CELEX: 62005CJ0313
Vnútroštátne zdaňovanie
Daň z automobilov
Spotrebná daň
Ojazdené vozidlá
Dovoz

Návrh na začatie konania o prejudiciálnej otázke sa týka výkladu článku 25 ES, 28 ES a 90 ES, ako aj článku 3 ods. 1 a 3 smernice
Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992 o všeobecnom systéme, držbe, preprave a kontrole tovarov podliehajúcich spotrebným daniam
(Ú. v. ES L 76, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 179).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi pánom Brzeziński a Dyrektor Izby Celnej w Warszawie (riaditeľ colnej komory vo
Varšave) týkajúceho sa spotrebnej dane, ktorá mu bola vyrubená pri nadobudnutí ojazdeného automobilu v Nemecku na účely dovozu
do Poľska.

Právny rámec

Právna úprava Spoločenstva
Článok 25 ES znie:
„Clá na dovozy a vývozy a poplatky s rovnakým účinkom sa medzi členskými štátmi zakazujú. Tento zákaz sa tiež vzťahuje na
clá fiškálnej povahy.“
Článok 28 ES stanovuje:
„Množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia s rovnocenným účinkom sú medzi členskými štátmi zakázané.“
Článok 90 ES má takého znenie:
„Žiaden členský štát nezdaní výrobky z iných členských štátov nijakou priamou alebo nepriamou vnútroštátnou daňou prevyšujúcou
dane ukladané priamo či nepriamo na podobné domáce výrobky.
Ďalej, žiaden členský štát nezdaní výrobky iných členských štátov nijakou vnútroštátnou daňou, ktorá nepriamo ochraňuje iné
výrobky.“
Článok 3 ods. 1 a 3 smernice 92/12 stanovuje:
„1.      Táto smernica má platiť na úrovni spoločenstva na nasledovné výrobky, ako je definované v príslušných smerniciach:
–        minerálne oleje,
–        alkohol a alkoholické nápoje,
–        tabakové výrobky.
…
3.      Členské štáty si vyhradzujú právo zaviesť alebo zachovať dane, ktoré sú vyberané za výrobky iné, než sú tie, ktoré sú uvedené
v odseku 1 za predpokladu, že tieto dane nespôsobia zvýšenie formalít pri prechode hranicami v obchode medzi členskými štátmi.
Z hľadiska toho istého opatrenia, [Za tých istých podmienok –
neoficiálny preklad
] členské štáty si tiež vyhradzujú právo vyberať dane za poskytovanie služieb, ktoré nemôžu byť charakterizované ako obrat
daní [dane z obratu –
neoficiálny preklad
], vrátane tých, ktoré sa vzťahujú na spotrebnú daň [ktoré sa vzťahujú na výrobky podliehajúce spotrebnej dani –
neoficiálny preklad
].“

Vnútroštátna právna úprava
Článok 2 zákona z 23. januára 2004 o spotrebnej dani (Dz. U č.°29, položka 257) v znení uplatniteľnom vo veci samej (ďalej
len „zákon z roku 2004“) stanovuje:
„Na účely tohto zákona sa rozumie
…
11.      ,nadobudnutie v rámci Spoločenstva‘: prevod výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani z územia jedného členského štátu na vnútroštátne
územie,
…“
Článok 10 ods. 1 zákona z roku 2004 znie takto:
„Základ dane v prípade, že je sadzba dane určená v percentách zo základu dane, je:
1.      dlžná suma pri predaji výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani na vnútroštátnom území, znížená o sumu dane z výrobkov a služieb
alebo o sumu dlžnej spotrebnej dane z týchto výrobkov;
2.      suma, ktorú je nadobúdateľ povinný zaplatiť za výrobky podliehajúce spotrebnej dani v prípade nadobudnutia v rámci Spoločenstva;
3.      suma dlžná z dôvodu dodania výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani na území členského štátu v prípade dodania v rámci Spoločenstva;
4.      colná hodnota výrobkov podliehajúcich spotrebnej dani, zvýšená o dlžné clo, v prípade dovozu, pričom sa prihliada na ods. 6
až 9.“
Článok 75 zákona z roku 2004 stanovuje:
„1.      Sadzba dane na výrobky podliehajúce neharmonizovanej spotrebnej dani je 65 % základu definovaného v článku 10 s výnimkou sadzby
uplatniteľnej na elektrickú energiu.
…
3.      Príslušné ministerstvo v oblasti verejných financií môže nariadením znížiť sadzby spotrebnej dane stanovené v odsekoch 1 a 2
a rozlíšiť ich v závislosti od typu výrobku, a teda definovať podmienky ich uplatňovania.“
Podľa článku 80 zákona z roku 2004:
„1.      Spotrebnej dani podliehajú osobné automobily neregistrované na vnútroštátnom území v súlade s cestným zákonom.
