CELEX: 62001TJ0322
Kilpailu
Kartellit tai muut yhteisjärjestelyt
Natriumglukonaatti
EY 81 artikla
Sakot
Asetuksen N:o 17 15 artiklan 2 kohta
Sakkojen määrän laskennasta annetut suuntaviivat
Yhteistyötiedonanto
Suhteellisuusperiaate
Yhdenvertainen kohtelu
Ne bis in idem -periaate

Tosiseikat
1       Roquette Frères SA (jäljempänä Roquette) on kemianteollisuuden alalla toimiva yhtiö. Se valmistaa muun muassa natriumglukonaattia.
2       Natriumglukonaatti kuuluu kelatoiviin aineisiin, jotka ovat tuotteita, jotka inaktivoivat metalli-ioneja teollisuusprosesseissa.
Näihin prosesseihin kuuluvat muun muassa teollisuussiivous (pullojen ja talousastioiden puhdistaminen), pintojenkäsittely
(ruosteenestokäsittely, tahranpoisto, alumiinin etsaus) ja vesien käsittely. Kelatoivia aineita käytetään elintarviketeollisuudessa,
kosmetiikkateollisuudessa, lääketeollisuudessa, paperiteollisuudessa, betoniteollisuudessa ja myös muilla teollisuudenaloilla.
Natriumglukonaattia myydään koko maailmassa, ja maailmanmarkkinoilla on kilpailevia yrityksiä.
3       Vuonna 1995 natriumglukonaatin maailmanlaajuinen kokonaismyynti oli noin 58,7 miljoonaa euroa ja kokonaismyynti Euroopan talousalueella
(ETA) noin 19,6 miljoonaa euroa. Tosiseikkojen tapahtumahetkellä viisi yritystä, eli ensinnäkin Fujisawa Pharmaceutical Co.
Ltd (jäljempänä Fujisawa), toiseksi Jungbunzlauer AG, kolmanneksi Roquette, neljänneksi Glucona vof, joka oli vuoden 1995
joulukuuhun saakka Akzo Chemie BV:n, joka on Akzo Nobel NV:n (jäljempänä Akzo) kokonaan omistama tytäryhtiö, ja Coöperative
Verkoop‑ en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA:n (jäljempänä Avebe) yhteisessä määräysvallassa oleva
yritys, ja viidenneksi Archer Daniels Midland Co. (jäljempänä ADM), vastasi lähes kaikesta maailman natriumglukonaatin valmistuksesta.
4       Vuoden 1997 maaliskuussa Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle, että lysiini‑ ja sitruunahappomarkkinoilla suoritetun
tutkimuksen jälkeen oli niin ikään aloitettu natriumglukonaattimarkkinoita koskeva tutkimus. Vuoden 1997 loka‑ ja joulukuussa
sekä vuoden 1998 helmikuussa komissiolle ilmoitettiin, että Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ja Fujisawa olivat myöntäneet osallistuneensa
kartelliin, joka oli muodostunut natriumglukonaatin hintojen vahvistamisesta sekä tuotteen myyntimäärien jakamisesta Yhdysvalloissa
ja muualla Yhdysvaltain oikeusministeriön kanssa tehtyjen sopimusten jälkeen amerikkalaisviranomaiset määräsivät sakkoja kyseisille
yrityksille.
5       Komissio esitti 6 päivänä helmikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 17 ([EY 81] ja [EY 82] artiklan ensimmäinen täytäntöönpanoasetus)
(EYVL 1962, 13, s. 204) 11 artiklan perusteella 18.2.1998 tietojensaantipyyntöjä Euroopan tärkeimmille natriumglukonaatin
valmistajille, tuojille, viejille ja ostajille.
6       Tietojensaantipyynnön seurauksena Fujisawa otti yhteyttä komissioon ilmoittaakseen tälle, että se oli tehnyt yhteistyötä amerikkalaisviranomaisten
kanssa edellä kuvatussa tutkimuksessa ja että se halusi tehdä yhtä lailla yhteistyötä komission kanssa sakkojen määräämättä
jättämisestä tai lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa 18 päivänä heinäkuuta 1996 annetun komission tiedonannon (EYVL
C 207, s. 4; jäljempänä yhteistyötiedonanto) mukaisesti. Komission kanssa 1.4.1998 pitämänsä kokouksen jälkeen Fujisawa toimitti
12.5.1998 kirjallisen lausunnon ja asiakirjat, jotka sisälsivät yhteenvedon kartellin vaiheista, ja tiettyjä muita asiakirjoja.
7       Komissio teki 16. ja 17.9.1998 asetuksen N:o 17 14 artiklan 3 kohdan mukaisesti tutkimuksen Aveben, Gluconan, Jungbunzlauerin
ja Roquetten toimitiloissa.
8       Komissio esitti 10.11.1998 tietojensaantipyynnön ADM:lle. ADM ilmoitti 26.11.1998 aikeensa tehdä yhteistyötä komission kanssa.
Kokouksessa, joka pidettiin 11.12.1998, ADM antoi ”ensimmäisen osoituksen yhteistyöstään”. Yrityksen lausunto ja asiaan liittyvät
asiakirjat annettiin tämän jälkeen 21.1.1999 komissiolle.
9       Komissio esitti 2.3.1999 yksityiskohtaisia tietojensaantipyyntöjä Gluconalle, Roquettelle ja Jungbunzlauerille. Kyseiset yritykset
ilmaisivat 14., 19. ja 20.4.1999 päivätyillä kirjeillä halunsa tehdä yhteistyötä komission kanssa ja toimittivat sille tiettyjä
kartellia koskevia tietoja. Komissio esitti 25.10.1999 täydentäviä tietojensaantipyyntöjä ADM:lle, Fujisawalle, Gluconalle,
Roquettelle ja Jungbunzlauerille.
10     Saamiensa tietojen perusteella komissio antoi 17.5.2000 väitetiedoksiannon Roquettelle ja muille asianomaisille yrityksille
EY 81 artiklan 1 kohdan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohdan rikkomisen vuoksi. Roquette ja kaikki muut asianomaiset yritykset
toimittivat kirjalliset huomautuksensa vastauksena komission esittämiin väitteisiin. Yksikään näistä ei pyytänyt kuulemista
eikä kiistänyt väitetiedoksiannossa esitettyjen tosiseikkojen paikkansapitävyyttä.
11     Komissio lähetti 11.5.2001 täydentäviä tietojensaantipyyntöjä Roquettelle ja muille asianomaisille yrityksille.
12     Komissio teki 2.10.2001 päätöksen K(2001) 2931 lopullinen EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan
soveltamisesta (asia COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti) (jäljempänä päätös). Päätös annettiin tiedoksi Roquettelle 11.10.2001
päivätyllä kirjeellä.
13     Päätöksessä on muun muassa seuraavat säännökset:
”1 artikla
[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] ja [Roquette] ovat rikkoneet EY 81 artiklan 1 kohtaa ja – 1.1.1994 lukien
– ETA-sopimuksen 53 artiklan 1 kohtaa osallistumalla jatkuvaan sopimukseen ja/tai yhdenmukaistettuun menettelytapaan natriumglukonaattimarkkinoilla.
Rikkominen kesti
–       [Akzon], [Aveben], [Fujisawan] ja [Roquetten] tapauksessa vuoden 1987 helmikuusta vuoden 1995 kesäkuuhun
–       [Jungbunzlauerin] tapauksessa vuoden 1988 toukokuusta vuoden 1995 kesäkuuhun
–       [ADM:n] tapauksessa vuoden 1991 kesäkuusta vuoden 1995 kesäkuuhun
– –
3 artikla
Yrityksille määrätään seuraavat sakot 1 artiklassa tarkoitetusta rikkomisesta:
a)      [Akzo]                                     9 miljoonaa euroa
b)      [ADM]                                     10,13 miljoonaa euroa
c)      [Avebe]                                     3,6 miljoonaa euroa
d)      [Fujisawa]                            3,6 miljoonaa euroa
e)      [Jungbunzlauer]                   20,4 miljoonaa euroa
f)      [Roquette]                            10,8 miljoonaa euroa
– –”
14     Sakkojen määrän laskemiseksi komissio sovelsi päätöksessään menetelmää, joka esitetään suuntaviivoissa asetuksen N:o 17 15
artiklan 2 kohdan ja EHTY:n perustamissopimuksen 65 artiklan 5 kohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennassa (EYVL 1998,
C 9, s. 3; jäljempänä suuntaviivat), ja yhteistyötiedonantoa.
15     Ensiksi komissio määritti sakon perusmäärän kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella.
16     Tässä yhteydessä komissio katsoi ensinnäkin rikkomisen vakavuuden osalta, että asianomaiset yritykset olivat syyllistyneet
erittäin vakavaan rikkomiseen, kun otetaan huomioon rikkomisen laatu, sen todellinen vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin
ETA:ssa sekä merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden laajuus (päätöksen 371 perustelukappale).
17     Komissio katsoi seuraavaksi, että yritysten todellinen taloudellinen kapasiteetti aiheuttaa vahinkoa kilpailulle oli otettava
huomioon ja sakon määrä vahvistettava tasolle, jolla taataan riittävä ehkäisevä vaikutus. Näin ollen komissio tukeutui asianomaisten
yritysten natriumglukonaatin myyntiin rikkomiskauden viimeisenä vuonna eli vuonna 1995 perustuneisiin maailmanlaajuisiin liikevaihtoihin,
jotka asianomaiset yritykset olivat ilmoittaneet komissiolle tämän tietojensaantipyyntöjen jälkeen ja joiden perusteella komissio
laski kyseisten yritysten markkinaosuudet, ja luokitteli nämä yritykset kahteen luokkaan. Se luokitteli ensimmäiseen luokkaan
yritykset, joilla sen käytössä olleiden tietojen mukaan oli yli 20 prosentin markkinaosuus natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla
ja joihin kuuluivat Fujisawa (35,54 prosenttia), Jungbunzlauer (24,75 prosenttia) ja Roquette (20,96 prosenttia). Komissio
vahvisti näille yrityksille 10 miljoonan euron perusmäärän. Toiseen luokkaan komissio luokitteli yritykset, joilla sen käytössä
olleiden tietojen mukaan oli alle 10 prosentin markkinaosuus natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla ja joihin kuuluivat Glucona
(noin 9,5 prosenttia) ja ADM (9,35 prosenttia). Komissio vahvisti näille yrityksille 5 miljoonan euron perusmäärän eli 2,5
miljoonan euron perusmäärän Akzolle ja Avebelle, joiden yhteisessä määräysvallassa Glucona oli (päätöksen 385 perustelukappale).
18     Lisäksi komissio tarkisti tätä perusmäärää yhtäältä sen varmistamiseksi, että sakolla on riittävä ehkäisevä vaikutus, ja toisaalta
sen huomioon ottamiseksi, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka
antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia
seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta. Näin ollen asianomaisten yritysten koko ja niiden kokonaisresurssit huomioon ottaen
komissio sovelsi korotuskerrointa 2,5 perusmääriin, jotka oli määritetty ADM:lle ja Akzolle, jolloin tämä perusmäärä oli 12,5
miljoonaa euroa ADM:n tapauksessa ja 6,25 miljoonaa euroa Akzon tapauksessa (päätöksen 388 perustelukappale).
19     Kunkin yrityksen rikkomisen keston huomioimiseksi näin määritettyä perusmäärää korotettiin 10 prosenttia vuotta kohti eli
80 prosenttia Fujisawan, Akzon, Aveben ja Roquetten osalta, 70 prosenttia Jungbunzlauerin osalta ja 35 prosenttia ADM:n osalta
(päätöksen 389–392 perustelukappale).
20     Komissio vahvisti tällä tavoin sakkojen perusmääräksi 18 miljoonaa euroa Roquetten osalta. ADM:n, Akzon, Aveben, Fujisawan
ja Jungbunzlauerin osalta perusmäärä vahvistettiin vastaavasti 16,88, 11,25, 4,5, 18 ja 17 miljoonaksi euroksi (päätöksen
396 perustelukappale).
21     Toiseksi Jungbunzlauerille määrätyn sakon perusmäärää korotettiin 50 prosenttia raskauttavien olosuhteiden vuoksi, koska kyseisellä
yrityksellä oli ollut johtava asema kartellissa (päätöksen 403 perustelukappale).
22     Kolmanneksi komissio tutki ja hylkäsi väitteet, jotka tietyt yritykset olivat esittäneet ja joiden mukaan näiden yritysten
osalta pitäisi ottaa huomioon lieventäviä ososuhteita (päätöksen 404–410 perustelukappale).
23     Neljänneksi komissio myönsi yhteistyötiedonannon B kohdan perusteella Fujisawalle ”hyvin huomattavan alentamisen” (80 prosenttia)
sen sakon määrästä, joka tälle olisi määrätty, jos tämä ei olisi tehnyt yhteistyötä, ”hyvin huomattavan alentamisen” (80 prosenttia).
Komissio katsoi lisäksi, että ADM ei täyttänyt edellytyksiä, jotka vahvistetaan tämän saman tiedonannon C kohdassa sen sakon
määrän ”huomattavaksi alentamiseksi”. Lopuksi komissio myönsi kyseisen tiedonannon D kohdan perusteella sakon määrän ”merkittävän
alentamisen” (40 prosenttia) ADM:lle ja Roquettelle ja 20 prosenttia Akzolle, Avebelle ja Jungbunzlauerille (päätöksen 418,
423, 426 ja 427 perustelukappale).
24     Komissio peruutti 19.3.2002 päätöksen sikäli kuin se koski Jungbunzlaueria. Komissio teki 29.9.2004 uuden päätöksen K(2004)
3598 EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (asia COMP/E-1/36.756 – Natriumglukonaatti)
(jäljempänä 29.9.2004 tehty päätös) Jungbunzlauerin ja kolmen muun Junbunzlauer-konserniin kuuluvan yrityksen (Jungbunzlauer
Ladenburg GmbH, Jungbunzlauer Holding AG ja Jungbunzlauer Austria AG) osalta ja määräsi niille 19,04 miljoonan euron suuruisen
sakon, koska ne olivat osallistuneet kartelliin natriumglukonaattisektorilla. Tämän jälkimmäisen päätöksen neljä adressaattia
nostivat 23.12.2004 kanteen tästä päätöksestä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Tämä kanne rekisteröitiin ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamossa asianumerolla T‑492/04.

Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
25     Roquette nosti tämän kanteen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.12.2001 toimittamallaan kannekirjelmällä.
26     Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin (kolmas jaosto) päätti aloittaa suullisen
käsittelyn, ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklassa määrättynä prosessinjohtotoimena se esitti
asianosaisille kirjallisesti kysymyksiä, joihin nämä vastasivat asetetuissa määräajoissa.
27     Asianosaisten lausumat kuultiin 18.2.2004 pidetyssä istunnossa.
28     Sen jälkeen, kun 29.9.2004 oli tehty päätös muun muassa Jungbunzlauerin osalta, Roquette pyysi 2.2.2005 päivätyllä kirjeellä
ensisijaisesti prosessinjohtotoimien määräämistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan 4 kohdan
perusteella ja toissijaisesti sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteuttaisi kaikki tarpeelliset toimenpiteet,
joihin kuuluu esimerkiksi asian käsittelyn aloittaminen uudelleen ja asioiden yhdistäminen. Hyvän oikeudenhoidon yleisperiaatteen
mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kehotti asian käsittelyä uudelleen aloittamatta komissiota ottamaan kantaa
Roquetten pyyntöön. Komissio ilmoitti 7.3.2005 päivätyllä kirjeellä katsovansa, että Roquetten pyyntöihin ei ollut syytä suostua.
29     Roquette vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       kumoaa päätöksen 1 artiklan sikäli kuin siinä katsotaan Roquetten osalta, että rikkominen jatkui vuoden 1987 helmikuusta vuoden
1995 kesäkuuhun
–       kumoaa päätöksen 3 artiklan sikäli kuin siinä määrätään Roquettelle 10,8 miljoonan euron suuruinen sakko
–       käyttää täyttä harkintavaltaansa ja alentaa Roquettelle määrättyä sakkoa
–       velvoittaa komission palauttamaan sille lainvastaisesti kannetun sakon määrän (perusmäärän 3,76 prosentin korkoineen)
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
30     Komissio vaatii, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
–       hylkää kanteen
–       velvoittaa Roquetten korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
31     Roquetten esittämät kanneperusteet, jotka liittyvät kaikki sille määrätyn sakon määrän vahvistamiseen, koskevat ensinnäkin
rikkomisen vakavuutta, toiseksi rikkomisen kestoa, kolmanneksi lieventävien olosuhteiden olemassaoloa, neljänneksi sen yhteistyötä
hallinnollisen menettelyn aikana ja viidenneksi ne bis in idem ‑periaatteen soveltamista, kun otetaan huomioon sakot, jotka
amerikkalaisviranomaiset sille määräsivät.
I
Rikkomisen vakavuus
A
Johdanto
32     Sen arvioinnin osalta, jonka komissio teki rikkomisen vakavuudesta, Roquette esittää kolme väitettä, joista ensimmäinen koskee
huomioon otettavan liikevaihdon virheellistä määrittämistä, toinen kartellin merkityksellisiin markkinoihin aiheuttaman todellisen
vaikutuksen virheellistä arviointia ja kolmas Roquetten käyttäytymisen huomiotta jättämistä.
33     Ennen kuin lausutaan siitä, ovatko nämä eri väitteet perusteltuja, on hyödyllistä muistuttaa tietyistä seikoista, jotka komissio
otti huomioon päätöksessään rikkomisen vakavuutta arvioidessaan.
34     Päätöksestä ilmenee, että rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi komissio katsoi ensinnäkin, että kun otetaan huomioon rikkomisen
luonne, sen todellinen vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin ETA:ssa sekä merkityksellisten maantieteellisten markkinoiden
laajuus, asianomaiset yritykset olivat syyllistyneet erittäin vakavaan rikkomiseen, joka oli vaikuttanut koko ETA:han (päätöksen
334–371 perustelukappale).
35     Komissio katsoi seuraavaksi, että asianomaisia yrityksiä oli ”kohdeltava eri tavoin sen huomioimiseksi, mikä niiden todellinen
taloudellinen kapasiteetti vahingoittaa merkittävästi kilpailua on, ja – – vahvistettava sakko tasolle, jolla taataan riittävä
ehkäisevä vaikutus”. Tässä yhteydessä komissio totesi, että se otti huomioon kunkin yrityksen erityisen merkityksen ja siis
sen lainvastaisen käyttäytymisen todellisen vaikutuksen kilpailuun (päätöksen 378 ja 379 perustelukappale).
36     Näiden seikkojen arvioimiseksi komissio päätti tukeutua liikevaihtoihin, jotka asianomaiset yritykset olivat saaneet myymällä
natriumglukonaattia maailmanmarkkinoilla rikkomiskauden viimeisen vuoden kuluessa eli vuonna 1995. Komissio katsoi tässä yhteydessä,
että ”[koska natriumglukonaatti]markkinat [ovat] maailmanlaajuiset, nämä luvut osoittavat parhaalla mahdollisella tavalla
kartelliin osallistuneiden yritysten kapasiteetin aiheuttaa merkittävää vahinkoa muille toimijoille yhteismarkkinoilla ja/tai
ETA:ssa” (päätöksen 381 perustelukappale). Komissio lisäsi, että sen mukaan tämän menetelmän käyttämistä tukee se, että kyseessä
oli maailmanlaajuinen kartelli, jonka tarkoituksena oli muun muassa maailmanmarkkinoiden jakaminen ja näin ollen kilpailun
poistaminen tietyiltä ETA-markkina-alueilta. Se katsoi lisäksi, että kartellin osapuolen maailmanlaajuinen liikevaihto antaa
myös käsityksen tämän osapuolen myötävaikutuksesta koko kartellin tehokkuuteen tai päinvastoin epävakaudesta, joka kyseisen
osapuolen osallistumatta jättämisestä olisi seurannut (päätöksen 381 perustelukappale).
37     Tämän perusteella komissio päätti määritellä kaksi yritysten luokkaa eli yhtäältä luokan, jonka muodostavat ”natriumglukonaatin
kolme tärkeintä valmistajaa, joilla on yli 20 prosentin maailmanmarkkinaosuus”, ja toisaalta luokan, jonka muodostavat yritykset,
”joiden markkinaosuudet natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla ovat huomattavasti pienemmät (alle 10 prosenttia)” (päätöksen
382 perustelukappale). Komissio vahvisti 10 miljoonan euron perusmäärän ensimmäiseen luokkaan kuuluville yrityksille eli Fujisawalle,
Jungbunzlauerille ja Roquettelle, joiden markkinaosuudet olivat tässä järjestyksessä noin 36, 25 ja 21 prosenttia, ja 5 miljoonan
euron perusmäärän toiseen luokkaan kuuluville yrityksille eli Gluconalle ja ADM:lle, joiden kummankin markkinaosuus oli noin
9 prosenttia. Koska Glucona oli Akzon ja Aveben yhteisessä määräysvallassa, komissio määräsi siis kummallekin näistä yrityksistä
2,5 miljoonan euron perusmäärän (päätöksen 385 perustelukappale).
38     Lopuksi komissio tarkisti tätä perusmäärää yhtäältä sen varmistamiseksi, että sakolla on riittävä ehkäisevä vaikutus, ja toisaalta
sen huomioon ottamiseksi, että suurilla yrityksillä on oikeudellista ja taloudellista tietoa sekä infrastruktuureja, jotka
antavat niille mahdollisuuden arvioida paremmin sitä, rikkovatko ne toiminnallaan kilpailusääntöjä, sekä tästä aiheutuvia
seurauksia kilpailuoikeuden näkökulmasta. Näin ollen asianomaisten yritysten koko ja kokonaisresurssit huomioon ottaen komissio
sovelsi korotuskerrointa 2,5 perusmääriin, jotka oli määritetty ADM:lle ja Akzolle, ja vahvisti siis sakon määrän rikkomisen
vakavuuden perusteella 12,5 miljoonaksi euroksi ADM:n tapauksessa ja 6,25 miljoonaksi euroksi Akzon tapauksessa (päätöksen
388 perustelukappale).
