CELEX: 61990CJ0022
EUGFL
manglende godkendelse af udgifter
tillægsafgift på mælk

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. januar 1990 har Den Franske Republik i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 89/627/EOEF af 15. november 1989 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1987, der er finansieret gennem Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (EFT L 359, s. 23), for saa vidt som det i beslutningen laegges til grund, at den samlede garantimaengde for maelkeleverancerne er overskredet med 5 192 tons for mejeriaaret 1986/1987.
2 Ved den anfaegtede beslutning bestemte Kommissionen bl.a., at Den Franske Republik skulle afholde et beloeb paa 10 569 874 FF, svarende til tillaegsafgifterne paa den maengde maelk (5 192 tons), hvormed den samlede garantimaengde, der var fastsat for leverancerne af maelk og mejeriprodukter i Frankrig, var overskredet i den tredje anvendelsesperiode for ordningen med tillaegsafgift paa maelk (1986/1987). Den anfoerte maengde paa 5 192 tons skyldes overfoersler, som Frankrig foretog mellem de referencemaengder, som var blevet tildelt maelkeproducenterne for deres direkte salg, og referencemaengderne for leverancer til mejerier. Den anfaegtede beslutning er baseret paa den betragtning, at overfoerslerne skete i strid med faellesskabsbestemmelserne paa omraadet, for saa vidt som de beroerte producenter i det omhandlede mejeriaar ikke rent faktisk baade havde foretaget direkte salg og leverancer til mejerier.
3 Den Franske Republik har til stoette for sin paastand gjort gaeldende, at Kommissionen har foretaget en fejlagtig fortolkning dels af reglerne om overfoersler mellem referencemaengderne for henholdsvis direkte salg og leverancer til mejerier, dels af reglerne om beregningen af maelkens gennemsnitlige fedtindhold, som danner grundlag for beregningen af tillaegsafgiften.
4 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
Relevante faellesskabsbestemmelser
5 Ordningen med tillaegsafgift paa maelk, som er indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) er indrettet saaledes, at der laegges en afgift paa leverancer af maelk eller andre mejeriprodukter, der overskrider en referencemaengde, som naermere skal fastsaettes. Denne maengde er i henhold til artikel 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13) som udgangspunkt lig med den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret til mejeriet, eller som dette har indkoebt i referenceaaret, justeret med en vis procentsats.
6 Ifoelge artikel 6 i forordning nr. 857/84 kan der imidlertid ogsaa gives en referencemaengde til producenter, som har foretaget direkte salg, hvorfor én og samme producent kan raade over to referencemaengder; den ene for sine leverancer til mejerier og den anden for sine salg til forbrugerne. I artikel 6a i forordning nr. 857/84, som blev indsat i forordningen ved Raadets aendringsforordning (EOEF) nr. 590/85 af 26. februar 1985 (EFT L 68, s. 1), bestemmes det, at producenter, som saaledes raader over to referencemaengder, "efter anmodning og for at tage hensyn til aendringer i deres afsaetningsmoenster [kan] faa forhoejet den ene af de to referencemaengder inden for en periode paa tolv maaneder. Det er en forudsaetning for forhoejelsen, at den anden referencemaengde i samme periode paa tolv maaneder nedsaettes tilsvarende".
7 Gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift paa maelk, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68, er fastsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (EFT L 139, s. 12). Artikel 5, stk. 5, i denne forordning bestemmer i det vaesentlige, at producenter, der har opnaaet en referencemaengde for deres direkte salg, og som helt eller delvis ophoerer med disse, "kan levere deres maelk og mejeriprodukter til en opkoeber ..., forudsat at medlemsstaten er i stand til at tildele dem en referencemaengde, uden at ... [garantimaengden] overskrides". Forordning nr. 1546/88 indeholder desuden i artikel 12 nogle regler om beregningen af det gennemsnitlige fedtindhold i maelken, som danner grundlag for beregningen af tillaegsafgiften.
Det foerste anbringende
8 Som sit foerste anbringende har Den Franske Republik gjort gaeldende, at Kommissionen har anlagt en forkert fortolkning af artikel 6a i forordning nr. 857/84, i den aendrede udgave, ved i den anfaegtede beslutning at laegge til grund, at garantimaengden er overskredet med 5 192 tons maelk som foelge af overfoersler mellem referencemaengderne for direkte salg og referencemaengderne for leverancer til mejerier for producenter, som i det omhandlede mejeriaar ikke baade foretog direkte salg og leverancer til mejerier.
9 Den franske regering har herved anfoert, at artikel 6a regulerer de midlertidige overfoersler mellem referencemaengder for henholdsvis direkte salg og leverancer til mejerier. Bestemmelsen goer det saaledes muligt for en producent, der raader over to referencemaengder, i et givet mejeriaar helt eller delvis at flytte sine maengder fra én form for virksomhed til en anden, idet denne tilladelse bortfalder ved udgangen af hvert mejeriaar. Hvis producenten derimod standser sine direkte salg definitivt, gaar hans referencemaengde for denne form for virksomhed i henhold til artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 1546/88 tilbage til den nationale reserve, og han kan i saa fald kun faa tildelt en ny referencemaengde fra den nationale reserve for sine leverancer til mejerier.