2.      Platiteľmi dane na účely spotrebnej dane sú:
1)      osoby vykonávajúce akýkoľvek predaj osobných automobilov pred ich prvou registráciou na vnútroštátnom území;
2)      dovozcovia a osoby, ktoré sú nadobúdateľmi v rámci Spoločenstva.
3.      Spotrebná daň z automobilov vzniká:
1)      v prípade predaja pri vydaní faktúry a najneskôr v lehote sedem dní odo dňa dodania výrobku;
2)      v prípade dovozu dňom, keď vznikne colný dlh v zmysle ustanovení o clách;
3)      v prípade nadobudnutia v rámci Spoločenstva pri nadobudnutí práva nakladať s osobným automobilom ako vlastník a najneskôr
pri jeho registrácii na vnútroštátnom území v súlade s cestným zákonom.
4.      Ministerstvo príslušné pre oblasť verejných financií môže formou nariadenia stanoviť podrobnosti týkajúce sa osobných automobilov,
okrem iného prípustné zaťaženie na účely výberu spotrebnej dane, berúc pritom do úvahy možnosti stanovené osobitnými daňovými
ustanoveniami a potrebu zabezpečiť riadny výber spotrebnej dane.“
Článok 81 ods. 1 zákona z roku 2004 znie takto:
„Osoby, ktoré nadobúdajú v rámci Spoločenstva osobné automobily nezaregistrované na vnútroštátnom území v súlade s cestným
zákonom, sú povinné:
1.      predložiť pri dovoze na vnútroštátne územie zjednodušené vyhlásenie na príslušnom colnom orgáne v lehote päť dní odo dňa nadobudnutia
v Spoločenstve;
2.      zaplatiť spotrebnú daň najneskôr v deň registrácie tohto vozidla v tomto štáte.“
Podľa článku 82 ods. 3 zákona z roku 2004 v prípade nadobudnutia osobného automobilu v rámci Spoločenstva je základom dane
suma, ktorú je nadobúdateľ povinný zaplatiť predávajúcemu.
Z § 7 nariadenia ministerstva financií z 22. apríla 2004 o znížení sadzby spotrebnej dane (Dz. U č. 87, položka 825) v znení
uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „nariadenie z roku 2004“), ako aj z jeho príloh 1 a 2 vyplýva, že v prípade
nových automobilov alebo nie starších ako dva roky je sadzba spotrebnej dane vo výške 3,1 % alebo 13,6 % podľa objemu valcov
a že na druhej strane v prípade vozidiel starších ako dva roky sa táto sadzba, stanovená v súlade s výpočtovým vzorcom uvedeným
v § 7 ods. 2 nariadenia z roku 2004 mení v závislosti od veku vozidla, pričom môže dosahovať až 65 % základu dane.

Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
Žalobca vo veci samej, pán Brzeziński, kúpil v Nemecku osobný automobil značky Volkswagen, model Golf II, vyrobený v roku
1989, ktorý potom doviezol do Poľska. Dňa 21. júna 2004 v súlade s článkom 81 ods. 1 bodom 1 zákona z roku 2004 podal zjednodušené
vyhlásenie typu AKC‑U o nadobudnutí tohto vozidla v Spoločenstve. Dňa 23. júna toho istého roku uhradil sumu 855 PLN ako spotrebnú
daň.
Listom zo 6. júla 2004 pán Brzeziński požiadal o vrátenie spotrebnej dane, ktorú zaplatil a ktorá bola podľa neho vybratá
protizákonne, pričom uviedol, že výber tejto dane je v rozpore s článkami 23 ES, 25 ES a 90 ES. Rozhodnutím zo 17. augusta
2004 riaditeľ colného orgánu č.°1 vo Varšave zamietol túto žiadosť.
Dňa 2. septembra 2004 pán Brzeziński podal sťažnosť proti tomuto rozhodnutiu na Dyrektor Izby Celnej w Warszawie. Tento posledný
uvedený orgán rozhodnutím z 18. januára 2005 potvrdil rozhodnutie riaditeľa uvedeného colného orgánu č.°1 a zamietol podanú
sťažnosť.
V žalobe podanej na Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Správny súd Varšavského vojvodstva) proti tomuto zamietajúcemu
rozhodnutiu žalobca navrhoval, aby toto rozhodnutie bolo zrušené a bolo vydané predbežné opatrenie colnému orgánu, aby mu
vrátil sumu spotrebnej dane, ktorú protiprávne vybral z dôvodu jej nezlučiteľnosti s uvedenými ustanoveniami Spoločenstva.
