CELEX: 62002CJ0350
Fördragsbrott
Behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet
Artiklarna 6 och 9 i direktiv 97/66/EG
Behov av en precis angivelse av de anmärkningar som anförts i det motiverade yttrandet

Europeiska gemenskapernas kommission har, genom ansökan som inkom till domstolens kansli den 1 oktober 2002, med stöd av artikel
226 EG väckt talan om fastställelse av att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt
EG-fördraget genom att inte anta samtliga lagar och andra författningar som är nödvändiga för att införliva artiklarna 6 och
9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 97/66/EG av den 15 december 1997 om behandling av personuppgifter och skydd för
privatlivet inom telekommunikationsområdet (EGT L 24, 1998, s. 1) med nationell rätt, eller i vart fall genom att inte underrätta
kommissionen om åtgärderna.
Tillämpliga bestämmelser
De gemenskapsrättsliga bestämmelserna
Enligt artikel 1.1 i direktiv 97/66, i den version som gällde vid tidpunkten för omständigheterna i målet, avsåg detta ”harmonisering
av medlemsstaternas bestämmelser för att säkerställa en likvärdig nivå på skyddet för de grundläggande fri- och rättigheterna,
i synnerhet rätten till privatliv, med avseende på behandling av personuppgifter inom telekommunikationsområdet samt för att
säkerställa fri rörlighet för sådana uppgifter och av teleutrustning och teletjänster inom gemenskapen”.
I artikel 6 i direktiv 97/66 föreskrevs följande:
”1.

Trafikdata om abonnenter och användare som behandlas för att koppla upp samtal och som lagras av den som tillhandahåller ett
allmänt tillgängligt telenät och/eller allmänt tillgängliga teletjänster skall utplånas eller avidentifieras vid samtalets
slut utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i punkterna 2, 3 och 4.
2.

För abonnentfakturering och betalning av samtrafikavgifter får sådana data som anges i bilagan behandlas. Sådan behandling
är tillåten endast fram till utgången av den period under vilken det lagligen går att göra invändningar mot fakturan eller
kräva betalning.
3.

I syfte att marknadsföra sina egna teletjänster får den som tillhandahåller en allmänt tillgänglig teletjänst behandla de
data som avses i punkt 2, om abonnenten samtycker till detta.
4.

Behandling av trafik- och faktureringsdata skall begränsas till sådana personer som, med bemyndigande av den som tillhandahåller
allmänt tillgängliga telenät och/eller allmänt tillgängliga teletjänster, sköter fakturering eller trafikstyrning, kundförfrågningar,
spårning av bedrägerier och marknadsföring av egna teletjänster, och den skall begränsas till sådant som är nödvändigt för
dessa verksamheter.
5.

Punkterna 1, 2, 3 och 4 skall gälla utan att det påverkar behöriga myndigheters möjlighet att få information om fakturerings-
eller trafikdata i enlighet med tillämplig lagstiftning i syfte att avgöra tvister, särskilt tvister som gäller samtrafik
och fakturering.”
Artikel 9 i direktiv 97/66 har följande avfattning:
”Medlemsstaterna skall säkerställa att det finns öppna förfaranden som reglerar det sätt på vilket den som tillhandahåller
ett allmänt tillgängligt telenät och/eller allmänt tillgängliga teletjänster har möjlighet att åsidosätta skydd mot nummerpresentation
a)
temporärt, om en abonnent begär spårning av okynnessamtal eller störande samtal; i detta fall skall, i enlighet med nationell
lagstiftning, de uppgifter som identifierar den uppringande abonnenten lagras och hållas tillgängliga av den som tillhandahåller
ett allmänt tillgängligt telenät och/eller allmänt tillgängliga teletjänster,
b)
permanent, för organisationer som handhar nödsamtal och som av en medlemsstat erkänts som en sådan organisation, inbegripet
rättsvårdande myndigheter, ambulanscentraler och brandkårer, för att ta emot sådana samtal.”
