CELEX: 61984CJ0038
Tjenestemænd
husstandstillæg

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 13 . februar 1984 , har tjenestemand i Europa-Parlament J . K . anlagt sag med paastand om annullation af den stiltiende afvisning , der foelger af , at Europa-Parlamentet ikke inden for den i artikel 90 i vedtaegten for tjenestemaend fastsatte frist har besvaret en klage , hvori han anmodede om husstandstillaeg i overensstemmelse med bestemmelserne i vedtaegten for tjenestemaend .
2 Sagsoegeren ansoegte den 22 . november 1982 om tildeling af det i artikel 1 i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend ( i det foelgende »vedtaegten« ) omhandlede husstandstillaeg og begrundede denne ansoegning med , at han lever sammen med C ., over for hvem han har forsoergerpligt , jfr . den naevnte bestemmelse .
3 Den 21 . februar 1983 meddelte lederen af Europa-Parlamentets personaleafdeling sagsoegeren , at hans ansoegning ikke kunne imoedekommes .
4 I en skrivelse af 25 . februar 1983 henviste sagsoegeren dernaest til sin tidligere indgivne ansoegning og anmodede om , at ansaettelsesmyndigheden over for ham traf en individuel , begrundet beslutning , der , som det hed i skrivelsen maatte meddeles ham inden den 22 . marts 1983 , idet han ellers »ville vaere noedt til at forfoelge sagen i henhold til vedtaegtens artikel 90« .
5 Den 21 . april 1983 svarede Europa-Parlamentet , ved direktoeren for personale og sociale anliggender , sagsoegeren , at han , saafremt han havde indsigelser over for den over for ham trufne beslutning , »havde mulighed for at indlede den i artikel 90 i vedtaegten omhandlede procedure.«
6 Den 11 . juli 1983 meddelte sagsoegeren Europa-Parlamentet , at han havde anlagt sag ved Domstolen til proevelse af beslutningen af 21 . april 1983 . Sagsoegeren anfoerte ved samme lejlighed , at »Parlamentet , saafremt det maatte oenske at fremkomme med en fortolkning af beslutningen af 21 . april 1983 , kunne henholde sig til den mere udfoerlige begrundelse af hans indsigelser mod denne beslutning , som hans argumentation i staevningen udgjorde« .
7 Den 2 . august 1983 svarede Europa-Parlamentet , at det fastholdt beslutningen af 21 . april 1983 . Ved samme lejlighed tilfoejedes det , at Parlamentet , da der ikke paa forhaand forelaa nogen klage fra sagsoegeren , jfr . artikel 91 , stk . 2 , i vedtaegten , ikke kunne indlade sig paa en droeftelse af argumentationen i sagsoegerens staevning .
8 Sagsoegeren anmodede dernaest i skrivelse af 5 . august 1983 Parlamentet om at redegoere for beskaffenheden af skrivelsen af 21 . april 1983 . Men han anfoerte , at han selv ansaa naevnte skrivelse for en meddelelse om en endelig beslutning efter ansoegning og ikke for en beslutning efter klage . Sagsoegeren tilfoejede , at han , saafremt Parlamentet erklaerede , at det kunne tilslutte sig denne opfattelse , ville haeve den sag , han havde anlagt .
9 Europa-Parlamentet svarede ved skrivelse af 12 . august 1983 , at det uden indvendinger ville laegge til grund , at skrivelsen af 11 . juli 1983 var en klage . Europa-Parlamentet tilfoejede , at det tog til efterretning , at den ved Domstolen anlagte sag var blevet haevet .
10 Ved skrivelse af 9 . december 1983 anmodede sagsoegeren endelig Europa-Parlamentet om at meddele , hvorledes det var gaaet hans klage . Dette brev blev ikke besvaret .
11 Den 13 . februar 1984 anlagde sagsoegeren naervaerende sag , som Europa-Parlamentet i et mellemkommende processkrift af 14 . maj 1984 har paastaaet afvist .
12 Europa-Parlamentet har til stoette for afvisningspaastanden fremfoert , at fristen saavel for indgivelse af klage som for anlaeggelse af soegsmaal i sagsoegerens tilfaelde var udloebet .
For sen indgivelse af klage
13 Det er ubestridt , at sagsoegeren indgav klage til Europa-Parlamentet den 11 . juli 1983 . Men det er Europa-Parlamentets opfattelse , at denne klage ikke blev indgivet inden for den i artikel 90 i vedtaegten fastsatte frist , og at naervaerende sag derfor skal afvises i medfoer af vedtaegtens artikel 91 .
14 Parlamentet har under henvisning til , at sagsoegerens oprindelige ansoegning blev indgivet den 22 . november 1982 anfoert , at denne blev udtrykkeligt afvist den 21 . februar 1983 af kontorchefen i personaleafdelingen . Saafremt det laegges til grund , at denne udtrykkelige afvisning ikke er gyldig , fordi den ikke er givet af ansaettelsesmyndigheden , maa man fastslaa , at sagsoegerens ansoegning blev stiltiende afvist den 22 . marts 1983 i henhold til artikel 90 , stk . 2 , i vedtaegten . Uanset hvilken af disse to loesninger der vaelges , har det ikke vaeret muligt at klage efter den 22 . juni 1983 . Sagsoegerens klage , der blev indgivet den 11 . juli 1983 , var derfor for sen .