B
Liikevaihdon määrittäminen
1.     Asianosaisten lausumat
39     Roquette väittää lähinnä, että komissio ei määrittänyt asianmukaisesti sakon perusmäärän laskemiseksi huomioon otettavaa liikevaihtoa.
Roquetten mukaan tämä komission virheellinen arviointi johtuu siitä, että se otti huomioon liikevaihdon, joka sisältää sen
”emäliuosten” liikevaihdon, vaikka komissio myönsi Roquetten mukaan, että kartellia varten huomioon otettuihin natriumglukonaattimarkkinoihin
eivät sisälly ”emäliuokset”.
40     Muistutettuaan, että ”emäliuokset” eivät kuulu päätöksen soveltamisalaan, Roquette korosti, että sen 19.11.1999 päivätystä
kirjeestä, sen 3.5.1999 päivätystä vastauksesta komission 2.3.1999 esittämään tietojensaantipyyntöön ja sen väitetiedoksiannosta
25.7.2000 esittämistä huomautuksista ilmenee, että sen valmistama nestemäinen natriumglukonaatti vastaa yksinomaan ”emäliuoksia”,
jotka ovat peräisin sen erityisestä valmistusprosessista, minkä vuoksi se poikkeaa sen kilpailijoiden tuotteesta. Se kiistää
tällä perustella sen, ettei komissio olisi voinut havaita, että ”nestemäinen glukonaatti”, jonka Roquette mainitsee, vastaa
”emäliuoksia” eikä sen kilpailijoiden valmistamaa nestemäistä natriumglukonaattia. Se viittaa tämän osalta myös komission
vastineessaan omaksumaan kantaan, jossa tämä Roquetten mukaan myönsi implisiittisesti, että se, mitä Roquette kutsuu ”emäliuokseksi”,
ei ole täysin sama asia kuin nestemäinen natriumglukonaatti.
41     Roquette kiistää, että ”emäliuoksia” koskevan viittauksen puuttuminen sen 3.5.1999 ja 21.5.2001 päivätyistä vastauksista 2.3.1999
ja 11.5.2001 päivättyihin tietojensaantipyyntöihin voisi oikeuttaa sen, että komissio ei tee eroa ”emäliuosten” ja nestemäisen
natriumglukonaatin välillä. Se korostaa, että se vastasi tietojensaantipyyntöihin noudattamalla komission käyttöön ottamaa
lomakepohjaa, jossa ei tehdä eroa ”nestemäisten glukonaattien” ja ”emäliuosten” välillä. Roquetten mukaan lisäksi tietoja,
jotka se toimitti vastauksissaan ja joihin kuuluvat liikevaihdot, on arvioitava niiden aikaisempien selvitysten valossa, joissa
todetaan, että sen nestemäiset glukonaatit eivät ole tuotteita, jotka kuuluvat kartellin piiriin. Se viittaa tämän osalta
myös Fujisawan 12.5.1998 päivättyyn kirjelmään, jossa tämä myönsi Roquetten mukaan, että ”emäliuokset” eivät ole lopputuote
ja että ne eivät kuulu kartellin piiriin. Lopuksi Roquetten mukaan se, että kartellin osapuolet eivät maininneet Roquetten
nestemäisen natriumglukonaatin poissulkemista kartellista, ei estä sitä, etteivätkö kaikki kolmannet ja komissio olisi myöntäneet
”emäliuosten” jättämistä kartellin ulkopuolelle. Roquetten mukaan komissio saattoi näin ollen tietää, että se, mitä Roquette
kutsuu ”nestemäiseksi glukonaatiksi”, on itse asiassa ”emäliuosta”.
42     Roquette väittää näin ollen, ettei se voinut aavistaa, että komissio ymmärtäisi väärin sen nestemäisen natriumglukonaatin
luonteen, ja että jos komissio katsoi, että sillä olleet tiedot olivat riittämättömät, se oli huolimaton jättäessään pyytämättä
tarvittavia selvityksiä Roquetten ”nestemäisen glukonaatin” ja muiden yritysten vastaavan tuotteen välisestä erosta liikevaihdon
laskemiseksi (asia T‑310/94, Gruber + Weber v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑1043, 242 kohta). Roquetten mukaan
komissio olisi saanut muita asiakirjoja, jotka osoittavat Roquetten valmistavan ”emäliuoksia”, jos se olisi noudattanut suurempaa
huolellisuutta. Roquette esittää lopuksi pääjohtajansa selvityksen, jossa vahvistetaan, että Roquetten nestemäinen natriumglukonaatti
vastaa ”emäliuoksia” ja että Roquette ei valmista muuta nestemäistä natriumglukonaattia kuin ”emäliuoksiaan”.
43     Toissijaisesti Roquette katsoo, että oikeuskäytännön mukaan sen tutkiminen, kuka on vastuussa sakon laskemisessa tapahtuneesta
virheestä, on merkityksetöntä ja että virhe huomioon ottaen sakkoa on joka tapauksessa näin ollen alennettava (asia T‑156/94,
Aristrain v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok. 1999, s. II‑645, 584–586 kohta).
44     Roquette katsoo näin ollen, että sen huomioon otettava liikevaihto sakon määrän määrittämiseksi ei voi sisältää sen ”emäliuosten”
myyntiä. Päätöksen 48 perustelukappaleessa huomioon otettu liikevaihto sakon perusmäärän laskemiseksi sisältää Roquetten mukaan
kuitenkin sen ”emäliuosten” liikevaihdon.
45     Tämän komission arviointivirheen seuraus on Roquetten mukaan se, että tämän liikevaihto sen tuotteen osalta, jota rikkominen
koskee, on alhaisempi kuin huomioon otettu liikevaihto. Tämän arviointivirheen vuoksi komissio toimi Roquetten mukaan omien
sääntöjensä ja yhteisöjen tuomioistuimen asiaa koskevien sääntöjen sekä yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen
vastaisesti. Roquettea ei sen mukaan näin ollen pidä luokitella ”ensimmäisen luokan” valmistajiin, joiden markkinaosuus on
yli 20 prosenttia ja joiden sakon perusmäärä vahvistettiin 10 miljoonaksi euroksi, ja komissio määräsi sen mukaan liian suuren
sakon.
46     Roquette muistuttaa vielä, että oikeuskäytännön mukaan liikevaihto on olennainen tekijä sen arvioimiseksi, mikä kunkin kartelliin
osallistuneen yrityksen merkitys on, ja että yksinomaan liikevaihto, joka on peräisin tuotteista, joita kartelli koskee, voidaan
ottaa huomioon rikkomisen laajuuden osoittajana (yhdistetyt asiat 100/80–103/80, Musique diffusion française ym. v. komissio,
tuomio 7.3.1983, Kok. 1983, s. 1825, Kok. Ep. VII, s. 133, 120 kohta; edellä 42 kohdassa mainittu asia Gruber + Weber v. komissio,
tuomion 237 kohta ja asia T‑157/94, Ensidesa v. komissio, tuomio 11.3.1999, Kok. 1999, s. II‑707). Se katsoo, että saman sakon
pysyttäminen liikevaihdon pienenemisen jälkeen ”emäliuoksia” koskevan tuloksen poissulkemisen seurauksena loukkaa yhdenvertaisen
kohtelun periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta. Lisäksi se muistuttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen riippumattomuudesta
suhteessa komissioon sakkojen määräämiseksi, kun otetaan huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen täysi harkintavalta.
47     Komissio kiistää kaikki Roquetten väitteet. Se katsoo, ettei se voinut mitenkään tietää, että Roquetten nestemäinen natriumglukonaatti
vastaa ”emäliuoksia”. Komission mukaan Roquette piti tietoisesti yllä tätä koskevaa epäselvyyttä. Se viittaa tämän väitteen
tukemiseksi Roquetten 3.5.1999 ja 21.5.2001 päivättyihin vastauksiin komission tietojensaantipyyntöihin sekä Roquetten 19.11.1999
päivättyyn kirjeeseen liitettyyn kaupalliseen asiakirjaan. Komissio huomauttaa, että Roquette viittasi kussakin näissä asiakirjassa
nestemäiseen natriumglukonaattiin täsmentämättä, että kyseessä on ”emäliuos”. Lisäksi viittaukset Roquetten 19.11.1999 päivätyssä
kirjeessä nestemäiseen natriumglukonaattiin ja ”emäliuoksiin” eivät mahdollista sitä, että voitaisiin päätellä varmasti, että
Roquette pitää kaupan yksinomaan ”emäliuosten” tyyppistä nestemäistä natriumglukonaattia. Komissio korostaa sitä, että Roquette
tiesi, että tietojensaantipyyntöjen tarkoituksena oli niiden markkinoiden, joihin kartelli vaikutti, arvioiminen sakkojen
laskemiseksi. Se katsoo näin ollen, ettei ole kovin uskottavaa, että Roquette ei tietojensaantipyyntöihin vastatessaan maininnut
nestemäisen natriumglukonaattinsa luonnetta, koska se oli huolissaan sille toimitetun lomakkeen noudattamisesta ja koska se
pelkäsi laiminlyövänsä yhteistyövelvoitettaan poikkeamalla tästä lomakkeesta. Komissio kiistää Roquetten mainitseman edellä
42 kohdassa mainitussa asiassa Gruber + Weber vastaan komissio annetun tuomion merkityksen, koska käsiteltävänä olevassa asiassa
sen mukaan Roquette johti sitä harhaan. Komissio toteaa lopuksi, että yksikään kartellin osapuolista ei todennut menettelyn
kuluessa, että Roquetten nestemäinen natriumglukonaatti voitiin sulkea pois kartellista.
48     Komissio korostaa toissijaisesti, että vaikka Roquetten nestemäinen tuote pitäisi sulkea pois sen liikevaihdon laskemisesta,
joka liittyy Roquetten natriumglukonaattiin, tämä ei vaikuta komission sakolle vahvistamaan 10 miljoonan euron perusmäärään.
49     Se toteaa tämän osalta, että sakon on oltava oikeassa suhteessa rikkomisen vakavuuteen ja kestoon eikä yrityksen omaan liikevaihtoon.
Suuntaviivoissa vahvistetaan sen mukaan, että tätä vakavuutta on arvioitava rikkomisen luonteen, sen markkinoihin aiheuttaman
vaikutuksen, kun se on mitattavissa, ja asianomaisten markkinoiden maantieteellisen laajuuden mukaan. Lisäksi suuntaviivojen
1 A kohdassa sekä oikeuskäytännössä myönnetään, että yhdenvertaisen kohtelun periaatteen soveltaminen voi johtaa saman käyttäytymisen
osalta erilaisten määrien soveltamiseen asianomaisten yritysten osalta ilman, että tämän eron taustalla olisi aritmeettinen
laskelma (asia T‑48/98, Acerinox v. komissio, tuomio 13.12.2001, Kok. 2001, s. II‑3859, 90 kohta).
50     Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio katsoo, että vaikka Roquetten markkinaosuutta pitäisi laskea 20,96 prosentista 17,4
prosenttiin, se olisi edelleen yksi kolmesta tärkeimmästä natriumglukonaatin valmistajasta, joille on vahvistettava 10 miljoonan
euron perusmäärä. Se on edelleen kaukana ADM:n ja Gluconan emoyhtiöiden, joilla on alle 10 prosentin markkinaosuus ja joille
määrättiin 5 miljoonan euron sakko, edellä.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
51     Aluksi on todettava, että päätöksen 34 ja 38 perustelukappaleen mukaan on kiistatonta, että rikkomisen kohteena oleva tuote
on natriumglukonaatti, joka käsittää kiinteän natriumglukonaatin, nestemäisen natriumglukonaatin ja glukonihapon, muttei ”emäliuokseksi”
nimettyä tuotetta.
52     Päätöksen 48 ja 381 perustelukappaleesta ilmenee lisäksi, että komission huomioon ottamat liikevaihdot ovat liikevaihdot,
jotka on otettu kartellin osapuolten vastauksista komission tietojensaantipyyntöihin, ja että nämä liikevaihdot vastaavat
lukuja, jotka on saatu kartellin kunkin jäsenen maailmanlaajuisesta natriumglukonaatin myynnistä rikkomisen viimeisenä vuonna
eli 1995. Komissio katsoi näin ollen tällä perusteella, että vuoden 1995 osalta Roquetten maailmanlaajuinen liikevaihto natriumglukonaatin
osalta oli 12 293,62 tuhatta euroa ja sen maailmanlaajuinen markkinaosuus arvioitiin näin ollen 20,96 prosentiksi (päätöksen
48 perustelukappale).
53     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisen kysymyksen jälkeen komissio vahvisti, että 12 293,62 tuhannen euron summa
vastaa 80 216 582 Ranskan frangia (FRF), joka on summa, jonka Roquette oli ilmoittanut komissiolle 21.5.2001 vastauksessaan
tämän esittämään tietojensaantipyyntöön. Tästä 21.5.2001 päivätystä vastauksesta ilmenee, että 80 216 582 FRF:n summa, joka
edustaa Roquetten maailmanlaajuista liikevaihtoa natriumglukonaatin osalta vuonna 1995, vastaa Roquetten liikevaihtojen summaa
kiinteän natriumglukonaatin (60 517 501 FRF), nestemäisen natriumglukonaatin (16 029 382 FRF) ja glukonihapon (3 669 699 FRF)
osalta vuonna 1995.
54     Lopuksi Roquette liitti vastaukseensa selvityksen, jonka sen pääjohtaja oli laatinut ja jonka mukaan vuonna 1995 ja aiemmin
se oli pitänyt kaupan nimellä ”nestemäinen glukonaatti” yksinomaan ”emäliuoksia”. Komissio ei kiistänyt tämän ilmoituksen
oikeellisuutta vastauskirjelmässään, vastauksissaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin eikä
suullisessa käsittelyssä.
55     On näin ollen kiistatonta, että komission huomioon ottama Roquetten liikevaihto kattoi ”emäliuosten” myynnillä saadun liikevaihdon,
vaikka tämä tuote ei ollut kartellin kohteena. Tästä seuraa, että Roquetten liikevaihto, joka otettiin huomioon sakon määrän
määrittämiseksi, on virheellinen. Roquettelle määrättiin näin ollen erehdyksessä sakko, jonka määrä ei kuvasta tarkoituksenmukaisesti
sen asemaa rikkomisen kohteena olleen tuotteen markkinoilla.
56     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi täyttä harkintavaltaansa käyttäen tämän virheen seuraukset sen jälkeen, kun se
on tarkastellut muita Roquetten esittämiä kanneperusteita.
C
Kartellin todellinen vaikutus
1.     Alustavia huomautuksia
57     Roquette väittää lähinnä, että komissio ei ottanut huomioon kartellin vähäistä vaikutusta arvioidessaan sen todellista vaikutusta
merkityksellisiin markkinoihin. Näin ollen komissio toimi oman käytäntönsä ja vakiintuneen oikeuskäytännön vastaisesti rikkoen
asetuksen N:o 17 15 artiklaa ja loukaten suhteellisuusperiaatetta.
58     Tämän osalta on muistutettava vakiintuneesta oikeuskäytännöstä, jonka mukaan kilpailusääntöjen rikkomisen vakavuus on määritettävä
useiden seikkojen perusteella, joihin kuuluvat muun muassa asian erityisolosuhteet ja asiayhteys, mutta perusteista, jotka
on välttämättä otettava huomioon, ei kuitenkaan ole vahvistettu sitovaa tai tyhjentävää luetteloa (asia C‑137/95 P, SPO ym.
v. komissio, määräys 25.3.1996, Kok. 1996, s. I‑1611, 54 kohta; asia C‑219/95 P, Ferriere Nord v. komissio, tuomio 17.7.1997,
Kok. 1997, s. I‑4411, 33 kohta ja asia T‑9/99, HFB ym. v. komissio, tuomio 20.3.2002, Kok. 2002, s. II‑1487, 443 kohta).
59     Suuntaviivoissaan (1 A kohdan ensimmäinen alakohta) komissio totesi, että rikkomisen vakavuuden arvioimiseksi se ottaa huomioon,
paitsi rikkomisen luonteen ja asianomaisten maantieteellisten markkinoiden laajuuden, ”sen todellisen vaikutuksen markkinoihin,
jos se on mitattavissa”.
60     Käsiteltävänä olevan asian osalta päätöksen 334–388 perustelukappaleesta ilmenee, että komissio todellakin vahvisti sakon
määrän, joka määritettiin rikkomisen vakavuuden perusteella, nämä kolme kriteeriä huomioon ottaen. Tässä yhteydessä se katsoi
erityisesti, että kartellilla oli ollut ”todellinen vaikutus” natriumglukonaattimarkkinoihin (päätöksen 371 perustelukappale).
61     Päätöksen 340 perustelukappaleessa komissio esitteli analyysinsä seuraavasti:
”Komissio katsoo, että kilpailusääntöjen rikkomisella, johon syyllistyivät yritykset, jotka tässä päätöksessä tarkoitettuna
ajanjaksona edustivat yli 90 prosenttia natriumglukonaatin maailmanmarkkinoista ja 95 prosenttia sen Euroopan markkinoista,
oli todellinen vaikutus markkinoihin ETA:ssa, koska se pantiin täytäntöön tunnollisesti. Koska järjestelyillä pyrittiin erityisesti
rajoittamaan myyntimääriä, soveltamaan korkeampia hintoja kuin ilman järjestelyjä ja rajoittamaan myyntiä tietyille asiakkaille,
niillä on täytynyt olla vaikutus tavanomaiseen käyttäytymismalliin markkinoilla ja niiden on näin ollen täytynyt vaikuttaa
näihin markkinoihin.”
62     Se korosti päätöksen 341 perustelukappaleessa, että ”sopimusten täytäntöönpanon ja tämän markkinoihin aiheuttamien vaikutusten
välillä tehtiin kaikin mahdollisin tavoin ero”, mutta on ”kuitenkin väistämätöntä, että tietyt tosiseikat, joita käytettiin
päätelmien tekemiseen näistä kahdesta seikasta, ovat samat”.
63     Näin ollen komissio analysoi ensiksi kartellin täytäntöönpanoa (päätöksen 342–351 perustelukappale). Sen mukaan kartellin
täytäntöönpanon osoittivat eri seikat, jotka liittyivät siihen, minkä se katsoi olevan kartellin kulmakivi, eli myyntikiintiöihin.
Komissio viittasi lisäksi siihen, että ”kartellille oli tyypillistä jatkuva huoli vahvistaa tavoite‑ ja/tai vähimmäishintoja”,
ja lisäsi, että sen mielestä ”näillä hinnoilla on täytynyt olla vaikutus osallistujien käyttäytymiseen, vaikka osallistujat
eivät järjestelmällisesti saavuttaneetkaan niitä” (päätöksen 348 perustelukappale). Komissio päätteli, että ”[kartellin] täytäntöönpanon
tehokkuudesta ei voi olla epäilystä” (päätöksen 350 perustelukappale).
64     Komissio arvioi toiseksi kilpailusääntöjen rikkomisen vaikutusta natriumglukonaattimarkkinoihin. Tämän osalta se viittasi
ensiksi merkityksellisten markkinoiden arviointiin päätöksen 34–41 perustelukappaleessa. Sen jälkeen se viittasi päätöksen
235 ja 236 perustelukappaleessa jo tehtyyn arviointiin ja tuki jäljempänä esittämäänsä vedoten kahteen taulukkoon (jäljempänä
kaaviokuvat), jotka se oli takavarikoinut Roquetten toimitiloista (päätöksen 354 perustelukappale):
”Roquetten toimitiloista tutkimuksen yhteydessä löydetyistä [kaaviokuvista] ilmenevä hintakehitys osoittaa, että kartellin
jäsenten tavoite saavutettiin ainakin osittain. Kyseiset kaksi [kaaviokuvaa], jotka kuvaavat hintakehitystä Ranskan frangeina
Euroopan natriumglukonaattimarkkinoilla vuosina 1977–1995, osoittavat hintojen laskun vuonna 1985. Tämä liike johtui todennäköisesti
vanhan kartellin häviämisestä ja sitä seuranneesta tuotantokapasiteetin käytön kasvusta. Vuoden 1986 lopussa hintataso oli
pudonnut lähes puoleen vuoden 1985 alkuun verrattuna. On erittäin todennäköistä, että sellaisten sopimusten soveltaminen,
joilla otettiin käyttöön uusi kartelli vuodesta 1986 lukien, myötävaikutti merkittävästi todettuun hintojen voimakkaaseen
nousuun (kaksinkertaistuminen) vuosien 1987 ja 1989 välillä. Vuonna 1989 tapahtuneen laskun, joka ei ollut yhtä selvä kuin
vuoden 1985 lasku, jälkeen hintataso pysyi vuoteen 1995 saakka noin 60 prosenttia korkeampana kuin vuonna 1987.”
65     Päätöksen 235 ja 236 perustelukappaleessa, joihin päätöksen 354 perustelukappaleessa viitataan, komissio toteaa seuraavaa:
”(235) Roquetten toimitiloista tutkimuksen yhteydessä takavarikoidut kaksi asiakirjaa ovat riittävän täsmällinen näyttö tuloksista,
jotka kartelli saavutti natriumglukonaatilla. Ne sisältävät muun muassa [kaaviokuvan], joka esittää natriumglukonaatin ’eurooppalaista’
keskivertohintaa vuosina 1977–1995.
(236)          [Yhdessä kaaviokuvassa] osoitetaan selkeästi, että vuosina 1981 ja 1987, kun ’ensimmäinen’ ja ’toinen’ kartelli pantiin täytäntöön,
hinnat nousivat hyvin nopeasti. Hinnat laskivat äkillisesti vuonna 1985, mikä vastaa ’ensimmäisen kartellin’ loppua, kun Roquette
vetäytyi siitä. Vuosina 1987–1989 natriumglukonaatin hinta nousi voimakkaasti: se itse asiassa kaksinkertaistui. Tämän jälkeen
vuosina 1989–1995 hinta oli noin 60 prosenttia korkeampi kuin se oli ollut vuoden 1987 laskusuhdanteen aikana. On todettava,
että toisin kuin vuosina 1981–1986, vuoteen 1995 saakka natriumglukonaatin hinta kyettiin pysyttämään erittäin korkealla tasolla.”