I bilagan till direktiv 97/66 föreskrivs följande:
”Följande data kan behandlas för det ändamål som avses i artikel 6.2:
Data som innehåller
–
abonnentutrustningens nummer eller identifiering av utrustningen,
–
abonnentens adress och typ av utrustning,
–
det totala antalet enheter som skall debiteras för redovisningsperioden,
–
det uppringda abonnentnumret,
–
samtalens art, starttidpunkt och varaktighet och/eller den överförda datamängden,
–
datum för uppringningen/tjänsten,
–
annan information om betalningen, såsom förskottsbetalning, avbetalning, avstängning och påminnelser.”
I artikel 15.1 första stycket i direktiv 97/66 föreskrivs att medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar
som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 24 oktober 1998. I punkt 4 i samma artikel föreskrivs att medlemsstaterna
till kommissionen skall överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som
omfattas av detta direktiv.
De nationella bestämmelserna
Wet houdende regels inzake de telecommunicatie (lag om reglering av telekommunikationsområdet) (nedan kallad Telecommunicatiewet),
utfärdad den 19 oktober 1998 (Staatsblad 1998, s. 610), innehåller en artikel 11 som är avsedd att införliva direktiv 97/66.
Artikel 11.5 i Telecommunicatiewet avser införlivandet av artikel 6 i direktiv 97/66, och den har följande lydelse:
”1.

För att skydda uppgifter av personlig art och som rör privatlivet skall den som tillhandahåller ett allmänt tillgängligt telenät
och den som tillhandahåller en allmän telekommunikationstjänst efter varje avslutat telefonsamtal utplåna eller avidentifiera
de data som behandlas med avseende på trafik som rör abonnenter och användare, vilka skall fastställas genom allmän förordning.
2.

Data avseende samtalstrafiken får, med undantag av punkt 1, behandlas endast om och i den mån detta är nödvändigt
a.
för abonnentfakturering eller fakturering av den som rättsligt gentemot tillhandahållaren har åtagit sig att betala fakturan,
eller för betalning avseende samtrafik eller särskild tillgång;
b.
för att möjliggöra för tillhandahållaren att genomföra marknadsstudier eller för att saluföra sina egna telekommunikationstjänster
i den mån som abonnenten har samtyckt till detta;
c.
för prövning av tvister och avgörande av dessa i den mening som avses i artikel 12.1, eller för att definiera bestämmelserna
i den mening som avses i artikel 6.3;
d.
för att styra trafiken,
e.
för att ge kunderna upplysningar i den mån som dessa avser trafikdata rörande kunderna själva;
f.
för att spåra bedrägerier;
eller
g.
om detta tillåts genom lag eller med stöd av lag.
3.

Bestämmelser för genomförande av denna artikel utfärdas genom allmän förordning. Dessa bestämmelser får endast avse data som
kan behandlas tillsammans med trafikdata, för det ändamål som sambehandlingen har ägt rum, för den tid som tillåts för behandlingen
samt för de personer som har att handha berörda data.”
Det administrativa förfarandet
Konungariket Nederländerna delgav kommissionen texten i Telecommunicatiewet genom skrivelse av den 7 januari 1999 och angav
därvid att texten skulle anses utgöra ett införlivande av direktiv 97/66 med den nationella rättsordningen.
Kommissionen fann att Telecommunicatiewet inte korrekt införlivade artiklarna 6, 9, 11 och 12 i direktiv 97/66, och sände
därför i enlighet med artikel 226 EG den 6 november 2000 en formell underrättelse till Konungariket Nederländerna och uppmanade
denna stat att inkomma med yttrande.
Den nederländska regeringen besvarade denna formella underrättelse genom skrivelse av den 8 januari 2001, varvid den bland
annat åberopade att den förberedde lagstiftningsåtgärder för att fullständigt uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv 97/66.
Kommissionen skickade den 18 juli 2001 ett motiverat yttrande till Konungariket Nederländerna i vilket den gjorde gällande
att den, efter kontroll av de ifrågavarande nationella bestämmelserna och de lagstiftningsåtgärder som förbereddes, ansåg
att denna medlemsstat hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 6 och 9 i direktiv 97/66. Konungariket
Nederländerna uppmanades att rätta sig efter det motiverade yttrandet inom en tidsfrist av två månader räknat från delgivningen.