15 Sagsoegeren har bestridt denne vurdering af de faktiske forhold . Europa-Parlamentet har hele tiden ladet henstaa i det uvisse , hvilken beskaffenhed dets forskellige tilkendegivelser havde . Sagsoegeren kunne som foelge af denne usikkerhed med foeje gaa ud fra , at hans ansoegning foerst var blevet afvist den 21 . april , og at han derfor i tre maaneder efter denne dato kunne indgive klage .
16 Af disse argumenter fremgaar , at sagsoegeren og Europa-Parlamentet foerst og fremmest er uenige om , hvornaar sagsoegerens ansoegning blev afvist , idet det navnlig er tvivlsomt , om afvisningen skete den 21 . april 1983 eller paa et tidligere tidspunkt .
17 I den forbindelse bemaerkes foerst , at Europa-Parlamentet i skrivelsen af 21 . april 1983 ikke oplyste sagsoegeren om , at det tidligere havde truffet en beslutning om afvisning . Sagsoegeren kunne derfor gaa ud fra , at det var den foreliggende skrivelse af 21 . april 1983 , der indeholdt den endelige beslutning , han havde ansoegt om , samt at det var den , der skulle goeres til genstand for en klage .
18 Af den senere brevveksling mellem sagsoegeren og Europa-Parlamentet fremgaar ogsaa klart , at skrivelsen af 21 . april 1983 maa forstaas paa denne maade . For i skrivelsen af 2 . august 1983 anfoerer Europa-Parlamentet , at »det fastholder sin beslutning af 21 . april« .
19 Endelig bemaerkes , at sagsoegeren anlagde sag ved Domstolen foerste gang den 11 . juli 1983 . Men han meddelte Parlamentet , at han ville haeve denne sag , saafremt Parlamentet udtrykkeligt tilkendegav , at dets skrivelse af 21 . april 1983 indeholdt den endelige beslutning , han havde ansoegt om . Europa-Parlamentet meddelte herefter ved skrivelse af 12 . august 1983 sagsoegeren , at »det tog til efterretning , at sagsoegeren havde haevet sagen ved Domstolen« . Med denne udtalelse tilkendegav Europa-Parlamentet , at det ansaa skrivelsen af 21 . april 1983 for den endelige beslutning , sagsoegeren havde ansoegt om .
20 Det maa herefter fastslaas , at sagsoegerens ansoegning blev afvist den 21 . april 1983 , og at han derefter havde frist til den 21 . juli 1983 til indgivelse af klage . Klagen blev indgivet den 11 . juli 1983 , og sagsoegeren har dermed overholdt den i artikel 90 i vedtaegten fastsatte frist .
For sen anlaeggelse af soegsmaal
21 Europa-Parlamentet har til stoette for afvisningspaastanden endvidere anfoert , at sagsoegerens klage blev afvist udtrykkeligt den 2 . august 1983 . Sagsoegeren skulle derfor inden den 2 . november 1983 have anlagt sag mod denne udtrykkelige afvisning .
22 Sagsoegeren har hertil svaret , at skrivelsen af 2 . august 1983 blev afsendt paa et tidspunkt , hvor Europa-Parlamentet endnu ikke havde accepteret , at sagsoegeren den 11 . juli 1983 havde klaget . Paa dette sidste tidspunkt har der derfor umuligt kunnet foreligge et svar paa hans klage .
23 Det er sagsoegerens argumentation , der maa laegges til grund . Faktisk kunne han ikke regne med at faa et udtrykkeligt svar fra Parlamentet , foer dette var naaet til det resultat , at han havde indgivet klage ved skrivelsen af 11 . juli 1983 . Men foerst den 12 . august 1983 meddelte Europa-Parlamentet udtrykkeligt , at »det ikke havde indsigelser mod , at sagsoegerens skrivelse af 11 . juli 1983 blev anset for en klage« .
24 Europa-Parlamentets skrivelse af 2 . august 1983 har herefter ikke kunnet vaere en udtrykkelig afvisning af klagen . Dette resultat stoettes i oevrigt af en udtalelse i selv samme brev . I dettes afslutning findes et afsnit , hvori Europa-Parlamentet udtaler »at det ikke kan svare paa de argumenter , der findes i J . K . ' s foerst staevning , da der ikke foer sagens anlaeg er indgivet klage...« . Denne passus viser , at Parlamentet den 2 . august 1983 endnu ikke mente , at der var indgivet klage den 11 . juli 1983 . Og saa meget mindre grund er der til at anse Europa-Parlamentets skrivelse af 2 . august for et svar paa en saadan klage .
25 Da der ikke blev afgivet noget udtrykkeligt svar paa sagsoegerens klage , er det fristen ifoelge vedtaegtens artikel 90 vedroerende stiltiende afvisning , der finder anvendelse . Naervaerende sag er derfor blevet anlagt inden for de i vedtaegten fastlagte frister .
26 Da de to argumenter , Europa-Parlamentet har anfoert til stoette for afvisningspaastanden savner grundlag , skal denne paastand forkastes .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN ( foerste afdeling )
1 ) Sagen antages til behandling i realiteten .
2 ) Sagen fortsaettes med henblik paa afgoerelse i realiteten .
3 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .