CELEX: 61981CJ0301
Traktatbrud
undladelse af at efterkomme Rådets første direktiv om samordningen af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut

1 Ved staevning indgivet til Domstolens justitskontor den 30 . november 1981 har Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om , at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser , der paahviler det i henhold til traktatens artikel 189 , stk . 3 , idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser , der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322 , s . 30 ).
2 En afgoerelse vedroerende denne paastand forudsaetter en redegoerelse for direktivets tilblivelseshistorie og for de relevante tildragelser forud for anlaeggelsen af den foreliggende traktatbrudsag .
3 Raadets direktiv 77/780 udgoer foerste etape i en harmonisering af de grundlaeggende regler for bankvirksomhed og kontrol med saadan virksomhed . Ved denne harmonisering skal der gradvis indfoeres etableringsfrihed for kreditinstitutter og fri bevaegelighed for tjenesteydelser inden for bankvirksomhed . Med henblik herpaa opstilles i direktivet en raekke minimumsbetingelser for meddelelse af tilladelse til kreditinstitutter , som alle medlemsstater skal kraeve opfyldt . Med det formaal at lette adgangen til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut skal der ved direktivet ske en begraensning af de skoensbefoejelser , som visse tilsynsmyndigheder raader over ved deres afgoerelse af , om et kreditinstitut kan tillades .
4 Ifoelge direktivets artikel 14 , stk . 1 , skulle medlemsstaterne traeffe de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden 24 maaneder fra dets meddelelse , det vil i det foreliggende tilfaelde sige den 15 . december 1979 . Som foelge af direktivet er der i Belgien blevet udarbejdet et lovforslag , der endnu ikke var blevet fremsat i kamrene paa det tidspunkt , hvor Kommissionen anlagde sag .
5 Den belgiske regering har i svarskriftet indledningsvis fremhaevet de store tekniske , institutionelle og politiske vanskeligheder , der forklarer , at det lovforslag , ved hvilket direktivet skal gennemfoeres i national ret , endnu ikke     har kunnet fremsaettes i parlamentet , selv om den belgiske regering har udfoldet store anstrengelser i saa henseende . Endvidere anfoeres det , at der er opstaaet saerlige problemer , idet regeringen har besluttet at tage det foreliggende direktiv som anledning til at omforme den samtlige kreditinstitutter omfattende belgiske lovgivning .
6 De naevnte forhold udgoer muligvis en forklaring paa de vanskeligheder , direktivets ivaerksaettelse har rejst , men de kan imidlertid ikke bringe det traktatbrud , som er paatalt over for kongeriget Belgien , ud af verden . Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser , praksis eller forhold i sin nationale retsorden som begrundelse for at undlade at opfylde de forpligtelser , der foelger af faellesskabsdirektiver .
7 Den belgiske regering har desuden gjort gaeldende , at baade staevningen og den begrundede udtalelse fra Kommissionen er utilstraekkeligt begrundet , for saa vidt som der ikke deri siges noget om de vanskeligheder , der er forbundet med at ivaerksaette direktivet , og ikke indeholder nogen som helst tilkendegivelse om , at den belgiske stat paa en eller anden maade skulle have udvist langsommelighed med eller uvilje mod at gennemfoere dette . Endvidere har den frist , der blev sat i den begrundede udtalelse , vaeret utilstraekkelig .
8 Det skal herved bemaerkes , at der for realitetspaakendelse af et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 169 alene stilles krav om , at det goeres gaeldende , at der objektivt foreligger et traktatbrud , og ikke om , at det bevises , at der paa en eller anden maade fra vedkommende medlemsstats side er udvist langsommenlighed eller uvilje . Som Domstolen tidligere har fastslaaet , maa den udtalelse , som omhandles i traktatens artikel 169 , betragtes som tilstraekkelig retligt begrundet , naar den , som i den foreliggende sag , indeholder en sammenhaengende fremstilling af de grunde , som har foert Kommissionen til den opfattelse , at den paagaeldende stat ikke har overholdt en forpligtelse , der paahviler den i henhold til traktaten . Kommissionen har ikke for saa vidt vaeret forpligtet til at omtale de vanskeligheder , som direktivets gennemfoerelse i den paagaeldende medlemsstat muligvis har givet anledning til .
9 Endelig blev der ved direktivet givet medlemsstaterne en frist paa 24 maaneder til at vedtage gennemfoerelsesforanstaltninger . Fristen paa to maaneder i den begrundede udtalelse har paa denne baggrund kun udgjort en ekstra frist , saaledes at forstaa , at medlemsstaten blev opfordret til inden den udloeb at bringe det paatalte traktatbrud til ophoer . Endvidere anlagde Kommissionen     foerst sag ved Domstolen to aar efter fremsaettelsen af den begrundede udtalelse . Kongeriget Belgien kan herefter ikke anfaegte retmaessigheden af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist paa to maaneder .
10 Den belgiske regeringer har til stoette for frifindelsespaastanden endvidere gjort gaeldende , at den i direktivet fastsatte gennemfoerelsesfrist paa 24 maaneder har vaeret klart utilstraekkelig . Den har herved anfoert , at Raadets direktiv 77/780 tillige rejser fortolkningsproblemer , dels vedroerende beskaffenheden af de forpligtelser , direktivet skaber for medlemsstaterne , dels vedroerende spoergsmaalet om visse bestemmelsers umiddelbare anvendelighed .