Pokiaľ ide o výhrady uvedené žalobcom, Dyrektor Izby Celnej w Warszawie uviedol, že žalobný dôvod založený na porušení článku
90 ES je bezdôvodný a navrhol žalobu zamietnuť.
Za týchto podmienok Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie konanie prerušil a položil Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne
otázky:
„1.      Zakazuje článok 25 [ES], ktorý zakazuje medzi členskými štátmi clá na dovozy a vývozy a poplatky s rovnakým účinkom, členskému
štátu uplatnenie článku 80 [zákona z roku 2004], keď sa spotrebná daň vyberá pri nadobudnutí akéhokoľvek vozidla bez ohľadu
na miesto jeho pôvodu pred prvou registráciou na vnútroštátnom území?
2.      Umožňuje článok 90 prvý odsek [ES], podľa ktorého žiadny členský štát nezdaní výrobky z iných členských štátov nijakou priamou
alebo nepriamou vnútroštátnou daňou akéhokoľvek druhu prevyšujúcou dane ukladané priamo či nepriamo na podobné domáce výrobky,
aby členský štát zdanil spotrebnou daňou ojazdené vozidlá dovážané z iných členských štátov, pričom tejto dani nepodlieha
predaj ojazdených vozidiel už zaregistrovaných v Poľsku, keď podľa článku 80 ods. 1 [zákona z roku 2004] boli spotrebnou daňou
zdanené všetky vozidlá nezaregistrované na vnútroštátnom území?
3.      Umožňuje článok 90 ods. 2 [ES], podľa ktorého žiadny členský štát nezdaní výrobky iných členských štátov nijakou vnútroštátnou
daňou, ktorá nepriamo ochraňuje iné výrobky, aby členský štát zdanil ojazdené vozidlá dovážané z iných členských štátov spotrebnou
daňou s percentuálnou sadzbou odstupňovanou podľa veku vozidla a objemu motora uvedenou v poľskom vykonávacom predpise ([§] 7
[nariadenia z roku 2004]), ak sa podľa toho istého vzorca počíta daň z predaja ojazdených automobilov v tuzemsku uskutočneného
pred ich prvou registráciou na vnútroštátnom území a táto daň má následne vplyv na cenu tohto vozidla pri jeho ďalšom predaji?
4.      Je v rozpore s článkom 28 [ES], podľa ktorého sú zakázané medzi členskými štátmi množstevné obmedzenia dovozu a všetky opatrenia
s rovnocenným účinkom, v spojení s článkom 3 ods. 3 [smernice 92/12/EHS], zo strany členského štátu prijatie ustanovení uvedených
v článku 81 [zákona z roku 2004], podľa ktorého musia osoby nadobúdajúce na území Spoločenstva osobné automobily, ktoré nie
sú na vnútroštátnom území zaregistrované podľa cestného zákona, pri dovoze predložiť príslušnému colnému orgánu zjednodušené
colné vyhlásenie do piatich dní odo dňa nadobudnutia na území Spoločenstva?“

O prejudiciálnych otázkach

O prvej otázke
Vnútroštátny súd sa vo svojej prvej otázke v podstate pýta, či taká spotrebná daň, akú stanovuje zákon z roku 2004, predstavuje
dovozné clo alebo poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES.
Taká daň, ako je spotrebná daň, o ktorú ide vo veci samej, nie je clom vo vlastnom zmysle slova.
Pokiaľ ide o otázku, či táto daň spadá pod pojem poplatkov s rovnakým účinkom, z ustálenej judikatúry vyplýva, že každé jednostranne
uložené finančné zaťaženie na tovar na základe skutočnosti, že prekročil hranice, bez ohľadu na jeho označenie alebo spôsob
vyberania predstavuje poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článkov 23 ES a 25 ES, pokiaľ nie je clom vo vlastnom zmysle slova
(pozri najmä rozsudky zo 17. júla 1997, Haahr Petroleum, C‑90/94, Zb. s. I‑4085, bod 20; z 2. apríla 1998, Outokumpu, C‑213/96,
Zb. s. I‑1777, bod 20, ako aj z 5. októbra 2006, Nádasdi a Németh, C‑290/05 a C‑333/05, Zb. s. I‑10115, bod 39).
Taká spotrebná daň, akú stanovuje zákon z roku 2004, nie je vyberaná z dôvodu prekročenia hranice členského štátu, ktorý ju
stanovil. Z článku 80 ods. 3 bodu 3 toho istého zákona, ako aj z upresnení predložených poľskou vládou na pojednávaní totiž
vyplýva, že spotrebná daň sa vyberá v prípade všetkých osobných vozidiel pred ich prvou registráciou v Poľsku a že na účely
toho, aby sa tento cieľ zabezpečil, je stanovených viacero prípadov, keď vzniká daňová povinnosť. Daňová povinnosť teda vzniká
najmä buď pri predaji vozidla, alebo, ak ide o nadobudnutie v rámci Spoločenstva, ako je definované v článku 2 bode 11 uvedeného
zákona, pri nadobudnutí práva nakladať s osobným vozidlom ako vlastník a najneskôr pri jeho registrácii na vnútroštátnom území.
