelser med andre producenter. Disse maal kunne ikke naas af salgskontorerne, hvilket fremgaar af randbemaerkningen "spoegefugl" paa en instruks af 19. oktober 1983 (bilag 19 til den saerlige meddelelse om klagepunkter, Linz) og som i oevrigt ofte maatte nedjusteres paa grund af den haarde konkurrence (bilag 10 og 14 til de saerlige klagepunkter, Linz).
167 Linz' prislister blev - modsat Kommissionens anbringender - ikke tilstillet kunderne. Kommissionen kan i denne henseende ikke underbygge sin opfattelse ved at paaberaabe sig et telex, som Linz tilsendte sine salgskontorer den 31. august 1983 (bilag I2, Linz, til skrivelsen af 29.3.1985), for saa vidt som dette telex, der paa ingen maade henviser til meddelelsen af de deri indeholdte priser til kunderne, alene henviste til foelgende:
"bedauerlicherweise sind wir mit der vorangegangenen Liste bereits bei unseren Kunden vorgegangen, muessen jedoch auf Basis der Konkurrenzsituation entsprechende Korrekturen anbringen und ersuche dies entsprechen vorsichtigerweise bei den schon, insbesondere Skandinavien Copo-Preise, kontaktierten Kunden durchzufuehren" (sic).
("Desvaerre har vi allerede anvendt den tidligere liste over for vores kunder; under hensyn til konkurrencesituationen er vi imidlertid noedsaget til at foretage passende aendringer og forsoege at goere dette paa tilsvarende forsigtig maade ved de allerede kontaktede kunder, navnlig med hensyn til Skandinavien copo-priser") (sic). PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0015.2
Det kan heraf alene udledes, at sagsoegeren har anvendt den tidligere gaeldende prisliste ved henvendelse til kunderne og ikke har meddelt dem denne liste. Det kan ikke af ordene "wir bitten Ihnen gewohnterweise um Umsaetzung der Zielfunktion" udledes noget bindende paalaeg om at anvende prislisten. Det drejede sig tvaertimod kun om maalpriser, der gengav ledelsens forestillinger om de maksimumspriser, som kunne naas paa markedet. Det siger sig selv, at salgskontorerne ved indgaaelsen af forskellige kontrakter saa vidt muligt skulle anvende disse priser.
168 Selv om det antages, at maalpriserne var blevet meddelt kunderne af visse deltagere, kan denne adfaerd kun anses for kritisabel, saafremt kunderne maatte anse det for sandsynligt, at maalpriserne straks og faktisk blev ivaerksat. Dette var imidlertid ikke tilfaeldet, da markedsvilkaarene forhindrede producenterne i at afkraeve kunderne de priser, der var angivet i prisinstrukserne. Disse forblev saaledes rent teoretiske og udgjorde hoejst et beregningsgrundlag for de rabatter, som skulle ydes.
169 Naar Kommissionen haevder, at maalpriserne i aarevis udviklede sig parallelt med det faktiske prisniveau, er et saa generelt anbringende vedroerende et saa langt tidsrum uden nogen som helst bevisvaerdi, eftersom denne udvikling var saedvanlig, naar producenterne havde kendskab til markedet, naar producenterne havde et - selv rudimentaert - kendskab til markedet. Af betydning er nemlig det kortfristede tidsrum. Kommissionen har selv indroemmet, at prisinitiativerne ofte foerte til et endog staerkt prisfald.
170 Sagsoegeren har anfoert, at selv om det antages, at de af Kommissionen paastaaede aftaler og samordnet praksis har eksisteret, vedroerte disse kun basiskvaliteter og "commodities", men under ingen omstaendigheder specialprodukter, som repraesenterede mellem 63 og 80% af sagsoegerens salg inden for Faellesskabet. Kommissionen har ikke kunnet fremlaegge det mindste bevis for, at prisdroeftelserne vedroerte specialkvaliteter, thi i pristabellerne til referaterne af moederne den 13. maj og 2. september 1982 (bilag 24 og 29 til den generelle meddelelse) er der ganske vist anfoert talrige priser, men dette skyldes, at en og samme pris er udtrykt i talrige nationale valutaer. Sagsoegeren har til forskel maaske fra andre producenter aldrig standardiseret prisforhoejelserne for specialkvaliteter. Kommissionens argument om, at de paastaaede prisaftaler vedroerende basiskvaliteter havde haft indflydelse paa prisen for specialkvaliteter, er ikke holdbart, eftersom det indebaerer den samme tankefejl som den, der bestaar i at goere OPEC ansvarlig for forhoejelsen af gas- og kulpriserne som foelge af forhoejelsen af oliepriserne.
171 Kommissionen har derimod anfoert, at den raader over talrige beviser med hensyn til eksistensen af prisaftaler, der blev konkretiseret gennem de forskellige prisinitiativer, som er konstateret i beslutningen.
172 Den er i besiddelse af talrige referater af moeder, som sagsoegeren har deltaget i, og som godtgoer, at moederne navnlig havde til formaal at fastlaegge maalpriserne, hvis hovedformaal var at skabe en vis stabilitet paa et hoejere niveau end det, som kunne naas paa et marked med fri konkurrence, selv om dette niveau i sidste ende laa under det under moederne oprindeligt besluttede prisniveau.
173 Sagsoegerens anbringende om, at det var klart for samtlige deltagere i moederne, at de oplysninger, der blev udvekslet herunder, var fuldstaendigt uforbindende, modsiges af den omstaendighed, at der som foelge af hvert enkelt moede blev tilstillet salgskontorerne prisinstrukser, der indtil den mindste detalje svarede til de beslutninger, der var blevet truffet under moederne. Overholdelsen af maalpriserne blev regelmaessigt droeftet under moederne, hvilket fremgaar sammenligningerne mellem maalpriserne og de priser, der faktisk blev anvendt af sagsoegeren; disse sammenligninger er indeholdt i referatet af moederne i august og november 1982 (bilag 28-32 til den generelle meddelelse).
174 Kommissionen har anfoert, at den omstaendighed, at de nationale salgskontorer blev tilsendt prisinstrukser, der svarede til maalpriserne, viser, at producenterne tog aftalerne alvorligt og omsatte dem i praksis. Kommissionen har dog indroemmet, at priskartellerne bestemt ikke altid har kunnet naa deres maal, og at maalpriserne derfor i forskellige tilfaelde maatte nedjusteres, eftersom kunderne havde kendskab til eksistensen af den overskydende produktionskapacitet og derfor ikke var rede til at acceptere de af producenterne aftalte prisforhoejelser. Det, som Kommissionen beskylder sagsoegeren for, er, at sagsoegeren er naaet til enighed med andre polypropylenproducenter inden for rammerne af prisinitiativerne med hensyn til fastlaeggelsen af de maalpriser, som selskabets salgskontorer skulle anvende.
175 Naar visse prisinitiativer i sidste ende ikke var helt succesfulde, saa foerte andre dog til en betydelig prisforhoejelse paa markedet.
176 Kommissionen har anfoert, at prisinstrukserne blev udstedt med henblik paa at blive gennemfoert paa markedet, og at de i det mindste blev anvendt som grundlag for droeftelser med kunderne. Dette bevises af ordlyden af forskellige af disse prisinstrukser (bilag Linz, G1 og I2, skrivelse af 29.3.1985), som viser, at salgskontorerne skulle anvende disse priser som udgangspunkt i deres droeftelser med kunderne og indgaa kontrakter, der i videst muligt omfang tog disse priser i betragtning.
177 I oevrigt vedroerte prisinitiativerne - i modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte - baade specialprodukter og basiskvaliteter. Referaterne af moederne den 13. maj og 2. september 1982 (bilag 24 og 29 til den generelle meddelelse) naevner priser for ti forskellige kvaliteter. Desuden angiver prisinstrukser fra forskellige producenter, saasom sagsoegeren (bilag Linz C, skrivelse af 29.3.1985), at prisforhoejelserne med hensyn til basiskvaliteter regelmaessigt var forbundet med samtidige forhoejelser af priserne for specialkvaliteter. Endelig er det uden for enhver tvivl, at aftalerne med hensyn til basiskvaliteter ogsaa havde virkninger paa priserne for specialprodukter.
c) Rettens vurdering
178 Retten skal indledningsvis fastslaa, at sagsoegeren mener, at Kommissionen ikke i tilstraekkeligt omfang har angivet, hvad den forstaar ved "prisinitiativer", og at sagsoegeren bestrider, at de moedereferater, der er udarbejdet af ansatte hos ICI, kan bevise selskabets deltagelse i disse initiativer.
179 Det bemaerkes for det foerste, at beslutningens 21. betragtning, litra a), anfoerer, at moedernes formaal var "fastsaettelse af prisniveauer, som producenterne skulle soege at naa paa et eller andet tidspunkt i fremtiden (' maalpriser' ) gennem et samordnet 'prisinitiativ' , der undertiden varede flere maaneder, og som indebar adskillige trinvise forhoejelser", og saaledes med tilstraekkelig klarhed praeciserer, hvad der skal forstaas ved prisinitiativer. Det skal tilfoejes, at beslutningens 28.-51. betragtning udfoerligt anskueliggoer dette begreb.
180 Det skal derefter fastslaas, at de moedereferater, der blev udarbejdet af medarbejdere hos ICI, tilstraekkeligt objektivt gengav moedernes indhold, baade med hensyn til de forpligtelser, som de deltagende virksomheder paatog sig herunder, og med hensyn til genstanden for disse forpligtelser.
181 Det bemaerkes, at selv om begreberne "agreed" ("aftalt") og "commitment" ("forpligtelse") ikke i sig selv udgoer noget bevis for producenternes forpligtelse til at deltage i et prisinitiativ, goer de det dog muligt at fastslaa eksistensen af en saadan forpligtelse, naar de betragtes i sammenhaeng med alle de moedereferater, hvori de forekommer.
182 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):
"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table".
("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra den 1. juni (Det Forenede Kongerige den 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel").
183 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de oevrige moededeltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.
184 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren, til stoette for, at selskabet ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer, har fremfoert to argumenter. Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at det deltog i moederne uden nogen som helst konkurrencefjendtlig indstilling, og for det andet, at selskabet paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser, hvilket bekraeftes af de betydelige forskelle mellem de priser, som haevdes at vaere aftalt under moederne, og de af selskabet praktiserede priser paa markedet.
185 Intet af disse to argumenter kan anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Det bemaerkes, at Kommissionen har foert bevis for, at sagsoegeren ikke deltog i moederne uden nogen konkurrencefjendtlig indstilling, saaledes at sagsoegerens foerste argument ikke kan stoettes paa de faktiske omstaendigheder.
186 Med hensyn til det andet argument bemaerkes, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altsaa svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og at goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.
187 Endvidere bemaerkes, at spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren har tilstillet sine kunder sine prisinstrukser, er uden betydning. Sagsoegeren kan nemlig ikke goere gaeldende, at selskabets prisinstrukser var rent interne. Selv om prisinstrukserne ganske vist var interne i den forstand, at de af hovedkontoret blev fremsendt til salgskontorerne, blev de givet med henblik paa at blive gennemfoert og saaledes direkte eller indirekte at medfoere virkninger eksternt. Prisinstrukserne mister hermed deres interne karakter, og dette uanset om de kun udgjorde et beregningsgrundlag for de rabatter, som der skulle indroemmes, hvilket sagsoegeren har anfoert.
188 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt prisinitiativerne ogsaa omfattede specialprodukter, finder Retten, at det skal afgoeres ved undersoegelsen af sagsoegerens deltagelse i fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter [det efterfoelgende litra E)], der bl.a. vedroerer spoergsmaalet om, hvilket produktudvalg der var omfattet af de i beslutningen konstaterede kvoteaftaler. Retten finder endvidere, at hvad der gaelder for kvoterne, ogsaa - i det mindste indirekte - gaelder for de prisinitiativer, som skulle stoettes gennem kvoteaftalerne.
189 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at:
"' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..."
("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ..."),
at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.
190 Endelig bemaerkes, at selv om det sidste producentmoede, som Kommissionen har foert bevis for, blev afholdt den 29. september 1983, udsendte nogle producenter (BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Solvay og Saga) alligevel fra den 20. september til den 25. oktober 1983 overensstemmende prisinstrukser (bilag I til skrivelsen af 29.3.1985), der skulle traede i kraft den 1. november 1983, og Kommissionen kunne derfor med rette laegge til grund, at der var knyttet virkninger til producentmoederne indtil november 1983.
191 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
192 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen, at disse initiativer var led i et system, og at der var knyttet virkninger til disse indtil november 1983.
D - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne
a) Den anfaegtede retsakt
193 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.
194 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.
b) Parternes argumenter
195 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke kan have vaeret udpeget til "kundeadministrator" for virksomheden Billermann, saaledes som Kommissionen har haevdet paa grundlag af tabel 3 til referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), fordi selskabet kun foretog lejlighedsvise leveringer til denne virksomhed, og derfor ikke var i stand til at oeve indflydelse paa de priser, der blev anvendt over for Billermann. Sagsoegeren har endvidere understreget, at det af Kommissionen fremlagte dokument ikke goer det muligt at fastslaa, om der forelaa et simpelt forslag, eller om det var genstand for en aftale.
196 Lige saa lidt kan Kommissionen anse den omstaendighed, at sagsoegeren muligvis lejlighedsvis har bekendtgjort de priser, som anvendtes over for bestemte kunder, som et indicium for selskabets deltagelse i systemet med "kontoledelse", da saadanne oplysninger normalt er tilgaengelige paa markedet. Selskabet har i denne sammenhaeng naevnt, at dets leveringer til virksomheden Adolff skete til en hoej pris. Kommissionen anser med urette denne omstaendighed som bevis for selskabets deltagelse i det haevdede system med "kontoledelse", for saa vidt som de priser, der blev anvendt over for naevnte virksomhed, var hoejere, fordi det drejede sig om en punktuel, begraenset levering.
197 Den omstaendighed, at der under moeder i foraaret 1983 (bilag 37 og 38 til den generelle meddelelse) blev droeftet leveringer til bestemte kunder og betingelserne for de rabatter, som disse blev indroemmet, er ikke et bevis for, at der blev indgaaet en aftale om "kontoledelse", da det drejede sig om en udveksling af oplysninger, der var til raadighed paa markedet.
198 Kommissionen har heroverfor anfoert, at det fremgaar klart af referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse), at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget efter faelles aftale under dette moede. BASF' s repraesentant advarede de andre moededeltagere mod at naevne én og samme pris over for alle kunder. De tilstedevaerende producenter, herunder sagsoegeren, havde accepteret dette synspunkt, og det blev foreslaaet og aftalt, at andre producenter end hovedleverandoeren til en bestemt kunde skulle forlange nogle pfennig mere.