Konungariket Nederländerna besvarade det motiverade yttrandet i skrivelse av den 29 oktober 2001. Kommissionen lät sig inte
nöja med detta svar och beslutade därför att väcka förevarande talan.
Talan
Talans upptagande till prövning
Kommissionen har till stöd för sin ansökan anfört fyra anmärkningar som den riktat mot den nederländska lagstiftningen för
införlivande. Tre av dessa anmärkningar avser artikel 6 i direktiv 97/66 och den fjärde avser artikel 9 i det direktivet.
Enligt en av anmärkningarna med koppling till artikel 6 i direktiv 97/66 utgör artikel 11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet
ett felaktigt införlivande av artikel 6.2–5 i nämnda direktiv. Kommissionen har hävdat att bestämmelsen i den nederländska
rättsordningen inte överensstämmer med direktiv 97/66, eftersom den innehåller fler undantag från den princip som uttalas
i artikel 6.1 i nämnda direktiv än vad som är tillåtet enligt detta.
Konungariket Nederländerna har replikerat att denna anmärkning inte förekommer i det motiverade yttrandet och att den därmed
inte kan tas upp till prövning.
Kommissionen har under förhandlingen gjort gällande att det motiverade yttrandet skall läsas mot bakgrund av den formella
underrättelsen, där den ifrågavarande anmärkningen uttryckligen anges.
Domstolen erinrar i detta avseende om att syftet med det administrativa förfarandet är att ge den berörda medlemsstaten möjlighet
att dels fullgöra sina skyldigheter enligt gemenskapsrätten, dels göra invändningar mot klagomål framställda av kommissionen
(se, bland annat, dom av den 2 februari 1988 i mål 293/85, kommissionen mot Belgien, REG 1988, s. 305, punkt 13, av den 20 mars
1997 i mål C-96/95, kommissionen mot Tyskland, REG 1997, s. I-1653, punkt 22, och av den 15 januari 2002 i mål C-439/99, kommissionen
mot Italien, REG 2002, s. I-305, punkt 10).
Ett korrekt genomförande av detta förfarande fordras enligt fördraget, inte bara som en garanti för skyddet av den berörda
medlemsstatens rättigheter, utan också för att säkerställa att ett eventuellt domstolsförfarande får ett klart avgränsat tvisteföremål
(se, bland annat, dom av den 13 december 2001 i mål C-1/00, kommissionen mot Frankrike, REG 2001, s. I-9989, punkt 53, och
av den 20 juni 2002 i mål C-287/00, kommissionen mot Tyskland, REG 2002, s. I-5811, punkt 17).
Härav följer att föremålet för en talan som väcks med stöd av artikel 226 EG avgränsas av det administrativa förfarande som
föreskrivs i denna bestämmelse. Kommissionens motiverade yttrande och talan skall vila på samma yrkanden och grunder så att
domstolen inte kan pröva en anmärkning som inte har framställts i det motiverade yttrandet (dom av den 11 maj 1989 i mål 76/86,
kommissionen mot Tyskland, REG 1989, s. 1021, s. 8), vilket skall innehålla en konsekvent och detaljerad redogörelse för skälen
till att kommissionen anser att den berörda medlemsstaten har underlåtit att uppfylla en av sina skyldigheter enligt fördraget
(se, bland annat, domen av den 15 januari 2002 i det ovannämnda målet kommissionen mot Italien, punkt 12, och domen av den
20 juni 2002 i det ovannämnda målet kommissionen mot Tyskland, punkt 19).
Det skall också understrykas att kommissionen, efter att ha tagit del av eventuella synpunkter med stöd av artikel 226 första
stycket EG från den berörda medlemsstaten, i det motiverade yttrandet måste precisera de anmärkningar som den redan har gjort
gällande i mera övergripande bemärkelse i den formella underrättelsen mot den berörda medlemsstaten, även om den formella
underrättelsen i form av en inledande sammanfattning av det påstådda fördragsbrottet kan vara av värde för förståelsen av
det motiverade yttrandet. Ett sådant krav förefaller oundgängligt för en klar avgränsning av tvistefrågan innan ett sådant
domstolsförfarande som föreskrivs i artikel 226 andra stycket EG eventuellt inleds, och för att säkerställa att den ifrågavarande
medlemsstaten har exakt kännedom om de anmärkningar som kommissionen riktar mot den, och att den därmed kan upphöra med det
påstådda fördragsbrottet eller anföra sina försvarsargument innan kommissionen väcker en eventuell talan vid domstolen.