66     Tämän jälkeen komissio tiivisti, analysoi ja hylkäsi eri väitteet, jotka osapuolet olivat esittäneet hallinnollisen menettelyn
aikana osoittaakseen vääräksi päätelmän, jonka komissio oli tehnyt Roquetten toimitiloista takavarikoiduista kaaviokuvista.
ADM:n, joka väitti erityisesti, että tämä sama hintakehitys olisi tapahtunut myös ilman kartellia, väitteiden osalta komissio
totesi seuraavaa (päätöksen 359, 365 ja 369 perustelukappale):
”(359)  – – ADM:n esittämät väitteet eivät osoita vakuuttavalla tavalla, että kartellin täytäntöönpano ei voinut vaikuttaa millään
tavoin hintojen vaihteluihin. Vaikka on totta, että ADM:n esittämä skenaario voi toteutua ilman kartellia, se sopii aivan
yhtä hyvin yhteen olemassa olevan salaisen yhteistyön kanssa. 1980-luvun puolivälissä havaittu kapasiteetin kasvu voi olla
samanaikaisesti sekä ensimmäisen kartellin (1981–1985) häviämisen syy että seuraus. Vuodesta 1987 lähtien tapahtunut kehitys
on täysin yhdenmukainen kyseisenä ajanjaksona toimineen kartellin uudelleenaktivoinnin kanssa. Näin ollen sitä, että natriumglukonaatin
hinta alkoi nousta, ei voida kokonaisuudessaan selittää yksinomaan kilpailulla, vaan sitä on tulkittava sen sopimuksen valossa,
jonka osallistujat tekivät ”vähimmäishinnoista”, markkinaosuuksien jakamisesta sekä tietojenvaihto‑ ja valvontajärjestelmästä.
Kaikki nämä seikat myötävaikuttivat hinnankorotusten onnistumiseen.
– –
(365)          [Yksi kaaviokuva], joka löydettiin Roquetten toimitiloista, vahvistaa, että vuosina 1991–1995 eli ajanjaksona, jolloin ADM
osallistui kartelliin, hinnat pysyivät vakaina tai laskivat hieman. Mikään ei osoita, että hinnat olisivat laskeneet voimakkaasti,
tai varsinkaan, että ne eivät olisi olleet kannattavia. ADM:n poistuminen markkinoilta selittyy todennäköisemmin vakavilla
teknisillä ongelmilla, joita sillä oli heti sen liityttyä kartelliin ja jotka jatkuivat. Se ei siis milloinkaan kyennyt täyttämään
myyntikiintiöitään.
– –
(369)          Lopuksi on käsittämätöntä, että osapuolet olisivat päättäneet useaan otteeseen tavata ympäri maailman myyntikiintiöiden jakamiseksi,
hintojen vahvistamiseksi ja asiakkaiden jakamiseksi näin pitkän ajanjakson aikana, kun otetaan huomioon muun muassa aiheutuneet
riskit, jos niiden mukaan kartellilla oli vain olematon tai vähäinen vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin.”
67     Tämän analyysin osalta Roquetten esittämät eri väitteet siitä, osoittiko komissio kartellin todellisen vaikutuksen, voidaan
erottaa sen mukaan, liittyvätkö ne komission tekemiin päätelmiin kartellin täytäntöönpanosta, komission huomioon ottamiin
seikkoihin kartellin täytäntöönpanon ja vaikutuksen osoittamiseksi, vai siihen, että komissio jätti huomiotta muita seikkoja
kartellin todellisen vaikutuksen arvioinnin yhteydessä.
2.     Väite, jonka mukaan komissio valitsi virheellisen näkökulman osoittaakseen, että kartellilla oli todellinen vaikutus markkinoihin
a)     Asianosaisten lausumat
68     Erillään väitteistään, jotka koskevat komission huomioon ottamien seikkojen merkityksellisyyttä kartellin täytäntöönpanon
ja vaikutuksen osoittamiseksi, Roquette kiistää komission mahdollisuuden osoittaa todellinen vaikutus niiden päätelmien perusteella,
jotka tehtiin kartellin täytäntöönpanosta.
69     Roquette kiistää erityisesti yhtäältä komission analyysin päätöksen 340–351 perustelukappaleessa, joissa tämä väittää, että
koska kartelli pantiin tunnollisesti täytäntöön, sen on täytynyt vaikuttaa tavanomaiseen käyttäytymismalliin, ja että sopimusten
todellinen täytäntöönpano ei välttämättä edellytä täsmälleen samojen hintojen ja määrien soveltamista markkinoilla, vaan että
sovitun tason lähestyminen riittää. Roquette kiistää toisaalta komission päätöksen 369 perustelukappaleessa tekemän päätelmän
siitä, että osapuolten pitkän ajanjakson kuluessa jatkuneet tapaamiset tähän liittyneistä riskeistä huolimatta merkitsivät
markkinoille aiheutetun vaikutuksen olemassaoloa.
70     Komission mukaan nämä väitteet eivät ole perusteltuja.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
71     Akuksi on huomautettava, että suuntaviivojen 1 A kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan komission on laskiessaan sakkoa kilpailusääntöjen
rikkomisen vakavuuden osalta otettava huomioon muun muassa ”[kilpailusääntöjen rikkomisen] todellinen vaikutus markkinoihin,
jos se on mitattavissa”.
72     Tältä osin on arvioitava ilmaisun ”jos se [eli todellinen vaikutus] on mitattavissa” täsmällistä merkitystä. Erityisesti on
määritettävä, voiko komissio tämän sanamuodon mukaan ottaa sakkoja laskiessaan huomioon kilpailusääntöjen rikkomisen todellisen
vaikutuksen yksinomaan, jos se voi mitata tämän vaikutuksen, ja siinä määrin kuin se voi sen tehdä.
73     Kuten komissio on oikeutetusti väittänyt, kartellin asianomaisiin markkinoihin kohdistuvan vaikutuksen tutkiminen edellyttää
väistämättä tukeutumista olettamuksiin. Tässä yhteydessä komission on erityisesti tutkittava sitä, mikä kyseessä olevan tuotteen
hinta olisi ollut ilman kartellia. Tutkittaessa hintojen tosiasiallisen kehityksen syitä on kuitenkin uskallettua spekuloida
kunkin syyn osuudella asiassa. On otettava huomioon se objektiivinen seikka, että hintakartellin vuoksi osapuolet ovat nimenomaan
luopuneet vapaudestaan kilpailla hinnoilla. Muiden tekijöiden kuin tämän kartellin osapuolten vapaaehtoisen luopumisen vaikutuksen
arviointi perustuu näin ollen väistämättä kohtuullisiin todennäköisyyksiin, joita ei voida täsmällisesti mitata.
74     Näin ollen komissiota ei voida ilman, että tältä kriteeriltä, joka voidaan ottaa huomioon sakon määrän määrittämiseksi, poistettaisiin
tehokas vaikutus, arvostella siitä, että se on tukeutunut kartellin todellisiin vaikutuksiin asianomaisilla markkinoilla siten,
että se ei ole mitannut tätä vaikutusta tai arvioinut sitä numeromääräisesti.
75     Tämän vuoksi kartellin todellinen vaikutus asianomaisiin markkinoihin on katsottava riittävästi toteen näytetyksi, jos komissio
kykenee esittämään konkreettisia ja uskottavia aihetodisteita, jotka osoittavat kohtuullisella todennäköisyydellä, että kartelli
on vaikuttanut näihin markkinoihin.
76     Käsiteltävänä olevassa asiassa komission tekemän analyysin tiivistelmästä (ks. edellä 61–66 kohta) ilmenee, että tämä tukeutui
kahteen seikkaan sen päätelmän tekemiseksi, että kartellilla oli ”todellinen vaikutus” markkinoihin. Se vetosi yhtäältä siihen,
että kartellin jäsenet olivat panneet tunnollisesti täytäntöön kartellin sopimukset (ks. muun muassa päätöksen 340 perustelukappale,
joka esitetään edellä 61 kohdassa) ja että kartelli jatkui pitkään (päätöksen 369 perustelukappale, joka esitetään edellä
66 kohdassa). Se katsoi toisaalta, että Roquetten toimitiloista takavarikoidut kaaviokuvat osoittivat tietyn yhtäpitävyyden
kartellin vahvistamien hintojen ja kartellin jäsenten markkinoilla tosiasiassa soveltamien hintojen välillä (päätöksen 354
perustelukappale, joka esitetään edellä 64 kohdassa).
77     Ensiksi on korostettava, että komissio ei tyytynyt päättelemään kartellin todellista vaikutusta natriumglukonaattimarkkinoihin
yksinomaan sen tosiasiallisen täytäntöönpanon perusteella. Kuten edellä mainituista päätöksen otteista ilmenee, komissio pyrki
niin paljon kuin mahdollista tutkimaan erikseen kartellin täytäntöönpanoa ja sen todellista vaikutusta markkinoihin ja katsoi
lähinnä, että kartellin täytäntöönpano on edeltävä ja tarpeellinen muttei kuitenkaan riittävä edellytys sen todellisen vaikutuksen
osoittamiselle (ks. vastaavasti päätöksen 341 perustelukappale). Komissio toki myönsi päätöksen 341 perustelukappaleessa,
että ”on väistämätöntä, että tietyt tosiseikat, joita käytettiin päätelmien tekemiseen näistä kahdesta seikasta, ovat samat”,
minkä vuoksi se ei Roquetten mukaan aina käyttänyt asianmukaisia termejä analyysinsä kummankin osan yhteydessä, mutta on kuitenkin
niin, että komissiota ei voida moittia siitä, että se olisi sekoittanut kartellin täytäntöönpanon ja sen todellisen vaikutuksen.
Lisäksi koska kartellin tosiasiallinen täytäntöönpano on ennakkoedellytys sen todelliselle vaikutukselle, se on ensimmäinen
osoitus kartellin todellisesta vaikutuksesta.
78     Komissiota ei myöskään voida moittia siitä, että se katsoi, että koska kartellin jäsenet edustivat yli 90:tä prosenttia natriumglukonaatin
maailmanmarkkinoista ja 95:tä prosenttia ETA:n markkinoista ja koska ne näkivät huomattavasti vaivaa tämän kartellin organisoinnin,
seurannan ja sopimusten valvonnan osalta, sen täytäntöönpano oli erittäin voimakas osoitus markkinoille aiheutuneiden vaikutusten
olemassaolosta, koska (ks. edellä 167 kohta) käsiteltävänä olevassa asiassa komissio ei tyytynyt tähän analyysiin.
79     Komissio saattoi lisäksi katsoa pätevästi, että tämän seikan painoarvo kasvoi kartellin keston myötä. Monitahoisen kartellin,
joka liittyy käsiteltävänä olevan asian tavoin hintojen vahvistamiseen, markkinoiden jakamiseen ja tietojenvaihtoon, asianmukainen
toiminta merkitsee muun muassa huomattavia hallinto‑ ja toimintakuluja. Komissio saattoi näin ollen kohtuudella katsoa, että
se, että yritykset jatkoivat rikkomista ja varmistivat hallintonsa tehokkuuden pitkän ajanjakson kuluessa tällaiseen lainvastaiseen
toimintaan erottamattomasti liittyvistä riskeistä huolimatta, merkitsee, että kartellin jäsenet saivat tiettyä hyötyä tästä
kartellista, ja näin ollen, että sillä oli todellinen vaikutus asianomaisiin markkinoihin, vaikka se ei ollut mitattavissa.
80     Edellä esitetystä seuraa, että komissio ei omaksunut virheellistä lähestymistapaa kartellin natriumglukonaattimarkkinoille
aiheuttaman todellisen vaikutuksen arvioimiseksi.
3.     Väitteet, jotka koskevat komission huomioon ottamia seikkoja, jotka osoittavat kartellin täytäntöönpanon ja sen vaikutukset
a)     Kartellin eri vaiheet
Asianosaisten lausumat
81     Roquetten mukaan komissio erotteli päätöksessä kolme vaihetta rikkomisen täytäntöönpanossa eli ”valmistelevan” vaiheen (vuoden
1986 toukokuusta vuoden 1987 huhtikuuhun), ”toiminnallisen” vaiheen (vuoden 1987 huhtikuusta vuoden 1990 toukokuuhun, jolloin
ADM tuli mukaan kartelliin) ja ”laskuvaiheen” (vuoden 1990 toukokuusta vuoden 1995 kesäkuuhun). Roquette väittää, että tämä
ero perustuu ilmeisesti siihen, millainen vaikutus kartellilla oli markkinoihin, ja että komissio ei arvioinut riittävästi
kartellin vaikutuksia ensimmäisen ja viimeisen vaiheen aikana.
82     Roquette katsoo, että valmistelevan vaiheen aikana asianomaisille markkinoille ei aiheutunut kilpailunvastaista vaikutusta,
koska osapuolet yksinomaan loivat kontakteja ja sopivat kartellin pääperiaatteista. Samalla tavoin kuin komissio myönsi päätöksen
106 perustelukappaleessa sen osalta, että vuoden 1986 toukokuun kokouksella ei ollut vaikutusta, joten sitä ei tarvinnut ottaa
huomioon kartellin vaikutuksen arvioimiseksi, Roquette katsoo, että 19. ja 20.2.1987 pidetyllä kokouksella ei ollut vaikutusta,
joten komission ei olisi pitänyt ottaa myöskään sitä huomioon. Roquetten mukaan tämän jälkimmäisen kokouksen aikana sovittiin
yksinomaan kartellin periaatteista muttei käytännön yksityiskohdista, joista sen mukaan sovittiin vasta 11. ja 12.4.1987 pidetyssä
kokouksessa. Näin ollen komissio saattoi ottaa huomioon rikkomisen vaikutukset vasta vuoden 1987 huhtikuusta lukien eikä vuoden
1987 helmikuusta lukien, kuten se teki.
83     Roquette katsoo lisäksi, että komissio jätti huomiotta kartellin toiminnalliset puutteet laskuvaiheen aikana kartellin markkinoihin
aiheuttamien vaikutusten arvioimiseksi. Komissio ei näin ollen sen mukaan ottanut huomioon korvausjärjestelyn kyseenalaistamista,
joka perustui siihen, että ADM ei kyennyt noudattamaan sille myönnettyjä kiintiöitä kartelliin liittymisestään lähtien, vaikka
komissio myönsi nämä tosiseikat päätöksen 100, 200 ja 209 perustelukappaleessa. Komissio ei sen mukaan myöskään ottanut huomioon
sitä, että kokouksissa sovittuja periaatteita, joihin kuului erityisesti osapuolten myyntitietojen ilmoittaminen ja kiintiöiden
noudattaminen, ei pantu täytäntöön. Roquette väittää erityisesti, että komissio ei ottanut huomioon sitä, että Roquette kieltäytyi
osallistumasta ulkopuoliseen valvontajärjestelmään, mikä antoi sille liikkumatilaa.
84     Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
85     Kartellin eri vaiheiden huomiotta jättämisen osalta on ensiksi todettava, että toisin kuin Roquette väittää, komissio ei vahvistanut
kartellin vaikutuksen tasoa sen kunkin vaiheen mukaan. Päätöksen 352 perustelukappaleesta ja sitä seuraavista perustelukappaleista
ilmenee, että komissio otti huomioon kartellin vaikutuksen yhden ainoan ajanjakson perusteella, joka kattoi rikkomisen koko
keston.
86     Lisäksi kartellin vaikutuksen puuttumisen osalta sen valmistelevan vaiheen aikana päätöksestä toki ilmenee, että 19. ja 20.2.1987
Amsterdamissa pidetyn kokouksen aikana Benckiser GmbH (joka myi vuonna 1988 natriumglukonaattitoimintansa Jungbunzlauerille),
Fujisawa, Glucona ja Roquette tekivät yleisen puitesopimuksen, jonka yksityiskohtia oli tarkoitus tarkastella myöhemmässä
kokouksessa, joka oli suunniteltu pidettäväksi kaksi kuukautta myöhemmin Vancouverissa (päätöksen 108 ja 109 perustelukappale),
ja että 11. ja 12.4.1987 Vancouverissa pidetyssä kokouksessa nämä samat osapuolet ja Finnsugar täsmensivät kartellin täytäntöönpanon
periaatteet (päätöksen 112, 113, 115 ja 116 perustelukappale).
87     Kuitenkin Amsterdamissa 19. ja 20.2.1987 pidetyssä kokouksessa sovittiin markkinaosuuksien vahvistamisen, jäädyttämisen ja
niiden noudattamisen periaatteen osalta kyseisen vuoden tai kahden edeltävän vuoden todellisten myyntilukujen perusteella,
että vuoden 1986 myyntiluvut olisivat viitteenä (päätöksen 108 perustelukappale) ja että markkinaosuudet olisi jaettava tietyn
jakoperusteen mukaan. Tämä viimeinen seikka ilmenee Roquetten edustajan 3.3.1997 päivätystä muistiosta, jonka Roquette toimitti
komissiolle hallinnollisen menettelyn aikana. Näin ollen Amsterdamissa 19. ja 20.2.1987 pidetyssä kokouksessa osapuolten kesken
sovittiin ainakin tietyistä yksityiskohdista, jotka mahdollistivat kartellin osittaisen soveltamisen. Näin ollen kartellin
täytäntöönpanoa kyseisestä päivästä lukien ei voida kiistää tämän jälkeen tehdyistä eri täsmennyksistä huolimatta.
88     Mitä tulee siihen, että kartellin vaikutusten vähentymistä laskuvaiheen aikana ei otettu huomioon, päätöksestä toki ilmenee,
että se, että ADM ei noudattanut kiintiöitä, aiheutti paljon ristiriitoja kartellin eri jäsenten välillä sekä vaatimuksia
luopua korvausjärjestelmästä (ks. mm. päätöksen 100, 200 ja 209 perustelukappale). ADM:n kykenemättömyys täyttää myyntikiintiönsä,
vaikka kartellin muut osapuolet rajoittivat tuotteen tarjontaansa, vähensi vielä enemmän natriumglukonaatin tarjontaa markkinoilla,
mikä ei heikentänyt vaan pikemminkin vahvisti kartellin vaikutusta markkinoilla.
89     Lisäksi Roquetten niiden väitteiden osalta, jotka koskevat sitä, että osapuolet eivät tämän laskuvaiheen aikana toimittaneet
tietoja myynnistään ja kiintiöiden noudattamisestaan, on todettava, että Roquette tyytyi vetoamaan tämän väitteen tueksi siihen,
että se kieltäytyi osallistumasta ulkopuoliseen valvontajärjestelmään, mikä jätti sille liikkumatilaa. Vakiintuneen oikeuskäytännön
mukaan tietyn yrityksen omaksumakseen väittämällä käyttäytymisellä ei ole merkitystä sen arvioimiseksi, mikä kartellin vaikutus
markkinoihin on, koska huomioon otettavat vaikutukset ovat sen kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset, johon
yritys on osallistunut (asia C‑49/92 P, komissio v. Anic Partecipazioni, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4125, 150 ja 152
kohta ja asia T‑224/00, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok. 2003,
s. II‑2597, 160 ja 167 kohta). Näin ollen väite, joka koskee sitä, että kartellin vaikutusten vähentymistä laskuvaiheen aikana
ei otettu huomioon, on myös perusteeton.
90     Lopuksi vaikka osoittautuisi, että kartellia ei pantu täytäntöön valmistelevan vaiheen ja laskuvaiheen aikana, tämä itsessään
ei voi missään tapauksessa osoittaa, ettei se vaikuttanut markkinoihin. Kartellin vaikutus ei välttämättä ole läheisessä yhteydessä
sen kestoon. Ei näin ollen voida sulkea pois sitä, että kun kartellilla on olematon vaikutus pitkän ajan mutta tuhoisa vaikutus
lyhyen ajan, tämän kartellin vaikutus on yhtä tärkeä kuin kartellin, jolla on tietty vaikutus koko sen keston ajan. Näin ollen
kartellin vaikutuksen puuttuminen tai sen vähäinen vaikutus tiettyinä ajanjaksoina, vaikka tämä olisi näytetty toteen, ei
välttämättä osoita vähäisempää vaikutusta kuin sellaisen kartellin vaikutus, jota tarkastellaan koko sen keston ajan.
91     Edellä esitetyn perusteella Roquetten väitteet, jotka koskevat sitä, että kartellin eri vaiheita ei otettu huomioon, on hylättävä.
b)     Kartellin tavoitteiden toteuttamatta jättäminen toiminnallisen vaiheen aikana
Johdanto
92     Roquette katsoo myös, että kartellilla oli vähäinen todellinen vaikutus ”toiminnallisen” vaiheensa aikana (vuoden 1987 huhtikuusta
vuoden 1990 toukokuuhun), mitä komissio ei ottanut asianmukaisesti huomioon. Roquette vetoaa erityisesti siihen, että kartellin
vähäisiä vaikutuksia ei otettu huomioon, kun otetaan huomioon valvontajärjestelmän pettäminen ja seuraavien kartellin tavoitteiden
toteuttamatta jättäminen: kiintiöiden käyttöön ottaminen, hintojen vahvistaminen ja asiakkaiden jakaminen.
93     Tämän osalta on ennen kaikkea korostettava, että komissio ei käsiteltävänä olevassa asiassa osoita kartellin vaikutusta sen
tavoitteiden täyden toteuttamisen perusteella. Komissio katsoo, että osapuolten välinen tietojenvaihto, markkinaosuuksien
yksityiskohtainen määrittäminen, tavoite‑ ja/tai vähimmäishintojen vahvistaminen ja asiakkaiden jakaminen kartellin jäsenille
kokouksissa osoittavat ensi tilassa kartellin täytäntöönpanon. Tämän täytäntöönpanon ja natriumglukonaattimarkkinoiden hintakehityksen
osalta, sellaisena kuin tämä komission mukaan ilmenee Roquetten toimitiloista takavarikoiduista kaaviokuvista, komissio päättelee,
että kartellin jäsenten ensisijainen tavoite eli natriumglukonaatin korkean hinnan keinotekoinen pysyttäminen saavutettiin
ainakin osittain (päätöksen 354 perustelukappale).