199 Det fremgaar af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) samt af referatet af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), at systemet har kunnet ivaerksaettes. Kommissionen henviser under denne synsvinkel til, at sagsoegerens navn er naevnt i to moedereferater som leverandoer til virksomhederne Adolff, Billermann og Teufelberger (bilag 37 og 38 til den generelle meddelelse).
200 Sagsoegeren, der deltog i de tilsvarende moeder, har saaledes deltaget i dette system, ogsaa selv om selskabet ikke er blevet udpeget til "kundeadministrator", for saa vidt som det har kunnet spille en rolle som "participant" ved siden af en "kundeadministrator".
c) Rettens vurdering
201 Det bemaerkes, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.
202 Det maa fastslaas, at da sagsoegeren deltog i de moeder, hvor denne helhed af foranstaltninger blev vedtaget (navnlig moedet den 13.5., den 2. og den 21.9.1982 (bilag 24, 29 og 30 til den generelle meddelelse) ), tilsluttede selskabet sig denne, idet det ikke er fremkommet med indicier til stoette for det modsatte.
203 For saa vidt angaar systemet med "kontoledelse" bemaerkes, at sagsoegeren deltog i fire moeder (den 2.9.1982, den 2.12.1982, i marts 1983 og den 3.5.1983), hvor dette system blev droeftet blandt producenterne, og det fremgaar af referaterne af disse moeder, at sagsoegeren afgav visse oplysninger om sine kunder herunder (bilag 29, 33, 37 og 38 til den generelle meddelelse). Det fremgaar af foelgende passage i referatet af moedet den 2. september 1982, at systemet med "kontoledelse" blev vedtaget:
"about the dangers of everyone quoting exactly DM 2.00 A.' s point was accepted but rather than go below DM 2.00 it was suggested & generally agreed that others than the major producers at individual accounts should quote a few pfs higher. Whilst customer tourism was clearly to be avoided for the next month or two it was accepted that it would be very difficult for companies to refuse to quote at all when, as was likely, customers tried to avoid paying higher prices to the regular suppliers. In such cases producers would quote but at above the minimum levels for October".
("med hensyn til faren ved, at alle opgav en pris paa 2,00 DM, blev A.' s bemaerkning accepteret, men frem for at gaa under 2,00 DM blev det foreslaaet, og der var almindelig enighed om, at producenterne - bortset fra hovedleverandoererne til en bestemt kunde - skal angive en pris, der er faa pfennig hoejere. Mens 'kundeflakkeri' klart skal undgaas i den naeste maaned eller to, var der enighed om, at det vil vaere meget svaert for selskaberne helt at afslaa at give tilbud, naar kunderne sandsynligvis forsoeger at undgaa at betale hoejere priser til de saedvanlige leverandoerer. I saadanne tilfaelde vil producenterne afgive tilbud, men til priser, der ligger over niveauet for oktober").
Tilsvarende blev det paa moedet den 21. september 1982, som sagsoegeren deltog i, udtalt: "In support of the move, BASF, Hercules and Hoechst said they would be taking plant off line temporarily" ("BASF, Hercules and Hoechst sagde, at de for at stoette forhoejelsen midlertidigt ville saette et anlaeg ud af drift"), og ved moedet den 13. maj 1982 udtalte Fina: "Plant will be shut down for 20 days in August" ("Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").
204 Ivaerksaettelsen af dette system bekraeftes af referatet af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"A long discussion took place on Jacob Holm who is asking for quotations for the 3rd quarter. Is was agreed not to do this and to restrict offers to the end of June. April/May levels were at DKR 6.30 (DM 1.72). Hercules was definitely in and should not have been so. To protect BASF, it was agreed that CWH(uels) + ICI would quote DKR 6.75 from now to end June (DM 1.85) ..."
("En laengere diskussion fandt sted vedroerende Jacob Holm, der har anmodet om prisnedsaettelse for tredje kvartal. Moededeltagerne besluttede ikke at goere dette og at begraense tilbuddene indtil udgangen af juni. I april og maj androg priserne ca. 6,30 DKR (1,72 DM). Det er klart, at Hercules var med og ikke burde have vaeret det. For at beskytte BASF blev det besluttet, at CWH(uels) + ICI skulle angive en pris paa 6,75 DKR fra nu og til udgangen af juni (1,85 DM) ...").
Denne ivaerksaettelse blev bekraeftet ved ICI' s besvarelse af begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), hvori der anfoeres foelgende vedroerende moedereferatet:
"In the Spring of 1983 there was a partial attempt by some producers to operate the 'Account Leadership' scheme ... Since Hercules had not declared to the 'Account Leader' its interest in supplying Jacob Holm, the statement was made at this meeting in relation to Jacob Holm that 'Hercules were definitely in and should not have been so' . It should be made clear that this statement refers only to the Jacob Holm account and not to the Danish market. It was because of such action by Hercules and others that the 'Account Leadership' scheme collapsed after at most two months of partial and ineffective operation.
The method by which Huels and ICI should have protected BASF was by quoting a price of DKR 6,75 for the supply of raffia grade polypropylene to Jacob Holm until the end of June."
("I foraaret 1983 forsoegte nogle producenter at ivaerksaette systemet med kontoledelse ... Da Hercules ikke havde meddelt kundeadministratoren, at selskabet var rede til at sikre leverancerne til Jacob Holm, blev det under dette moede vedroerende Jacob Holm fastslaaet, at 'det er klart, at Hercules var med og ikke burde have vaeret det' . Det skal understreges, at denne udtalelse kun vedroerer kunden Jacob Holm og ikke det danske marked. Det var paa grund af en saadan adfaerd fra Hercules og andre, at systemet med kontoledelse faldt fra hinanden efter hoejst to maaneder, hvori det kun havde fungeret delvist og ineffektivt.
Den metode, hvorved Huels and ICI skulle have beskyttet BASF, bestod i at citere en pris paa 6,75 DKR for levering af polypropylen af rafia-kvalitet til Jacob Holm indtil udgangen af juni.")
205 Sagsoegerens deltagelse i dette system fremgaar dels af selskabets tilstedevaerelse under de moeder, hvorunder dette system blev udarbejdet og dets ivaerksaettelse undersoegt, dels af den omstaendighed, at selskabets navn er anfoert ud for visse af dets kunder i de tabeller, der er vedlagt referaterne af moederne den 2. september (bilag 29 til den generelle meddelelse) og den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Sagsoegeren er i den foerste tabel naevnt blandt de "present suppliers + leaders" med hensyn til dets tyske kunde Billermann, og i den anden tabel som "kundeadministrator" for samme kunde, samt for sin oestrigske kunde Teufelberger og andre kunder i Schweiz og Sverige.
206 Retten skal fastslaa, at sagsoegeren intet har fremfoert, der kan godtgoere, at selskabet ikke blev udpeget til "kundeadministrator" for disse kunder, med undtagelse af Billermann. Selv om selskabet ikke skulle vaere blevet udnaevnt til "kundeadministrator" for Billermann, maa det dog fastslaas, at det ikke desto mindre staar fast, at sagsoegeren blev udpeget til "kundeadministrator" for andre kunder med hjemsted uden for Faellesskabet. Disse kunders hjemsted kan ikke beroere konstateringen af, at sagsoegeren deltog i systemet med "kontoledelse" paa Faellesskabets marked, da systemet udgjorde et hele, og idet den fordel, som sagsoegeren forventede som "kundeadministrator" for en bestemt kunde, der i givet fald var etableret uden for Faellesskabet, blev udlignet ved en forpligtelse til ikke at optraede som konkurrent over for andre kunder etableret inden for Faellesskabet, og som andre producenter var blevet udpeget til "kundeadministratorer" for.
207 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, som blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.
E - Maengdemaal og kvoter
a) Den anfaegtede retsakt
208 Det anfoeres i beslutningen (31. betragtning, tredje afsnit), at der paa moedet den 26. og 27. september 1979 "var enighed om behovet for en fast kvoteordning", og der henvises i referatet af moedet til en ordning, der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder.
209 Endvidere anfoeres det i beslutningen (52. betragtning), at der foer august 1982 blev foretaget forskellige former for markedsopdeling. Hver producent fik tildelt en procentvis andel af det anslaaede marked, men der fandt paa dette stadium ingen systematisk, forudgaaende begraensning af den samlede produktion sted. Overslag over det samlede marked maatte derfor loebende revideres, og hver producents salg i absolutte maengder maatte tilpasses den tildelte procentsats.
210 For 1979 blev der for hver enkelt producent fastsat maengdemaal (i tons), der i det mindste delvis var baseret paa deres faktiske salg i de foregaaende tre aar. Tabeller fundet hos ICI viser det "reviderede maal" for hver enkelt producent for 1979 sammenholdt med de paagaeldende producenters faktiske salg i Vesteuropa i denne periode (54. betragtning til beslutningen).
211 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i tons - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 tons. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 tons viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 tons. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal.
212 Ifoelge beslutningen (56. betragtning) var markedsdelingen for 1981 genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).
213 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 tons. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte paa moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes for de mellemstore producenters vedkommende naaet en vis balance, og i forhold til de tidligere aar var de stabile for de fleste producenters vedkommende.
214 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede markedsandel. ICI kunne paa grundlag heraf fremsaette forslag til retningslinjerne for en ny rammeaftale for 1983. Disse forslag blev droeftet paa moederne i november og december 1982. Paa moedet den 2. december 1982 blev der diskuteret et forslag, der i foerste omgang kun daekkede aarets foerste kvartal. Det fremgaar af referatet af dette moede, der blev udarbejdet af ICI, at ATO, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Monte og Solvay samt Hercules fandt deres tildelte kvote "acceptabel" (63. betragtning til beslutningen). Oplysningerne underbygges af notater fra en telefonsamtale, ICI foerte med Hercules den 3. december 1982.
215 Endvidere anfoeres det i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit), at et dokument, der blev fundet hos Shell, bekraefter, at der blev indgaaet en aftale, idet selskabet forsoegte ikke at overskride sin kvote. Dokumentet bekraefter endvidere, at en maengdekontrolordning blev viderefoert i andet kvartal af 1983. For at holde markedsandelen i andet kvartal oppe i naerheden af 11% gav Shell-koncernen saaledes sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere salget. Det bekraeftes af referatet af moedet den 1. juni 1983, at der fandtes en saadan aftale. Selv om der ikke i referatet naevnes kvoter, anfoeres det, at "eksperterne" udvekslede oplysninger om hver enkelt producents salg i den foregaaende maaned, hvilket indicerer, at der fandtes en kvoteordning (64. betragtning til beslutningen).
216 Det anfoeres i beslutningen (65. betragtning), at selv om et system med sanktioner for overskridelse af kvoter aldrig har vaeret i kraft, har den ordning, at hver producent under moederne indberettede, hvad man havde solgt i den foregaaende maaned, med fare for at blive kritiseret af de oevrige producenter, hvis de fandt, at der var blevet solgt for meget, udgjort en tilskyndelse for producenterne til ikke at overskride den tildelte kvote.
b) Parternes anbringender
217 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har kunnet bevise, at der blev indfoert et kvotesystem, og end mindre, at sagsoegeren har deltaget heri. Kommissionens konstateringer vedroerende fastsaettelsen af salgsmaengdemaal mangler i saerlig grad konkretisering; det staar alene fast, at Kommissionen indroemmer, at virksomhederne ikke naaede frem til en endelig aftale for 1981 og 1982.
218 Det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt, er i det vaesentlige forslag eller efterfoelgende udarbejdede tabeller, hvoraf det hverken fremgaar, hvem der har udarbejdet dem, eller hvordan de er blevet udarbejdet. Det er urimeligt, naar Kommissionen forsoeger at drage nytte af anvendelsen af begrebet "agreed targets" ("aftalte maal") i en af disse tabeller (bilag 60 til den generelle meddelelse), idet Kommissionen fortier, at der i denne tabel ud for navnet paa fire af de naevnte virksomheder er anfoert angivelsen "to be rechecked" ("skal kontrolleres"). Sagsoegeren udleder heraf, at der ikke kan vaere blevet indgaaet nogen aftale.
219 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at det ikke af beslutningen - paa grund af dens manglende klarhed - kan udledes, om virksomhederne kritiseres for at have ivaerksat salgsmaengdemaalene. Beslutningens artikel 1, stk. 1, litra e), begraenser sig til at kritisere virksomhederne for at have tildelt hinanden kvoter eller for at have forpligtet sig til at begraense deres maanedlige salg, uden at der er tale om nogen som helst form for gennemfoerelse.
220 Sagsoegeren har i denne henseende henvist til, dels at salgsmaengdemaalene paa ingen maade blev anvendt generelt, dels at der ikke blev fremsat nogen form for kritik mod virksomheder, som ikke overholdt de kvoter, som de paastaas at vaere blevet tildelt. Sagsoegeren udleder af denne manglende gennemfoerelse af kvoterne, at de maal, der er naevnt i bestemte dokumenter, ikke var resultatet af aftaler, men alene udgjorde arbejdshypoteser eller oensketaenkning, da Kommissionen ikke har bevist, at virksomhederne havde forpligtet sig til at overholde disse maal. Kommissionen indroemmer selv, at overholdelsen af disse maal var frivillig, saaledes at der ubestrideligt ikke forelaa den juridiske eller moralske vilje til at paatage sig forpligtelser, som er noedvendig for indgaaelsen af en aftale.
221 Sagsoegeren har med hensyn til ivaerksaettelsen af de paastaaede kvoter tilfoejet, at tabel 8 til beslutningen beviser, at de faktisk leverede maengder afveg betydeligt fra disse kvoter. For saa vidt angaar sagsoegeren udgjorde forskellen indtil 20% i forhold til de angiveligt tildelte kvoter.
222 Sagsoegeren har herefter gennemgaaet de forskellige aar, med hensyn til hvilke det i beslutningen er anfoert, at der var indfoert et system med salgsmaengdemaal.
223 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen med hensyn til 1979 haevder, at der blev fastsat salgsmaengdemaal udtrykt i tons, men Kommissionen har dog ikke forklaret, hvem der har fastsat disse maal, eller bevist, at nogen har forpligtet sig til at overholde dem.
224 For saa vidt angaar 1980 mangler der ligeledes ethvert holdepunkt for at antage, at der forelaa en aftale, og at virksomhederne havde forpligtet sig til at overholde de fastsatte maal. Desuden udsiger Kommissionens konstatering, hvorefter alene én producent ikke overholdt det for 1980 fastsatte maal, intet om overholdelsen af de kvoter, der haevdes at vaere aftalt af virksomhederne. Sagsoegeren har gentaget, at Kommissionen ikke har bevist, at sagsoegeren har deltaget i producentmoeder forud for 1981; dette skal tages i betragtning ved gennemgaaelsen af det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt for 1979 og 1980.