10 En sammenstilling af de to naevnte bestemmelser viser ifoelge den franske regering, at en midlertidig overfoersel i henhold til artikel 6a i forordning nr. 857/84 kun er undergivet to betingelser, nemlig at den beroerte producent raader over to referencemaengder - for sine direkte salg og for sine leverancer til mejerier - og at han er i en situation, hvor han skal tage hensyn til aendringer i sit afsaetningsmoenster. Bestemmelsen kraever derimod ikke, at producenten i det omhandlede mejeriaar baade foretager direkte salg og leverancer til mejerier.
11 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den ordning med midlertidige overfoersler, som er indfoert ved artikel 6a i forordning nr. 857/84, kun kan anvendes, hvis producenten rent faktisk foretager baade direkte salg og leverancer til mejerier i det omhandlede mejeriaar. Formaalet med bestemmelsen er ifoelge Kommissionen at goere det muligt for en producent, som delvis afsaetter sin maelkeproduktion ved direkte salg og delvis ved leverancer til mejerier, at aendre kurs med hensyn til aftagerne af produktionen, saafremt hans afsaetningsmoenster i et givet mejeriaar ikke laengere svarer til den saedvanlige fordeling af salget.
12 Efter Kommissionens opfattelse foelger det heraf, at overfoersler mellem referencemaengder for direkte salg og referencemaengder for leverancer til mejerier forudsaetter, at producenterne i det paagaeldende mejeriaar rent faktisk baade foretager direkte salg og leverancer til mejerier.
13 Denne argumentation fra Kommissionens side kan ikke tiltraedes.
14 Det fremgaar nemlig af selve ordlyden af artikel 6a i forordning nr. 857/84, at bestemmelsens anvendelsesomraade ikke kan begraenses til tilfaelde, hvor den omhandlede producent, som raader over to referencemaengder for henholdsvis direkte salg og leverancer til mejerier, rent faktisk udoever disse to former for virksomhed i samme periode paa tolv maaneder.
15 Denne fortolkning baseret paa bestemmelsens ordlyd er i overensstemmelse med dens formaal, som er at goere det muligt for producenter, der raader over to referencemaengder, at tage hensyn til aendringer i deres afsaetningsmoenster. Da virkningerne af saadanne aendringer kan straekke sig over mere end et mejeriaar, ville opfyldelsen af dette formaal ikke vaere sikret fuldt ud, hvis artikel 6a blev fortolket saaledes, at den ikke omfatter producenter, som i samme mejeriaar ikke rent faktisk foretager baade direkte salg og leverancer til mejerier; det vil navnlig sige producenter, der af hensyn til aendringer i deres afsaetningsmoenster midlertidigt har standset deres direkte salg i et givet mejeriaar.
16 Det foelger i oevrigt af opbygningen af de relevante bestemmelser, at de producenter, som ikke er omfattet af artikel 6a i forordning nr. 857/84, kun vil kunne skifte afsaetningsmetode i henhold til artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 1546/88, som regulerer de tilfaelde, hvor de direkte salg standses definitivt. Denne bestemmelse aabner imidlertid udelukkende mulighed for overfoersler fra referencemaengder for direkte salg til referencemaengder for leverancer til mejerier og ikke den anden vej. Den opstiller desuden den betingelse for leverancer til mejerier, fritaget for tillaegsafgift, at den paagaeldende medlemsstat er i stand til at tildele producenten en referencemaengde, uden at medlemsstatens samlede garantimaengde overskrides.
17 Det foelger af det saaledes anfoerte, at den anfaegtede beslutning er baseret paa en forkert fortolkning af artikel 6a i forordning nr. 857/84, for saa vidt som det i beslutningen laegges til grund, at den samlede garantimaengde for maelkeleverancerne er overskredet med 5 192 tons for mejeriaaret 1986/1987 som foelge af afvisningen af at lade den naevnte bestemmelse gaelde for producenter, der ikke i mejeriaaret 1986/1987 rent faktisk foretog baade direkte salg og leverancer til mejerier, og at beslutningen herefter boer annulleres.
Det andet anbringende
18 Da den anfaegtede beslutning boer annulleres af de ovenfor anfoerte grunde, er der ikke behov for at undersoege det andet anbringende om en forkert fortolkning af artikel 12 i forordning nr. 1546/88 vedroerende beregningen af det gennemsnitlige fedtindhold i maelken, som danner grundlag for beregningen af tillaegsafgiften.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
19 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Kommissionen har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Kommissionens beslutning 89/627/EOEF af 15. november 1989 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1987, der er finansieret gennem Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, annulleres, for saa vidt som det heri laegges til grund, at den samlede garantimaengde for maelkeleverancerne er overskredet med 5 192 tons for mejeriaaret 1986/1987.
2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.