Takáto daň patrí do všeobecného systému vnútroštátnych poplatkov uložených na tovar, a musí sa teda preskúmať z hľadiska článku
90 ES.
V dôsledku toho je potrebné na prvú otázku odpovedať tak, že spotrebná daň, akú stanovilo Poľsko zákonom z roku 2004, ktorá
sa nevyberá v prípade osobných vozidiel z dôvodu, že prekročili hranice, nepredstavuje dovozné clo ani poplatok s rovnakým
účinkom v zmysle článku 25 ES.

O druhej a tretej otázke
Vnútroštátny súd sa vo svojej druhej a tretej otázke, ktoré je potrebné skúmať spolu, v podstate pýta, či článok 90 ES treba
vykladať v tom zmysle, že zakazuje daň, ktorá má takú povahu ako spotrebná daň stanovená zákonom z roku 2004, pretože táto
daň sa uplatňuje na nadobudnutie ojazdených vozidiel pochádzajúcich z iných členských štátov, odlišných od členského štátu,
ktorý túto daň stanovil, ale nie na nadobudnutie ojazdených vozidiel už zaregistrovaných v poslednom uvedenom štáte, na ktoré
sa už uplatnila táto daň skôr, pri ich pôvodnej registrácii, takže táto daň môže predstavovať vnútroštátne zdanenie výrobkov
z iných členských štátov, presahujúce daň, ktorá sa vyberá buď priamo alebo nepriamo v prípade podobných vnútroštátnych výrobkov
v zmysle článku 90 prvého odseku ES, alebo nepriamo v prípade výrobkov z iných členských štátov a chráni iné výrobky, v zmysle
druhého odseku toho istého článku.
Ako už Súdny dvor rozhodol, článok 90 ES predstavuje v systéme Zmluvy ES doplnok k ustanoveniam, ktoré sa týkajú zrušenia
ciel a poplatkov s rovnakým účinkom. Cieľom tohto ustanovenia je zabezpečenie voľného pohybu tovaru medzi členskými štátmi
za normálnych podmienok hospodárskej súťaže vylúčením všetkých foriem ochrany, ktorá by mohla vyplývať z uplatnenia diskriminujúceho
vnútroštátneho zdanenia výrobkov, ktoré pochádzajú z iných členských štátov (rozsudok z 15. júna 2006, Air Liquide Industries
Belgium, C‑393/04 a C‑41/05, Zb. s. I‑5293, bod 55 a citovaná judikatúra, ako aj rozsudok Nádasdi a Németh, už citovaný, bod
45).
V oblasti zdaňovania dovezených ojazdených vozidiel Súdny dvor tiež rozhodol, že cieľom článku 90 ES je zabezpečiť úplnú neutralitu
vnútroštátneho zdaňovania z hľadiska hospodárskej súťaže medzi výrobkami, ktoré sa už nachádzajú na vnútroštátnom trhu, a dovezenými
výrobkami (pozri rozsudok z 29. apríla 2004, Weigel, C‑387/01, Zb. s. I‑4981, bod 66 a citovanú judikatúru, ako aj rozsudok
Nádasdi a Németh, už citovaný, bod 46).
Podľa ustálenej judikatúry ide o porušenie článku 90 prvého odseku ES, keď zdanenie dovezeného výrobku a zdanenie podobného
domáceho výrobku sú vypočítavané rozdielnym spôsobom a podľa rozdielnych pravidiel, ktoré spôsobujú, že, hoci len v niektorých
prípadoch, dochádza k vyššiemu zdaneniu dovezeného výrobku (pozri rozsudok Weigel, už citovaný, bod 67 a citovanú judikatúru).
Na základe tohto ustanovenia teda spotrebná daň nesmie zaťažovať výrobky pochádzajúce z iných členských štátov viac ako podobné
vnútroštátne výrobky.
V tejto súvislosti vyplýva zo spisu vo veci samej, že cieľom otázky vnútroštátneho súdu založenej na porovnaní medzi ojazdenými
vozidlami už na vnútroštátnom trhu a tými, ku ktorých nadobudnutiu dôjde v inom členskom štáte, je porovnať dve kategórie
podobných výrobkov v zmysle článku 90 prvého odseku ES. Nič v spise však nenasvedčuje, že by zdanenie ojazdených vozidiel
nadobudnutých v inom členskom štáte ako Poľská republika predstavovalo nepriamy protekcionizmus uprednostňujúci iné výrobky
ako motorové vozidlá, zakázané článkom 90 druhým odsekom ES.
V dôsledku toho je potrebné preskúmať predmetnú spotrebnú daň v zásade len vo vzťahu k článku 90 prvému odseku ES.