94     On näin ollen palattava takaisin kuhunkin Roquetten väitteeseen kartellin tavoitteiden toteuttamatta jättämisestä sen määrittämiseksi,
saattoivatko nämä väitteet asettaa tässä asiassa kyseenalaiseksi komission osoittaman täytäntöönpanon olemassaolon. Kun otetaan
huomioon, että kartellin täytäntöönpano on perusedellytys sen todellisen vaikutuksen olemassaololle, kartellin täytäntöönpanon
kyseenalaistaminen tekee todellisen vaikutuksen olemassaolon osoittamisesta mahdotonta.
Valvontajärjestelmä
–       Asianosaisten lausumat
95     Roquette väittää, että valvontajärjestelmä, jonka oletetaan olevan kartellin vaikutusten avaintekijä, oli täysin tehoton.
Roquetten mukaan komissio myönsi tämän päätöksen 93, 172, 195 ja 214 perustelukappaleessa, ja Roquette korosti sitä 22.7.1999
päivätyssä yhteistyömuistiossaan (jäljempänä 22.7.1999 päivätty muistio), jossa sen mukaan todetaan, että sopimuspuolet toimittivat
virheellisiä tietoja. Komissio ei sen mukaan kuitenkaan ottanut huomioon tätä valvontajärjestelmän heikkoutta arvioidessaan
rikkomisen vakavuutta.
96     Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
97     Valvontajärjestelmien osalta eli ensinnäkin sen järjestelmän osalta, josta huolehti sveitsiläisen omaisuudenhoitoyhtiö, joka
keräsi tilastotietoja kartellin jäsenistä, ja sen osalta, jolla kartellin jäsen keräsi tietoja kartellin eri jäsenistä ja
jakoi ne sitten kartellin muille jäsenille (päätöksen 92 perustelukappale), on kiistatonta, että ne eivät toimineet täydellisesti,
joten näissä järjestelmissä kerätyt tiedot eivät kuvasta täysin markkinoiden todellista tilannetta.
98     Yhdelläkään Roquetten mainitsemalla seikalla ei kuitenkaan voida kyseenalaistaa sitä, että kartellin jäsenet toimittivat tietoja
valvontajärjestelmän puitteissa. Lisäksi toimitetuilla tiedoilla, vaikka niiden likimääräisyys myönnettäisiin, oli ainakin
oltava jotain merkitystä ja näin ollen hyötyä kartellin jäsenille. Osapuolet eivät itse asiassa missään vaiheessa lakanneet
toimittamasta tietoja valvontajärjestelmään, ja ne jatkoivat tapaamisiaan keskustellakseen niistä ja vahvistaakseen kiintiöitä
niiden perusteella.
99     Komissio saattoi näin ollen katsoa asianmukaisesti päätöksensä 344 perustelukappaleessa, että osapuolet olivat panneet täytäntöön
valvontajärjestelmän, vaikka se ei ollutkaan täydellinen.
Kiintiöt
–       Asianosaisten lausumat
100   Roquette väittää, että myyntikiintiöjärjestelmän käyttöön ottamisen tavoite tehtiin suurelta osin tyhjäksi valvontajärjestelmän
heikkouden vuoksi. Päätöksen 181, 196, 200, 209 ja 225 perustelukappale osoittavat sen mukaan lisäksi, että kiintiöiden noudattaminen
aiheutti jatkuvasti vaikeuksia. Roquette väittää lisäksi kiinnittäneensä komission huomion koko tämän kanssaan tekemänsä yhteistyön
ajan kiintiöiden noudattamatta jättämiseen. Se väittää näin ollen todenneensa 22.7.1999 päivätyssä muistiossaan, että se oli
aina valmistanut ja myynyt teollisen enimmäiskapasiteettinsa mukaisesti kysynnän kehittymisen mukaan sulkien näin ollen pois
mahdollisuuden tuotannon tai myynnin rajoittamisesta. Roquette korostaa, että komissio ei kiistänyt tätä seikkaa, mutta jätti
sen huomiotta analyysissaan. Roquette mainitsi myös tiettyjen kartellin jäsenten myyntikiintiöiden ylitykset, mikä asettaa
sen mukaan kyseenalaiseksi komission niiden väitteiden uskottavuuden, jotka koskevat myönnettyjen vuosimäärien täsmällisyyttä.
Roquette katsoo lopuksi, että sen analyysi saa vahvistuksen siitä, että se ylitti huomattavasti myönnetyt kiintiöt, mikä sen
mukaan johti tärkeän asiakkaan menettämiseen kartellin muiden jäsenten määräämän seuraamuksen mukaisesti.
101   Roquette kiistää komission päättelyn, joka sai tämän katsomaan sovittujen kiintiöiden ja tosiasiassa myytyjen määrien välisten
vähäisten poikkeamien perusteella, että osapuolet olivat ”tosiasiallisesti täytäntöönpanneet” kiintiöjärjestelmän (päätöksen
346 perustelukappale). Roquetten mukaan tällaista päätelmää ei voida tehdä osapuolten kartellin puitteissa ilmoittamista luvuista,
koska on osoitettu selvästi, että nämä luvut olivat suurelta osin virheellisiä ja että sen tapauksessa kiintiöjärjestelmällä
ei ollut mitään vaikutusta sen kauppapolitiikkaan. Kiintiöjärjestelmän tehottomuus on sen mukaan osoitettavissa kartellin
jäsenten kykenemättömyydellä velvoittaa Roquette tai ADM noudattamaan kiintiöitään. Roquette kiistää lopuksi, että komissio
saattoi katsoa päätöksen 347 perustelukappaleessa, että kiintiöiden täytäntöönpano perustui ”huolelliseen valmisteluun”, koska
kiintiöiden vahvistaminen korvausjärjestelmän kanssa lievensi kiintiöiden jyrkkyyttä.
102   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
103   Sen osalta, miten komissio otti kiintiöt huomioon, Roquette katsoo ensinnäkin, että valvontajärjestelmän heikkous teki suurelta
osin tyhjäksi kiintiöjärjestelmän tehokkuuden. Kuten edellä 98 kohdassa todettiin, koska valvontajärjestelmän mahdolliset
heikkoudet eivät kyseenalaistaneet järjestelmän täytäntöönpanoa, niillä ei myöskään voitu vaikuttaa tällä valvontajärjestelmällä
tuetun kiintiöjärjestelmän täytäntöönpanoon.
104   Roquette väittää toiseksi, että osapuolet eivät noudattaneet kiintiöitä. Vaikka tietyt seikat osoittavat, että tietyt toimijat
eivät noudattaneet kiintiöitä, kuten komissio toteaa päätöksessä, on korostettava, että osapuolet jatkoivat säännöllisiä keskusteluja
näistä kiintiöistä ja niiden noudattamisesta. Tämä osoittaa riittävällä tavalla, että osapuolet laativat kiintiöjärjestelmän
ja että se pantiin ainakin osittain täytäntöön. Jos kiintiöitä koskeneet keskustelut olisivat olleet täysin teoreettisia,
kuten Roquette väittää, osapuolet eivät olisi vaivautuneet jatkamaan niitä koskeneita keskusteluja.
105   Roquetten tätä kiistämättä osoittautuu myös, että tietyt osapuolet riitelivät keskenään näiden kiintiöiden noudattamisesta.
Päätöksessä viitataan näin ollen osapuolten väliseen riitaan, kun Finnsugarin edustajat ilmaisivat aikeensa lisätä tuntuvasti
markkinaosuuttaan (päätöksen 125 perustelukappale). Finnsugarin ilmoitus aikeestaan ja tästä aiheutunut reaktio osoittavat,
että kiintiöiden osalta oli olemassa ennakkosopimus ja että markkinaosuuksia oli jaettu. Lisäksi yllykkeet, joilla pyrittiin
siihen, että ADM noudattaisi kiintiöitään, ja Gluconan tyytymättömyys, joka johtui siitä, että ADM ei noudattanut kiintiöitään,
osoittavat, että Glucona katsoi osapuolille kartellin nojalla myönnettyjen kiintiöiden ja näin ollen sen omien kiintiöiden
sitovan sitä, mikä antaa olettaa, että se noudatti niitä tietyllä hetkellä (päätöksen 193 perustelukappale).
106   Roquette väittää kolmanneksi, että komissio ei voinut luottaa lukuihin, jotka osapuolet ilmoittivat kartellin yhteydessä,
koska näiden lukujen on osoitettu olleen useimmiten virheellisiä. Roquette katsoo näin ollen, että komissio ei voinut osoittaa
kartellin täytäntöönpanoa tukeutumalla vähäiseen poikkeamaan kiintiöiden ja todellisten myyntimäärien välillä.
107   Vaikkei toki voida sulkea pois sitä, että tietyt kartellin osapuolet toimittivat virheellisiä lukuja, joita kartellin muut
osapuolet pitivät oikeina, lukuja vaihdettiin osapuolten välillä ja markkinaosuuksia laskettiin tarkasti ja jaettiin osapuolten
välillä. Nämä seikat osoittavat kartellin täytäntöönpanon.
108   Roquette väittää neljänneksi, että se, että sitä itseä tai ADM:ää ei voitu velvoittaa noudattamaan kiintiöitään, osoittaa
korvausjärjestelmän toimimattomuuden. Roquette katsoo lisäksi, että kiintiöiden vahvistamiseen liittyvä korvausjärjestelmä
lieventää niiden jyrkkyyttä ja että näin ollen komissio ei voi päätellä pelkästä kiintiöiden täytäntöönpanosta, että osapuolet
valmistelivat ne huolellisesti.
109   Tämän osalta on muistutettava, että korvausjärjestelmä muodostui siitä, että yritykselle myönnetyn vuosikiintiön ja sen tosiasiallisen
myynnin väliseen poikkeamaan lisättiin tai siitä vähennettiin vuosittain tälle yritykselle seuraavana vuonna myönnetyt kiintiöt.
Näin ollen yrityksen, joka tiettynä vuonna ylitti sille myönnetyn vuosikiintiön, seuraavan vuoden kiintiötä pienennettiin
sen edellisen vuoden kiintiön ja tosiasiallisen myynnin välisellä erotuksella ja päinvastoin (päätöksen 99 perustelukappale).
110   Kuitenkaan se, että ADM:ää ja Roquettea ei milloinkaan kyetty velvoittamaan kiintiöidensä noudattamiseen, ei välttämättä osoita,
että korvausjärjestelmää ei pantu täytäntöön. Se, että ADM keräsi ylijäämäkiintiöitä kartellin muihin jäseniin verrattuna,
koska se ei onnistunut noudattamaan kiintiötään, ja aiheutti tällä tavoin Gluconan tyytymättömyyden (päätöksen 193 perustelukappale),
osoittaa, että ADM:n kiintiöiden noudattamatta jättämisestä aiheutui seuraamuksia ja että korvausjärjestelmä toimi. Lisäksi
siitä, että korvausjärjestelmällä lievennetään kiintiöiden jyrkkyyttä, ei voida päätellä, että ne valmisteltiin enemmän tai
vähemmän huolellisesti. Komission korostama huolellisuus koskee joka tapauksessa yksinomaan kiintiöiden vahvistamista sellaisenaan.
Lopuksi tämä väite ei perustu tosiseikkoihin, koska käsiteltävänä olevassa asiassa kiintiöiden jyrkkyyttä ei lievennetty korvausjärjestelmällä;
korvausjärjestelmä salli ainoastaan sen, että kiintiöiden noudattamatta jättämistä koskevaa seuraamusta voitiin lykätä. Roquette
itse toteaa lisäksi, että yksi osapuoli ei voinut väärinkäyttää tätä korvausjärjestelmää, sillä kuten 22.7.1999 päivätystä
muistiosta ilmenee, se menetti Gluconan eli tärkeän asiakkaan natriumglukonaattimarkkinoilla kiintiöiden noudattamatta jättämisensä
vuoksi, mikä tapahtui kartellin muiden jäsenten määräämään seuraamuksen mukaisesti.
111   Komissio on näin ollen osoittanut sen, että kiintiöjärjestelmä pantiin täytäntöön.
Hinnat
–       Asianosaisten lausumat
112   Roquette katsoo niin ikään, että vähimmäis‑ ja/tai tavoitehintojen vahvistaminen ei milloinkaan todella toiminut käytännössä.
Päätöksen 199 ja 209 perustelukappale ja 22.7.1999 päivätty muistio osoittavat sen mukaan, että osapuolet eivät noudattaneet
vähimmäis‑ ja/tai tavoitehintoja. Päätöksen 219 perustelukappaleessa oleva väite, jonka mukaan vähimmäis‑ ja/tai tavoitehintoja
noudatettiin, on Roquetten mukaan näytetty toteen ainoastaan Gluconan osalta.
113   Roquette katsoo myös, että komissio ei ottanut huomioon tietoja, jotka se toimitti tälle ja joilla voidaan osoittaa, että
osapuolten vahvistamien hintojen ja niiden soveltamien hintojen väliset poikkeamat olivat huomattavat ja että niiden hinnat
olivat järjestelmällisesti alle tavoite‑ ja/tai vähimmäishintojen. Tämän seikan selittämiseksi Roquette toistaa kannekirjelmässään
taulukoiden muodossa luettelon tärkeimmistä ostajistaan Euroopassa sekä vuosina 1989–1994 soveltamansa hinnat.
114   Roquette väittää lisäksi, että se kiinnitti jatkuvasti 22.7.1999 päivätyssä muistiossa komission huomion siihen, että osapuolten
vahvistama tavoitehinta oli täysin teoreettinen.
115   Roquette katsoo lisäksi, että komission väite, jonka mukaan hintasopimusten täytäntöönpano on osoitettu, kun sovelletut hinnat
lähestyvät sovittua tasoa (päätöksen 348 perustelukappale), on käsiteltävänä olevassa asiassa asianmukainen yksinomaan tavoitehintojen
eikä vähimmäishintojen osalta.
116   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
117   Vähimmäis‑ ja/tai tavoitehintajärjestelmän toimimattomuuden osalta on kiistatonta, että osapuolet mainitsivat tietyt tapaukset,
joissa sovittuja hintoja ei noudatettu (ks. mm. päätöksen 199 ja 209 perustelukappale).
118   Tästä ei kuitenkaan voida päätellä, että näitä tavoite‑ ja/tai vähimmäishintoja ei milloinkaan pantu täytäntöön. Näin ollen
kuten Roquette myöntää, päätöksen 219 perustelukappaleesta ilmenee, että Glucona noudatti tavoitehintoja.
119   Lisäksi toisin kuin Roquette väittää, tämä perustelukappale ei ole ainoa, joka osoittaa, että tietyt osapuolet noudattivat
sovittuja hintoja. Näin ollen päätöksen 204 perustelukappaleesta ilmenee, että Jungbunzlauerin sisäinen muistio osoittaa tämän
soveltaneen vähimmäishintoja, joista oli sovittu kartellin kokouksessa.
120   Komissio siis osoitti kohtuudella, että osapuolten vahvistamat hinnat eivät olleet puhtaasti teoreettisia ja että osapuolet
panivat täytäntöön hintasopimuksia, joskaan eivät järjestelmällisesti.
121   Tätä päätelmää ei aseteta kyseenalaiseksi sillä tosiseikalla, sikäli kuin se on osoitettu oikeaksi, että Roquette ei milloinkaan
noudattanut kartellin vahvistamia hintoja ja että sen tosiasiallinen hinta poikkesi järjestelmällisesti ja merkittävästi tavoitehinnasta.
Kuten edellä 89 kohdassa todettiin, kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tutkii komission tekemää rikkomisen vakavuuden
luokittelua, se ei tutki yritysten omaa käyttäytymistä, koska huomioon otettavat vaikutukset sakkojen yleistason määrittämiseksi
eivät ole vaikutukset, jotka perustuvat tietyn yrityksen omaksumakseen väittämään käyttäytymiseen, vaan sen rikkomisen kokonaisuuden
vaikutukset, johon se osallistui.
122   Roquette katsoo lopuksi, että komission kanta, jonka mukaan tavoitehintoja ja myyntimääriä koskevan kartellin todellinen täytäntöönpano
ei välttämättä edellytä, että markkinahinnat ja markkinoilla esiintyvät määrät ovat täsmälleen samat, vaan se, että osapuolten
vahvistama hinta lähestyy sovittua tasoa, osoittaa sopimuksen soveltamisen (päätöksen 348 perustelukappale), ei ole asianmukainen
käsiteltävänä olevassa asiassa. Se katsoo, että tämä komission kanta on asianmukainen ainoastaan tavoitehintojen eikä vähimmäishintojen
osalta. Käsiteltävänä olevassa asiassa on kuitenkin Roquetten mukaan olemassa vain vähimmäishintoja. Tämän osalta riittää,
kun todetaan, että Roquette ei ole osoittanut, miten tällaisen kannan pitäisi olla erilainen vähimmäishintojen osalta.
123   Komissio saattoi näin ollen päätellä perustellusti, että osapuolet olivat panneet täytäntöön natriumglukonaatin hintakartellin.
Asiakkaiden jakaminen
–       Asianosaisten lausumat
124   Roquette väittää, ettei se ole milloinkaan osallistunut järjestelyihin, jotka koskivat asiakkaita, ja että se on pysyttänyt
saavutetut myyntimääränsä markkinoilla, mikä osoittaa asiakkaidenvaihtojärjestelmän tehottomuuden ja asettaa siis kartellin
vaikutuksen kyseenalaiseksi.
125   Komissio ei esitä erityisiä väitteitä tältä osin.
–       Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
126   Mitä tulee Roquetten väitteisiin, jotka koskevat asiakkaidenvaihtojärjestelmän tehottomuutta, on huomautettava, että Roquette
perustaa tämän väitteen yksinomaan siihen, että se ei osallistunut kyseiseen vaihtoon.
127   Tällaisella seikalla ei kuitenkaan voida kyseenalaistaa sitä, että kartellin muut osapuolet panivat täytäntöön asiakkaiden
vaihdon, mikä ilmenee 9.8.1989 Zürichissä pidettyjen kokousten pöytäkirjoista (päätöksen 137 perustelukappale) ja Roquetten
käsinkirjoitetuista muistiinpanoista 28.11.1989 Hakonessa ja 11.6.1991 Genevessä pidetyissä kokouksissa (päätöksen 148 ja
177 perustelukappale).
128   Joka tapauksessa kuten edellä 89 kohdassa todettiin, rikkomisen vakavuuden arvioinnin tässä vaiheessa on otettava yksinomaan
huomioon vaikutukset, jotka seuraavat rikkomisesta kokonaisuutena, eikä yhden rikkomiseen osallistuneen erityistä käyttäytymistä.
Koska Roquetten väitteet koskevat yksinomaan sen käyttäytymistä, tätä väitettä eri voida hyväksyä analyysin tässä vaiheessa.
129   Komissio saattoi näin ollen päätellä perustellusti, että osapuolet olivat toteuttaneet asiakkaiden vaihdon.
130   Kaiken edellä esitetyn vuoksi on katsottava, että komissio ei tehnyt virhettä katsoessaan, että osapuolet olivat panneet kartellin
täytäntöön.
c)     Väitteet, jotka koskevat sitä, että kartellin vaikutukset otettiin huomioon Roquetten toimitiloista takavarikoitujen kaaviokuvien
perusteella
Asianosaisten lausumat
131   Roquetten mukaan komissio tukeutui kartellin vaikutuksen osoittamiseksi yksinomaan Roquetten toimitiloista takavarikoituihin
kaaviokuviin. Roquetten mukaan nämä kaaviokuvat eivät kuitenkaan koske kaikkia toimijoita ja komissio teki virheellisesti
yleisiä päätelmiä kartellista Roquetten erityistilanteen perusteella. Lisäksi sen takavarikoiduissa kaaviokuvissa esitetyt
tiedot ovat sen mukaan täysin ristiriidassa niiden asiakashintojen kanssa, jotka Roquette toimitti komissiolle sen kanssa
yhteistyötä tehdessään, mikä sen mukaan osoittaa kartellin vahvistamien hintojen soveltamatta jättämisen. Nämä kaaviokuvat
osoittavat lisäksi vuonna 1989 alkaneen ajanjakson eli kartellin keskeisimmän vaiheen osalta huomattavia vaihteluja ja laskusuuntauksen,
mikä on kuitenkin ristiriidassa menestyksekkäästi täytäntöönpannun kartellin kanssa. Roquetten mukaan komissio myönsi niin
ikään vastineessaan, ettei se tiennyt, vastasivatko nämä kaaviokuvat Roquetten vai kartellin kaikkien jäsenten hintoja natriumglukonaatin
osalta. Nämä epäilykset vahvistavat Roquetten mukaan sen, että komissio ei ollut huolellinen ja selvittänyt paremmin näiden
kaaviokuvien merkitystä.
132   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
133   Sen lisäksi, että komissio päättelee kartellin täytäntöönpanosta sen todellisen vaikutuksen olemassaolon (ks. edellä 63 kohta),
se päättelee kartellin ”todellisen vaikutuksen” tukeutuen todennäköiseen korrelaatioon yhtäältä kartellin täytäntöönpanon
ja toisaalta Roquetten toimitiloista takavarikoituihin kaaviokuviin perustuvan hintakehityksen välillä.
134   Tämän osalta komission Roquetten toimitiloista takavarikoimissa kahdessa kaaviokuvassa, joista ensimmäisen nimi on ”Natriumglukonaatti
– eurooppalainen hintakehitys” ja toisen ”Natriumglukonaatin eurooppalainen hintakehitys”, kuvaillaan hintakehitystä. Näissä
kaaviokuvissa toistetaan ordinaattana hinnat, jotka ilmaistaan Ranskan frangeina/kilo, ja abskissana vuodet, jotka kattavat
ajanjakson 1977–1995 (ensimmäinen kaaviokuva) ja vuodet 1979–1992 (toinen kaaviokuva).