225 For 1981 og 1982 er den eneste omstaendighed, som er bevist, at der ikke blev indgaaet nogen endelig aftale, hvilket udtrykkeligt anerkendes i beslutningen. Desuden er det ikke bevist, at de talmaessige oplysninger, der er blevet udvekslet under moederne i 1981 og 1982, var rigtige, og Kommissionen har ikke anfoert, om tallene svarede til salgsmaalene. I oevrigt lader den saerlige betydning, som den nye formand for producentmoederne i 1982 tillagde indfoerelsen af et kvotesystem, som samtlige producenter maatte forpligte sig til at overholde, sig kun forklare med, at man indtil da ikke havde overholdt de droeftede eller aftalte kvoter.
226 Sagsoegeren har subsidiaert anfoert, at selv om der har kunnet foreligge en vis overensstemmelse mellem salgsmaengdemaalene og de faktiske salg, skyldes dette, at virksomhederne, da de ved aarets slutning udarbejdede strategien for det naeste aar, foretog planlaegninger, der ikke kunne afvige meget staerkt fra virkeligheden, fordi polypropylen er et produkt, hvis saerlige egenskab kraever kundepleje, og der derfor kun vanskeligt kan indtraeffe pludselige forandringer med hensyn til markedsandele.
227 Med hensyn til 1983 har sagsoegeren anfoert, at beslutningen indeholder en udfoerlig skildring af visse virksomheders bestraebelser med hensyn til indfoerelsen af et kvotesystem. Beslutningen angiver imidlertid ikke klart, om disse anstrengelser blev kronet med held. Sagsoegeren mener, at det bevismateriale, som Kommissionen har fremlagt, ikke goer det muligt at fastslaa, at disse bestraebelser mundede ud i en aftale.
228 Sagsoegeren har herved anfoert, at droeftelserne mellem Shell og ICI i maj 1983, som Kommissionen har henvist til i beslutningen, er selskabet fuldstaendigt ubekendt; Kommissionen har med urette anfoert, at sagsoegerens selv har forelagt et udfoerligt kvoteforslag. Det notat fra ICI, som Kommissionen har henvist til (bilag 80 til den generelle meddelelse), kan ikke underbygge dette anbringende, for saa vidt som det i notatet blot anfoeres, at sagsoegeren har naevnt tallet 5% som svarende til selskabets maal for 1983 i besvarelse af en telefonisk forespoergsel. Sagsoegeren haevder, at dette tal naturligvis ikke kan accepteres.
229 Ifoelge sagsoegeren har det referat af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), som Kommissionen anvender til at godtgoere, at de aftalte kvoter faktisk blev overholdt, ikke nogen bevisvaerdi, for saa vidt som det ikke indeholder den mindste sammenligning mellem de faktisk gennemfoerte salg og de paastaaede kvoter. Notatet gengiver nemlig kun de enkelte producenters faktiske salg.
230 Afgoerende er i sidste ende, at Kommissionen selv har indroemmet, at overholdelsen af maalene var frivillig, saaledes at der ubestrideligt ikke forelaa den vilje til at forpligte sig, som er en forudsaetning for indgaaelsen af en aftale.
231 Sagsoegeren har endelig anfoert, at selv om det antages, at producenterne havde fastsat kvoter, vedroerte disse kun basiskvaliteter og "commodities", men under ingen omstaendigheder de specialprodukter, der repraesenterede mellem 63 og 80% af sagsoegerens salg inden for Faellesskabet.
232 Kommissionen har anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, gives der i beslutningens 54. og foelgende betragtninger en klar generel fremstilling af den kvoteordning, der blev anvendt i en raekke aar.
233 Med hensyn til 1979 har Kommissionen anfoert, at sagsoegerens deltagelse i en kvoteaftale for dette aar fremgaar af en udateret tabel - hvis fortolkning ikke kan drages i tvivl - med overskriften "Producers' Sales to West Europe", som blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), hvori der for alle polypropylenproducenter i Vesteuropa er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonner med overskrifterne "1979 actual" og "revised target 79". Oplysningerne i dette dokument er af en saadan karakter, at de ikke er kendt af konkurrenterne i en situation med "normal" konkurrence, og dokumentet har saaledes ikke kunnet udarbejdes uden sagsoegerens deltagelse.
234 For saa vidt angaar 1980 har Kommissionen anfoert, at det fremgaar af dokumenter, som den er i besiddelse af, at sagsoegeren deltog i kartellet. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 26. februar 1980 med overskriften "Polypropylene - Sales target 1980 (kt)", der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse). I denne tabel sammenlignes for alle de vesteuropaeiske producenter "1980 target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets". Dette dokument viser, hvorledes kvoterne er blevet fastsat. For det andet drejer det sig om en tabel, som blev fundet dels hos ATO, dels hos ICI (bilag 59-61 til den generelle meddelelse), hvori producenternes salg udtrykt i maengde og markedsandel sammenlignes i foelgende kolonner: "1979 actual", "1980 target", "(1980) actual" og "1981 aspirations". ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende denne tabel oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv").
235 For saa vidt angaar 1981 indroemmer Kommissionen, at der ikke kunne blive indgaaet en kvoteaftale daekkende hele aaret; den for 1980 forudsatte kvote blev dog anset for et teoretisk krav, og salgene blev kontrolleret hver maaned. Endvidere fremgaar det af en tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 65 til den generelle meddelelse), men som stammer fra en italiensk producent, at producenterne sammenlignede deres salg i 1981 med salget i det foregaaende aar. Kommissionen udleder heraf, at der i mangel af en generel aftale om fordeling af maengder for 1981 blev truffet foreloebige foranstaltninger for 1981. Dette bekraeftes ogsaa af andre dokumenter (bilag 66, 67 og 68 til den generelle meddelelse).
236 Ifoelge Kommissionen fremgaar det af de tabeller, der er vedlagt referatet af moederne den 9. juni 1982 og den 20. august 1982 (bilag 25 og 28 til den generelle meddelelse), at producenterne i foerste halvaar af 1982 sammenlignede deres maanedlige salg med salget i 1981. Med hensyn til andet halvaar fremgaar det af det andet af disse referater, at producenterne blev opfordret til at begraense deres maanedlige salg til niveauet i foerste halvaar. Det fremgaar af de tabeller, der er vedlagt referatet af moederne den 6. oktober, den 2. november og den 2. december 1982 (bilag 31, 32 og 33 til den generelle meddelelse), at producenterne sammenlignede deres salg i andet halvaar med salget i foerste halvaar.
237 Med hensyn til 1983 har Kommissionen anfoert, at den er i besiddelse af oplysninger om "oenskede maengder" og forslag, som forskellige producenter, herunder sagsoegeren (bilag 80 til den generelle meddelelse), efter anmodning fra ICI fremkom med for dem selv og de andre producenter, og som blev meddelt ICI (bilag 74-84 til den generelle meddelelse) med henblik paa indgaaelse af en kvoteaftale for 1983. Sagsoegeren har intet konkret fremfoert, hvorefter ICI' s notat ikke gengiver indholdet af selskabets forslag. Forslagene blev behandlet paa edb for at faa beregnet et gennemsnit, der blev sammenholdt med de enkelte producenters oenskede maengder (bilag 85 til den generelle meddelelse). Ud over disse dokumenter har Kommissionen henvist til et internt notat fra ICI med overskriften "Polypropylene framework 1983" (bilag 86 til den generelle meddelelse), hvori ICI beskriver de generelle retningslinjer for en fremtidig kvoteaftale.
238 Endelig fremgaar det ifoelge Kommissionen af et internt dokument, der blev fundet hos Shell (bilag 90 til den generelle meddelelse), at der blev indgaaet en aftale for andet kvartal af 1983. Shell gav saaledes i henhold til dette dokument sine nationale salgsselskaber ordre til at reducere deres salg, for at den kvote, der var tildelt Shell, kunne overholdes. Kommissionen har tilfoejet, at referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse) viser, at der blev udvekslet oplysninger om salget i maj, og at sagsoegeren havde overholdt de kvoter, som blev tildelt selskabet.
239 Under disse omstaendigheder er det derfor uden betydning, at der ikke var fastsat nogen sanktion for overskridelse af kvoterne.
240 Kommissionen mener endelig, at kvoterne - modsat sagsoegerens anbringende - omfattede samtlige polypropylenkvaliteter.
c) Rettens vurdering
241 Det bemaerkes, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, hvorunder producenterne droeftede deres salgsmaengder og udvekslede oplysninger herom.
242 Samtidig med, at Linz deltog i moederne, fremgaar selskabets navn ogsaa af forskellige tabeller (bilag 55-66 til den generelle meddelelse), hvis indhold klart viser, at de skulle anvendes til at fastlaegge salgsmaal. De fleste sagsoegere har i deres svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten indroemmet, at det ikke havde vaeret muligt at opstille de tabeller, der blev fundet hos ICI, ATO og Hercules, paa grundlag af statistikker fra Fides-systemet. ICI har i oevrigt i sit svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende en af disse tabeller oplyst, at "the source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves" ("kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv"). Kommissionen lagde derfor med rette til grund, at oplysningerne i tabellerne vedroerende sagsoegeren var givet af selskabet i forbindelse med de moeder, det deltog i.
243 Med det ordvalg, der er anvendt i tabellerne vedroerende 1979 og 1980, som Kommissionen har fremlagt (som f.eks. "revised target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets"), kan det laegges til grund, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.
244 Hvad naermere angaar 1979 finder Retten det paa grundlag af referatet af moedet den 26. og 27. september 1979 (bilag 12 til den generelle meddelelse) og den udaterede tabel med overskriften "Producers' Sales to West Europe", der blev fundet hos ICI (bilag 55 til den generelle meddelelse), og hvori der for alle de vesteuropaeiske polypropylenproducenter er angivet deres omsaetning i kilotons for 1976, 1977 og 1978 samt tal i kolonnerne "1979 actual", "revised target" og "79", at der ved moedet var enighed om, at kvoteordningen i aarets tre sidste maaneder maatte strammes op. Det fremgaar saaledes af ordet "tight", sammenholdt med begraensningen af salget til 80% af 1/12 af det fastsatte aarlige salg, at den oprindeligt fastlagte ordning for 1979 maatte strammes op i de tre sidste maaneder. Denne fortolkning af referatet underbygges af den naevnte tabel, fordi denne tabel under overskriften "79" i sidste kolonne til hoejre for kolonnen "revised target" indeholder tal, der maa svare til de oprindeligt fastsatte kvoter. Kvoterne maatte begraenses, fordi de var fastlagt paa grundlag af en for optimistisk vurdering af markedet, saaledes som det ogsaa var tilfaeldet for 1980. Disse konstateringer paavirkes ikke af, at ICI - som naevnt i beslutningens 31. betragtning, tredje afsnit - henviste til en ordning, "der var blevet foreslaaet eller vedtaget i Zuerich, og som gik ud paa at begraense det maanedlige salg til 80% af det gennemsnitlige salg i aarets foerste otte maaneder". Denne henvisning, sammenholdt med 54. betragtning til beslutningen, maa netop forstaas saaledes, at der tidligere var fastsat salgsmaal for det maanedlige salg i de foerste otte maaneder af 1979.
245 Hvad angaar 1980 finder Retten, at fastsaettelsen af salgsmaal for hele aaret i det vaesentlige fremgaar af den tabel af 26. februar 1980, der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse), og som indeholder en kolonne med overskriften "agreed targets 1980". Bevisvaerdien af denne tabel beroeres ikke af den omstaendighed, at der ud for navnet paa fire virksomheder er anfoert "to be rechecked" ("skal kontrolleres"), eftersom to andre bevismidler godtgoer, at den nye gennemgang foerte til en aftale mellem alle deltagende. Det drejer sig for det foerste om referaterne af moederne i januar 1981 (bilag 17 til den generelle meddelelse), hvorunder producenterne, herunder sagsoegeren, sammenlignede de faktisk solgte maengder ("Actual kt") med de fastlagte maal ("Target kt"), og det drejer sig endvidere om en tabel af 8. oktober 1980 (bilag 57 til den generelle meddelelse), hvori to kolonner sammenlignes, den ene med oplysninger om "1980 Nameplate Capacity" og den anden med "1980 Quota" for de forskellige producenter.
246 Med hensyn til 1981 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, og at de som en midlertidig foranstaltning, indtil der blev indgaaet en saadan aftale, blev enige om i februar og marts 1981 at reducere deres maanedlige salg til 1/12 af 85% af det "maal", der var aftalt for 1980, at de for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar, at de hver maaned gav oplysninger om deres salg ved moederne, og at de kontrollerede, at deres salg laa inden for den tildelte teoretiske kvote.
247 At der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de under disse forhandlinger meddelte deres "oenskede maengder", bekraeftes af forskellige dele af bevismaterialet, bl.a. tabeller, hvori der for hver producent angives faktisk omsaetning ("actual") og "targets" for 1979 og 1980 samt "aspirations" for 1981 (bilag 59, 60 og 61 til den generelle meddelelse), en tabel, der er affattet paa italiensk, og hvori der for hver producent angives vedkommendes kvote for 1980, andre producenters forslag med hensyn til, hvilken kvote vedkommende skulle tildeles for 1981, og producentens egne "ambitions" for 1981 (bilag 62 til den generelle meddelelse) samt et internt notat fra ICI (bilag 63 til den generelle meddelelse), hvori der er en beskrivelse af udviklingen i forhandlingerne, og det anfoeres: PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0015.3
"Taking the various alternatives discussed at yesterday' s meeting we would prefer to limit the volume to be shared to no more than the market is expected to reach in 1981, say 1.35 million tonnes. Although there has been no further discussion with Shell, the four majors could set the lead by accepting a reduction in their 1980 target market share of about 0.35% provided the more ambitious smaller producers such as Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz, Anic/SIR also tempered their demands. Provided the majors are in agreement the anomalies could probably be best handled by individual discussions at Senior level, if possible before the meeting in Zurich."
("Af de forskellige alternativer, der blev droeftet paa moedet i gaar, vil vi foretraekke, at den maengde, der skal fordeles, begraenses til det forventede marked i 1981, dvs. 1,35 mio. tons. Selv om der ikke har vaeret yderligere forhandlinger med Shell, kunne de fire store gaa foran og acceptere en reduktion i deres maal for markedsandelen i 1980 paa ca. 0,35% under forudsaetning af, at de mere ambitioese blandt de mindre producenter som Solvay, Saga, DSM, Chemie Linz og Anic/SIR ogsaa nedsaetter deres krav. Saafremt de store er enige, kan problemerne sikkert bedst loeses ved individuelle droeftelser paa chef-niveau, helst inden moedet i Zuerich.")
Dette dokument er vedlagt en opstilling med forslag til kompromis, hvori den enkelte producents resultat sammenlignes med 1980 ("% of 1980 target").
248 Det fremgaar af referatet af moederne i januar 1981, at det som en midlertidig foranstaltning blev vedtaget, at det maanedlige salg i februar og marts 1981 skulle reduceres til 1/12 af 85% af det maal, der var aftalt for det foregaaende aar. Det anfoeres saaledes i referatet:
"In the meantime (February-March) monthly volume would be restricted to 1/12 of 85% af the 1980 target with a freeze on customers."