S cieľom zaručiť neutralitu vnútroštátneho zdanenia, pokiaľ ide o hospodársku súťaž medzi ojazdenými vozidlami, ktoré sa už
nachádzajú na vnútroštátnom trhu, a podobnými vozidlami dovezenými z iného členského štátu ako Poľská republika, je potrebné
porovnať účinky spotrebnej dane, ktorá sa vyberá v prípade posledných uvedených vozidiel s účinkami zostatkovej spotrebnej
dane zaťažujúcej prvé uvedené vozidlá, v ktorých prípade už bola tá istá daň vybratá pri ich prvej registrácii.
V rámci tohto porovnania je potrebné v prvom rade zdôrazniť, že spotrebná daň, o ktorú ide vo veci samej, sa vyberá v prípade
každého vozidla, ktoré má byť zaregistrované v Poľsku, iba raz tak v prípade nových vozidiel, ako aj ojazdených vozidiel,
či už boli vyrobené na vnútroštátnom území, alebo dovezené z iných členských štátov.
V druhom rade je potrebné rozlišovať medzi dvoma kategóriami vozidiel, teda na jednej strane tými, ktoré sú predávané ako
ojazdené v priebehu dvoch kalendárnych rokov nasledujúcich po dátume ich výroby, pričom rok výroby sa považuje za prvý kalendárny
rok, a na druhej strane tými, ktoré sú predávané ako ojazdené až po tomto dvojročnom období.
Najprv, pokiaľ ide osobné vozidlá predávané ako nové alebo ojazdené počas uvedeného dvojročného obdobia, z nariadenia z roku
2004 vyplýva, ako sa uvádza aj v bode 13 tohto rozsudku, že podliehajú spotrebnej dani v tej istej sadzbe.
Pokiaľ ide o ojazdené vozidlá, ktoré nie sú staršie ako dva roky, prináleží konkrétne vnútroštátnemu súdu, aby najmä vzhľadom
na nariadenie z roku 2004 preveril, či sa na ne vzťahuje taká spotrebná daň, ktorá predstavuje naozaj rovnakú záťaž, teda
či zostatková suma tejto dane zahrnutá v predajnej hodnote ojazdených vozidiel zaregistrovaných v Poľsku je rovnaká ako suma
tej istej dane zaťažujúcej podobné ojazdené vozidlá pochádzajúce z iného členského štátu ako z Poľskej republiky.
Na druhej strane, pokiaľ ide o spotrebnú daň, ktorá sa vzťahuje na ojazdené vozidlá predávané viac ako dva roky po dátume
ich výroby, sadzba spotrebnej dane sa vypočítava podľa vzorca stanoveného v § 7 nariadenia z roku 2004. Uplatnenie tohto vzorca
vedie, ako Komisia uviedla, bez toho, že by jej protirečila poľská vláda, k tomu, že sa sadzba dane zvyšuje v závislosti od
veku vozidla.
Prináleží však vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či táto zvyšujúca sa sadzba sa uplatňuje len na ojazdené vozidlá pochádzajúce
z iného členského štátu ako z Poľskej republiky a či na druhej strane v prípade ojazdených vozidiel zaregistrovaných ako nových
v Poľsku sadzba zostatkovej spotrebnej dane zahrnutá v hodnote takého vozidla zostáva rovnaká.
Ak je to tak, tvrdenia predložené poľskou vládou na odôvodnenie tohto rozdielu v zdaňovaní nemožno uznať. Poľská vláda uvádza
v prvom rade starostlivosť o životné prostredie, v druhom rade vyjadrila podozrenie, že vo veľkom počte prípadov kúpna cena
deklarovaná pred správnymi orgánmi je výrazne nižšia ako skutočne zaplatená cena, a v poslednom rade skonštatovala, že uvedený
rozdiel nepredstavuje diskrimináciu, pretože údaje preukazujú, že súčasne so zavedením spotrebnej dane na ojazdené vozidlá
kúpené v iných členských štátoch v priebehu mája 2004 došlo aj k okamžitému a veľmi výraznému zvýšeniu týchto nákupov.
Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že systém zdaňovania možno považovať za zlučiteľný s článkom 90 ES, iba ak sa preukáže,
že funguje tak, že je v každom prípade vylúčené, aby dovážané výrobky boli zdaňované viac ako vnútroštátne výrobky, a nemá
teda v žiadnom prípade diskriminačné účinky (rozsudky Haahr Petroleum, už citovaný, bod 34, a z 23. októbra 1997, Komisia/Grécko,
C‑375/95, Zb. s. I‑5981, bod 29).