135   Ensimmäisestä kaaviokuvasta ilmenee, että vuodesta 1985 vuoden 1987 alkuun hinta laski vähän yli 8,5 FRF:sta/kg vähän yli
4,5 FRF:iin/kg. Vuodesta 1987 vuoden 1989 alkuun tämä sama hinta nousi vähän yli 4,5 FRF:sta/kg vähän yli 8 FRF:iin/kg. Vuodesta
1989 vuoteen 1991 tämä hinta laski uudelleen vähän yli 8 FRF:sta/kg vähän alle 7 FRF:iin/kg ja nousi sitten vuodesta 1991
lähtien noin 7,5 FRF:iin/kg ja vakautui tähän vuoteen 1994 saakka. Toinen kaaviokuva osoittaa samankaltaisen hintakehityksen
vuodesta 1986 vuoteen 1992.
136   Näiden kaaviokuvien perusteella voidaan todeta, että niiden sopimusten soveltaminen vuodesta 1986 lähtien, joilla uusi kartelli
otettiin käyttöön, vastaa hintojen voimakasta nousua (kaksinkertaistuminen) vuosina 1987–1989 verrattuna hintaan vuoden 1985
alussa.
137   Roquette kuitenkin väittää, että näissä kaaviokuvissa esitetyt hinnat vastaavat sen hintoja eivätkä markkinahintoja. Vaikka
on totta, että nämä kaaviokuvat eivät osoita mitenkään, ovatko kyseessä Roquetten hinnat vai koko natriumglukonaattimarkkinoiden
hinnat, on kuitenkin huomattava, että hallinnollisen menettelyn aikana (päätöksen 355–362 perustelukappale) kartellin muut
osapuolet viittasivat näihin kaaviokuviin väitteissään, jotka koskivat hintojen nousua vuosina 1987–1989. ADM mainitsee automaattisen
paluun ennen vuotta 1987 sovellettujen hintojen tasolle. Akzo mainitsee valuuttakurssien muutokset (päätöksen 357 perustelukappale).
138   Se, että kartellin muut jäsenet yrittävät perustella näissä kaaviokuvissa esitetyn hintakehityksen, osoittaa, että nämä katsovat,
että kyseiset natriumglukonaatin hinnat vastasivat myös niiden soveltamia hintoja eivätkä yksinomaan Roquetten hintoja. Koska
on kiistatonta, että kartellin jäsenillä oli yhdessä yli 90 prosentin markkinaosuus, komissio saattoi tukeutua pätevästi näihin
kaaviokuviin osoittaakseen kartellin vaikutuksen natriumglukonaattimarkkinoihin.
139   Roquette katsoo vielä, että näissä kaaviokuvissa esitetyt hinnat eivät vastaa sen hintoja, jotka ilmenevät tiedoista, jotka
se toimitti komissiolle tehdessään sen kanssa yhteistyötä.
140   On kuitenkin huomattava, että Roquetten sen tehdessä yhteistyötä komission kanssa toimittamat tiedot eivät kata koko ajanjaksoa
1987–1989. Roquetten kannekirjelmässä näiden tietojen perusteella tekemä vertailu vähimmäishintojen ja todellisten keskihintojen
välillä kattaa ainoastaan ajanjakson vuodesta 1989 lokakuuhun 1994, joten siinä jätetään huomiotta ajanjakso, jonka kuluessa
takavarikoitujen kaaviokuvien mukaan hintojen nousu oli huomattavinta eli vuoden 1987 alusta vuoden 1989 puoliväliin. Roquetten
12.10.1999 päivätystä kirjeestä, joka täydentää tiettyjä näistä tiedoista, ilmenee lisäksi, että asiakirja, jossa esitetään
nämä tiedot, esittää Roquetten natriumglukonaatin myyntihinnan kehityksen vuosina 1988–1997 tiettyjen asiakkaiden osalta,
jotka edustavat noin kolmannesta sen maailmanlaajuisesta myynnistä.
141   Lopuksi on joka tapauksessa muistutettava, että yrityksen omaksumakseen väittämällä todellisella käyttäytymisellä ei ole merkitystä
sen arvioimiseksi, mikä kartellin vaikutus markkinoihin on, koska huomioon on otettava yksinomaan kilpailusääntöjen rikkomisen
vaikutukset (ks. 89 kohta edellä). Komission ei näin ollen tarvinnut tutkia Roquetten omaa käyttäytymistä sen arvioimiseksi,
mikä kartellin vaikutus natriumglukonaattimarkkinoihin oli, koska huomioon otettavat vaikutukset sakkojen yleistason vahvistamiseksi
olivat sen kilpailusääntöjen rikkomisen kokonaisuuden vaikutukset, johon Roquette oli osallistunut.
142   Mitä tulee Roquetten väitteeseen, jonka mukaan hintavaihtelut ja hintojen laskusuuntaus, jotka havaittiin takavarikoiduissa
kaaviokuvissa vuodesta 1989 lähtien eli kartellin avainkautena, eivät luonnehdi kartellia, joka on pantu menestyksekkäästi
täytäntöön, on todettava, että vaikka kyseiset kaksi kaaviokuvaa osoittavat hintojen laskun ajanjaksona 1989–1991, tätä hintojen
laskua seurasi hintojen nousu vuoteen 1992 saakka. Lisäksi toisen kaaviokuvan mukaan tätä nousua vuoteen 1992 saakka seurasi
hintojen suhteellinen vakaus vuoteen 1995 saakka. Ei näin ollen voida vedota yleiseen laskusuuntaukseen.
143   Lisäksi sillä, että kartellin hinnat vaihtelivat kartellin kuluessa, ei voida osoittaa, ettei kartellilla ollut vaikutusta.
144   Roquetten väitteet, jotka koskevat kartellin todellisen vaikutuksen puuttumista, on näin ollen hylättävä, kun otetaan huomioon
sen toimitiloista takavarikoidut kaaviokuvat.
4.     Väitteet, jotka koskevat sitä, että komissio ei ottanut huomioon muita seikkoja kartellin vaikutusta arvioidessaan
a)     Markkinoiden erityispiirteiden huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
145   Roquette katsoo vielä, että komission olisi pitänyt ottaa huomioon merkityksellisen tuotteen ominaisuudet eli sen erittäin
pienen osuuden käyttäjien valmistuskustannuksissa, markkinoiden hyvin pienen koon ja ostajien erittäin suuren vallan.
146   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
147   Markkinoiden pienen koon, tuotteen arvon ja ostajien vallan huomioon ottamisen osalta on ensiksi muistutettava, että asetuksen
N:o 17 15 artiklan 2 kohdan mukaan sakon määrä määritetään rikkomisen vakavuuden ja keston perusteella. Lisäksi suuntaviivojen
mukaan sakon perusmäärä vahvistetaan rikkomisen vakavuuden mukaan ottaen huomioon rikkomisen luonne, sen todellinen vaikutus
markkinoihin ja maantieteellisten markkinoiden laajuus.
148   Näissä oikeussäännöissä ei siis nimenomaisesti velvoiteta komissiota ottamaan huomioon tuotemarkkinoiden pientä kokoa, kyseisen
tuotteen arvoa eikä ostajien valtaa.
149   Oikeuskäytännön mukaan rikkomisen vakavuutta arvioitaessa komission on kuitenkin otettava huomioon monia tekijöitä, joiden
luonne ja tärkeys vaihtelevat asianomaisen rikkomistyypin ja asianomaisen rikkomisen erityisolosuhteiden mukaan (edellä 46
kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Musique diffusion française ym. v. komissio, tuomion 120 kohta). Ei voida sulkea pois sitä,
että näihin tekijöihin, jotka osoittavat rikkomisen vakavuuden, voivat kuulua tapauksen mukaan rikkomisen kohteena olevan
tuotteen arvo, merkityksellisen tuotteen markkinoiden koko ja ostajien valta.
150   Näin ollen vaikka markkinoiden koko, tuotteen arvo ja ostajien valta voivat olla huomioon otettavia tekijöitä rikkomisen vakavuuden
osoittamiseksi, niiden tärkeys vaihtelee asianomaisen rikkomisen erityisolosuhteiden mukaan.
151   Käsiteltävänä olevassa asiassa rikkominen koskee muun muassa hintakartellia, joka on jo sellaisenaan hyvin vakava asia. Lisäksi
kartelliin osallistuneilla yrityksillä oli yhdessä hallussaan yli 90 prosenttia maailmanmarkkinoista ja 95 prosenttia Euroopan
markkinoista (päätöksen 9 perustelukappale). Lopuksi on ilmeistä, että natriumglukonaatti on raaka-aine, jota käytetään useissa
hyvin erilaisissa lopputuotteissa ja joka näin ollen vaikuttaa useisiin markkinoihin (päätöksen 6 ja 8 perustelukappale).
Tässä yhteydessä merkityksellisten markkinoiden pienellä koolla, tuotteen vähäisellä arvolla ja ostajien vallalla, jos ne
on osoitettu, on vain vähäinen merkitys verrattuna kaikkiin muihin rikkomisen vakavuuden osoittaviin tekijöihin.
152   On joka tapauksessa otettava huomioon se, että komissio katsoi, että rikkomista oli pidettävä suuntaviivoissa tarkoitettuna
erittäin vakavana rikkomisena; tällaisissa tapauksissa suuntaviivoissa vahvistetaan, että komission on mahdollista vahvistaa
yli 20 miljoonan euron perusmäärä. Käsiteltävänä olevassa asiassa päätöksen 385 perustelukappaleesta ilmenee kuitenkin, että
komissio vahvisti ainoastaan 10 miljoonan euron perusmäärän ensimmäiseen luokkaan kuuluville yrityksille ja 5 miljoonan euron
perusmäärän toiseen luokkaan kuuluville yrityksille, mikä vastaa puolta tai jopa neljäsosaa määrästä, joka suuntaviivojen
mukaan olisi ollut mahdollinen erittäin vakavista rikkomisista.
153   Tämä sakon perusmäärän määrittäminen vahvistaa, että kuten komissio totesi päätöksen 377 perustelukappaleessa markkinoiden
koon osalta, se otti huomioon muun muassa nämä tekijät.
154   Näistä syistä Roquetten väitteet, jotka koskevat sitä, että markkinoiden pientä kokoa, asianomaisen tuotteen vähäistä arvoa
ja ostajien valtaa ei otettu huomioon, on hylättävä.
b)     Ostajien mielipiteen huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
155   Roquette katsoo, että komissio jätti huomiotta ostajien, jotka edustavat tärkeintä osaa alan kysynnästä, mielipiteen sakon
määrää vahvistaessaan. Kun komissio kyseli ostajilta kartellin vaikutuksesta, sen lähtökohtana oli Roquetten mukaan se, että
tutkimuksessa esiin tulleet tekijät olivat ”tarpeen” tämän vaikutuksen osoittamiseksi. Kun otetaan huomioon komission päätelmät,
jotka esitetään päätöksen 368 perustelukappaleessa, ostajien mielipide siitä, että kartellilla ei ollut vaikutusta, jätettiin
Roquetten mukaan huomiotta.
156   Roquetten mukaan käyttäjien vastaukset komission kyselylomakkeeseen osoittavat, että natriumglukonaatin hinnassa ei havaittu
nousua tutkimuksen kattamana aikana eli vuodesta 1989 lokakuuhun 1994. Päinvastoin tietyt ostajat totesivat sen mukaan, että
tämä hinta oli laskenut. Lisäksi yksikään ostaja ei katsonut, että sille olisi kieltäydytty myymästä natriumglukonaattia.
Lopuksi ainoastaan kaksi ostajaa katsoi, että markkinoilla ei ollut kovaa kilpailua, yhdeksän ostajaa, että kilpailu oli tavanomaista
ja viisi ostajaa, etteivät ne kyenneet ottamaan kantaa asiaan.
157   Roquette väittää toissijaisesti, että ostajien sangen neutraalit vastaukset johtuivat siitä, että asianomaisilla markkinoilla
ei monien raaka-ainemarkkinoiden tavoin ole huomattavia hinnaneroja. Se väittää lisäksi, että kaikilla natriumglukonaattimarkkinoilla
on olemassa kilpailijoita, joiden merkitys ei ole vähäinen.
158   Komissio vaatii tämän väitteen hylkäämistä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
159   Mitä tulee Roquetten väitteisiin, jotka koskevat ostajien mielipiteen huomioon ottamista, on muistutettava, että komissio
katsoi päätöksen 368 perustelukappaleessa yhtäältä, että ostajien tietojensaantipyyntöön esittämien vastausten perusteella
ei voitu tehdä minkäänlaisia päätelmiä kartellin vaikutuksista, ja toisaalta, että ostajien vastaukset kysymykseen merkittävästä
hintojen kohoamisesta 1.1.1992 lähtien vastasivat Roquetten toimitiloista takavarikoituja kaaviokuvia, joista ilmenee, että
vuonna 1992 hinnat laskivat hieman ennen vakiintumistaan.
160   Seuraavaksi on korostettava, että kun otetaan huomioon kyselylomakkeessa esitetyt kysymykset, asianomaisten ostajien vastaukset
koskevat yksinomaan 1.1.1992 jälkeistä aikaa. Näin ollen vaikka Roquetten väitteet olisivat perusteltuja, niillä ei voida
kyseenalaistaa komission arviota kartellin vaikutuksista ennen 1.1.1992.
161   Lopuksi on myös muistutettava, kuten edellä 135 kohdassa todetaan, että yhdestä Roquetten toimitiloista takavarikoidusta kaaviokuvasta
ilmenee, että vuodesta 1992 lähtien natriumglukonaatin hinta laski lievästi ja vakiintui sitten vuoteen 1995 saakka.
162   Käsiteltävänä olevassa asiassa kuultujen ostajien vastauksista ilmenee, että suurin osa näistä katsoi, että natriumglukonaattimarkkinoilla
oli vallinnut tavanomainen tai ei erityisen kova kilpailu. Näillä seikoilla ei kuitenkaan kumota toteamuksia, jotka koskevat
natriumglukonaatin hintakehitystä vuoden 1992 jälkeen ja jotka perustuvat Roquetten toimitiloista takavarikoituihin kaaviokuviin.
Tavanomainen tai ei erityisen kova kilpailu voi merkitä markkinahintojen laskua, jota seuraa suhteellinen vakaus, kuten Roquetten
toimitiloista takavarikoiduista kaaviokuvista ilmenee vuoden 1992 jälkeisen ajanjakson osalta. Tämä ei silti osoita, että
kyseiset hinnat vastasivat hintoja, jotka olisivat vallinneet markkinoilla, joilla esiintyy kilpailua. Tätä laskua, jota seurasi
suhteellinen vakaus, edelsi huomattava hintojen kohoaminen, joka pantiin merkille kartellin täytäntöönpanosta lähtien.
163   Komissio katsoi kuitenkin asianmukaisesti, että ostajien vastaukset olivat yhdenmukaiset Roquetten toimitiloista takavarikoitujen
kaaviokuvien kanssa ja että se ei voinut tehdä niiden perusteella erityistä päätelmää kartellin vaikutuksista.
164   Tätä päätelmää ei aseteta kyseenalaiseksi Roquetten muilla tätä koskevilla väitteillä.
165   Näin ollen sen perusteella, että ostajat katsoivat, että niille ei ollut kieltäydytty myymästä, ei välttämättä voida katsoa,
että todellista kilpailua oli olemassa. Poissulkien sen, että kieltäytyminen myymästä on rikosoikeudellisesti rangaistava
teko tietyissä kansallisissa oikeusjärjestyksissä, vaikka tällainen kieltäytyminen voi olla voimakas osoitus markkinoista,
joilla kilpailutilanne on heikko, sen puuttuminen ei välttämättä osoita, että kilpailu markkinoilla olisi täysin vapaata.
166   Roquetten väitteitä, jotka koskevat kilpailijoiden merkitystä merkityksellisillä markkinoilla ja sitä, että monien raaka-ainemarkkinoiden
tavoin näillä markkinoilla ei voitu havaita merkittäviä hinnaneroja, ei myöskään voida hyväksyä. Roquette ei itse asiassa
ole osoittanut, miten näillä seikoilla on todellisuudessa voitu rajoittaa kartellin vaikutusta, joka ilmenee Roquetten toimitiloista
takavarikoiduista kaaviokuvista.
167   Lopuksi Roquetten väitettä, jonka mukaan se, että komissio kuuli ostajia asetuksen N:o 17 11 artiklan perusteella, merkitsee,
että näiden vastaukset olivat tarpeen kartellin vaikutuksen osoittamiseksi, ei voida hyväksyä käsiteltävänä olevassa asiassa.
Tämän väitteen mukaan komissio ei ottanut huomioon ostajien vastauksia. Kuten edellä on todettu, ostajien vastaukset eivät
kuitenkaan kumoa komission päätelmiä, jotka perustuvat Roquetten toimitiloista takavarikoituihin kaaviokuviin, minkä vuoksi
on katsottava, että ne otettiin asianmukaisesti huomioon.
168   Tämän osalta on vielä korostettava, että vaikka asetuksen N:o 17 11 artiklassa säädetään, että komissio voi sille määrättyjä
tehtäviä suorittaessaan hankkia kaikki tarpeelliset tiedot yrityksiltä, se, että komissio päättää hankkia tiettyjä tietoja
yrityksiltä, ei vaikuta millään tavoin näiden tietojen merkitykseen, kun on kyse rikkomisen vaikutuksen osoittamisesta.
169   Edellä esitetyistä syistä Roquetten väitteet, jotka perustuvat siihen, että ostajien vastauksia ei otettu huomioon, on hylättävä.
c)     Epäluulon ilmapiirin huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
170   Roquette katsoo, että komissio ei ottanut huomioon sakkojen määrää arvioidessaan yleistä epäluulon ilmapiiriä, joka vaikutti
kartellin toimintaan ja rajoitti näin ollen sen vaikutusta markkinoihin. Roquetten mukaan tämä yleinen epäluulon ilmapiiri
ilmenee kuitenkin selvästi päätöksen 100, 187–197, 208, 214, 216, 225, 227 ja 232 perustelukappaleesta.
171   Komissio vaatii, että nämä väitteet on hylättävä.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
172   Mitä tulee siihen, että epäluulon ilmapiiriä ei otettu huomioon, on ensinnäkin korostettava, että salaiset kartellit ovat
usein perusolemukseltaan sellaisia, että niitä ympäröi epäluulon ilmapiiri.
173   Koska käsiteltävänä olevassa asiassa kartelliin osallistujat olivat entisiä kilpailijoita, jotka saattoivat yksipuolisen päätöksen
perusteella saada vapautensa takaisin, ja kun otetaan huomioon, että kartelliin osallistujat olivat potentiaalisia kilpailijoita,
sekä kyseessä olevat taloudelliset intressit erityisesti, kun muistetaan se, että kyseessä oli suppeiden markkinoiden jakaminen
sellaisten valmistajien kesken, joilla oli tietyissä tapauksissa liikakapasiteettia, voidaan kohtuudella katsoa, että kartelli
toteutettiin epäluulon ilmapiirissä.
174   Epäluulon ilmapiirin olemassaolo ei kuitenkaan vaikuta välttämättä kartellin todelliseen vaikutukseen. Käsiteltävänä olevassa
asiassa Roquette ei ole osoittanut, että tämä epäluulon ilmapiiri kyseenalaisti kartellin vaikutuksen, jonka komissio osoitti
päätöksessään.
175   Näin ollen Roquetten väite, joka koskee sitä, että epäluulon ilmapiiriä ei otettu huomioon, on hylättävä.
176   Kaiken edellä esitetyn vuoksi on katsottava, että Roquetten väitteillä ei voida asettaa kyseenalaiseksi komission päätöksessään
osoittamaa kartellin todellisen vaikutuksen olemassaoloa.
D
Roquetten toteuttama kartellin vaikutusten supistaminen
a)     Asianosaisten lausumat
177   Rikkomisen vakavuuden osalta Roquette katsoo lisäksi, että komissio ei ottanut huomioon sen käyttäytymistä, joka sen mukaan
mahdollisti kartellin kilpailua rajoittavien vaikutusten supistamisen. Tämä komission huomiotta jättäminen merkitsee sen mukaan
asetuksen N:o 17 15 artiklan rikkomista sekä suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamista.
178   Komissio vaatii tämän väitteen hylkäämistä.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
179   Roquetten väite, joka koskee rikkomisen vakavuuden virheellistä arviointia ja joka perustuu sen omaan käyttäytymiseen kartellin
aikana, on hylättävä. Tämän osalta on muistutettava oikeuskäytännöstä, joka mainitaan edellä 89 kohdassa ja jonka mukaan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimen lausuessa siitä, onko rikkomisen vaikutukset otettu huomioon, sen ei tule tutkia yritysten omaa
käyttäytymistä, koska huomioon otettavat vaikutukset sakkojen yleistason vahvistamiseksi eivät perustu tietyn yrityksen omakseen
väittämään käyttäytymiseen, vaan siihen kilpailusääntöjen rikkomiseen kokonaisuutena, johon se on osallistunut.
II
Rikkomisen kesto
A
Asianosaisten lausumat
180   Roquette katsoo lähinnä, että komissio rikkoi asetuksen N:o 17 15 artiklaa ja loukkasi yhdenvertaisen kohtelun periaatetta
ja suhteellisuusperiaatetta arvioidessaan Roquetten rikkomisen keston kahdeksaksi vuodeksi ja kahdeksi kuukaudeksi seitsemän
vuoden ja seitsemän kuukauden sijaan.
181   Toisin kuin komissio, joka vahvistaa rikkomisen päättyneen Roquetten osalta vuoden 1995 kesäkuussa, Roquette katsoo, että
se päätti osallistumisensa kartelliin vuoden 1994 toukokuussa, jolloin se lakkasi ilmoittamasta markkinatilastojaan, tai toissijaisesti
vuoden 1994 lokakuussa, jolloin se vahvisti Lontoossa pidetyssä kokouksessa, ettei se halunnut enää jatkaa kartellia.