("I mellemtiden (februar - marts) reduceres det maanedlige salg til 1/12 af 85% af maalet for 1980, og der lukkes for tilgang af kunder.")
249 Det forhold, at producenterne for resten af aaret paatog sig den samme teoretiske kvote som i det foregaaende aar og kontrollerede, at deres salg laa inden for denne kvote, ved hver maaned at udveksle oplysninger om deres salg, er bevist ved tre dokumenter i sammenhaeng. Det drejer sig for det foerste om en tabel af 21. december 1981 (bilag 67 til den generelle meddelelse), hvori der for hver producent er angivet salget opdelt paa maaneder, og de sidste tre kolonner vedroerende november og december samt aarets samlede salg er tilfoejet i haanden. Endvidere drejer det sig om en udateret tabel, der er affattet paa italiensk, med overskriften "Scarti per società" ("Fravigelser opdelt paa selskaber" (bilag 65 til den generelle meddelelse) ). I tabellen, der blev fundet hos ICI, sammenlignes for hver producent for perioden januar - december 1981 tallene for faktisk salg ("actual") med de teoretiske tal ("theoretic"). Endelig drejer det sig om en udateret tabel, der blev fundet hos ICI (bilag 68 til den generelle meddelelse). Heri sammenlignes den enkelte producents omsaetning og markedsandel i perioden januar - november 1981 med de tilsvarende tal for 1979 og 1980, og paa grundlag heraf er der udarbejdet en prognose for slutningen af aaret.
250 Den foerste tabel viser saaledes, at producenterne udvekslede oplysninger om deres maanedlige salg. Naar dette sammenholdes med sammenligningerne mellem disse tal og de faktiske tal for 1980 - som foretages i de to andre tabeller, der vedroerer samme periode - underbygger det forhold, at producenterne paa denne maade udvekslede oplysninger, som en erhvervsdrivende normalt behandler strengt fortroligt, beslutningens konklusioner.
251 At sagsoegeren deltog i disse forskellige handlinger fremgaar dels af, at selskabet deltog i moeder, hvorunder disse handlinger blev foretaget, navnlig moederne i januar 1981, dels af, at selskabets navn naevnes i de ovennaevnte dokumenter. Det bemaerkes i oevrigt, at ICI i sit svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten - som andre sagsoegere har henvist til i deres svar - om nogle af tallene i disse tabeller har oplyst, at det ikke havde vaeret muligt at udlede dem af statistikkerne fra Fides-systemet.
252 For saa vidt angaar 1982 bemaerkes, at det over for producenterne er gjort gaeldende, at de deltog i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteaftale for dette aar, at de i forbindelse hermed gav meddelelse om deres oenskede salgsmaengder, at de - da der ikke blev indgaaet en endelig aftale - ved moederne orienterede om deres maanedlige omsaetning i foerste halvaar, som blev sammenlignet med den procentvise andel af salget i det foregaaende aar, og at de i andet halvaar bestraebte sig paa at begraense deres maanedlige salg til den procentvise markedsandel i aarets foerste halvdel.
253 Det forhold, at der fandt forhandlinger sted mellem producenterne med henblik paa at indfoere en kvoteordning, og at de i forbindelse hermed udvekslede oplysninger om deres oensker, bekraeftes for det foerste af et dokument med overskriften "Scheme for discussions 'quota system 1982' " (bilag 69 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de virksomheder, beslutningen er rettet til, med undtagelse af Hercules, er angivet den maengde, som de hver isaer mente at have ret til, og for nogle producenter (alle med undtagelse af Anic, Linz, Petrofina, Shell og Solvay) den maengde, der efter deres opfattelse skulle tildeles de andre producenter. For det andet drejer det sig om et notat fra ICI med overskriften "Polypropylene 1982, Guidelines" [bilag 70, litra a), til den generelle meddelelse], hvori ICI analyserer de igangvaerende forhandlinger. For det tredje er der tale om en tabel af 17. februar 1982 [bilag 70, litra b), til den generelle meddelelse], hvori de forskellige forslag til fordeling af salget sammenlignes - i det ene af disse forslag, der har overskriften "ICI Original Scheme", foretages der af Monte i en anden, haandskrevet tabel mindre aendringer i en kolonne med overskriften "Milliavacca 27/1/82" [det er navnet paa en medarbejder hos Monte; bilag 70, litra c), til den generelle meddelelse]. Endelig er der tale om en tabel, der er affattet paa italiensk (bilag 71 til den generelle meddelelse), og som indeholder et komplekst forslag (beskrevet i beslutningens 58. betragtning, tredje afsnit in fine).
254 Der er foert bevis for de foranstaltninger, der blev truffet i foerste halvaar, ved referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres:
"To support the move a number of other actions are needed a) limit sales volume to some agreed prop. of normal sales."
["For at stoette prisforhoejelsen maa der traeffes en raekke andre foranstaltninger a) begraense salget til en vis aftalt del af det normale salg."]
255 At disse foranstaltninger blev gennemfoert, bekraeftes af referatet af moedet den 9. juni 1982 (bilag 25 til den generelle meddelelse), der er vedlagt en tabel, hvori der for hver producent er angivet det faktiske tal ("actual") for salget i januar - april 1982, sammenlignet med et teoretisk tal "based on 1981 av[erage] market share", af referatet af moedet den 20. og 21. juli 1982 (bilag 26 til den generelle meddelelse) for saa vidt angaar perioden fra januar til maj 1982, og af referatet af moedet den 20. august 1982 (bilag 28 til den generelle meddelelse), for saa vidt angaar perioden fra januar - juli 1982.
256 De foranstaltninger, der blev truffet for andet halvaar, er bevist ved referatet af moedet den 6. oktober 1982 (bilag 31 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "In October this would also mean restraining sales to the Jan/June achieved market share of a market estimated at 100 kt" og "Performance against target in September was reviewed" ("I oktober vil dette indebaere, at salget begraenses til den markedsandel, der blev opnaaet fra januar til juli, paa grundlag af et forventet marked paa 100 kt") og ("De resultater, der var opnaaet i september, blev vurderet i forhold til maalet"). Dette referat er vedlagt en tabel med overskriften "September provisional sales versus target (based on Jan-June market share applied to demand est(imated) at 120 kt)" - ("Foreloebigt salg i september i forhold til maalet (beregnet paa grundlag af markedsandelen i januar til juni ud fra en forventet efterspoergsel paa 120 kt)"). Det bekraeftes af referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse), at disse foranstaltninger blev opretholdt. Referatet er vedlagt en tabel, hvori det faktiske salg i november 1982 ("Actual") sammenlignes med teoretiske tal ("Theoretical") beregnet paa grundlag af "J-June % of 125 kt".
257 For saa vidt angaar 1981 og de to halvaar af 1982 finder Retten, at Kommissionen af det forhold, at der ved de regelmaessige moeder var en gensidig kontrol af, at der blev gennemfoert et system med begraensning af det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, med rette har udledt, at dette system var vedtaget af moededeltagerne.
258 For saa vidt angaar 1983 bemaerkes, at det fremgaar af de dokumenter, Kommissionen har fremlagt (bilag 33, 85 og 87 til den generelle meddelelse), at polypropylenproducenterne i slutningen af 1982 og begyndelsen af 1983 droeftede en kvoteordning for 1983, at sagsoegeren deltog i de moeder, hvor disse droeftelser fandt sted, og at selskabet i denne forbindelse gav oplysninger om sit salg; det fremgaar af et notat fra ICI med overskriften "1983 - C. Linz proposal" (bilag 80 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren fremlagde et forslag om opdeling af markedet mellem de forskellige producenter udtrykt i tons, der er gengivet i ICI' s sammenfattende tabel (bilag 85, side 2, til den generelle meddelelse) og omregnet til markedsandele.
259 Sagsoegeren deltog saaledes i forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983.
260 Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt forhandlingerne faktisk foerte til et resultat med hensyn til de to foerste kvartaler af 1983, saaledes som det anfoeres i beslutningen (63. betragtning, tredje afsnit, og 64. betragtning), bemaerkes, at det fremgaar af referatet af moedet den 1. juni 1983 (bilag 40 til den generelle meddelelse), at sagsoegeren ved moedet oplyste sin omsaetning i maj maaned paa samme maade som ni andre virksomheder. Endvidere anfoeres foelgende i referatet af et internt moede i Shell-koncernen den 17. marts 1983 (bilag 90 til den generelle meddelelse):
"... and would lead to a market share of approaching 12% and well above the agreed Shell target of 11%. Accordingly the following reduced sales targets were set and agreed by the integrated companies".
("... og ville foere til en markedsandel, der naermer sig 12% og ligger en del over Shell' s aftalte maal paa 11%. Foelgende reducerede salgsmaal blev fastsat af og aftalt med selskaberne i koncernen").
De nye maengder er angivet, og herefter anfoeres foelgende:
"this would be 11.2 % of a market of 395 kt. The situation will be monitored carefully and any change from this agreed plan would need to be discussed beforehand with the other PIMS members".
("dette vil svare til 11,2% af et marked paa 395 kt. Situationen foelges noeje, og enhver aendring i den aftalte plan skal foerst droeftes med de andre PIMS-medlemmer").
261 Retten finder, at Kommissionen ved at sammenholde disse to dokumenter med rette har udledt, at forhandlingerne mellem producenterne foerte til indfoerelse af en kvoteordning. Det interne notat fra Shell-koncernen viser saaledes, at virksomheden anmodede sine nationale salgsselskaber om at begraense deres salg, ikke for at begraense Shell-koncernens samlede salgsmaengde, men for at begraense koncernens samlede markedsandel til 11%. En saadan begraensning, der er udtrykt i form af markedsandel, kan kun forklares med, at der fandtes en kvoteordning. Endvidere indeholder referatet af moedet den 1. juni 1983 et yderligere indicium for en saadan ordning, idet formaalet med udveksling af oplysninger om producenternes maanedlige salg foerst og fremmest maa vaere at kontrollere, at de paatagne forpligtelser overholdes.
262 Endvidere bemaerkes, at de 11% ikke kun optraeder som Shell' s markedsandel i selskabets interne notat, men ogsaa i to andre dokumenter: et internt notat fra ICI, hvori dette selskab anfoerer, at Shell foreslaar denne andel for sig selv, Hoechst og ICI (bilag 87 til den generelle meddelelse), og et af ICI udarbejdet referat af et moede den 29. november 1982 mellem ICI og Shell, hvorunder naevnte forslag blev omtalt paa ny (bilag 99 til den generelle meddelelse).
263 Retten skal endvidere fastslaa, at kvoterne omfattede samtlige polypropylenkvaliteter (basiskvaliteter og specialprodukter). Sagsoegeren har nemlig i sit svar paa begaeringen om klagepunkter anfoert, at selskabets afsaetning i Vesteuropa i 1980 og 1983 udgjorde henholdsvis 50 600 tons og 55 100 tons for samtlige kvaliteter, og at specialprodukterne repraesenterede mellem 63 og 80% af selskabets salg. Den kvote, som sagsoegeren blev tildelt for Vesteuropa, udgjorde i 1980 55 000 tons (bilag 60 til den generelle meddelelse), senere justeret til 48 000 tons (bilag 17 til den generelle meddelelse), og androg i 1983 54 000 tons (beregnet paa grundlag af kvoten for aarets foerste kvartal, bilag 33, tabel 2, til den generelle meddelelse).
264 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette kunne antage, at de forskellige foranstaltninger til begraensning af salget var led i en kvoteordning, idet disse havde samme formaal, nemlig at begraense presset paa priserne som foelge af udbudsoverskuddet.
265 Herudover bemaerkes, at sagsoegeren ved at deltage i moeder, hvorunder forskellige producenter blev kritiseret for ikke at have overholdt indgaaede aftaler, deltog i denne kritik og herved har udoevet pression over for disse producenter.
266 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ikke til stoette for sine bevismaessige konstateringer har maattet paaberaabe sig dokumenter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller som den ikke har fremsendt til sagsoegeren.
267 Kommissionen findes herefter at have foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de salgsmaal for 1979, 1980 og foerste halvaar af 1983 og i 1981 og 1982 om den begraensning af deres maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode, som er naevnt i beslutningen, og som var led i en kvoteordning.
F - Sammenfatning
268 Det fremgaar af det foregaaende, at Kommissionen i tilstraekkeligt omfang har godtgjort de bevismaessige konstateringer, som den har foretaget mod sagsoegeren i den anfaegtede retsakt, og at Kommissionen derfor i modsaetning til det af sagsoegeren anfoerte ikke har stoettet sig paa rygter, simple formodninger og antagelser eller ikke-eksisterende empiriske teorier.
2. Anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1
A - Retlig kvalifikation
a) Den anfaegtede retsakt
269 Det anfoeres i beslutningen (81. betragtning, foerste afsnit), at hele det kompleks af planer og ordninger, der blev vedtaget inden for rammerne af systemet med regelmaessige og institutionaliserede moeder, maa betragtes som en enkelt uafbrudt "aftale" efter artikel 85, stk. 1.
270 I den foreliggende sag deltog producenterne ved at tilslutte sig en faelles plan om at regulere priser og leverancer paa polypropylenmarkedet i en overordnet rammeaftale, der blev udmoentet i en raekke mere detaljerede delaftaler, som blev udarbejdet fra tid til anden (beslutningens 81. betragtning, tredje afsnit).
271 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, foerste afsnit), at der ved den detaljerede udmoentning af den overordnede plan paa mange omraader blev opnaaet udtrykkelig enighed, som f.eks. ved de individuelle prisinitiativer og de aarlige kvoteordninger. I nogle tilfaelde naaede producenterne maaske ikke til bred enighed om en definitiv ordning, f.eks. for saa vidt angaar kvoterne for 1981 og 1982. Deres vedtagelse af midlertidige foranstaltninger, herunder udveksling af oplysninger og sammenligningen af det faktiske maanedlige salg med resultaterne i en tidligere referenceperiode, maa dog ikke blot betragtes som en udtrykkelig aftale om at indfoere og gennemfoere saadanne foranstaltninger, men ogsaa som en stiltiende aftale om saa vidt muligt at opretholde producenternes respektive stilling paa markedet.
272 Det anfoeres videre i beslutningen (82. betragtning, andet afsnit), at de forskellige initiativer, hvor den ene eller den anden producent blev omtalt som "anfoerer", mens de andre "fulgte trop", selv foer 1979 beroede paa en aftale mellem dem.
273 Hvad saerligt angaar initiativet i december 1977 anfoeres det i beslutningen (82. betragtning, tredje afsnit), at producenter som Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Rhône-Poulenc, Saga og Solvay selv over for kunder paa EATP-moederne fremhaevede behovet for samordnede foranstaltninger for at opnaa prisforhoejelser. Der foregik yderligere kontakter mellem producenterne om prispolitik uden for EATP-moederne. I lyset af disse kontakter, der indroemmes at have fundet sted, er Kommissionen af den opfattelse, at der laa en konkret prisaftale bag den omstaendighed, at en eller flere producenter klagede over en alt for lav rentabilitet og foreslog faelles foranstaltninger, mens de oevrige gav udtryk for "stoette" hertil. Kommissionen tilfoejer, at selv om der ikke havde fundet yderligere kontakter sted, ville dette stadig vaek indicere, at der forelaa en tilstraekkelig bred enighed til, at der var tale om en aftale efter artikel 85, stk. 1.
274 Endvidere anfoeres det i beslutningen, at den omstaendighed, at producenterne naturligvis ikke alle kunne vaere til stede ved samtlige moeder, ikke aendrer ved den konklusion, at der her er tale om én uafbrudt aftale. Alle "initiativer" maatte noedvendigvis planlaegges og ivaerksaettes over flere maaneder, og hvad angaar den enkelte producents deltagelse i disse initiativer goer det ingen stoerre forskel, om vedkommende var til stede ved alle moeder eller ej (beslutningens 83. betragtning, foerste afsnit).
275 Ifoelge beslutningen (86. betragtning, foerste afsnit) maatte ivaerksaettelsen af kartellet anses for en "aftale" i henhold til artikel 85, stk. 1, eftersom det var baseret paa en faelles, detaljeret plan.
276 "Aftaler" og "samordnet praksis" er ifoelge beslutningen (86. betragtning, andet afsnit) to forskellige begreber, men der kan vaere tilfaelde, hvor der i en hemmelig forstaaelse indgaar elementer af begge former for ulovligt samarbejde.
277 Det anfoeres videre, at "samordnet praksis" er en form for samarbejde mellem virksomheder, der - uden at have naaet det stadium, hvor en egentlig aftale er indgaaet - bevidst erstatter den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et praktisk samarbejde (86. betragtning, tredje afsnit).
278 Ifoelge beslutningen (87. betragtning, foerste afsnit) blev det saerskilte begreb "samordnet praksis" indfoejet i traktaten for at forhindre, at virksomheder omgaar artikel 85, stk. 1, ved at foretage en form for konkurrencebegraensende samordning, der ikke kan betragtes som en egentlig aftale, f.eks. ved forinden at underrette hinanden om, hvilken holdning de hver isaer vil indtage, saaledes at hver enkelt part i sin kommercielle adfaerd kan handle ud fra sin viden om, at konkurrenterne vil foelge samme adfaerd (jf. Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, ICI mod Kommissionen, Sml. s. 151, org. ref.: Rec. s. 619).
279 Domstolen fastslog i dom af 16. december 1975 (forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, a.st.), at de kriterier for koordinering og samarbejde, som den har opstillet i sin praksis, og hvorefter det paa ingen maade kraeves, at der udarbejdes en egentlig "plan", skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver virksomhed uafhaengigt skal tage stilling til den politik, den vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (beslutningens 87. betragtning, andet afsnit). En konkret adfaerd kan saaledes - som en form for "samordnet praksis" - vaere omfattet af artikel 85, stk. 1, selv om parterne ikke forinden er naaet til enighed om en faelles plan, der fastlaegger deres naermere adfaerd paa markedet, men vedtager eller tilslutter sig faelles foranstaltninger, der fremmer koordineringen af deres kommercielle adfaerd (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, foerste pkt.).
280 Endvidere anfoeres det i beslutningen (87. betragtning, tredje afsnit, tredje pkt.), at det i et komplekst kartel desuden er muligt, at nogle producenter paa et givet tidspunkt ikke giver udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der er vedtaget af de andre, men ikke desto mindre udtrykker generel stoette til den paagaeldende plan og indretter deres adfaerd herefter. I visse henseender kan det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelse af den overordnede plan derfor have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis (beslutningens 87. betragtning, tredje afsnit, femte pkt.).
281 Betydningen af begrebet "samordnet praksis" beror saaledes ifoelge beslutningen (87. betragtning, fjerde afsnit) i mindre grad paa en sondring mellem dette begreb og begrebet "aftale" end paa en sondring mellem de former for samordning, der er omfattet af artikel 85, stk. 1, og den simple parallelle adfaerd, der ikke er forbundet med nogen samordning. I denne sag er det derfor mindre vaesentligt at fastslaa samarbejdets praecise karakter.
282 Endelig anfoeres det i beslutningen (88. betragtning, foerste og andet afsnit), at de fleste af producenterne under den administrative procedure haevdede, at deres adfaerd i forbindelse med de paastaaede prisinitiativer ikke beroede paa nogen aftale efter artikel 85 (jf. 84. betragtning til beslutningen), og at der heller ikke ud fra deres adfaerd var grundlag for at fastslaa, at der var tale om en samordnet praksis. Dette begreb forudsaetter ifoelge producenterne "aabenlyse handlinger" paa markedet, og i den foreliggende sag er der slet ikke tale om saadanne handlinger, da der aldrig blev udsendt prislister eller "maalpriser" til kunderne. Dette argument afvises i beslutningen. Havde det i denne sag vaeret noedvendigt at paaberaabe sig beviser for en samordnet praksis, ville kravet om, at deltagerne skulle have taget visse skridt for at naa deres faelles maal, fuldt ud vaere opfyldt. De forskellige prisinitiativer er klart dokumenteret. Det kan heller ikke benaegtes, at de enkelte producenter traf parallelle foranstaltninger for at ivaerksaette dem. De skridt, producenterne tog saavel individuelt som samlet, fremgaar klart af det foreliggende bevismateriale: moedereferater, interne memoranda, instrukser og rundskrivelser til salgskontorer samt skrivelser til kunder. Det er helt irrelevant, om de "offentliggjorde" prislister. Prisinstrukserne er i sig selv ikke blot det bedste bevis for de foranstaltninger, de enkelte producenter traf for at virkeliggoere det faelles maal, men ud fra deres indhold og tidspunktet for deres udsendelse er de ogsaa bevis for en forstaaelse mellem dem.
b) Parternes argumenter
283 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens opfattelse, hvorefter det ikke er afgoerende, om der i det foreliggende tilfaelde har foreligget en aftale eller blot samordnet praksis, ikke kan laegges til grund. Spoergsmaalet om, hvorvidt den hemmelige forstaaelse, der goeres gaeldende mod sagsoegeren, retligt set er en aftale eller samordnet praksis efter EOEF-traktatens artikel 85, eller om den hemmelige forstaaelse indeholder elementer baade af en aftale og en samordnet praksis, kan ikke lades staa hen.
284 Sagsoegeren mener, at Kommissionens opfattelse hviler paa en urigtig definition af begrebet samordnet praksis, hvorefter der allerede foreligger en "praksis", naar der foreligger en direkte eller indirekte kontakt mellem virksomhederne, da virksomhedernes adfaerd paa markedet under denne synsvinkel kun har funktion af et indicium, der skal godtgoere eksistensen af en kontakt, naar der ikke foreligger andre bevismidler.
285 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens opfattelse ikke er forenelig med ordlyden af artikel 85, der ikke sidestiller "aftale" og "samordning" - hvilket Kommissionens opfattelse foerer til - men derimod "aftale" og "samordnet praksis". Kommissionens opfattelse er heller ikke i overensstemmelse med Domstolens praksis, som Kommissionen har henvist til (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 172-180, og af 14.7.1981, sag 172/80, Zuechner, Sml. s. 2021), og er heller ikke i overensstemmelse med generaladvokaternes forslag til afgoerelse i de forenede sager 209/78-215/78 og 218/78 (ovennaevnte dom af 29.10.1980, Van Landewyck) og i de forenede sager 100/80-103/80 (dom af 7.6.1983, Musique Diffusion française mod Kommissionen, Sml. s. 1825). Det fremgaar af en grundig analyse af dommen i sagen Suiker Unie (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173-180), at Domstolen for at fastslaa eksistensen af en samordnet praksis kraever to betingelser opfyldt: eksistensen af en samordning og en adfaerd svarende til denne samordning. De af Kommissionen til stoette for sin opfattelse naevnte praemisser 173 og 174 i denne dom indeholder nemlig ingen definition af begrebet samordnet praksis, men vedroerer kun et af de to elementer, nemlig samordningen. Til dette element skal foejes det andet element i den "samordnede praksis", nemlig en faktisk koordineret adfaerd paa markedet, hvis eksistens Domstolen har gennemgaaet i praemis 180 i sin dom.
286 Sagsoegeren har anfoert, at fjernelsen af den risiko, som var forbundet med konkurrencen, er umiddelbart forbundet med den faktiske adfaerd. Ganske vist formindsker enhver supplerende oplysning om markedet i en vis grad konkurrencerisikoen, men den graense, fra hvilken formindskelsen af denne risiko falder ind under forbuddet i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, naas foerst, naar det er muligt at beregne konkurrenternes reaktion paa en markedsrelevant adfaerd.
287 I det foreliggende tilfaelde er ingen af de to betingelser opfyldt, som er noedvendige for eksistensen af en samordnet praksis: Droeftelserne vedroerende forskellige markedsspoergsmaal har ikke gjort det muligt at fjerne uvisheden med hensyn til konkurrenternes adfaerd, og der har heller ikke kunnet fastslaas en adfaerd paa markedet, der svarede til en eventuel samordnet praksis.
288 Kommissionens opfattelse hviler paa en fortolkning af artikel 85, der, saafremt den forudsaettes at vaere lovlig, er ny og saaledes ikke kan anvendes med tilbagevirkende kraft paa situationer i fortiden uden at tilsidesaette princippet "nulla poena sine lege".
289 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ikke i beslutningen har godtgjort eksistensen af en aftale paa tilstraekkelig praecis maade med hensyn til tidsrum, genstand og deltagere. Da Kommissionen ikke har konkretiseret klagepunktet med hensyn til bestemte aftaler over for de paagaeldende virksomheder, kan Retten undlade at gennemgaa faktum med henblik paa at fastslaa, om en saadan beskyldning, saafremt den blev fremsat, var begrundet, da det ikke kan forventes af de beroerte virksomheder, at de forsvarer sig mod klagepunkter, som Kommissionen ikke har fremsat.
290 Det paahviler saaledes Kommissionen at paavise, at der i forhold til sagsoegeren foreligger elementer udgoerende enten en aftale eller en samordnet praksis, hvilket Kommissionen ikke har gjort, idet den gaar ud fra en "forstaaelse", der frembyder elementer fra det ene eller det andet begreb.
291 Kommissionen har derimod anfoert, at det er af underordnet betydning, om en forstaaelse eller et kartel retligt kvalificeres som en aftale eller en samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, og om dette samarbejde indeholder elementer fra det ene eller det andet. Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at ordene "aftale" og "samordnet praksis" omfatter de forskellige typer af adfaerd, hvorved konkurrenter paatager sig en gensidig begraensning i deres handlefrihed paa markedet med udgangspunkt i direkte eller indirekte kontakter mellem dem i stedet for helt selvstaendigt at fastlaegge deres fremtidige konkurrencepolitik.
292 Kommissionen har videre anfoert, at formaalet med at anvende de forskellige begreber i artikel 85 er at forbyde enhver form for samarbejde og ikke at angive, at de skal behandles forskelligt. Det er derfor uden betydning at fastlaegge, hvor skillelinjen skal drages mellem de forskellige begreber, der skal omfatte enhver form for forbudt adfaerd. Grunden til, at begrebet "samordnet praksis" er medtaget i artikel 85, er, at bestemmelsen - ud over aftaler - skal omfatte de former for samarbejde, som kun er udtryk for en form for faktisk samordning eller praktisk samarbejde, men som alligevel kan virke konkurrencefordrejende (Domstolens dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 64, 65 og 66).
293 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af Domstolens praksis (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174), at hensigten er at forbyde enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet. Der kan saaledes foreligge en samordnet praksis, allerede fordi der er kontakt mellem konkurrenter, selv om denne kontakt endnu ikke har givet sig udslag i nogen adfaerd paa markedet.
294 Det er Kommissionens opfattelse, at der er tale om samordnet praksis, naar der er en samordning med det formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret i forhold til hinanden, ogsaa selv om der ikke er konstateret en faktisk adfaerd paa markedet. Det er i virkeligheden et spoergsmaal om betydningen af ordet "praksis". Kommissionen kan ikke stoette sagsoegerens opfattelse, hvorefter dette ord skal forstaas snaevert som "adfaerd paa markedet". Efter Kommissionens opfattelse kan der ved ordet forstaas den blotte deltagelse i kontakter, naar disse har til formaal at begraense virksomhedernes selvbestemmelsesret.
295 Kommissionen har videre anfoert, at hvis det, for at der er tale om en samordnet praksis, er en forudsaetning, at begge forhold foreligger - samordning og adfaerd paa markedet - vil mange former for praksis, som har til formaal, men ikke noedvendigvis til foelge at fordreje konkurrencen paa det faelles marked, falde uden for artikel 85' s anvendelsesomraade. Dette foerer saaledes til, at man ophaever virkningen af en del af artikel 85. Hertil kommer, at sagsoegerens opfattelse ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis vedroerende begrebet samordnet praksis (dom af 14.7.1972, sag 48/69, a.st., praemis 66, af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73 -56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 26, og af 14.7.1981, sag 172/80, a.st., Sml. s. 2021, praemis 14). Naar der i disse domme i alle tilfaelde naevnes praksis paa markedet, er der ikke tale om det forhold, der udgoer overtraedelsen - saaledes som sagsoegeren har anfoert - men om det forhold, hvoraf der kan udledes en samordning. Ifoelge Domstolens praksis kraeves der ikke en faktisk adfaerd paa markedet. Det kraeves kun, at virksomhederne har taget kontakt med hinanden paa en saadan maade, at de giver afkald paa den noedvendige selvbestemmelsesret.
296 Ifoelge Kommissionen er det saaledes ikke en noedvendig forudsaetning for, at der foreligger en overtraedelse af artikel 85, at virksomhederne i deres praksis har gennemfoert det, de er blevet enige om. Gerningsindholdet i artikel 85, stk. 1, er fuldt ud realiseret, naar virksomhederne har til hensigt at erstatte den risiko, der er forbundet med normal konkurrence, med et samarbejde, og denne hensigt er udmoentet i en samordning, saaledes at der ikke noedvendigvis efterfoelgende skal vaere konstateret en vis adfaerd paa markedet.
297 For saa vidt angaar beviset har Kommissionen heraf udledt, at aftalen og den samordnede praksis kan bevises ved hjaelp af direkte eller indirekte beviser. Det er i denne sag ikke noedvendigt at benytte indirekte beviser, som f.eks. parallel adfaerd paa markedet, idet Kommissionen har direkte bevis for en hemmelig forstaaelse, navnlig i moedereferaterne.