Z vyššie uvedeného vyplýva, že je potrebné odpovedať na druhú a tretiu položenú otázku tak, že článok 90 prvý odsek ES sa
má vykladať v tom zmysle, že je v rozpore s ním taká spotrebná daň, v ktorej prípade suma dane vzťahujúcej sa na ojazdené
vozidlá staršie ako dva roky nadobudnuté v inom členskom štáte ako v tom, ktorý uložil túto daň, presahuje zostatkovú sumu
tej istej dane, zahrnutú v predajnej hodnote podobných vozidiel, ktoré boli zaregistrované predtým v členskom štáte, ktorý
uložil túto daň. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či právna úprava, o ktorú ide vo veci samej a najmä uplatňovanie
§ 7 nariadenia z roku 2004 má takýto dôsledok.

O štvrtej otázke
Vo svojej štvrtej otázke sa vnútroštátny súd pýta, či je v rozpore s článkom 28 ES a článkom 3 ods. 3 smernice 92/12 taká
vnútroštátna právna úprava, aká je uvedená v článku 81 ods. 1 bode 1 zákona z roku 2004, ktorá vyžaduje predloženie zjednodušeného
colného vyhlásenia v zmysle tohto posledného uvedeného ustanovenia do piatich dní odo dňa nadobudnutia na území Spoločenstva.
Najprv je potrebné skonštatovať, že rozpor, pokiaľ ide o výklad tejto povinnosti predložiť vyhlásenie, spočívajúci v tom,
že podľa pána Brzezińskeho je potrebné predložiť takéto vyhlásenie v lehote päť dní odo dňa nadobudnutia vozidla v Nemecku
a že podľa poľskej vlády a aj Komisie uvedená lehota začína plynúť odo dňa skutočného dovozu vozidla do Poľska v prípade nadobudnutia
v rámci Spoločenstva, nemá žiadny vplyv na to, či je táto požiadavka prekážkou.
Analogicky s judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej treba vnútroštátne opatrenie v oblasti, ktorá je predmetom úplnej harmonizácie
na úrovni Spoločenstva, posúdiť vo vzťahu k ustanoveniam tohto harmonizačného opatrenia a nie k tým, ktoré sú súčasťou primárneho
práva (pozri rozsudky z 13. decembra 2001, DaimlerChrysler, C‑324/99, Zb. s. I‑9897, bod 32, a zo 14. decembra 2004, Swedish
Match, C‑210/03, Zb. s. I‑11893, bod 81), je potrebné preskúmať povinnosť predloženia zjednodušeného vyhlásenia najprv vzhľadom
na smernicu 92/12 a najmä vzhľadom na zákaz takýchto formalít uvedený v článku 3 ods. 3 prvom pododseku tejto smernice, pričom
v tejto prvej fáze sa odhliadne od toho, či spotrebná daň naozaj je predmetom úplnej harmonizácie na úrovni Spoločenstva.
Ako uviedol generálny advokát v bode 71 svojich návrhov, článok 3 ods. 3 prvý pododsek smernice 92/12 možno uplatniť, len
ak sa povinnosť predložiť vyhlásenie považuje za „formalitu pri prechode hranicami“, ktorá vedie k výberu spotrebnej dane.
Poľská vláda a Komisia uvádzajú, že to tak nie je vo veci samej. Uvádzajú v podstate, že povinnosť stanovená v článku 81 ods. 1
bode 1 zákona z roku 2004 vzniká po dovoze vozidla podliehajúceho spotrebnej dani na vnútroštátne územie, a teda po prekročení
hranice. Komisia dodáva, že lehota na splnenie tejto formality začína plynúť odo dňa nadobudnutia vozidla v rámci Spoločenstva,
teda po tom, ako vozidlo prekročilo hranicu.
V tejto súvislosti prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preveril, či celá predmetná úprava vo veci samej môže byť vykladaná
v tom zmysle, aký jej dáva poľská vláda. Teda, hoci sa má predložiť zjednodušené vyhlásenie pri príležitosti nadobudnutia
vozidla v rámci Spoločenstva, a teda pri prekročení hranice, takáto formalita však nie je spojená s týmto prekročením v zmysle
článku 3 ods. 3 prvého pododseku smernice 92/12, ale s povinnosťou zaplatiť spotrebnú daň.
V takomto prípade, keďže cieľom zjednodušeného vyhlásenia je zabezpečiť zaplatenie dlhu zodpovedajúceho spotrebnej dani, táto
formalita je spojená so skutočnosťou, pri ktorej vzniká táto daňová povinnosť. V súlade s týmto výkladom vzniká dlžná daň,
ako vyplýva z článku 80 ods. 3 bodu 3 zákona z roku 2004, odo dňa nadobudnutia práva nakladať s osobným vozidlom ako vlastník
a najneskôr odo dňa jeho registrácie na vnútroštátnom území v súlade s cestným zákonom.