182   Tämän kannan tukemiseksi Roquette vetoaa yhtäältä tiettyihin asiakirjoihin, jotka osoittavat kartellin päättyneen ennen vuoden
1995 kesäkuuta. Se muistuttaa näin ollen, että 23.4.1999 päivätyssä muistiossa Jungbunzlauer katsoi, että ”vuoden 1994 toukokuusta
lähtien markkinatilastoja ei enää ollut” ja että ”kun Roquette ilmoitti 4.10.1994 Lontoossa, ettei se enää noudattanut näitä
sopimuksia, ne olivat tehottomia”. Lisäksi Fujisawa totesi Roquetten mukaan 12.3.1998 päivätyssä asiakirjassa, joka koski
tilastotietojen vaihtojärjestelmää, että ”tämä järjestelmä päätettiin tiettynä ajankohtana [vuoden] 1993 lopussa tai [vuoden]
1994 alussa”, kun taas komissio myönsi päätöksen 91 perustelukappaleessa tämän tilastotietojen vaihdon keskeisyyden. Roquette
vetoaa myös 22.7.1999 päivättyyn kirjeeseensä komissiolle sekä asiakirjoihin, joita käytettiin amerikkalaisviranomaisissa
käydyssä menettelyssä, jonka yhteydessä se muistuttaa todenneensa, että vuoden 1994 lokakuun kokous päätti kartellin. Roquette
viittaa lopuksi päätöksen 226–229 perustelukappaleeseen, joissa komissio sen mukaan selitti, että markkinoiden laajeneminen
oli suunniteltua hitaampaa, mikä johti osapuolten välisten suhteiden asteittaiseen heikentymiseen, jonka huipentuma oli vuoden
1994 lokakuussa pidetyssä kokouksessa.
183   Roquette katsoo toisaalta, että vuoden 1995 kesäkuussa pidetty kokous Anaheimissa oli pelkkä ”epäonnistunut yritys” aloittaa
uusi kartelli. Se tukee tätä päätelmää tilastotietojen vaihtotiheyden ja alustavien kokousten säännöllisyyden välisellä kontrastilla
ennen vuoden 1994 toukokuuta ja vuoden 1994 kesäkuuta sekä tilastotietojen vaihtamatta jättämisellä vuoden 1994 toukokuun
ja vuoden 1995 kesäkuun välillä ja kokousten pitämättä jättämisellä vuoden 1994 lokakuun ja vuoden 1995 kesäkuun välillä.
Tämä analyysi saa sen mukaan vahvistuksen erottelusta, jonka komissio tekee vuosien 1981–1985 ”ensimmäisen” kartellin ja vuodesta
1987 lähtien ”toisen” kartellin välillä. Roquetten mukaan komissio ei pitänyt toisen kartellin ensimmäistä kokousta ensimmäisen
kartellin jatkona, vaan yrityksenä luoda toinen kartelli. Lisäksi tämä päätelmä saa vahvistuksen siitä, että vuoden 1995 kesäkuussa
pidetty kokous ei Roquetten mukaan päätynyt mihinkään, mikä ilmenee Roquetten amerikkalaisviranomaisille toimittamasta ja
komissiolle ilmoittamasta asiakirjasta. Roquette korostaa lopuksi, että pelkästään sen perusteella, että osapuolet keskustelivat
vuoden 1995 kesäkuun kokouksessa ”korvauksista” tai ”tuotantotavoitteista”, ei voida osoittaa aikaisemman kartellin jatkumista.
184   Näin ollen Roquetten osalta rikkomisen todellinen kesto on sen mukaan seitsemän vuotta ja seitsemän kuukautta.
185   Mitä tulee komission käyttämään laskentatapaan, jossa sakkojen perusmäärää korotetaan rikkomisen vakavuuden perusteella 10
prosenttia vuotta kohti, Roquette katsoo, että korotuksen ei olisi pitänyt olla 80 prosenttia vaan 70 prosenttia.
186   Lisäksi rikkomisen viimeinen vuosi oli Roquetten mukaan 1994 eikä 1995. Sikäli kuin komissio käyttää jälkimmäistä rikkomisvuotta
sakkojen laskentaan (päätöksen 381 perustelukappale), perusmäärän määrittämiseksi pitää Roquetten mukaan ottaa huomioon vuoden
1994 liikevaihto eli 62 204 098 FRF (ilman ”emäliuoksia”) eikä vuoden 1995 liikevaihtoa, joka oli 64 187 200 FRF.
187   Roquette katsoo toissijaisesti, että vaikka kartelli olisi päättynyt vuoden 1995 kesäkuussa, komissio ei olisi voinut ottaa
huomioon koko vuoden 1995 liikevaihtoa. Roquetten mukaan ainoastaan vuoden 1995 kuuden ensimmäisen kuukauden liikevaihto on
otettava huomioon Roquetten merkityksen määrittämiseksi kartellissa.
188   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
B
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
189   Mitä tulee väitteeseen, jonka mukaan Roquette lakkasi osallistumasta kartelliin vuoden 1994 toukokuun kuluessa tai toissijaisesti
4.10.1994 pidetyssä kokouksessa, on muistutettava, että päätöksen 81–90 perustelukappaleessa komissio korostaa, että kartellin
muodostaviin tekijöihin kuului monimutkainen mekanismi, jolla pyrittiin markkinoiden jakamiseen, hintojen vahvistamiseen ja
asiakastietojen vaihtamiseen. Kuitenkaan pelkästään se seikka, olettaen että se on näytetty toteen, että Roquette lakkasi
vuonna 1994 tai 4.10.1994 pidetyn kokouksen jälkeen toimittamasta myyntilukujaan kartellin muille jäsenille, ei sinänsä osoita,
että kartelli oli lakannut olemasta olemassa tai että Roquette ei enää kuulunut siihen.
190   Päätöksen 220–228 perustelukappaleesta, joita Roquette ei kiistä, ilmenee päinvastoin, että se osallistui edelleen useisiin
kartellin kokouksiin eli 26. ja 27.6.1994 Atlantassa, 31.8. ja 1.9.1994 Zürichissä ja 4.10.1994 Lontoossa pidettyihin kokouksiin.
191   Näin ollen Atlantassa 26. ja 27.6.1994 pidetyn kokouksen osalta päätöksestä ilmenee Roquetten tätä kiistämättä, että ”siellä
käydyt keskustelut vastasivat aikaisempina kuukausina käytyjä keskusteluja ja ne koskivat markkinoiden negatiivista kehitystä,
hintoja ja määriä”.
192   Lontoossa 4.10.1994 pidetyn kokouksen osalta päätöksestä ilmenee, että kartellin jäsenten välillä syntyi tässä yhteydessä
konflikti natriumglukonaatin myyntikiintiöiden jakamisesta. Toisin kuin Roquette pyrkii osoittamaan, tämä konflikti osoittaa,
että kartellin jäsenillä oli ainakin aikomus jatkaa kompromissin etsimistä myyntimääristä. Sillä, että päätöksen 229 perustelukappaleessa
esitetystä Roquetten vastauksesta 25.7.2000 päivättyyn väitetiedoksiantoon ilmenee, että tässä 4.10.1994 pidetyssä kokouksessa
Roquette ”ilmaisi aikeensa olla enää osallistumatta kartelliin”, ei voida osoittaa Roquetten kartelliin osallistumisen päättymistä.
Kun tätä Roquetten kokouksessa esittämää kannanottoa tarkastellaan asiayhteydessään, se merkitsee enintään, että se ponnisteli
pitääkseen tietyn välimatkan kartelliin. Myöskään se, että Roquetten edustaja lähti ennenaikaisesti salista tämän kokouksen
aikana, ei merkitse, että Roquette olisi ottanut julkisesti etäisyyttä tämän kokouksen sisältöön. Konfliktitilanteessa, jossa
osapuolet tässä kokouksessa olivat, komissio saattoi asianmukaisesti luokitella tällaisen käyttäytymisen strategiaksi saada
lisää myönnytyksiä kartellin muilta jäseniltä pikemminkin kuin teoksi, joka osoitti Roquetten kartelliin osallistumisen päättyneen.
193   Komissio saattoi näin ollen katsoa, että Roquette ei ollut lopettanut osallistumistaan kartelliin vuoden 1994 toukokuussa
tai 4.10.1994 pidetyssä kokouksessa.
194   Mitä tulee sen kokouksen luonteeseen, joka pidettiin 3.–5.6.1995 Anaheimissa, on todettava ensiksi, että Roquette ei kiistä,
kuten komissio toteaa päätöksen 232 perustelukappaleessa, että tässä kokouksessa, jossa kartellin kaikki jäsenet olivat läsnä,
osallistujat keskustelivat natriumglukonaatin myyntimääristä vuonna 1994. Komissio totesi erityisesti Roquetten tätä seikkaa
kiistämättä, että ADM:n mukaan Jungbunzlauer oli pyytänyt ”ilmoittamaan ADM:n natriumglukonaatin kokonaismyyntiluvut vuonna
1994” (päätöksen 232 perustelukappale).
195   On kuitenkin todettava, että tämä toimintatapa vastasi olennaisilta osin vakiintunutta käytäntöä sellaisen kartellin sisällä,
joka pyrki varmistamaan myönnettyjen myyntikiintiöiden noudattamisen ja joka, kuten päätöksen 92 ja 93 perustelukappaleesta
ilmenee, muodostui siitä, että ennen kutakin kokousta kartellin jäsenet ilmoittavat myyntilukunsa Jungbunzlauerille, joka
keräsi ne ja jakoi ne kokouksissa.
196   Roquette ei toiseksi kiistä tapahtumien kuvausta, jonka komissio esitti päätöksen 232 perustelukappaleessa ja jonka mukaan
tässä kokouksessa ehdotettiin uutta myyntimääriä koskevaa tietojenvaihtojärjestelmää. Tällä järjestelmällä piti voida määrittää
anonyymisti eli siten, että kukaan jäsenistä ei tuntisi muiden lukuja, natriumglukonaatin kokonaismarkkinat seuraavasti: ”Yritys
A kirjoittaa omavaltaisen luvun, joka vastaa osaa sen kokonaismäärästä, yritys B näyttää sitten yritykselle C yritysten A
ja B lukujen summan, yritys C lisää tähän summaan kokonaismääränsä, yritys A lisää lopuksi tähän loput kokonaismäärästään
ja ilmoittaa tämän kokonaismäärän ryhmälle” (päätöksen 233 perustelukappale).
197   Komissio saattoi perustellusti katsoa, että tämä oli kartellin jäsenten uusi yritys ”palauttaa järjestys markkinoille” ja
jatkaa kilpailunvastaisia käytäntöjään, jotka oli pantu täytäntöön aikaisempina vuosina ja joilla pyrittiin pysyttämään markkinoiden
valvonta yhteistoiminnalla, vaikka tarvittaessa erilaisin muodoin ja tavoin. Komissio saattoi kohtuudella tulkita sen, että
kartellin jäsenet yrittivät ottaa käyttöön ”anonyymin” tietojenvaihtojärjestelmän, joka kuvailtiin edellä, yritysten käyttäytymisen
luonnolliseksi jatkoksi kartellissa, jolle oli tyypillistä, kuten muun muassa päätöksen 93 perustelukappaleesta ilmenee, ”kasvava
keskinäinen epäluulon ilmapiiri”, mutta jonka tavoitteena oli kuitenkin markkinoiden jakaminen. Tästä näkökulmasta komissio
saattoi katsoa asianmukaisesti, että ottamalla käyttöön uuden tietojenvaihtojärjestelmän kartellin jäsenet osoittivat, että
ne ”olivat edelleen päättäneet löytää ratkaisun, joka mahdollistaisi sen, että ne voisivat jatkaa kilpailunvastaisia käytäntöjään”
(päätöksen 322 perustelukappale) ja ”pysyttää markkinoiden valvontansa yhteistoiminnalla” (päätöksen 232 perustelukappale).
198   Kolmanneksi se, että 4.10.1994 pidetyn kokouksen ja vuoden 1995 kesäkuussa pidetyn kokouksen välinen aika oli pidempi kuin
aika, joka erotti aikaisemmat kokoukset, korostaa enintään syvää konfliktia, joka kartellin jäsenten välillä oli, mutta sillä
ei kumota komission päätelmää, jonka mukaan vuoden 1995 kesäkuussa pidetyssä kokouksessa nämä tekivät uuden yrityksen kilpailunvastaisten
käytäntöjen pysyttämiseksi.
199   Neljänneksi lyhyen selityksen, jonka Roquette antoi tässä kokouksessa ja jonka komissio mainitsee päätöksen 233 ja 322 perustelukappaleessa
(”6.95 Anaheim: keskustelu: korvaus; 44 000 mt:n tuotantotavoite maailmanlaajuisesti; hinta”), voidaan kohtuudella katsoa
vahvistavan komission näkemyksen, vaikka on totta, että erikseen tarkasteltuna ja asiayhteydestään erotettuna tämä ilmoitus
antaa vain epätarkan käsityksen 3., 4. ja 5.6.1995 pidetyissä kokouksissa käytyjen keskustelujen sisällöstä.
200   Viidenneksi Roquetten työntekijän lausunto, joka on liitetty Roquetten 22.7.1999 päivättyyn kirjeeseen ja jonka mukaan tämä
kokous ”ei päätynyt mihinkään eikä palvellut mitään tarkoitusta” ja joka vastaa Jungbunzlauerin lausuntoa sen 30.4.1999 päivätyssä
kirjeessä, on merkityksetön, koska siinä vahvistetaan, että tämä kokous ei muuttanut yhtenä kokonaisuutena pidettävän jatketun
kilpailusääntöjen rikkomisen toimintaa (päätöksen 254 perustelukappale). Näin ollen tämä kirje ei osoita, että kartellin jäsenet
eivät aikoneet pysyttää kilpailusääntöjen vastaista toimintaansa, vaikka tämä tapahtuisikin eri muodoin ja tavoin.
201   Tässä yhteydessä on muistutettava, että sen tutkimiseksi, sovelletaanko EY 81 artiklan 1 kohtaa sopimukseen tai yhdenmukaistettuun
menettelytapaan, sopimuksen konkreettisia seurauksia ei tarvitse ottaa huomioon, jos ilmenee, että sopimuksen tarkoituksena
on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua yhteismarkkinoilla (yhdistetyt asiat 56/64 ja 58/64, Consten ja Grundig v. komissio,
tuomio 13.7.1966, Kok. 1966, s. 429, 496, Kok. Ep. I, s. 275; edellä 89 kohdassa mainittu asia komissio v. Anic Partecipazioni,
tuomion 99 kohta; asia C‑199/92 P, Hüls v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4287, 178 kohta ja yhdistetyt asiat
T‑39/92 ja T‑40/92, CB ja Europay v. komissio, tuomio 23.2.1994, Kok. 1994, s. II‑49, 87 kohta).
202   Komissio saattoi näin ollen katsoa asianmukaisesti, että kartelli jatkui vuoden 1995 kesäkuuhun saakka.
III
Lieventävät olosuhteet
A
Asianosaisten lausumat
203   Roquette katsoo lähinnä, että jopa olettaen, että komissio ei tehnyt virheitä rikkomisen vakavuuden arvioinnissa, sen olisi
sakon määrää lieventävien olosuhteiden valossa arvioidessaan pitänyt ottaa huomioon Roquetten passiivisuus tai seurailijan
asema rikkomisen aikana, se, että Roquette ei pannut täytäntöön kartellin rajoittavia käytäntöjä, ja sen ”jarruttajan asema”
rikkomisessa. Roquette viittaa tämän osalta rikkomisen vakavuuden osalta esittämiinsä väitteisiin.
204   Nämä laiminlyönnit merkitsevät Roquetten mukaan suuntaviivojen rikkomista ja ovat ristiriidassa oikeuskäytännössä vahvistettujen
periaatteiden kanssa (asia T‑2/89, Petrofina v. komissio, tuomio 24.10.1991, Kok. 1991, s. II‑1087, 173 kohta ja asia T‑308/94,
Cascades v. komissio, tuomio 14.5.1998, Kok. 1998, s. II‑925, 230 ja 231 kohta).
205   Roquette täsmentää vastauksessaan niiden lieventävien olosuhteiden osalta, joita komissio ei ottanut huomioon, että se viittaa
seikkoihin, jotka osoittavat sen ”jarruttajan aseman” kartellissa. Se vetoaa erityisesti ensiksi siihen, että ”emäliuosten”
poissulkeminen oli sen ansiota. Toiseksi Roquette väittää, että se, että se kieltäytyi vaihtamasta riittävän usein tilastotietoja,
heikensi valvontajärjestelmän, joka oli kartellin kulmakivi, toimintaa. Se katsoo kolmanneksi, että se, että se kieltäytyi
rahoittamasta ulkopuolista valvontajärjestelmää, haittasi kartellin moitteetonta toimintaa, sillä niiden tietojen luotettavuutta,
jotka kartellin osapuolet toimittivat, oli mahdotonta tarkastaa, mikä sen mukaan avasi mahdollisuuden jättää huomiotta kartelliehdot
ja oli sen epäluulon ilmapiirin syntymisen taustalla, joka johti kartellin purkamiseen. Neljänneksi Roquette vetoaa siihen,
että se harjoitti aina itsenäistä kauppapolitiikkaa, minkä osoittaa se, että sen hinnat eivät lähes koskaan vastanneet kartellin
puitteissa vahvistettuja vähimmäis‑ tai tavoitehintoja. Se katsoo lopuksi ja viidenneksi, että se oli ensimmäinen, joka päätti
kartellin.
206   Komissio vaatii näiden väitteiden hylkäämistä.
B
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
207   Kannekirjelmästä ilmenee, että Roquette väittää, että komissio kieltäytyi ottamasta sen osalta huomioon lieventäviä olosuhteita,
jotka perustuivat sen passiivisuuteen ja seurailijan asemaan rikkomisen toteuttamisessa, siihen, ettei se pannut täytäntöön
rajoittavia käytäntöjä, ja sen ”jarruttajan asemaan” rikkomisessa. Tämän osalta Roquette viittaa yleisesti jo esitettyihin
seikkoihin niiden kanneperusteiden yhteydessä, jotka koskevat rikkomisen vakavuutta, ja täsmentää, että sikäli kuin näitä
seikkoja ei otettu huomioon perusmäärän määrittämiseksi, niiden luonnollinen paikka on lieventävien olosuhteiden arvioinnin
yhteydessä.
208   Näiden väitteiden osalta on muistutettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan
c ja d alakohdan mukaan kannekirjelmässä on muun muassa esitettävä yhteenveto kanneperusteista. Lisäksi oikeuskäytännön perusteella
terminologisista kysymyksistä riippumatta tämän yhteenvedon on oltava riittävän selvä ja täsmällinen, jotta vastaaja voi valmistella
puolustuksensa ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ratkaista asian tarpeen vaatiessa ilman muita tietoja. Jotta kanne
voidaan ottaa tutkittavaksi, olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin se perustuu, on ilmettävä ainakin
pääpiirteittäin mutta johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi itse kannekirjelmästä oikeusvarmuuden ja hyvän oikeudenkäytön takaamiseksi
(ks. vastaavasti asia T‑84/96, Cipeke v. komissio, tuomio 7.11.1997, Kok. 1997, s. II‑2081, 31 kohta ja asia T‑154/98, Asia
Motor France ym. v. komissio, määräys 21.5.1999, Kok. 1999, s. II‑1703, 49 kohta).
209   Käsiteltävänä olevassa asiassa yleinen viittaus seikkoihin, jotka esitettiin rikkomisen vakavuutta koskeneiden kanneperusteiden
yhteydessä, väitettyjen lieventävien olosuhteiden olemassaolon osoittamiseksi ei mahdollista sitä, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin voisi kartoittaa täsmällisesti sen kanneperusteen laajuuden, joka koskee lieventävien olosuhteiden olemassaoloa.
Vaikka ei voida sulkea pois sitä, että olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin Roquette tukeutuu, esiintyvät
kannekirjelmässä, kantajan on kuitenkin esitettävä ne johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen
tehtävänä ei erityisesti ole yrittää saada selville kaikista ensimmäisen kanneperusteen tueksi vedotuista seikoista, voidaanko
näitä seikkoja käyttää myös toisen kanneperusteen tueksi ja, käsiteltävänä olevassa asiassa, mitä seikkoja voidaan käyttää
minkä tyyppisen lieventävän olosuhteen osalta. Se, että komissio näki erityisestä vaivaa yrittääkseen tämän kanneperusteen
ilmeisestä epätarkkuudesta huolimatta yksilöidä kantajan mahdolliset väitteet, joihin se vetosi rikkomisen vakavuuteen perustuvaa
kanneperustetta koskeneiden perustelujensa yhteydessä ja jotka voidaan tarvittaessa esittää sen kanneperusteen tueksi, joka
koskee lieventävien olosuhteiden olemassaoloa, sekä vastata niihin tässä yhteydessä, ei vaikuta tähän päätelmään. Tämä komission
kanta on pelkkä olettama Roquetten esittämän kanneperusteen täsmällisestä laajuudesta. Sen perusteella ei voida määrittää
varmasti Roquetten sen kanneperusteen laajuutta, joka perustuu lieventävien olosuhteiden olemassaoloon.
210   Tämän vuoksi kanneperusteet, jotka koskevat komission tekemiä virheitä sen analysoidessa lieventäviä olosuhteita, on jätettävä
tutkimatta työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c ja d alakohdan perusteella.
IV
Roquetten yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana
A
Johdanto
211   Roquetten mukaan komissio teki niin ikään arviointivirheitä soveltaessaan yhteistyötiedonantoa.
212   Roquette katsoo, että komission olisi pitänyt myöntää sille 50–75 prosentin alennus sakosta yhteistyötiedonannon C kohdan
mukaisesti tämän saman tiedonannon D kohdan mukaisen 40 prosentin alennuksen sijaan.