298 Kommissionen har afslutningsvis konkluderet, at den var berettiget til at kvalificere den konstaterede overtraedelse principalt som en aftale og subsidiaert, for saa vidt der er behov herfor, som en samordnet praksis.
c) Rettens vurdering
299 Det bemaerkes, at Kommissionen - i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert - har kvalificeret hvert af de forhold, der er paaberaabt over for sagsoegeren, enten som aftale eller som samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar saaledes af beslutningens 80. betragtning, andet afsnit, jf. 81. betragtning, tredje afsnit, og 82. betragtning, foerste afsnit, at Kommissionen principalt har kvalificeret hvert af forholdene som "aftale".
300 Tilsvarende fremgaar det af beslutningens 86. betragtning, andet og tredje afsnit, jf. 87. betragtning, tredje afsnit, og 88. betragtning, at Kommissionen subsidiaert har kvalificeret de forskellige elementer i overtraedelsen som "samordnet praksis", enten fordi det paa grundlag af disse ikke kunne fastslaas, at parterne forinden var naaet til enighed om en faelles plan, der fastlagde deres naermere adfaerd paa markedet, men dog at de havde vedtaget eller tilsluttet sig samordnede foranstaltninger, der skulle fremme koordineringen af deres politik, eller fordi det paa grundlag af disse og som foelge af kartellets komplekse karakter med hensyn til nogle af producenterne ikke kunne anses for bevist, at de paa et givet tidspunkt havde givet udtryk for en egentlig tilslutning til en bestemt foranstaltning, der var vedtaget af de andre, men ikke desto mindre havde udtrykt generel stoette til den paagaeldende plan og indrettet deres adfaerd herefter. Det konkluderes saaledes i beslutningen, at det vedvarende samarbejde og den vedvarende forstaaelse mellem producenterne om gennemfoerelsen af den overordnede plan derfor i visse henseender kunne have nogle af de kendetegn, der er karakteristiske for samordnet praksis.
301 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. dom af 15.7.1970, sag 41/69, a.st., Sml. s. 107, praemis 112, og af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., Sml. s. 3125, praemis 86). Kommissionen kunne derfor med rette anse enigheden mellem sagsoegeren og andre polypropylenproducenter, som der er foert tilstraekkeligt bevis for, og som omfattede prisinitiativer, foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, salgsmaal for 1979 og 1980 og foerste halvdel af 1983 samt foranstaltninger med henblik paa at begraense det maanedlige salg paa grundlag af salget i en tidligere periode i 1981 og 1982, for aftaler i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
302 Da Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at virkningerne af prisinitiativerne fortsatte til november 1983, er det med rette, at den fastslog, at overtraedelsen mindst vedvarede til november 1983. Det fremgaar saaledes af Domstolens praksis, at artikel 85 ogsaa finder anvendelse paa aftaler, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert (dom af 3.7.1985, sag 243/83, Binon, Sml. s. 2015, praemis 17).
303 Med hensyn til definitionen af begrebet "samordnet praksis" henvises til Domstolens praksis, hvoraf fremgaar, at de kriterier om koordination og samarbejde, som den tidligere har opstillet, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet (dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, a.st., praemis 173 og 174).
304 Sagsoegeren har i denne sag deltaget i moeder, der havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og der blev under moederne udvekslet oplysninger mellem konkurrenter om de priser, de oenskede paa markedet, om deres forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de ansaa for noedvendige, om deres omsaetning og om navne paa kunder. Sagsoegeren har ved sin deltagelse i disse moeder sammen med sine konkurrenter deltaget i en samordning med det formaal at paavirke deres adfaerd paa markedet og at informere hinanden om, hvorledes den enkelte producent forventede at ville optraede paa markedet.
305 Sagsoegerens formaal var saaledes ikke kun paa forhaand at fjerne den usikkerhed, der var med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfaerd, men selskabet maa noedvendigvis have taget hensyn - direkte eller indirekte - til de oplysninger, det fik ved disse moeder, ved fastlaeggelsen af den politik, det agtede at foere paa markedet. Paa samme maade maa selskabets konkurrenter - direkte eller indirekte - have taget hensyn til de oplysninger, som sagsoegeren gav dem, vedroerende den adfaerd, selskabet havde besluttet eller paataenkte at indtage paa markedet, ved fastlaeggelsen af den politik, de agtede at foere.
306 Det er saaledes med rette, at Kommissionen - paa grund af moedernes formaal - subsidiaert har kunnet kvalificere EATP-moedet af 22. november 1977, hvori sagsoegeren deltog, og de regelmaessige moeder fra 1978 til september 1983, som samordnet praksis i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
307 For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen var berettiget til at fastslaa, at der var tale om en enkelt overtraedelse, som i beslutningens artikel 1 kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", bemaerkes, at den samordnede praksis, der er konstateret, og de indgaaede aftaler paa grund af deres sammenfaldende formaal indgaar som led i systemer med regelmaessige moeder, fastsaettelse af maalpriser og kvoter.
308 Det maa understreges, at disse systemer var led i de paagaeldende virksomheders bestraebelser paa at naa et bestemt oekonomisk maal, nemlig at fordreje den normale prisudvikling paa polypropylenmarkedet. Det ville derfor vaere unaturligt at opdele denne sammenhaengende adfaerd, der havde ét formaal, i forskellige saerskilte overtraedelser. Sagsoegeren deltog saaledes i flere aar i et integreret hele med systemer, der tilsammen udgoer en enkelt overtraedelse, og denne overtraedelse blev gradvis udmoentet dels i aftaler, dels i ulovlig samordnet praksis.
309 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen ligeledes var berettiget til at kvalificere denne ene overtraedelse som "en aftale og samordnet praksis", idet overtraedelsen samtidig indeholdt elementer, der maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis". Da der er tale om en kompleks overtraedelse, maa Kommissionens dobbelte kvalifikation i beslutningens artikel 1 forstaas ikke som en kvalifikation, der forudsaetter, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis, men som en tilkendegivelse af, at der er tale om et kompleks, som indeholder faktiske omstaendigheder, hvoraf nogle er kvalificeret som aftaler og andre som samordnet praksis, jf. EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar ikke af denne bestemmelse, at der skal ske en specifik kvalifikation for en saadan kompleks overtraedelse.
310 Sagsoegerens anbringende boer derfor forkastes.
B - Konkurrencebegraensende virkning
a) Den anfaegtede retsakt
311 Det anfoeres i beslutningen (90. betragtning, foerste og andet afsnit), at det i betragtning af aftalens aabenlyst konkurrencebegraensende formaal ikke er strengt noedvendigt, at der kan paavises en negativ virkning paa konkurrencen, for at artikel 85, stk. 1, kan anvendes. I den foreliggende sag tyder det imidlertid paa, at aftalen rent faktisk havde maerkbare virkninger for konkurrencevilkaarene.
b) Parternes argumenter
312 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selskabets pris- og afsaetningspolitik har vaeret fuldstaendig uafhaengig af indholdet af de moeder, hvori selskabet har deltaget. Sagsoegeren har herved henvist til en undersoegelse foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers og Lybrand (herefter benaevnt "Coopers og Lybrand-undersoegelsen"), samt en oekonometrisk undersoegelse vedroerende det tyske marked foretaget af professor Albach ved Bonn' s Universitet, som viser, at moederne ikke havde nogen indflydelse paa markedet, og at de ikke har paafoert kunderne nogen skade.
313 Kommissionen har hertil anfoert, at der i hvert fald er foert bevis for, at de aftaler og den samordnede praksis, der udgoer overtraedelsen, havde et konkurrencebegraensende formaal, og det er derfor ikke noedvendigt at foere bevis for, at de havde en konkurrencebegraensende virkning. I oevrigt har Kommissionen henvist til beslutningen.
c) Rettens vurdering
314 Det bemaerkes, at sagsoegerens argumentation gaar ud paa at paavise, at selskabets deltagelse i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter ikke er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, idet selskabets konkurrencemaessige adfaerd paa markedet viser, at deltagelsen i moederne hverken havde et konkurrencebegraensende formaal eller en konkurrencebegraensende virkning.
315 Ifoelge EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for det faelles marked, uforenelige med dette og forbudt, navnlig saadanne som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og i opdeling af markeder eller forsyningskilder.
316 Retten henviser i denne forbindelse til, at det fremgaar af dens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer, at de moeder, sagsoegeren deltog i sammen med konkurrenter, havde til formaal at begraense konkurrencen paa det faelles marked, navnlig ved fastsaettelse af maalpriser og salgsmaal, og sagsoegerens deltagelse i disse moeder var saaledes ikke uden et konkurrencebegraensende formaal i den i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, forudsatte betydning.
317 Anbringendet boer derfor forkastes.
3. Sammenfatning
318 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegerens anbringender vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede retsakt i det hele maa forkastes.
Begrundelsen
319 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger. Denne forpligtelse tjener baade til at beskytte den beroerte person og den ordentlige retspleje (Domstolens dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. ref.: Rec. s. 88). Begrundelsen skal saaledes udfoerligt og noejagtigt gengive de faktiske og retlige overvejelser, der har foert til beslutningens vedtagelse, for at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser fuldt ud at udoeve deres proevelsesret. Ogsaa selv om Kommissionen ikke er forpligtet til at diskutere ethvert af de beroerte personers argumenter, skal den dog klart angive, hvorfor den mener, at begrundede og relevante indvendinger efter dens opfattelse ikke skal laegges til grund.
320 I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen tilsidesat sin begrundelsespligt, idet den ikke har taget hensyn til samtlige de faktiske omstaendigheder, der er blevet fremfoert af sagsoegeren og de andre virksomheder, og som ved hjaelp af fuldstaendige og uanfaegtelige sagkyndige erklaeringer beviste, at de haevdede aftaler eller samordnet praksis ikke havde haft nogen maerkbar indvirkning paa markedets udvikling. Kommissionen har saaledes unddraget sig sin pligt til at gendrive den sagkyndige erklaering fra professor Albach, der udgoer et vigtigt informationselement mht. det tyske marked, hvor sagsoegeren driver virksomhed; Kommissionen har heller ikke gendrevet Coopers og Lybrand-undersoegelsen.
321 Sagsoegeren mener, at eftersom Kommissionen har baseret beslutningen paa modstaaende foelgeslutninger, kan den ikke haevde, at resultaterne af denne gennemgang er uden betydning. Den burde derfor have gennemgaaet dem i forbindelse med bevisvurderingen og anfoert de bevismaessige konstateringer paa grundlag af hvilke den ansaa resultaterne for gendrevet.
322 Sagsoegeren har endvidere beskyldt Kommissionen for ikke at have besvaret argumenterne vedroerende sagsoegerens saerlige situation. Selskabet har herved understreget, at Kommissionens henvisning i beslutningens 95. betragtning er fuldstaendig utilstraekkelig.
323 Kommissionen har for det foerste anfoert, at den ikke er forpligtet til at diskutere ethvert argument fra de beroerte personer eller at reagere paa enhver af disse fremlagte sagkyndige erklaeringer med modargumenter, for saa vidt som de i nogle af disse erklaeringer indeholdte synspunkter er irrelevante for tvistens afgoerelse (Domstolens dom af 4.7.1963, sag 24/62, Tyskland mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 407, org. ref.: Rec. s. 131).
324 Kommissionen har under alle omstaendigheder anfoert, hvorfor den mener, at Coopers og Lybrand-undersoegelsen vedroerende kartellets indvirkninger paa markedet er irrelevant i forbindelse med konstateringen af en overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
325 Kommissionen mener, at den i beslutningens 72. og 73. betragtning i tilstraekkelig grad har kommenteret professor Albach' s erklaering, som kun vedroerte det tyske marked, og som ikke var blevet bestilt af sagsoegeren.
326 Endelig har Kommissionen i beslutningen fuldt ud taget hensyn til sagsoegerens situation, der alene angik den omstaendighed, at selskabets hjemsted er beliggende uden for Faellesskabet (beslutningens 95. betragtning).
327 Kommissionen mener derfor, at beslutningen er tilstraekkeligt begrundet.
328 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, a.st., praemis 66, og af 10.12.1985, forenede sager 240/82-242/82, 261/82, 262/82, 268/82 og 269/82, Stichting Sigarettenindustrie mod Kommissionen, Sml. s. 3831, praemis 88), at selv om Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det ikke, at den imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt beroert under den administrative procedure. Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at tage stilling til de punkter, den anser for at vaere helt uden betydning.
329 Det bemaerkes, at det fremgaar af Rettens vurdering vedroerende Kommissionens bevismaessige konstateringer og anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, i den anfaegtede beslutning, at Kommissionen fuldt ud har taget hensyn til sagsoegerens argumenter vedroerende kartellets indvirkninger paa markedet, og at Kommissionen i beslutningen paa overbevisende maade (72., 73. og 74. samt 89.-92. betragtning) har angivet de grunde, der foerte den til at fastslaa, at sagsoegerens foelgeslutning mht. Coopers og Lybrand-undersoegelsen og professor Albach' s undersoegelse var ugrundede.
330 Kommissionen har i oevrigt med rette fundet, at den eneste saeregenhed ved sagsoegerens situation, som noedvendiggjorde et specifikt svar i beslutningen, er selskabets hjemsted, som er beliggende uden for Faellesskabet. Retten skal fastslaa, at beslutningens 95. betragtning udgoer et tilstraekkeligt og overbevisende svar paa sagsoegerens argumenter vedroerende selskabets saerlige situation. I oevrigt har sagsoegeren ikke angivet, i hvilken henseende dette svar skulle vaere utilstraekkeligt.
331 Anbringendet boer derfor forkastes.
Boeden
332 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i beslutningen har tilsidesat artikel 15 i forordning nr. 17, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til overtraedelsens varighed og grovhed.
1. Foraeldelse
333 Sagsoegeren har understreget, at hvis Kommissionens undersoegelse var begyndt den 13. oktober 1983, er de eventuelle overtraedelser af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, som er begaaet foer den 13. oktober 1978, daekket af foraeldelse. Det er kun for ikke at maatte anvende reglen om foraeldelse, at Kommissionen med urette har anfoert, at der har foreligget en uafbrudt aftale, som var karakteriseret ved en i 1977 indgaaet rammeaftale.
334 Kommissionen har gjort gaeldende, at der foreligger en uafbrudt overtraedelse, hvis foraeldelse foerst begynder at loebe fra den dag, hvor overtraedelsen ophoerer.
335 Det bemaerkes, at i henhold til artikel 1, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 2988/74 af 26. november 1974 om foraeldelse af adgangen til at paalaegge oekonomiske sanktioner inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (EFT L 319, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 2988/74") regnes den femaarige foraeldelse af Kommissionens befoejelse til at paalaegge boeder ved vedvarende eller gentagne overtraedelser foerst fra den dag, overtraedelsen ophoerte.
336 I denne sag fremgaar det af Rettens vurdering af beviset for overtraedelsen, at sagsoegeren deltog i en fortsat overtraedelse fra indgaaelsen af aftalen om mindstepriser fra november 1977 og indtil november 1983.