V dôsledku toho sa článok 3 ods. 3 prvý pododsek smernice 92/12 neuplatní vo veci samej, a teda povinnosť predložiť zjednodušené
vyhlásenie v prípade nadobudnutia v rámci Spoločenstva nemôže byť s ním v rozpore.
Z ustálenej judikatúry takisto vyplýva, že takáto povinnosť nemôže byť posudzovaná o to viac ani vo vzťahu k článku 28 ES.
Pôsobnosť tohto článku totiž nezahŕňa prekážky uvedené v iných konkrétnych ustanoveniach a na prekážky daňovej povahy alebo
prekážky, ktoré majú rovnaký účinok ako clá uvedené v článkoch 23 ES, 25 ES a 90 ES, sa nevzťahuje zákaz uvedený v článku
28 ES (pozri rozsudky z 3. februára 2000, Dounias, C‑228/98, Zb. s. I‑577, bod 39, a zo 17. júna 2003, De Danske Bilimportører,
C‑383/01, Zb. s. I‑6065, bod 32).
Na druhej strane povinnosť predložiť zjednodušené vyhlásenie podľa článku 81 ods. 1 bodu 1 zákona z roku 2004 nepredstavuje
skutočnú prekážku daňovej povahy vo vlastnom zmysle slova a je neoddeliteľne spojená so skutočným zaplatením spotrebnej dane.
Poľská vláda a Komisia tiež uvádzajú, že účelom tejto povinnosti je najmä zabezpečiť výber uvedenej dane.
Za týchto podmienok je taká povinnosť, aká je uvedená v článku 81 ods. 1 bode 1 zákona z roku 2004, len vedľajšou povinnosťou
pri zdanení nadobúdateľa osobného vozidla spotrebnou daňou a v dôsledku toho sa nemôže článok 28 ES uplatniť.
Z celku vyššie uvedených skutočností vyplýva, že je potrebné odpovedať na štvrtú otázku tak, že článok 28 ES sa neuplatňuje
na také zjednodušené vyhlásenie, aké je stanovené v článku 81 ods. 1 bode 1 zákona z roku 2004, a také vyhlásenie nie je v rozpore
s článkom 3 ods. 3 smernice 92/12, ak možno predmetnú právnu úpravu vykladať v tom zmysle, že uvedené vyhlásenie je potrebné
podať pri nadobudnutí práva nakladať s osobným vozidlom ako vlastník alebo najneskôr pri jeho registrácii na vnútroštátnom
území v súlade s cestným zákonom.

O obmedzení časovej účinnosti tohto rozsudku
Poľská vláda pre prípad, že by Súdny dvor vo vydávanom rozsudku rozhodol, že vyberanie takej spotrebnej dane, akú stanovuje
zákon z roku 2004, je v rozpore s článkom 90 prvým odsekom ES, vo svojich písomných pripomienkach navrhla Súdnemu dvoru, aby
obmedzil časovú účinnosť tohto rozsudku.
V súlade s ustálenou judikatúrou výklad pravidla práva Spoločenstva, ktorý podáva Súdny dvor v rámci výkonu svojej právomoci
podľa článku 234 ES, objasňuje a v prípade potreby spresňuje význam a dosah tohto pravidla tak, ako sa má alebo sa malo chápať
a uplatňovať od okamihu, keď nadobudlo účinnosť. Z toho vyplýva, že takto vykladané pravidlo súd môže a má uplatňovať dokonca
aj na právne vzťahy vzniknuté a založené pred vydaním rozsudku na základe žiadosti o výklad, pokiaľ sú okrem iného splnené
podmienky umožňujúce predložiť príslušným súdom spor týkajúci sa uplatnenia uvedeného pravidla (pozri najmä rozsudky z 2. februára
1988, Blaizot, 24/86, Zb. s. 379, bod 27; z 15. decembra 1995, Bosman, C‑415/93, Zb. s. I‑4921, bod 141, ako aj z 10. januára
2006, Skov a Bilka, C‑402/03, Zb. s. I‑199, bod 50).
Je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor môže iba výnimočne pri uplatňovaní všeobecnej zásady právnej istoty obsiahnutej v právnom
poriadku Spoločenstva pristúpiť k obmedzeniu možnosti všetkých dotknutých osôb dovolávať sa toho ustanovenia, ktoré vyložil,
vzhľadom na to, že v takom prípade ide o spochybnenie právnych vzťahov, ktoré vznikli v dobrej viere. Na rozhodnutie o takom
obmedzení je nevyhnutné, aby boli splnené dve podstatné kritériá, a to dobrá viera dotknutých osôb a riziko vážnych ťažkostí
(pozri najmä rozsudky z 28. septembra 1994, Vroege, C‑57/93, Zb. s. I‑4541, bod 21; z 12. októbra 2000, Cooke, C‑372/98, Zb.
s. I‑8683, bod 42, ako aj Skov a Bilka, už citovaný, bod 51).