11 Det maa herved fastslaas , at medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiverne og derfor maa vaere i stand til at udfaerdige de lovbestemmelser , der er noedvendige til gennemfoerelsen inden for den fastsatte frist . Saafremt fristen for gennemfoerelse af et direktiv viser sig at vaere for kort , er der kun én mulighed for den paagaeldende medlemsstat , som er forenelig med faellesskabsretten , nemlig inden for Faellesskabets rammer at tage initiativ til , at den kompetente faellesskabsinstitution eventuelt vedtager at forlaenge fristen .
12 De fortolkningsproblemer , som direktivet giver anledning til , har ikke vaeret af en saadan art , at den belgiske regering retmaessigt har kunnet overskride frister , den selv har vaeret med til at vedtage , naar den i oevrigt har haft andre midler til at faa raekkevidden af de den paahvilende forpligtelser fastlagt .
13 Selv om nogle af direktivets bestemmelser har vaeret umiddelbart anvendelige , har den belgiske stat ikke herigennem vaeret fritaget for forpligtelsen til at gennemfoere direktivet ved at vedtage internretlige bestemmelser . Som Domstolen tidligere har fastslaaet i dom af 6 . maj 1980 ( sag 102/79 , Kommissionen mod Belgien , Sml ., s . 1487 ), har nemlig de retsundergivnes adgang til ved domstolene at goere et direktiv gaeldende mod en medlemsstat , der ikke har efterkommet direktivet , karakter af en mindstegaranti , som foelger af den bindende karakter af den forpligtelse , der paalaegges medlemsstaterne ved direktiver i henhold til artikel 189 , skt . 3 , og en medlemsstat er ikke paa     grundlag af denne mindstegaranti berettiget til at undlade rettidigt at traeffe egnede foranstaltninger med henblik paa at opfylde formaalet med hvert enkelt direktiv .
14 Den belgiske regering har i svarskriftet endelig gjort gaeldende , at de krav , der stilles i direktivet , allerede gaelder dels ifoelge egentlige nationale lovbestemmelser , dels ifoelge generelle administrative retsforskrifter , der er offentliggjort paa passende maade . I duplikken har den belgiske regering anfoert , at disse bestemmelser ikke kan anses blot som en gaeldende administrativ praksis , men at der virkelig er tale om forvaltningsregler . Foerst efter anmodning fra Domstolen har den belgiske regering den 11 . oktober 1982 til Domstolens justitskontor indgivet et dokument med et bilag , der gengiver de forskellige nationale bestemmelser , der efter dens opfattelse giver sikkerhed for , at direktivet er gennemfoert i belgisk ret .
15 Det maa imidlertid herved bemaerkes , at denne indsigelse fra den belgiske regering foerst er fremkommet under retssagen , mens det under hele proceduren forud for sagsanlaegget kun blev gjort gaeldende , at en lov til gennemfoerelse af det omhandlede direktiv var under forberedelse .
16 Det maa fastslaas , at den omtalte fremgangsmaade ikke stemmer overens med artikel 14 , stk . 1 , i direktiv 77/780 , hvorefter medlemsstaterne har pligt til straks at underrette Kommissionen om foranstaltninger , de har truffet for at efterkomme direktivet .
17 Ifoelge Kommissionens paastand skal det imidlertid alene statueres , at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser , der paahviler det i henhold til traktaten , »idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser , der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780/EOEF« ; paastanden vedroerer altsaa ikke pligten til at give underretning ifoelge direktivets artikel 14 . En stillingtagen til den belgiske regerings indsigelse maa altsaa foelge denne begraensning .
18 Denne indsigelse kan dog ikke tages til foelge . Eksempelvis kan her naevnes en raekke klare overtraedelser af direktivet . Foerst og fremmest synes ingen af de for tiden gaeldende regler at indeholde noget om den forpligtelse , de kompe    tente belgiske myndigheder bl.a . ifoelge direktivets artikler 3 , stk . 7 , 8 , stk . 5 , og 9 , stk . 2 , har til at meddele de beslutninger , de har truffet .
19 Kongeriget Belgien har vedroerende opfyldelsen af den forpligtelse , medlemsstaternes kompetente myndigheder har til at meddele hinanden alle oplysninger , som vil kunne lette tilsynet med kreditinstituttter ( jfr . direktivets artikel 7 ), anfoert , at der bestaar en saadan forpligtelse i henhold til artikel 40 i kongelig bekendtgoerelse nr . 185 af 9 . juli 1935 . Artikel 40 ophaever ganske vist den tavshedspligt , som paahviler medlemmerne af bankkommissionen og revisorerne i forbindelse med deres meddelelse af oplysninger til en udenlandsk kontrolmyndighed , men den kraever ikke , at de belgiske myndigheder skal samarbejde med myndighederne i de oevrige medlemsstater .
20 I det af den belgiske regering fremlagte dokument er der endvidere ikke oplyst nogen bestemmelse , der gennemfoerer direktivets artikel 5 , som omhandler adgangen for filialer af kreditinstitutter til at benytte samme benaevnelse , som de bruger i den medlemsstat , hvor de har hjemsted . Endelig findes der i belgisk ret intet , der svarer til de saerlige bestemmelser vedroerende inddragelse af tilladelsen ( artikel 8 ). Det gaelder f.eks . reglen om myndighedernes adgang til inden for en frist paa 12 maaneder at inddrage tilladelsen , saafremt instituttet ikke er aktivt .
21 Det maa herefter fastslaas , at kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten , idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser , der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
22 I henhold til procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , som taber sagen , til at afholde sagens omkostninger .
23 Sagsoegte har tabt sagen og paalaegges derfor sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 . Kongeriget Belgien har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til traktaten , idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de bestemmelser , der er noedvendige for at efterkomme Raadets direktiv 77/780 af 12 . december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut ( EFT L 322 , s . 30 ).
2.Sagsoegte afholder sagens omkostninger .