337 Sagsoegeren kan saaledes ikke paaberaabe sig, at boederne er foraeldede.
2. Overtraedelsens varighed
338 Sagsoegeren har for det foerste gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har kunnet bevise selskabets deltagelse i overtraedelsen forud for 1981; for perioden derefter kan der kun tages hensyn til perioder daekket af saerlige prisinitiativer. Overtraedelsens varighed forkortes dermed betydeligt.
339 Kommissionen har anfoert, at den med hensyn til sagsoegeren konstaterede forholdsvis lange varighed af overtraedelsen retfaerdiggoer haarde sanktioner.
340 Kommissionen mener, at overtraedelsen er blevet opretholdt, selv efter at dens virkninger for markedet ikke laengere var maerkbare, og at der derfor ikke ved bestemmelsen af overtraedelsens varighed er grund til at begraense sig til de forskellige prisinitiativers varighed.
341 Det bemaerkes, at Retten allerede har fastslaaet, at Kommissionen korrekt har vurderet varigheden af sagsoegerens overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
342 Anbringendet maa derfor forkastes.
3. Overtraedelsens grovhed
A - Sagsoegerens rolle
343 Sagsoegeren bestrider at have deltaget i de overtraedelser, der er beskrevet i beslutningen; saafremt Retten skulle naa til den opfattelse, at selskabet har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, saa har denne overtraedelse, i modsaetning til det af Kommissionen anfoerte, ikke vaeret bevidst. Sagsoegeren har paa intet tidspunkt vaeret vidende om, at deltagelse i moederne med henblik paa at opnaa oplysninger og foroege markedets gennemskuelighed falder ind under EOEF-traktatens artikel 85, da Kommissionen har fastslaaet en overtraedelse i forhold til sagsoegeren paa grundlag af en ny fortolkning af begrebet samordnet praksis. En saadan adfaerd er ikke forbudt i OEstrig, hvor selskabet har hjemsted; selskabet har derfor paa grund af sine begraensede muligheder for at faa oplysninger om Faellesskabets konkurrenceret ikke vidst, at dets adfaerd var retsstridig, og at det derfor maatte regne med at blive paalagt store boeder.
344 Sagsoegeren har under retsmoedet henvist til, at selskabet er et lille, statsligt selskab, som havde et enormt behov for oplysninger, og hvis medarbejdere, der havde en faglig uddannelse svarende til tjenestemaend, var fuldstaendig ubekendt med, at den simple deltagelse i polypropylenproducenters moeder kunne forfoelges i henhold til konkurrenceretten.
345 Kommissionen har endvidere med urette anset det for en skaerpende omstaendighed, at moederne blev afholdt i stoerste hemmelighed. Sagsoegeren understreger, at selskabet ikke har truffet nogen som helst foranstaltning for at hemmeligholde moederne, og at kunderne var vidende om disse moeder. I oevrigt er det tvivlsomt, om hemmeligholdelsen af en overtraedelse kan anses for en skaerpende omstaendighed.
346 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke kunne vaere uvidende om, at moederne ikke kun tilsigtede udveksling af oplysninger, og at sagsoegeren var vidende om, at der blev truffet beslutninger herunder.
347 Sagsoegeren kan heller ikke paaberaabe sig sit ukendskab til Faellesskabets konkurrenceret ved at henvise til argumentet om, at dets hjemsted var beliggende uden for Faellesskabet. Kommissionen har endvidere anfoert, at horisontale priskarteller udgoer en klassisk tilsidesaettelse af konkurrenceretten, overalt hvor en saadan ret eksisterer.
348 Kommissionen har anfoert, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 18, og af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, IAZ mod Kommissionen, Sml. s. 3369, praemis 45) er den manglende bevidsthed om, at man overtraeder EOEF-traktatens artikel 85, uden betydning, eftersom sagsoegeren var vidende om, at selskabets adfaerd havde til formaal at begraense konkurrencen.
349 I oevrigt er hemmeligholdelsen af moederne et indicium for deltagernes forsaetlige adfaerd. Saafremt deltagerne ikke havde vaeret vidende om deres adfaerds ulovlige karakter, ville de naeppe have truffet bestemte sikkerhedsforanstaltninger, saasom tilfoejelsen af bemaerkningen "personal - no copy to file" paa forskellige dokumenter vedroerende moederne. Desuden har sagsoegeren ved at naegte at besvare den begaering om oplysninger, som Kommissionen tilstillede selskabet, ikke bidraget til at loefte sloeret om disse moeder. Endelig har hemmeligholdelsen af kartellet udgjort et af dettes bestanddele, og sagsoegeren maa staa til ansvar herfor paa linje med de andre virksomheder.
350 Retten finder, at de faktiske omstaendigheder, der er foert bevis for - navnlig vedroerende fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal - er saerdeles belastende, og at dette viser, at sagsoegeren ikke handlede uforsigtigt eller uagtsomt, men forsaetligt. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne ikke var uvidende om. Under alle omstaendigheder kan sagsoegeren, ogsaa selv om selskabet ikke bevidst tilsidesatte EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, ikke unddrage sig sit ansvar. Det fremgaar af Domstolens praksis, at for at en tilsidesaettelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for forsaetlig, er det ikke noedvendigt, at virksomheden har vaeret vidende om, at den overtraadte reglerne, men at det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at dens adfaerd havde til formaal at begraense konkurrencen (dom af 11.7.1989, sag 246/86, Belasco mod Kommissionen, Sml. s. 2117, praemis 41, og af 8.2.1990, sag 279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen, Sml. I, s. 261). Under hensyn til moedernes formaal maa dette klart have vaeret tilfaeldet i den foreliggende sag.
351 Endvidere maa sagsoegerens argument vedroerende udveksling af oplysninger klart forkastes, fordi det - saafremt dette synspunkt tiltraadtes - ville foere til, at traktatens konkurrencebestemmelser fratages deres tilsigtede virkning.
352 Anbringendet boer derfor forkastes.
B - Kriterierne til udmaaling af boederne ikke konkrete
353 Sagsoegeren har indroemmet, at Kommissionen raader over et skoen ved fastsaettelse af boeder, men selskabet mener, at Kommissionen skal udoeve dette skoen omhyggeligt og retfaerdigt for ikke at tilsidesaette retssikkerhedsprincippet og paalaegge vilkaarlige boeder. De boeder, som er blevet paalagt ved beslutningen, er vaesentligt hoejere end de boeder, som Kommissionen hidtil har paalagt, uden at den har begrundet denne pludselige forhoejelse.
354 Sagsoegeren har endvidere understreget, at Kommissionen burde have angivet den vaegt, som den har tillagt hver af de faktorer, som den har taget hensyn til ved fastsaettelsen af boeden i forhold til hver enkelt virksomhed. Da den ikke har individualiseret de faktorer, som den har taget i betragtning ved fastsaettelsen af boederne, har Kommissionen gjort det umuligt at rekonstruere den maade, hvorpaa den har fastsat boederne for hver virksomhed, hvilket foerer til vilkaarlighed.
355 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved at handle, som den har gjort, og ved at begrunde denne fremgangsmaade med noedvendigheden af, at boederne skulle have en afskraekkende virkning, har fulgt en politik med "afskraekkelse gennem vilkaarlighed". Selv om forvaltningsmyndigheder og retsinstanser skal have et skoen ved fastsaettelsen af boeder, maa deres adfaerd principielt vaere forudseelig, og enhver overtraedelse maa svare til en passende straf, medmindre man vil opgive selve kernen i retsstatsbegrebet. Sagsoegeren har anfoert, at boedernes afskraekkende virkning kan opnaas ved en klar angivelse af den paalagte boede.
356 Kommissionen har anfoert, at den ved paalaeggelse af sanktionerne i denne sag har handlet i overensstemmelse med sin faste politik og de principper, Domstolen har fastlagt med hensyn til boeder. Fra 1979 har det vaeret dens politik at sikre overholdelsen af konkurrenceregler ved at paalaegge mere byrdefulde sanktioner, navnlig med hensyn til de former for overtraedelser, der er klart definerede i konkurrenceretten, og saerligt grove overtraedelser som den foreliggende med henblik paa at oege sanktionernes praeventive virkning. Denne politik er anerkendt af Domstolen (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., praemis 106 og 109), som i flere tilfaelde har udtalt, at der ved fastsaettelsen af sanktioner skal tages hensyn til en lang raekke faktorer (dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, a.st., praemis 120, og dom af 8.11.1983, forenede sager 96/82-102/82, 104/82, 105/82, 108/82 og 110/82, a.st., praemis 52).
357 Kommissionen er i saerlig grad egnet til at foretage en saadan vurdering, som kun kan tilsidesaettes, hvis der foreligger en vaesentlig faktisk eller retlig vildfarelse. Endvidere har Domstolen fastslaaet, at Kommissionen efter sagernes karakter kan foretage en forskellig vurdering af de sanktioner, den anser for noedvendige, ogsaa selv om de forhold, der foreligger i de forskellige sager, er sammenlignelige (dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium mod Kommissionen, Sml. s. 2435, praemis 53, og dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.).
358 Kommissionen har endvidere anfoert, at den ved boedefastsaettelsen har taget hensyn til generelle kriterier, der er beskrevet i 108. betragtning til beslutningen, og individuelle kriterier, som er beskrevet i 109. betragtning til beslutningen. Foerstnaevnte kriterier er anvendt til at fastsaette boedens samlede stoerrelse, mens det med de sidstnaevnte har vaeret muligt for Kommissionen at fordele denne boede rimeligt og forholdsmaessigt mellem de beroerte producenter. De generelle kriterier har paa grund af deres karakter ikke kunnet goeres konkrete. I oevrigt har Kommissionen taget hensyn til de forhold, som Linz i denne forbindelse har fremfoert. For saa vidt angaar de individuelle kriterier mener Kommissionen, at den har besvaret de argumenter, Linz har fremfoert. Denne fremgangsmaade er godkendt af Domstolen (dom af 15.7.1970, sag 45/69, Boehinger Mannheim mod Kommissionen, Sml. s. 769, praemis 55).
359 Kommissionen har anfoert, at den detaljeret har begrundet de boeder, som den har paalagt de forskellige virksomheder, ved at angive baade de skaerpende og formildende omstaendigheder, som den har taget i betragtning. Kommissionen har tilfoejet, at den ikke behoever at foretage en matematisk beregning af de skaerpende og formildende faktorer, da boedernes afskraekkende virkning i modsat fald vil kunne gaa tabt. Kommissionens skoen boer saaledes ikke kunne kontrolleres ved en matematisk efterproevelse, da virksomhederne i modsat fald forudgaaende vil kunne indregne en eventuel boede ved beregningen af deres paataenkte kartellers rentabilitet. Kommissionen naegter at have fastsat boederne vilkaarligt og at have tilsidesat retsstatslige principper.
360 Det bemaerkes, at Kommissionen ved fastsaettelsen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, dels har fastlagt kriterier for fastsaettelse af det generelle niveau for de boeder, der er paalagt de af beslutningen beroerte virksomheder (108. betragtning til beslutningen), dels har fastlagt kriterier med henblik paa at foretage en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed (109. betragtning til beslutningen).
361 Retten finder, at de kriterier, der er naevnt i 108. betragtning, fuldt ud begrunder det generelle boedeniveau, som er anvendt over for de virksomheder, beslutningen er rettet til. Der henvises i denne forbindelse specielt til, at overtraedelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a), b) og c), var aabenbar, hvilket polypropylenproducenterne, der handlede forsaetligt og i dybeste hemmelighed, ikke var uvidende om.
362 Retten finder ligeledes, at de fire kriterier, der er naevnt i 109. betragtning, er relevante og tilstraekkelige som grundlag for en rimelig udmaaling af de boeder, der blev paalagt den enkelte virksomhed.
363 Hvad angaar de to foerste kriterier, der er naevnt i 109. betragtning til beslutningen, nemlig den rolle, virksomhederne hver isaer spillede i samarbejdet, og det tidsrum, hvori de deltog i overtraedelsen, bemaerkes, at da begrundelserne med hensyn til fastsaettelsen af boederne maa ses i sammenhaeng med alle beslutningens begrundelser, har Kommissionen i tilstraekkelig grad redegjort for, hvorledes der konkret vedroerende sagsoegeren er taget hensyn til disse kriterier.
364 For saa vidt angaar de sidste kriterier, nemlig producenternes respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet og deres omsaetning, finder Retten paa grundlag af de tal, den har anmodet Kommissionen om, og hvis rigtighed sagsoegeren ikke har bestridt, at disse kriterier ikke er anvendt paa en urimelig maade ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, i forhold til de boeder, der er paalagt andre producenter.
365 Sagsoegerens anbringende maa derfor forkastes.
C - Afgraensningen af det relevante marked
366 Sagsoegeren har anfoert, at den adfaerd, som kritiseres i beslutningen, kun vedroerer basiskvaliteter af polypropylen og "commodities". Den stoerste del af sagsoegerens produktion udgjordes imidlertid af specialkvaliteter. Sagsoegerens markedsandel, som var blevet taget i betragtning ved boedens fastsaettelse, er saaledes blevet klart overdrevet.
367 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen ved fastsaettelsen af boeden har lagt vaegt paa sagsoegerens markedsandel i Vesteuropa og ikke inden for Faellesskabet, hvilket ligeledes har foert til en overdrivelse af selskabets markedsandel, eftersom sagsoegeren har hjemsted uden for Faellesskabet, og dets leveringer derfor ikke i det vaesentlige har vaeret bestemt for Faellesskabets marked.
368 Kommissionen har anfoert, at kartellet baade vedroerte special- og basiskvaliteter og at den derfor har vurderet sagsoegerens markedsandel korrekt.
369 Kommissionen har tilfoejet, saaledes som det er anfoert i beslutningens 109. betragtning, at den ved boedens fastsaettelse har taget hensyn til sagsoegerens leveringer inden for Faellesskabet og ikke i Vesteuropa, hvilket ogsaa fremgaar af forskellen mellem tabel 1 og 2 til beslutningen samt af den omstaendighed, at Linz blev paalagt en lavere boede end ATO, skoent sagsoegeren i forhold til det vesteuropaeiske marked har en stoerre markedsandel.
370 Retten skal fastslaa, at overtraedelsen vedroerte samtlige polypropylenkvaliteter, og at Kommissionen derfor med rette lagde vaegt paa sagsoegerens markedsandel for samtlige polypropylenkvaliteter ved fastsaettelsen af den boede, som selskabet blev paalagt.