Det skall i förevarande mål konstateras att kommissionen i sin formella underrättelse av den 6 november 2000 anförde tre specifika
anmärkningar rörande införlivandet av artikel 6 i direktiv 97/66 med den nederländska rättsordningen. Den första anmärkningen
avser införlivande av artikel 6.1 i direktiv 97/66 genom artikel 11.5 punkt 1 i Telecommunicatiewet. Den andra anmärkningen
avser att artikel 11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet inte överensstämmer med artikel 6.2–5 i direktiv 97/66, och anmärkningen
innehåller ett påstående om att den nederländska bestämmelsen innehåller fler undantag än dem som är tillåtna enligt dessa
punkter i artikel 6. Den tredje anmärkningen avser underlåtenhet att delge kommissionen de genomförandebestämmelser som anges
i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet.
Den nederländska regeringen medgav i sitt svar av den 8 januari 2001 på den formella underrättelsen att anmärkningarna angående
införlivandet av artikel 6.1 i direktiv 97/66 samt underlåtenheten att delge kommissionen de genomförandebestämmelser som
avses i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet är befogade, varvid den samtidigt betonade att lagstiftningsåtgärder var
under förberedelse för att dessa fördragsbrott skulle upphöra. Nämnda regering bestred däremot att artikel 11.5 punkt 2 i
Telecommunicatiewet innehåller fler undantag än vad som är tillåtet enligt artikel 6.2–5 i nämnda direktiv.
Det står klart att kommissionen i sitt motiverade yttrande av den 18 juli 2001 inte upprepade anmärkningen om att artikel
11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet utgjorde ett felaktigt införlivande av artikel 6.2–5 i direktiv 97/66. Nämnda motiverade
yttrande innehåller inte heller någon bedömning med avseende på de invändningar mot denna anmärkning som den nederländska
regeringen anförde i sitt svar på den formella underrättelsen.
Kommissionen baserade sig i detta motiverade yttrande endast på det ofullständiga införlivandet av artikel 6 i direktiv 97/66,
på grund av att den inte delgivits de lagstiftningsåtgärder som angivits i den nederländska regeringens svar på den formella
underrättelsen. Detta motiverade yttrande innehåller i motsats till den formella underrättelsen inte någon angivelse som låter
förstå att artikel 11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet inte skulle överensstämma med bestämmelserna i artikel 6.2–5 i nämnda
direktiv. Även om detta motiverade yttrande avser artikel 6.1 i direktivet samt de genomförandebestämmelser i artikel 11.5
punkt 3 i Telecommunicatiewet som är i fråga, görs däri inte någon hänvisning till vare sig punkterna 2–5 i denna sjätte artikel
eller till punkt 2 i nämnda artikel 11.5.
Det är alltså uppenbart att kommissionen i sitt motiverade yttrande gav anledning att tro att anmärkningen att artikel 11.5
punkt 2 i Telecommunicatiewet utgjorde ett felaktigt införlivande av punkterna 2–5 i artikel 6 hade frånfallits i likhet med
anmärkningarna angående införlivandet av artiklarna 11 och 12 i nämnda direktiv, till skillnad från de övriga två anmärkningarna
angående artikel 6 i direktiv 97/66, som nämns i den formella underrättelsen. I sitt svar av den 29 oktober 2001 på nämnda
motiverade yttrande begränsade sig alltså de nederländska myndigheterna till att åberopa fortskridandet av de lagstiftningsarbeten
som den anfört i sin skrivelse av den 8 januari 2001, medan de inte tog ställning till den ifrågavarande anmärkningen.