Súdny dvor sa len výnimočne, za presne stanovených okolností, uchyľoval k takémuto riešeniu, a to jednak, keď existovalo riziko
vážnych ekonomických dôsledkov, predovšetkým vzhľadom na veľký počet právnych vzťahov, ktoré vznikli v dobrej viere na základe
právnej úpravy, ktorá sa oprávnene považovala za platnú, jednak keď sa javilo, že jednotlivci a vnútroštátne orgány boli nabádaní
k správaniu, ktoré nie je v súlade s právnou úpravou Spoločenstva z dôvodu vážnej a objektívnej neistoty týkajúcej sa dosahu
ustanovení Spoločenstva, ku ktorej prípadne prispelo i správanie iných členských štátov alebo Komisie (pozri najmä rozsudok
z 27. apríla 2006, Richards, C‑423/04, Zb. s. I‑3585, bod 42).
Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že finančné dôsledky, ktoré by mohli vyplynúť pre členský štát z rozsudku vydaného
v prejudiciálnom konaní, neodôvodňujú samé osebe časové obmedzenie účinkov tohto rozsudku (rozsudky z 20. septembra 2001,
Grzelczyk, C‑184/99, Zb. s. I‑6193, bod 52, a z 15. marca 2005, Bidar, C‑209/03, Zb. s. I‑2119, bod 68).
Pokiaľ ide o riziko vážnych ťažkostí, poľská vláda na pojednávaní predložila číselné údaje za obdobie od 1. mája 2004, dňa
vstupu Poľskej republiky do Európskej únie, do 30. apríla 2006, teda za obdobie 2 rokov, pričom tieto údaje ukazujú, že celková
suma spotrebnej dane uplatňovanej na osobné automobily sa rovná 1,16 % rozpočtových príjmov stanovených na rok 2006. Súdnemu
dvoru však nebolo predložené rozdelenie týchto údajov na jednotlivé položky, čo by umožnilo posúdiť, aká je výška podielu
z celkovej sumy, ktorý by musel byť vrátený. Je potrebné dodať, že vrátené môžu byť len sumy spotrebnej dane presahujúce sumy
zodpovedajúce zostatkovej dani zahrnutej v podobnom ojazdenom vozidle pochádzajúcom z predmetného členského štátu.
V dôsledku toho je potrebné skonštatovať, že existenciu rizika vážnych ekonomických dôsledkov v zmysle judikatúry citovanej
v bodoch 56 a 57 tohto rozsudku, ktoré by mohlo odôvodniť obmedzenie časovej účinnosti tohto rozsudku, nemožno považovať za
preukázanú.
Za týchto okolností nie je potrebné overovať, či je splnené kritérium týkajúce sa dobrej viery zúčastnených subjektov.
V dôsledku toho nie je potrebné obmedziť časovú účinnosť tohto rozsudku.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (prvá komora) rozhodol takto:
1.
Spotrebná daň, akú stanovilo Poľsko zákonom z 23. januára 2004 o spotrebnej dani, ktorá sa nevyberá v prípade osobných vozidiel
z dôvodu, že prekročili hranice, nepredstavuje dovozné clo ani poplatok s rovnakým účinkom v zmysle článku 25 ES.
2.
Článok 90 prvý odsek ES sa má vykladať v tom zmysle, že mu odporuje taká spotrebná daň, v ktorej prípade suma dane vzťahujúcej
sa na ojazdené vozidlá staršie ako dva roky nadobudnuté v inom členskom štáte ako v tom, ktorý uložil túto daň, presahuje
zostatkovú sumu tej istej dane, zahrnutú v predajnej hodnote podobných vozidiel, ktoré boli zaregistrované predtým v členskom
štáte, ktorý uložil túto daň. Prináleží vnútroštátnemu súdu, aby preskúmal, či právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, a najmä
uplatňovanie § 7 nariadenia ministerstva financií z 22. apríla 2004 o znížení sadzby spotrebnej dane, má takýto dôsledok.
3.
Článok 28 ES sa neuplatňuje na také zjednodušené vyhlásenie, aké je stanovené v článku 81 ods. 1 bode 1 zákona z 23. januára
2004 o spotrebnej dani, a také vyhlásenie nie je v rozpore s článkom 3 ods. 3 smernice Rady 92/12/EHS z 25. februára 1992
o všeobecnom systéme, držbe, preprave a kontrole tovarov podliehajúcich spotrebným daniam, ak možno predmetnú právnu úpravu
vykladať v tom zmysle, že uvedené vyhlásenie je potrebné podať pri nadobudnutí práva nakladať s osobným vozidlom ako vlastník
alebo najneskôr pri jeho registrácii na vnútroštátnom území v súlade s cestným zákonom.
Podpisy
*
Jazyk konania: poľština.