213   Roquette väittää tämän kannan tueksi, että komission tekemä arviointi Roquetten toimittamien seikkojen luonteesta ja sisällöstä
on virheellinen kahdesta syystä. Yhtäältä ja toisin kuin komissio väitti päätöksessä, Roquette oli ensimmäisen ja ainoa kartellin
jäsen, joka toimitti komissiolle ratkaisevaa näyttöä päätöksen valmistelemiseksi. Roquette katsoo toisaalta, että komissio
vähätteli virheellisesti sen yhteistyön merkitystä hallinnollisessa menettelyssä, kun se katsoi, että Roquette toimitti asianomaiset
asiakirjat vasta vastauksessaan komission 2.3.1999 päivättyyn viralliseen tietojensaantipyyntöön, joka perustui asetuksen
N:o 17 11 artiklan 1 kohtaan.
214   Se vaatii näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkastelee uudelleen tätä arviota täyttä harkintavaltaansa
sakkojen alalla käyttäen (asia 322/81, Michelin v. komissio, tuomio 9.11.1983, Kok. 1983, s. 3461, Kok. Ep. VII, s. 339, 111
kohta).
B
Väite, jonka mukaan Roquette oli ensimmäinen ja ainoa kartellin jäsen, joka toimitti komissiolle ratkaisevaa näyttöä päätöksen
valmistelemiseksi
1.     Yleistä
215   Roquette väittää, että komissio katsoi virheellisesti päätöksen 415 perustelukappaleessa, että ”Fujisawa oli kartellin ensimmäinen
jäsen, joka toimitti ratkaisevat seikat kartellin olemassaolon osoittamiseksi”. Roquette esittää tämän osalta kaksi väitettä.
Se väittää ensiksi, että komission saamat tiedot, ennen kuin se teki yhteistyötä Roquetten kanssa, eivät riittäneet kartellin
olemassaolon osoittamiseksi. Toiseksi komissio sai Roquetten mukaan ratkaisevat seikat päätöksen valmistelemiseksi vain Roquetten
sen kanssa tekemän yhteistyön vuoksi. Näitä väitteitä edeltävät yleiset huomautukset säännöistä, joita komission oli sovellettava
käsiteltävänä olevassa asiassa osapuolten yhteistyön arvioimiseksi hallinnollisen menettelyn aikana.
2.     Yleiset huomautukset säännöistä, joita sovelletaan käsiteltävänä olevassa asiassa osapuolten yhteistyön arvioimiseksi hallinnollisen
menettelyn aikana
a)     Asianosaisten lausumat
216   Roquetten mukaan tämän asian erityisolosuhteissa komission ei pitänyt arvioida sakon määrän alentamista osapuolten hallinnollisen
menettelyn aikana tekemän yhteistyön perusteella ensinnäkään sen järjestyksen mukaan, jossa osapuolet tekivät yhteistyötä,
vaan ennen kaikkea sen mukaan, mikä kyseisten osapuolten toimittaman näytön sisältö ja lisäarvo päätöksessä esitettyjen väitteiden
valmistelemiseksi oli.
217   Tämän asian erityisolosuhteissa Roquette väittää, että komissio aloitti oman tutkimuksensa, joka johti päätöksen tekemiseen,
vasta saatuaan tietoja Yhdysvalloissa suoritetuista tutkimuksista. Roquette muistuttaa, että päätöksen 53 perustelukappaleesta
ilmenee, että vuoden 1997 maaliskuussa Yhdysvaltain oikeusministeriö ilmoitti komissiolle tutkimuksesta, jota suoritettiin
natriumglukonaattimarkkinoilla. Tästä perustelukappaleesta ilmenee myös, että komissiolle ilmoitettiin vuoden 1997 lokakuussa,
että Akzo, Avebe ja Glucona olivat myöntäneet osallistuneensa kansainväliseen kartelliin, joka koski tätä tuotetta ja jonka
tarkoituksena oli hintojen vahvistaminen ja markkinaosuuksien jakaminen ”Yhdysvalloissa ja muualla”, ja että vuoden 1997 joulukuussa
ja vuoden 1998 helmikuussa Roquette ja Fujisawa olivat myöntäneet nämä samat tosiseikat. Vaikka komissio ei päätöksessä todennut
täsmällisesti niiden tietojen luonnetta, jotka sillä oli hallussaan Yhdysvalloissa aloitetun menettelyn vuoksi, on kuitenkin
perusteltua olettaa, että komissiolla oli hallussaan ainakin 24.9. ja 17.12.1997 päivättyjä eri lehdistötiedotteita, joissa
kerrottiin Yhdysvalloissa suoritettujen tutkimusten päättymisestä ja joihin yleisö saattoi tutustua Internetin välityksellä.
218   Roquette päättelee tästä, että kun, kuten päätöksen 54 perustelukappaleesta ilmenee, komissio lähetti ”talven 1997–1998 kuluessa”
asetuksen N:o 17 11 artiklan perusteella ensimmäiset tietojensaantipyyntönsä ”Euroopan tärkeimmille natriumglukonaatin valmistajille,
tuojille, viejille ja ostajille”, se tiesi kartellin olemassaolosta natriumglukonaatin maailmanmarkkinoilla, osallistujien
henkilöllisyyden, sen, että kukin näistä osallistujista oli myöntänyt rikkomisen amerikkalaisviranomaisille, ja sen, että
rikkominen oli päättynyt vuoden 1995 kesäkuusta lähtien.
219   Tällaisissa erityisolosuhteissa ei Roquetten mukaan ole asianmukaista myöntää suurinta mahdollista alennusta osapuolelle,
joka oli ensimmäinen, joka teki yhteistyötä komission kanssa, vaan osapuolelle, joka toimitti asianmukaiset tiedot ja asiakirjat
ja siis todella mahdollisti sen, että komissio saattoi todeta rikkomisen helpoiten.
220   Tämä kanta vastaa lisäksi lähestymistapaa, jonka komissio itse esitti uudessa sakkojen alentamista koskeneessa tiedonantoehdotuksessaan,
joka julkaistiin vuoden 2001 heinäkuussa (jäljempänä uusi tiedonantoehdotus) ja, sen julkaisemisen jälkeen vuonna 2002, sakoista
vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetussa uudessa tiedonannossaan (EYVL 2002, C
45, s. 3; jäljempänä uusi tiedonanto). Komission olisi näin ollen pitänyt Roquetten mukaan noudattaa käsiteltävänä olevassa
asiassa tätä uutta politiikkaa. Tämän väitteen tueksi Roquette vetoaa vastauskirjelmässään yhtäältä tällaisen tiedonannon,
joka luo oikeutettuja odotuksia asianomaisille yrityksille, oikeudelliseen luonteeseen ja toisaalta yleiseen rikosoikeudelliseen
periaatteeseen, jonka mukaan on sovellettava lievempää rikoslakia (taannehtiva vaikutus in mitius) (asia C‑230/97, Awoyemi,
tuomio 29.10.1998, Kok. 1998, s. I‑6781 ja Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 85 artiklan mukaisesta menettelystä (Asia
IV/F-3/33.708 – British Sugar plc ym.) 14 päivänä lokakuuta 1998 tehty komission päätös 1999/210/EY (EYVL 1999, L 76, s. 1).
221   Komissio katsoo, että Roquette ei voi vedota uuteen tiedonantoehdotukseen. Komissio kiistää Roquetten sen kanneperusteen tutkittavaksi
ottamisen, jonka mukaan uuden tiedonannon soveltaminen on oikeutettua lievemmän rikoslain soveltamisen periaatteen vuoksi.
Se katsoo, että tätä kanneperustetta ei voida ottaa tutkittavaksi, koska se esitettiin ensimmäisen kerran vastauskirjelmässä.
Komissio katsoo toissijaisesti lähinnä, että Roquette toimii ristiriitaisesti moittiessaan yhtäältä komissiota siitä, ettei
tämä soveltanut asianmukaisesti yhteistyötiedonantoa, ja vaatiessaan toisaalta uuden tiedonannon, jolla korvattiin yhteistyötiedonanto,
taannehtivaa soveltamista.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
222   On todettava, että komissio määritteli yhteistyötiedonannossaan edellytykset, joiden täyttyessä sen kanssa sen toteuttaman
tutkimuksen aikana yhteistyötä tekevät yritykset voidaan vapauttaa sakosta tai niille voidaan myöntää alennus sakosta, joka
niiden olisi muuten pitänyt maksaa (ks. yhteistyötiedonannon A kohdan 3 alakohta).
223   Tämä yhteistyötiedonanto perustuu komission harkintavallan käyttöön ja merkitsee yksinomaan sitä, että komissio yhdenvertaisen
kohtelun periaatetta noudattaen rajoittaa itse harkintavaltaansa (ks. vastaavasti asia T‑214/95, Vlaams Gewest v. komissio,
tuomio 30.4.1998, Kok. 1998, s. II‑717, 89 kohta). Lisäksi kuten kyseisen tiedonannon E kohdan 3 alakohdassa nimenomaisesti
mainitaan, tämä jälkimmäinen on luonut oikeutettuja odotuksia, joihin yritykset, jotka haluavat paljastaa kartellin komissiolle,
tukeutuvat. Kun otetaan huomioon yhdenvertaisen kohtelun periaate ja perusteltu luottamus, jonka yritykset, jotka haluavat
tehdä yhteistyötä komission kanssa, ovat voineet perustaa tähän tiedonantoon, komission velvollisuutena oli siis noudattaa
sitä arvioidessaan Roquettelle määrätyn sakon suuruuden määrittämisen yhteydessä sen yhteistyötä.
224   Roquette väittää siis virheellisesti, että käsiteltävänä olevassa asiassa komission olisi pitänyt soveltaa sääntöjä, joita
ei vahvisteta yhteistyötiedonannossa vaan uudessa tiedonantoehdotuksessa tai itse uudessa tiedonannossa. Uuden tiedonantoehdotuksen
osalta on todettava, että vaikka tämä asiakirja julkaistiin vuoden 2001 heinäkuussa eli ennen päätöksen tekemistä, Roquette
ei kiistä sitä, että komissio julkaisi tämän asiakirjan ainoana tarkoituksenaan mahdollistaa se, että ne, joita asia koskee,
voivat esittää tätä koskevat huomautuksensa. Uuden tiedonannon osalta on todettava, että tämä asiakirja julkaistiin vasta
päätöksen tekemisen jälkeen. Uusi tiedonantoehdotus tai uusi tiedonanto itse eivät siis voi merkitä sitä, että komissio rajoittaisi
itse harkintavaltaansa käsiteltävänä olevassa asiassa (ks. vastaavasti asia T‑13/99, Pfizer Animal Health v. neuvosto, tuomio
11.9.2002, Kok. 2002, s. II‑3305, 121 kohta ja asia T‑70/99, Alpharma v. neuvosto, tuomio 11.9.2002, Kok. 2002, s. II‑3495,
142 kohta).
225   Roquette vetosi näin ollen virheellisesti luottamuksensuojan periaatteeseen ja, jopa olettaen, että yhteisön oikeudessa on
olemassa tällainen yleisperiaate, lievemmän rikoslain soveltamisen periaatteeseen väittääkseen, että komission olisi pitänyt
soveltaa käsiteltävänä olevassa asiassa uutta tiedonantoehdotusta tai uutta tiedonantoa tai vieläpä näihin asiakirjoihin merkittyjä
periaatteita.
226   Seuraavaksi on toki ilmeistä, kuten Roquette korostaa, että toisin kuin tietyissä muissa komission aikaisemmin suorittamissa
tutkimuksissa, käsiteltävänä olevassa asiassa tällä oli jo käytössään tiettyjä tietoja maailmanlaajuisen kartellin olemassaolosta
natriumglukonaattimarkkinoilla ja tiettyjen siihen osallistuneiden henkilöllisyydestä, ennen kuin se aloitti oman tutkimuksensa
asetuksen N:o 17 mukaisesti, kuten päätöksen 53 perustelukappaleesta ilmenee.
227   Tämä seikka ei kuitenkaan voi johtaa siihen, että komissio hylkäisi säännöt, jotka koskevat yritysten yhteistyötä ja jotka
se on määritellyt yhteistyötiedonannossaan.
228   Lopuksi on korostettava, että Roquette ei kiistä sitä, että Fujisawa oli ensimmäinen kartellin jäsen, joka ilmoitti kartellin
olemassaolosta ja ilmoitti komissiolle sen osallistujien henkilöllisyyden ja rikkomisen kohteen. Roquette myöntää myös, että
yhteistyötiedonannossa vahvistetaan periaate, jonka mukaan yksinomaan yritys, joka ”ensimmäisenä esittää ratkaisevaa näyttöä
kartellin olemassaolosta” voi saada hyvin huomattavan (ainakin 75 prosenttia) tai huomattavan (50–75 prosenttia) alennuksen
sen sakon määrästä, joka sille olisi määrätty ilman yhteistyötä (ks. yhteistyötiedonannon B kohdan b alakohta ja C kohta).
229   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio päätti aloittaa kartelliin kuuluvia yrityksiä koskevan tutkimuksen kyseisen tiedonannon
B kohdan a alakohdassa tarkoitetulla tavalla vasta Fujisawalta saamiensa tietojen jälkeen. Tiedot, jotka saatiin Yhdysvalloissa
suoritetusta tutkimuksesta, eivät siis voi tässä säännöksessä tarkoitetulla tavalla estää kyseisen tiedonannon B kohdassa
vahvistetun kohtelun soveltamista Fujisawaan.
230   Näin ollen toisin kuin Roquette väittää, komissio sovelsi perustellusti käsiteltävänä olevassa asiassa sääntöjä, jotka se
oli määritellyt vuoden 1996 yhteistyötiedonannossaan.
3.     Niiden tietojen, jotka komissio sai ennen Roquetten yhteistyötä, väitetty riittämättömyys kartellin olemassaolon osoittamiseksi
a)     Asianosaisten lausumat
231   Roquette katsoo, että komission ennen Roquetten yhteistyötä sen kanssa saamat tiedot eivät muodostaneet kiistatonta näyttöä
kartellin sisällöstä ja sen toiminnasta.
232   Roquette katsoo ensinnäkin, että ennen kuin se teki yhteistyötä komission kanssa, tällä olleet tiedot rajoittuivat tietoihin,
jotka se oli jo saanut amerikkalaisviranomaisilta tai jotka olivat julkisesti saatavilla. Nämä tiedot osoittivat sen mukaan
yksinomaan, että yhtiöt Akzo, Avebe, Glucona, Roquette ja Fujisawa olivat kokoontuneet vuoden 1993 elokuusta vuoden 1995 kesäkuuhun
muun muassa sopiakseen natriumglukonaatin hinnasta ja markkinaosuuksien jakamisesta.
233   Toiseksi nämä tiedot eivät Roquetten mukaan riittäneet kartellin olemassaolon osoittamiseen sikäli kuin kyseessä olivat lähinnä
pelkät lausunnot. Ainoat esitetyt asiakirjatodisteet muodostuivat sen mukaan matkalipuista. Komissio katsoi lisäksi tarpeelliseksi
lähettää tietojensaantipyyntöjä ja suorittaa tutkimuksia osallistujayrityksissä, koska se ei tyytynyt tietoihin, jotka se
oli saanut amerikkalaisviranomaisten välityksellä, eikä ensimmäisiin tietoihin, jotka Fujisawa toimitti 12.5.1998 ja ADM 21.1.1999.
234   Komissio katsoo, että Fujisawa oli ensimmäinen yritys, joka toimitti ratkaisevan näytön kartellin olemassaolon osoittamiseksi.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
235   Kun Roquette väittää, että komission ennen Roquetten sen kanssa tekemää yhteistyötä saamat tiedot olivat riittämättömät kartellin
olemassaolon osoittamiseksi, se pyrkii lähinnä osoittamaan, että komissio katsoi virheellisesti, että Fujisawa oli ollut ”ensimmäinen,
joka oli toimittanut komissiolle ratkaisevat seikat kartellin olemassaolon osoittamiseksi” yhteistyötiedonannon C kohdassa
tarkoitetulla tavalla, kun sitä tarkastellaan yhdessä tämän tiedonannon B kohdan b alakohdan kanssa.
236   Yhteistyötiedonannon C kohdassa ”Sakkojen määrän huomattava alentaminen” todetaan seuraavaa:
”Edellä b–e alakohdan edellytykset täyttävä yritys, joka ilmoittaa salaisesta kartellista sen jälkeen, kun komissio on päättänyt
aloittaa kartelliin kuuluvia yrityksiä koskevan tutkimuksen, jossa ei kuitenkaan saada riittäviä todisteita päätöksen tekemiseen
johtavan menettelyn aloittamiseksi, saa 50–75 prosenttia alennusta sakon määrästä.”
237   B kohdan b–e alakohdan edellytykset, joihin C kohdassa viitataan, koskevat yritystä, joka:
”b)      ensimmäisenä esittää ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta,
c)      on lopettanut osallistumisensa tähän laittomaan toimintaan viimeistään kartellin ilmoittamishetkellä,
d)      antaa komissiolle kaikki tarvittavat tiedot kartellista sekä kaikki sen hallussa olevat kartellia koskevat asiakirjat ja todisteet
sekä on valmis jatkuvaan ja täydelliseen yhteistyöhön koko tutkimuksen ajan,
e)      ei ole pakottanut toista yritystä osallistumaan kartelliin eikä ole ollut tämän laittoman toiminnan aloittaja tai ratkaiseva
toimija”.
238   Näistä säännöksistä ilmenee ensinnäkin, että toisin kuin Roquette väittää, sakon määrän alentamiseksi yhteistyötiedonannon
B tai C kohdan perusteella ei edellytetä, että kartellin ilmoittaja on toimittanut komissiolle ”kiistatonta näyttöä kartellin
sisällöstä ja sen toiminnasta”.
239   Yhteistyötiedonannon mukaan B kohdan b alakohdassa asetettu edellytys on jo täytetty, kun yritys, joka ilmoittaa salaisen
kartellin, on ”ensimmäinen”, joka ”esittää ratkaisevaa näyttöä kartellin olemassaolosta”.
240   Se, että komissio lähettää tietojensaantipyyntöjä ja suorittaa tutkimuksia muissa osapuolina olevissa yrityksissä osapuolen
ilmoitettua kartellista, ei siis osoita mitenkään, että sen kartellin jäsenen toimittamat tiedot, joka on ilmoittanut kartellista,
olivat riittämättömiä, kun otetaan huomioon yhteistyötiedonannon B tai C kohta.
241   Seuraavaksi sen osalta, että Roquette väittää lähinnä, että Fujisawan toimittamat tiedot eivät mene pidemmälle kuin amerikkalaisviranomaisilta
saadut tiedot, jotka komissiolla oli tai olisi pitänyt olla, on muistutettava, että jopa olettaen, että tämä väite on oikea,
yhteisön itsenäisen toimivallan periaate kilpailuoikeuden alalla merkitsee, että komissiota eivät viran puolesta sido kolmansien
valtioiden viranomaisten esittämät tiedot, kun se hankkii näyttöä, jonka perusteella se voi tehdä päätöksen EY 81 artiklan
perusteella.
242   Lopuksi on joka tapauksessa todettava, että toisin kuin Roquette väittää, Fujisawan toimittamat tiedot menivät pidemmälle
kuin amerikkalaisviranomaisten lehdistötiedotteissa olleet tiedot, jotka Roquette esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle.
On ilmeistä, että näissä tiedotteissa ei ensinnäkään toistettu kaikkien kartellissa mukana olleiden jäsenten nimiä. Toiseksi
näissä tiedotteissa tyydyttiin kuvailemaan tiivistetysti tehdyt eri sopimukset. Kuten komissio kuitenkin esitti perustellusti
päätöksen 415 perustelukappaleessa, Fujisawa totesi 12.5.1998 päivätyssä kirjeessään, jossa ilmoitettiin kartellin olemassaolosta,
kartellin jäsenten henkilöllisyyden, kuvasi niiden tekemiä tärkeimpiä sopimuksia sekä täsmensi ajanjakson, jolle ne oli tehty,
ja esitti kartellin soveltamis‑ ja toimintamekanismit sekä luettelon, joka tosin oli epätäydellinen, kartellin kokouksista
yhdessä tiettyjen kokousten sisällöstä tehdyn tiivistelmän kanssa.
243   On lisäksi huomattava, että päätöksen 414 perustelukappaleesta ilmenee, että yhteistyötiedonannon B kohtaa Fujisawaan soveltaen
komissio otti tietyissä määrin huomioon sen, että kun Fujisawa ilmoitti kartellista, ”se oli tietoinen [Yhdysvaltain] oikeusministeriön
glukonaattimarkkinoilla suorittamasta tutkimuksesta ja tiesi, että Akzo, Avebe ja Glucona olivat myöntäneet osallistuneensa
kansainväliseen salaiseen yhteistyöhön, jolla pyrittiin vahvistamaan hinnat ja jakamaan markkinaosuudet ’Yhdysvalloissa ja
muualla’”.
244   Edellä esitetystä seuraa, että Roquette väitti virheellisesti, että Fujisawa ei ollut kartellin ensimmäinen jäsen, joka oli
toimittanut komissiolle ratkaisevia seikkoja kartellin olemassaolon osoittamiseksi yhteistyötiedonannon B kohdan b alakohdassa
tarkoitetulla tavalla. Roquetten ensimmäinen väite, joka koskee sitä, että tiedot, jotka komissio oli saanut ennen Roquetten
yhteistyötä, olivat riittämättömiä, on näin ollen hylättävä.
4.     Väite, jonka mukaan yksinomaan Roquetten toimittamat seikat olivat ratkaisevia päätöksen valmistelussa
a)     Asianosaisten lausumat
245   Roquette väittää, että nimenomaan sen hallinnollisen menettelyn aikana tekemän yhteistyön vuoksi komissio sai väitetiedoksiannossa
ja tämän jälkeen päätöksessä esitetyt tiedot.