Den allmänna hänvisning i det motiverade yttrandet som görs till den formella underrättelsen i fråga om artikel 6 i direktiv
97/66 kan inte i detta sammanhang anses tillräckligt ha indikerat för Konungariket Nederländerna att kommissionen vidhöll
sin anmärkning mot denna stat om ett felaktigt införlivande av artikel 6.2–5 i detta direktiv.
Anmärkningen i kommissionens ansökan att artikel 11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet utgör ett felaktigt införlivande av artikel
6.2–5 i direktiv 97/66 skall under dessa förhållanden anses vara felaktig dels eftersom den utgör en utökning av föremålet
för talan i förhållande till dess omfattning enligt det motiverade yttrandet, dels då Konungariket Nederländerna i avsaknad
av omnämnande av denna anmärkning i nämnda yttrande fråntogs möjligheten att upphöra med det fördragsbrott som det påstods
ha gjort sig skyldigt till, eller att förklara sig på denna punkt innan kommissionen väckte talan vid domstolen.
Härav följer att talan skall avvisas till den del den avser anmärkningen om ett felaktigt införlivande av artikel 6.2–5 i
direktiv 97/66 genom artikel 11.5 punkt 2 i Telecommunicatiewet.
Prövning i sak
Av de tre andra anmärkningar som anförts i ansökan avser de två första ett ofullständigt införlivande av artikel 6 i direktiv
97/66, medan den tredje anmärkningen avser ett ofullständigt införlivande av artikel 9 i det direktivet.
Innan dessa anmärkningar prövas skall det inledningsvis erinras om att förekomsten av ett fördragsbrott skall bedömas mot
bakgrund av den situation som rådde i medlemsstaten vid utgången av den frist som har angivits i det motiverade yttrandet,
något som domstolen vid upprepade tillfällen har påpekat (se, bland annat, dom av den 25 maj 2000 i mål C-384/97, kommissionen
mot Grekland, REG 2000, s. I-3823, punkt 35, och av den 10 maj 2001 i mål C‑152/98, kommissionen mot Nederländerna, REG 2001,
s. I-3463, punkt 21).
De omständigheter som Konungariket Nederländerna har åberopat i sina skrivelser, och som dels avser upphävandet av direktiv
97/66 genom artikel 19.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter
och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201,
s. 37), med verkan från den 31 oktober 2003, dels avser förekomsten av ett lagförslag för införlivande av sistnämnda direktiv
med den nederländska rättsordningen, inverkar således inte på bedömningen av skyldigheterna för Konungariket Nederländerna
sådana de framgick vid utgången av den tvåmånadersfrist som fastställts i det motiverade yttrandet.
Anmärkningarna om ofullständigt införlivande av artikel 6 i direktiv 97/66
Kommissionen har för det första hävdat att bestämmelsen i artikel 11.5 punkt 1 i Telecommunicatiewet avviker från den allmänna
princip som anges i artikel 6.1 i direktiv 97/66. Enligt kommissionen måste den allmänna förordning som avses innehålla en
uttömmande förteckning av data för att den nämnda nationella bestämmelsen skall överensstämma med detta direktiv. Kommissionen
har hävdat att den inte har fått underrättelse om någon allmän förordning innefattande en sådan förteckning, varför den anser
att införlivandet av artikel 6 i direktiv 97/66 är ofullständigt.
Den nederländska regeringen har vitsordat att den inte har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att införliva artikel 6.1
i direktiv 97/66, varför kommissionens anmärkning skall anses vara befogad.
Kommissionen har för det andra gjort gällande att även om det förekommer en hänvisning i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet
till genomförandebestämmelser, har den inte underrättats om någon av dessa. Kommissionen anser därför att artikel 6 i direktiv
97/66 inte har införlivats fullständigt.
De nederländska myndigheterna har i detta avseende invänt att nämnda genomförandebestämmelser inte hade antagits och att kommissionen
därför inte heller kunde underrättas om dessa.
Det skall emellertid anmärkas att den nederländska regeringen inte har bestritt att antagandet av de genomförandebestämmelser
som avses i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet, med hänsyn till då gällande avfattning av bestämmelsen, fordrades
för att slutföra ett fullständigt införlivande av artikel 6 i direktiv 97/66.