371 Det skal desuden bemaerkes, at tabel 1 til beslutningen, som angiver de forskellige producenters markedsandele i Vesteuropa, ikke blev anvendt som grundlag ved beregningen af de boeder, der blev paalagt de forskellige virksomheder, som er adressater for beslutningen. Hverken i beslutningens 108. eller 109. betragtning henvises der til "markedsandele i Vesteuropa (pr. producent)". Kommissionen har i beslutningens 109. betragtning henvist til virksomhedernes stoerrelse paa Faellesskabets polypropylenmarked, idet den blandt de kriterier, som skulle muliggoere en ligelig vaegtning af den boede, der blev paalagt virksomhederne, opregnede deres respektive leverancer af polypropylen inden for Faellesskabet.
372 I oevrigt fremgaar det af en sammenligning med den boede, der er blevet paalagt sagsoegeren, med de boeder, der er blevet paalagt de oevrige producenter, at Kommissionen har lagt vaegt paa sagsoegerens markedsandel inden for Faellesskabet og ikke i Vesteuropa ved fastsaettelsen af den boede, der blev paalagt sagsoegeren.
373 Anbringendet boer derfor forkastes.
D - Hensyntagen til tabssituationen paa markedet
374 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har undladt at tage hensyn til de betydelige tab inden for polypropylensektoren og heller ikke har taget hensyn til, at de oedelaeggende resultater for producenterne skyldtes en ubarmhjertig konkurrence, der havde foert til, at polypropylenpriserne i Vesteuropa sandsynligvis var de laveste i verden.
375 Sagsoegeren bestrider, at polypropylenmarkedet befandt sig i en hurtig ekspansion, saaledes som det anfoeres i beslutningens 108. betragtning. I virkeligheden har polypropylenmarkedet i modsaetning til alle forventninger ikke naaet den forventede udvikling paa grund af et vaesentligt fald i behovsudviklingen. Det er derfor med urette, at Kommissionen har anset en saadan gunstig udvikling paa markedet som en skaerpende omstaendighed, og at den har anfoert, at der var tale om en sektor, som var kendetegnet enten ved en lav rentabilitet eller ved vaesentlige tab. Denne sektor har aldrig vaeret kendetegnet ved en - selv svag - rentabilitet. Sagsoegeren har i hele den periode, der er daekket af den paastaaede overtraedelse, lidt vaesentlige tab.
376 Kommissionen har anfoert, at den som en formildende omstaendighed har taget hensyn til, at producenterne i en laengere periode led store tab paa deres polypropylenaktiviteter, selv om den ikke mener, at den var forpligtet til at tage hensyn hertil.
377 Med hensyn til tabene og den oedelaeggende prisudvikling har Kommissionen anfoert, at ifoelge moedereferaterne forbedredes efterspoergslen fra 1982. Dette foerte Solvay til at foreslaa ikke at afholde flere moeder, da de var blevet overfloedige (bilag 24 til den generelle meddelelse). Det er saaledes urigtigt at haevde, at der forelaa en uligevaegt mellem udbud og efterspoergsel paa polypropylenmarkedet i hele den periode, hvor moederne fandt sted. Saafremt sagsoegeren led tab i denne periode, skyldtes det ikke alene den daarlige markedssituation.
378 Det bemaerkes, at i modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, har Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, udtrykkeligt angivet, at den har taget hensyn til de betydelige tab, virksomhederne havde lidt paa deres polypropylenaktiviteter i en laengere periode. Dette viser, at Kommissionen ikke blot tog hensyn til tabene, men dermed ogsaa til de daarlige oekonomiske vilkaar i branchen (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, a.st., praemis 111 ff.) - ud over de oevrige kriterier, der er naevnt i 108. betragtning - da den fastsatte det generelle niveau for de boeder, der blev paalagt de beroerte virksomheder.
379 Endvidere medfoerer det forhold, at Kommissionen i tidligere sager paa grundlag af de dér foreliggende faktiske omstaendigheder fandt at maatte tage hensyn til den krise, den paagaeldende branche befandt sig i, ikke, at den er forpligtet til i denne sag paa samme maade at tage hensyn til en saadan krise, idet der er foert tilstraekkeligt bevis for, at de virksomheder, beslutningen er rettet til, har begaaet en saerdeles alvorlig overtraedelse af bestemmelserne i EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1.
380 Anbringendet maa saaledes forkastes.
E - Hensyntagen til overtraedelsens virkninger
381 Sagsoegeren har anfoert, at den adfaerd, som selskabet kritiseres for i beslutningen, ikke har haft nogen eller under alle omstaendigheder ingen maerkbar indflydelse paa markedssituationen, og at den ikke har paafoert kunderne skade. Sagsoegeren har anfoert, at selskabet har fremlagt flere undersoegelser, saasom Coopers og Lybrand-undersoegelsen og professor Albach' s udtalelse, der paa uangribelig maade godtgoer, at hverken prisinitiativerne, de foranstaltninger, der skulle lette disses ivaerksaettelse, eller de paastaaede kvoter havde den mindste virkning paa markedet. Sagsoegeren mener, at disse momenter skal tages i betragtning ved vurderingen af overtraedelsens grovhed og fastsaettelsen af boeden. Kommissionen er derimod ved fastsaettelsen af boeden gaaet ud fra, at det paastaaede kartel i det vaesentlige havde naaet sit maal (beslutningens 108. betragtning).
382 Ifoelge Kommissionen er Linz' forklaringer med hensyn til kartellets manglende virkning irrelevant. Dels har kartellet haft en faktisk virkning paa priserne. Dels har Kommissionen ved fastsaettelsen af boederne taget hensyn til den omstaendighed, at prisinitiativerne ikke altid naaede deres maal (beslutningens 108. betragtning). Kommissionen har hermed gjort mere end sin pligt, da artikel 85 foreskriver, at ikke kun karteller med konkurrencehindrende virkninger, men ogsaa karteller med konkurrencebegraensende formaal skal forfoelges.
383 Det bemaerkes, at Kommissionen har sondret mellem to former for virkninger foraarsaget af overtraedelsen. Den foerste form gaar ud paa, at producenterne - efter de moeder, hvor der blev fastsat maalpriser - gav deres salgsafdelinger instruktion om at ivaerksaette dette prisniveau, saaledes at "maalpriserne" var udgangspunkt for prisforhandlinger med kunderne. Kommissionen fastslog med rette paa grundlag heraf, at alt tyder paa, at aftalen paavirkede konkurrenceforholdene maerkbart (beslutningens 74. betragtning, andet afsnit, med henvisning til 90. betragtning). Den anden form for virkninger gaar ud paa, at en sammenligning mellem udviklingen i fakturerede priser med de maalpriser, der blev fastsat i forbindelse med konkrete prisinitiativer, bekraefter rigtigheden af den fremstilling, som er givet i de papirer, der blev fundet hos ICI og andre producenter angaaende gennemfoerelsen af prisinitiativerne (beslutningens 74. betragtning, sjette afsnit).
384 Retten finder, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for den foerste form for virkninger paa grundlag af de talrige prisinstrukser, som producenterne gav, og som svarer til hinanden og til de maalpriser, der blev fastsat ved moederne. Disse priser skulle afgjort tjene som grundlag for prisforhandlinger med kunderne.
385 For saa vidt angaar den anden form for virkninger bemaerkes for det foerste, at Kommissionen ikke havde grund til at betvivle rigtigheden af de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved deres moeder (jf. bl.a. referatet af moederne den 21.9., den 6.10., den 2.11. og den 2.12.1982, bilag 30-33 til den generelle meddelelse), og som viste, at de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, i stor udstraekning var gennemfoert paa markedet. Endvidere bemaerkes, at selv om Coopers og Lybrand-undersoegelsen og de oekonomiske analyser, som er udfoert paa nogle af producenternes anmodning, maatte vise, at de undersoegelser, som producenterne selv gennemfoerte ved moederne, var forkerte, vil dette ikke foere til en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen i beslutningens 108. betragtning, sidste led, har angivet, at den som formildende omstaendighed har taget hensyn til, at prisinitiativerne kun delvis virkede efter hensigten, og at der i sidste instans ikke fandtes foranstaltninger, hvorved en producent kunne tvinges til at overholde kvoterne eller andre ordninger.
386 De begrundelser i beslutningen, der vedroerer fastsaettelsen af boeden, maa ses i sammenhaeng med de oevrige begrundelser i beslutningen, og paa grundlag heraf maa det fastslaas, at Kommissionen med rette fuldt ud har taget hensyn til den foerste form for virkninger og til det begraensede omfang af den anden form for virkninger. Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren ikke har angivet, i hvilken udstraekning Kommissionen har undladt at tage tilstraekkeligt hensyn til det begraensede omfang af den anden form for virkninger som en formildende omstaendighed.
387 Anbringendet maa saaledes forkastes.
F - Aftale eller samordnet praksis
388 Sagsoegeren har anfoert, at samordnet praksis konkurrencepolitisk er langt mindre farlig end retligt eller moralsk bindende aftaler, hvis konkurrencefordrejende virkning gaar langt videre end samordnet praksis. Da Kommissionen ikke har kunnet bevise eksistensen af nogen aftaler, skal sagsoegerens adfaerd kvalificeres som samordnet praksis og saaledes ikke saa tungtvejende som den paastaaede tilsidesaettelse.
389 Kommissionen bestrider sagsoegerens opfattelse, hvorefter der er en iboende forskel med hensyn til grovhed mellem aftaler og samordnet praksis. Ifoelge Kommissionen afhaenger et kartels grad af ulovlighed, og derfor grovhed, af kartellets indhold og ikke dets juridiske form. Det er derfor fuldt ud taenkeligt, at en samordnet praksis kan have langt skadeligere virkninger paa konkurrencen end en aftale.
390 Det bemaerkes, at det fremgaar Rettens vurderinger vedroerende beviset for overtraedelsen, at Kommissionen var berettiget til at kvalificere den fastslaaede overtraedelse dels som aftale, dels som samordnet praksis, idet det fremgaar af de faktiske omstaendigheder, at de forskellige aftaler, der blev indgaaet, og den samordnede praksis, der har kunnet konstateres, var led i en sammenhaengende plan, som sagsoegeren tilsluttede sig ved at deltage i aftalerne og den samordnede praksis. Kommissionen er derfor med rette gaaet ud fra denne korrekte kvalifikation af overtraedelsen ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren.
391 Dette anbringende kan saaledes ikke tiltraedes.
392 Den boede, der er paalagt sagsoegeren, findes herefter at vaere rimelig under hensyn til varigheden og grovheden af den overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, som det kan fastslaas, at selskabet har begaaet.
Genaabning af den mundtlige forhandling
393 Ved saerskilt dokument indgivet den 28. februar 1992 har sagsoegeren begaeret den mundtlige forhandling genoptaget med henblik paa foranstaltning af bevisoptagelse. Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Retten i Foerste Instans i dommen af 27. februar 1992 (sag T-79/89, T-84/89 - T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89 - T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 315, herefter benaevnt "PVC") har fastslaaet, at sagsoegtes beslutninger i PVC-sagerne var nulliteter. Sagsoegeren var ikke part i disse sager. Sagsoegeren har imidlertid erfaret, at Kommissionens repraesentanter under retsmoedet i denne sag erklaerede, at Kommissionen altid foelger samme procedure som i PVC-sagerne. Det er derfor hoejst sandsynligt, at den anfaegtede beslutning ogsaa er en nullitet. Dette anfoeres udtrykkeligt, og skal i oevrigt undersoeges ex officio. Alene en gennemgang af beslutningens original, som skal fremlaegges af Kommissionen, vil goere det muligt at fastslaa, om Kommissionen ogsaa i denne sag har foretaget efterfoelgende aendringer i beslutningen. Sagsoegeren forbeholder sig ret til at fremfoere yderligere argumenter herom.
394 Retten finder, efter atter at have hoert generaladvokaten, at det er ufornoedent at genaabne den mundtlige forhandling i overensstemmelse med procesreglementets artikel 62 og at foranstalte bevisoptagelse.
395 Det skal for det foerste fastslaas, at ovennaevnte dom af 27. februar 1992 ikke kan begrunde en genaabning af den mundtlige forhandling i denne sag. Desuden har sagsoegeren under den foreliggende sag indtil afslutningen af den mundtlige forhandling end ikke antydningsvis gjort gaeldende, at den anfaegtede beslutning er en nullitet paa grund af de fejl, der blev konstateret i ovennaevnte dom af 27. februar 1992. Man maa derfor rejse det spoergsmaal, om sagsoegeren i tilstraekkeligt omfang har begrundet, hvorfor selskabet ikke tidligere paaberaabte sig disse haevdede mangler, der under alle omstaendigheder maa have foreligget forud for sagens anlaeg. Selv om det paahviler Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med annullationssoegsmaal i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio at undersoege spoergsmaalet, om den anfaegtede retsakt foreligger, betyder dette imidlertid ikke, at der i alle sager i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, ex officio skal foranstaltes undersoegelser vedroerende den anfaegtede retsakts eventuelle nullitet. Det er kun, for saa vidt som parterne fremfoerer tilstraekkelige holdepunkter for, at den anfaegtede retsakt er en nullitet, at retsinstanserne er forpligtet til at undersoege dette spoergsmaal ex officio. I denne sag indeholder sagsoegerens argumentation ikke tilstraekkelige beviser til at godtgoere, at beslutningen er en nullitet. Det fremgaar af Kommissionens befuldmaegtigedes erklaeringer under retsmoedet i de forenede sager T-79/89, T-84/89 - T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89 - T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, som sagsoegeren har paaberaabt sig, at der heller ikke i denne sag foreligger en original af beslutningen, som er forskriftsmaessigt undertegnet. Selv om det antages, at denne fejl foreligger, foerer det imidlertid ikke i sig selv til, at den anfaegtede beslutning maa anses for en nullitet. Sagsoegeren har intet fremfoert, der kan forklare, hvorfor Kommissionen skulle have foretaget en efterfoelgende aendring af beslutningen af 1986, dvs. i en normal situation, som adskilte sig vaesentligt fra de saerlige omstaendigheder ved PVC-proceduren, der var karakteriseret ved den omstaendighed, at Kommissionens mandat udloeb i januar 1989. Forbeholdelsen af ret til at fremfoere argumenter herom er ikke tilstraekkelig. Der er herefter ikke grund til at antage, at princippet om, at der ikke maa aendres i en udstedt retsakt, er blevet tilsidesat efter vedtagelsen af den anfaegtede beslutning, og at denne saaledes - til gunst for sagsoegeren - skulle have mistet den gyldighedsformodning, der formelt tilkom den. Det forhold, at der ikke foreligger en bekraeftet original, medfoerer derfor ikke i sig selv, at den anfaegtede retsakt er en nullitet. Der er derfor ikke grundlag for at genaabne den mundtlige forhandling med henblik paa at ivaerksaette en ny bevisoptagelse. Da sagsoegerens argumentation ikke har kunnet begrunde en begaering om ekstraordinaer genoptagelse, kan anmodningen om genaabning af den mundtlige forhandling ikke imoedekommes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
396 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og Kommissionen har nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, paalaegges det selskabet at betale disse.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Foerste Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.