Med hänsyn dels till att den nederländska regeringen har medgivit att de ifrågavarande genomförandebestämmelserna inte hade
delgivits kommissionen vid den tidpunkt när den i det motiverade yttrandet fastställda tidsfristen löpte ut, dels till att
underlåtenheten att anta dessa bestämmelser inför denna tidpunkt inte rimligen kan åberopas för att rättfärdiga detta fördragsbrott,
slår domstolen fast att kommissionens anmärkning är befogad.
Av vad som anförts ovan följer att kommissionen med fog har kunnat anse att artikel 6 i direktiv 97/66 inte fullständigt införlivats
med den nederländska rättsordningen eftersom det för det första förekommer en hänvisning i artikel 11.5 punkt 1 i Telecommunicatiewet
till en förteckning över data som skall definieras genom allmän förordning, vilken kommissionen inte har fått ta del av, och
då för det andra de genomförandebestämmelser som nämns i punkt 3 i nämnda artikel 11.5 inte heller delgivits kommissionen.
Anmärkningen avseende ofullständigt införlivande av artikel 9 i direktiv 97/66
Kommissionen har hävdat att artikel 9 a i direktiv 97/66 inte har införlivats med den nederländska rättsordningen, varför
det skall fastställas att denna artikel inte har varit föremål för ett fullständigt införlivande.
Eftersom den nederländska rättsordningen de facto inte innehåller några åtgärder för införlivande av artikel 9 a i direktiv
97/66, vilket den nederländska regeringen för övrigt har vitsordat, har kommissionen fog för sin anmärkning avseende ett ofullständigt
införlivande av nämnda artikel 9.
Domstolen fastställer därmed att Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt direktiv
97/66/EG genom att ofullständigt införliva artikel 6 i detta direktiv dels eftersom artikel 11.5 punkt 1 i (Telecommunicatiewet)
innehåller en hänvisning till en allmän förordning som inte har delgivits kommissionen, dels eftersom de genomförandebestämmelser
som nämns i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet inte delgivits kommissionen och dels genom att ofullständigt införliva
artikel 9 i nämnda direktiv.
Rättegångskostnader
Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Enligt artikel 69.3 i rättegångsreglerna kan domstolen, om parterna ömsom tappar målet på en eller flera punkter, besluta
att kostnaderna skall delas eller att vardera parten skall bära sin kostnad. Eftersom Konungariket Nederländerna har tappat
målet avseende tre av de fyra anmärkningar som kommissionen har riktat mot det, skall Konungariket Nederländerna i enlighet
med kommissionens yrkande förpliktas att ersätta tre fjärdedelar av kommissionens rättegångskostnader. Eftersom Konungariket
Nederländerna inte har framställt något yrkande i fråga om rättegångskostnaderna skall parterna bära sina egna rättegångskostnader
i övrigt.
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN (första avdelningen)
följande dom:
1)
Konungariket Nederländerna har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/66/EG
av den 15 december 1997 om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet genom att
ofullständigt införliva artikel 6 i detta direktiv dels eftersom artikel 11.5 punkt 1 i Wet houdende regels inzake de telecommunicatie
(Telecommunicatiewet) innehåller en hänvisning till en allmän förordning som inte har delgivits Europeiska gemenskapernas
kommission, dels eftersom de genomförandebestämmelser som nämns i artikel 11.5 punkt 3 i Telecommunicatiewet inte delgivits
kommissionen och dels genom att ofullständigt införliva artikel 9 i nämnda direktiv.
2)
Talan avvisas i övrigt.
3)
Konungariket Nederländerna skall bära sina egna rättegångskostnader och ersätta tre fjärdedelar av kommissionens rättegångskostnader.
4)
Kommissionen skall bära sina rättegångskostnader i övrigt.
Jann
La Pergola
von Bahr
Silva de Lapuerta
Lenaerts
Avkunnad vid offentligt sammanträde i Luxemburg den 24 juni 2004.
R. Grass
P. Jann
Justitiesekreterare
Ordförande på första avdelningen
–
Rättegångsspråk: nederländska.