246   Yhtäältä väitetiedoksiannon osalta Roquette katsoo, että 13 liitteestä kymmenessä esitetään osapuolten vapaaehtoisesti toimittamia
asiakirjoja, joista Roquette toimitti kahdeksan. Lisäksi osassa, jossa esitetään kartellin historia, viitataan sen mukaan
lähes joka sivulla Roquetten toimittamiin käsinkirjoitettuihin muistiinpanoihin.
247   Toisaalta päätöksen itsensä osalta Roquette katsoo, että kaksi seikkaa osoittaa sen toimittamien tietojen ratkaisevan luonteen.
Ensinnäkin Roquetten toimittamien tietojen ansiosta komissio saattoi esittää järjestelyn pääperiaatteet, asiakkaita koskevan
tietojenvaihtojärjestelmän ja sopimusten täytäntöönpanon sekä kuvailla vuoden 1987 helmikuun ja vuoden 1995 kesäkuun välillä
pidettyjen kokousten tavoitteen. Toiseksi päätöksestä ilmenee tietty kontrasti sen sisältämien kuvausten täsmällisyyden osalta
sen mukaan, perustuvatko ne Roquetten toimittamiin tietoihin vai eivätkö ne voi perustua mihinkään Roquetten toimittamiin
tietoihin.
248   Roquetten toimittamien tietojen ratkaiseva luonne ilmenee Roquetten mukaan järjestelyn pääperiaatteiden osalta päätöksen näitä
pääperiaatteita koskeneen osan alaviitteistä. Kahdestatoista viittauksesta kahdeksan perustuu Roquetten toimittamaan näyttöön.
Päätöksen 83 perustelukappaleessa, jossa kuvaillaan kiintiöiden myöntämisjärjestelmää, viitataan muun muassa Roquetten käsinkirjoitettuihin
muistiinpanoihin, jotka tämä toimitti tehdessään yhteistyötä komission kanssa. Päätöksen 88 perustelukappaleessa komissio
tukeutuu Roquetten mukaan yksinomaan tämän toimittamiin asiakirjoihin selittääkseen järjestelmän toiminnan vähimmäis‑ ja/tai
tavoitehintojen vahvistamisen osalta.
249   Komission osoittaman asiakastietojen vaihtojärjestelmän osalta Roquetten toimittamien tietojen ratkaiseva luonne ilmenee sen
mukaan päätöksen 90 perustelukappaleesta ja päätöksen alaviitteistä nro 46 ja 47. Komissio mainitsee niissä yksinomaan Roquetten
yhteistyönsä puitteissa esittämiä tietoja.
250   Sopimusten ja erityisesti valvontajärjestelmän täytäntöönpanon osoittamisen osalta Roquettesta näyttää siltä, että komissio
käyttää Roquetten toimittamaa näyttöä tätä nimenomaisesti mainitsematta (päätöksen 172 perustelukappale).
251   Lopuksi sen osalta, miten komissio kuvaili kartellin jäsenten vuoden 1987 helmikuun ja vuoden 1995 kesäkuun välisten kokousten
tarkoitusta, Roquetten toimittamat käsinkirjoitetut muistiinpanot olivat Roquetten mukaan ratkaisevia. Roquetten mukaan komissio
myönsi tämän päätöksensä 121 perustelukappaleessa, jossa todetaan, että ”kunkin kokouksen sisältö tunnetaan paremmin ajanjaksolta
1989–1990, sillä yritysten lausunnot saavat tukea tältä ajanjaksolta peräisin olevista asiakirjoista”. Kyseessä olevat asiakirjat
ovat kuitenkin kokousmuistiinpanoja, jotka Roquette teki Göteborgissa 11.5.1989 pidetystä kokouksesta lähtien Zürichissä 3.9.1991
pidettyyn kokoukseen saakka. Nämä Roquetten toimittamat muistiinpanot sekä niihin liitetyt selvitykset (ks. 22.7.1999 päivätty
muistio) mahdollistivat sen, että komissio ymmärsi kartellin toiminnan, osapuolten välisten neuvottelujen aiheet sekä kunkin
roolin ja kykeni tulkitsemaan yritysten käyttämät koodit toistensa nimeämiseksi. Nämä käsinkirjoitetut muistiinpanot olivat
Roquetten mukaan tiettyjen kokousten osalta ainoat asiakirjat, jotka komissiolla oli hallussaan kokousten kulun kuvailemiseksi
(ks. kokoukset, jotka mainitaan päätöksen 131, 132–138 ja 139–149 perustelukappaleessa, sekä Fujisawan edustajan vierailu
Roquetten tehtaaseen 22.1.1990, Jungbunzlauerin ja Roquetten välinen kokous 2.2.1990, Zürichissä 21. ja 22.5.1990 pidetty
kokous, Genevessä 10. ja 11.6.1991 pidetty kokous, Zürichissä 24.7.1991 pidetty kokous ja lopuksi Zürichissä 2. ja 3.9.1991
pidetty kokous). Roquetten käsinkirjoitettujen muistiinpanojen ansiosta komissio saattoi myös osoittaa niiden neuvottelujen
kilpailunvastaisen luonteen, jotka käytiin yhtäältä ADM:n ja toisaalta Gluconan ja muiden eurooppalaistuottajien välillä (päätöksen
155 perustelukappale).
252   Roquetten myötävaikutuksen ratkaiseva rooli näkyy sen mukaan myös siinä, että komission päätöksen alaviitteissä tekemistä
175 viitteestä asianomaisten yritysten asiakirjoihin ja lausuntoihin lähes puolet saatiin sen yhteistyön ansiosta. Lisäksi
kaikki konkreettinen näyttö, jonka ansiosta kartellin tarkoitus ja yksityiskohtaiset säännöt voitiin osoittaa, tuli Roquetten
mukaan siltä. Sen mukaan komissio lisäksi myönsi tämän päätöksen 426 perustelukappaleessa, kun se muistutti, että ”Roquette
[oli] ainoa kartellin jäsen, joka toimitti asiakirjoja, jotka koskivat kartellin kokousten sisältöä ja päätelmiä”.
253   Roquette vetoaa lisäksi siihen, että päätöksessä ei kuvailla täsmällisesti niiden kokousten sisältöä, joihin liittyen komissiolla
ei ollut Roquetten käsinkirjoitettuja muistiinpanoja, verrattuna niihin, joihin liittyen komissio saattoi tukeutua tällaisiin
tietoihin.
254   Näin ollen sen ajanjakson osalta, joka edelsi ensimmäistä kokousta, josta Roquetten muistiinpanoissa kerrottiin, komissio
tyytyi epämääräisiin ja epätarkkoihin kuvauksiin (ks. päätöksen 121 perustelukappale, jossa komissio mainitsee ”useat monenväliset
kokoukset”, jotka pidettiin ”vuoden 1990 huhti‑ ja toukokuun välillä”, sekä päätöksen 122–128 perustelukappaleessa mainittujen
kokousten kuvaukset).
255   Näiden komission hallussa olleiden seikkojen riittämättömyys ilmenee Roquetten mukaan myös myöhäisempien tai Roquetten toimittamissa
käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa mainitsemattomien tapahtumien kuvauksesta. Roquette mainitsee useita ristiriitaisuuksia
ja viittaa päätöksen 129 ja 164 perustelukappaleeseen. Lisäksi kuten päätöksen 201 ja 214 perustelukappale osoittavat, Roquetten
asiakirjat ja lausunnot, jotka koskevat kartellin tätä ajanjaksoa, olivat erittäin hyödyllisiä komissiolle.
256   Roquette katsoo olleensa ainoa, joka toimitti näin paljon seikkoja, joilla on näin suuri näyttöarvo ja joihin kuuluu kirjallista
näyttöä, rikkomisen ajanjaksolta peräisin olevia asiakirjoja sekä asiakirjoja, jotka liittyvät suoraan yritysten käyttäytymiseen.
Se katsoo näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen oikeuskäytännön (asia T‑13/89, ICI v. komissio, tuomio
10.3.1992, Kok. 1992, s. II‑1021, Kok. Ep. XII, s. II‑175) ja uuden tiedonantoehdotuksen mukaisesti komission olisi pitänyt
ottaa enemmän huomioon toimitettujen tietojen ratkaiseva luonne arvioidessaan sakon määrän alentamista.
257   Vastauksessaan Roquette katsoo, että sen toimittamien tietojen ratkaisevaa luonnetta ei voida kyseenalaistaa Fujisawan toimittamilla
tiedoilla. Roquetten mukaan Fujisawa ainoastaan toimitti tiedot, joista komissio oli jo tietoinen amerikkalaisten kilpailuviranomaisten
Internet-sivuston välityksellä, kun se ilmoitti kartellin olemassaolosta, osapuolten henkilöllisyydestä ja rikkomisen kohteesta.
Lisäksi suurin osa Fujisawan toimittamista asiakirjoista oli pelkkiä eri paikkoja, joissa kartellin kokouksia pidettiin, koskeneita
tositteita matkakustannuksista. Roquetten toimittamat tiedot menivät sen mukaan paljon tätä pidemmälle.
258   Komissio kiistää näiden seikkojen merkityksen ja korostaa, että se otti täysimääräisesti huomioon Roquetten yhteistyön myöntämällä
tälle 40 prosentin alennuksen sakon määrästä yhteistyötiedonannon D kohdan mukaisesti.
b)     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
259   Ensiksi on muistutettava, että Roquette ei ollut kartellin ensimmäinen jäsen, joka ilmoitti kartellin komissiolle. Fujisawa
toimitti ensimmäisenä komissiolle ratkaisevia seikkoja sellaisen rikkomisen jatkamisesta, johon se oli itse syyllistynyt (ks.
edellä 244 kohta). Ainoastaan tilanteessa, jossa Roquette olisi ollut kartellin ensimmäinen jäsen, joka olisi ilmoittanut
kartellin komissiolle toimittamalla ratkaisevia tietoja, tämä olisi voinut muiden edellytysten täyttyessä myöntää Roquettelle
tämän vaatiman huomattavamman alennuksen yhteistyötiedonannon B tai C kohdan mukaisesti.
260   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio myönsi Roquettelle alennuksen sakon määrästä yhteistyötiedonannon D kohdan mukaisesti.
Näin tehdessään komissio otti täysimääräisesti huomioon Roquetten yhteistyön, kuten se perustellusti totesi.
261   Näin ollen väite siitä, että yksinomaan Roquetten toimittamat tiedot olivat ratkaisevia päätöksen valmistelemiseksi, on hylättävä.
262   Roquetten väite, jonka mukaan komission olisi pitänyt myöntää sille ainakin kyseisen tiedonannon D kohdassa vahvistettu enimmäisalennus,
liittyy siihen, että Roquette kiisti arvioinnin, jonka komissio teki sen yhteistyön tärkeydestä ja joka johti sakon määrän,
joka sille olisi muutoin määrätty, alentamiseen 40 prosenttia. Näin ollen näitä kahta väitettä käsitellään jäljempänä yhdessä.
C
Väite, jonka mukaan komissio vetoaa virheellisesti siihen, että Roquette toimitti asianmukaiset asiakirjat vasta vastauksessaan
tietojensaantipyyntöön
1.     Asianosaisten lausumat
263   Roquetten mukaan komissio väitti, että asianmukaiset asiakirjat toimitettiin sille vasta vastauksessa 2.3.1999 tehtyyn viralliseen
tietojensaantipyyntöön, joka perustui asetuksen N:o 17 11 artiklan 1 kohtaan, luokitellakseen Roquetten käyttäytymisen yhteistyötiedonannon
D kohdan alle. Roquetten mukaan 2.3.1999 tehty virallinen tietojensaantipyyntö sisälsi kuitenkin kysymyksiä, jotka rohkaisivat
itseään vastaan todistamiseen ja jotka merkitsivät puolustautumisoikeuksien loukkaamista, minkä vuoksi sillä oli oikeus olla
vastaamatta näihin kysymyksiin ja sen oli siis perusteltua vastata niihin vasta komission kanssa tehdyn yhteistyön puitteissa.
Kun otetaan huomioon se, että esitetyt kysymykset eivät olleet pelkästään tosiseikkoja koskevia, sekä komission hallussa jo
olleet tiedot, Roquette katsoo, että näiden kysymysten tarkoituksena oli saada se tunnustamaan osallistumisensa kartelliin.
Tämä on sen mukaan puolustautumisoikeuksien loukkaus (asia T‑112/98, Mannesmannröhren-Werke v. komissio, tuomio 20.2.2001,
Kok. 2001, s. II‑729, 66, 67, 71, 73 ja 78 kohta), joka tuo mukanaan oikeuden olla vastaamatta tällaisiin kysymyksiin. Roquetten
mukaan tästä puolustautumisoikeuksien mahdollisesta loukkaamisesta seuraa, että sen vastaukset komission kysymyksiin annettiin
vasta, kun se oli päättänyt tehdä yhteistyötä komission kanssa.
264   Komissio väittää, että 2.3.1999 tehty virallinen tietojensaantipyyntö esitettiin asetuksen N:o 17 11 artiklan 5 kohdan perusteella,
eikä tässä tietojensaantipyynnössä ollut ensimmäistäkään kysymystä, jolla olisi velvoitettu Roquette tunnustamaan osallistumisensa
lainvastaiseen sopimukseen. Komissio katsoo lisäksi, että jos kysymyksissä rohkaistiin tunnustuksiin, Roquettella oli oikeus
kieltäytyä vastaamasta niihin. Komissio katsoo, että koska Roquette ei kieltäytynyt vastaamasta kysymyksiin, sen esittämät
vastaukset eivät olleet tunnustuksia ja ne annettiin tietojensaantipyynnön eikä yhteistyötiedonannon puitteissa.
2.     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
265   Ensiksi on korostettava, että toisin kuin Roquette väittää, komissio ei katsonut, että asianmukaiset asiakirjat toimitettiin
sille vasta vastauksessa 2.3.1999 tehtyyn viralliseen tietojensaantipyyntöön, joka perustui asetuksen N:o 17 11 artiklan 1
kohtaan, luokitellakseen Roquetten käyttäytymisen yhteistyötiedonannon D kohtaa kuuluvaksi. Päätöksen 426 perustelukappaleen
tarkastelusta ilmenee, että komissio otti tämän seikan huomioon yksinomaan vahvistaakseen sakon määrän alennusprosentin sen
harkintavallan puitteissa, joka komissiolle kyseisen tiedonannon D kohdassa jätetään.
266   Seuraavaksi on huomattava tarvitsematta tutkia Roquetten väitettä, jonka mukaan tietyt komission tietojensaantipyyntöjensä
yhteydessä esittämät kysymykset loukkaavat puolustautumisoikeuksia, että kuten Roquette itse korostaa, se teki vapaaehtoisen
päätöksen vastata esitettyihin kysymyksiin tehdessään yhteistyötä komission kanssa. Roquette olisi tarvittaessa voinut olla
vastaamatta näihin kysymyksiin, mikä olisi toki merkinnyt vaaraa siitä, että sen sakon määrää ei olisi alennettu yhteistyötiedonannon
perustella. Näin ollen on todettava, että Roquetten vastaukset eivät väistämättä osoita sen spontaania yhteistyötä kyseisessä
menettelyssä, koska Roquette toimitti nämä tiedot vasta tietojensaantipyynnön jälkeen eikä oma‑aloitteisesti. Roquette ei
näin ollen voi moittia komissiota siitä, että tämä otti huomioon sakon määrän alennusprosenttia vahvistaessaan sen, että Roquette
oli tehnyt yhteistyötä vasta komission sille osoittaman tietojensaantipyynnön jälkeen.
267   Mitä tulee lopuksi siihen, että komission olisi pitänyt myöntää Roquettelle ainakin yhteistyötiedonannon D kohdassa vahvistettu
enimmäisalennus, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että kaiken edellä esitetyn ja erityisesti sen perusteella,
että Roquette toimitti tietonsa vasta tietojensaantipyynnön jälkeen, 40 prosentin alennus sakon määrästä on asianmukainen.
268   Toinen väite, joka koskee sitä, että komissio väitti virheellisesti, että Roquette toimitti asianomaiset asiakirjat vasta
vastauksessaan tietojensaantipyyntöön, on näin ollen hylättävä.
269   Kaiken edellä esitetyn perusteella kanneperusteet, jotka koskevat komission tekemiä virheitä tämän arvioidessa Roquetten yhteistyötä
hallinnollisen menettelyn aikana, on hylättävä kokonaisuudessaan. Koska Roquetten hallinnollisen menettelyn aikana harjoittamaa
yhteistyötä ei arvioitu lainvastaisesti, päätöstä ei ole syytä muuttaa tällä perusteella.
V
Ne bis in idem ‑periaatteen loukkaaminen
A
Asianosaisten lausumat
270   Viimeisessä kanneperusteessaan Roquette väittää lähinnä, että ne bis in idem ‑periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta on loukattu,
kun otetaan huomioon se, että komissio ei Roquetten mukaan ottanut huomioon sitä, että amerikkalaiset kilpailuviranomaiset
olivat niin ikään määränneet Roquettelle seuraamuksia tämän osallistumisesta samaan kartelliin.
271   Tämän viimeisen kanneperusteen tueksi Roquette viittaa yhteisöjen tuomioistuimen asiassa 7/72, Boehringer vastaan komissio,
14.9.1972 antamaan tuomioon (Kok. 1972, s. 1281, Kok. Ep. II, s. 59), jossa todetaan, että ”se, onko komission otettava vähennyksenä
huomioon myös kolmannen valtion viranomaisten määräämä seuraamus, on tarpeen selvittää ainoastaan, jos teot, joista tässä
yksittäistapauksessa toisaalta komissio ja toisaalta Yhdysvaltojen viranomaiset syyttävät kantajaa, ovat samanlaiset”.
272   Roquetten mukaan amerikkalaisten kilpailuviranomaisten menettelyssä ja komission menettelyssä ei ole yksinomaan kyse samantyyppisestä
kartellista ja samoista tekijöistä, vaan myös kartellin samanlaisesta täytäntöönpanosta ja osapuolten samanlaisesta käyttäytymisestä.
273   Sen osoittamiseksi, että eurooppalaisten ja amerikkalaisten kilpailuviranomaisten menettelyjen kohde oli sama eli kilpailunvastainen
maailmanlaajuinen kartelli, Roquette viittaa tekemäänsä syytettä koskeneeseen sopimukseen (Plea Agreement). Tämä sopimus osoittaa
sen mukaan, että Yhdysvalloissa määrätty sakko ei perustu yksinomaan Roquetten käyttäytymiseen Yhdysvalloissa vaan myös sen
käyttäytymiseen Euroopan markkinoilla siksi, että tämä käyttäytyminen kuvastaa kartellin toimintaa maailmanlaajuisella tasolla.
Kyseisessä sopimuksessa vahvistetaan sen mukaan, että ”tämän kartellin pääehdot olivat markkinaosuuksien jakaminen tärkeiden
Yhdysvalloissa ja muualla natriumglukonaattia valmistavien yritysten kesken ja Yhdysvalloissa ja muualla myydyn natriumglukonaatin
hinnan vahvistaminen ja pysyttäminen”. Roquetten mukaan Yhdysvalloissa määrätyllä sakolla ei näin ollen määrätä seuraamuksia
yksinomaan sen käyttäytymisen vaikutuksista amerikkalaismarkkinoilla, vaan se koskee myös sen osallistumista kartellin täytäntöönpanoon
maailmanlaajuisella tasolla ja siis muun muassa Euroopassa.
274   Roquette katsoo, että kartellin maantieteellinen määritteleminen maailmanlaajuiselle tasolle perustuu myös kartellin tavoitteisiin,
joihin kuuluu asiakastietojen vaihto ja myyntikiintiöiden jakaminen maailmanlaajuisesti sekä kokousten pitäminen ympäri maailman.
275   Lopuksi sakon määrää arvioidessaan sekä amerikkalaiset kilpailuviranomaiset että komissio ottivat Roquetten mukaan huomioon
sen maailmanlaajuisen liikevaihdon. Se, että tämä liikevaihto otettiin huomioon kahteen kertaan seuraamusten määräämiseksi
samoista teoista, on Roquetten mukaan ne bis in idem ‑periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen vastaista.
276   Komissio katsoo, että Roquetten kanneperuste on hylättävä.
B
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
277   Oikeuskäytännöstä ilmenee, että ne bis in idem ‑periaate, joka vahvistetaan myös ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi
Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun yleissopimuksen 7 lisäpöytäkirjan 4 artiklassa, on yhteisön oikeuden yleisperiaate, jonka
noudattamisen tuomioistuimet varmistavat (yhdistetyt asiat 18/65 ja 35/65, Gutmann v. Euratomin komissio, tuomio 5.5.1966,
Kok. 1966, s. 149, 172 ja yhdistetyt asiat C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99
P, Limburgse Vinyl Maatschappij ym. v. komissio, tuomio 15.10.2002, Kok. 2002, s. I‑8375, 59 kohta; ks. myös vastaavasti edellä
271 kohdassa mainittu asia Boehringer v. komissio, tuomion 3 kohta).
278   Ne bis in idem ‑periaatteen mukaan seuraamusten määrääminen samalle henkilölle useamman kuin yhden kerran samasta lainvastaisesta
käyttäytymisestä saman oikeudellisen intressin suojaamiseksi on kiellettyä. Tämän periaatteen soveltaminen edellyttää kolmen
kumulatiivisen edellytyksen täyttymistä, jotka ovat samat teot, sama rikkomiseen syyllistynyt ja sama suojattava oikeudellinen
intressi (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, Aalborg
Portland ym. v. komissio, tuomio 7.1.2004, Kok. 2004, s. I‑123, 338 kohta).
279   Oikeuskäytännössä on näin ollen hyväksytty seuraamusten, joista yksi on yhteisön ja toinen kansallinen, päällekkäisyyden mahdollisuus
kahden sellaisen rinnakkaisen menettelyn jälkeen, joilla on eri päämäärät ja joiden hyväksyttävyys perustuu yhteisön ja jäsenvaltioiden
välisen yritysten välisiä yhteisjärjestelyjä koskevan toimivallan jaon erityisjärjestelmään. Yleinen kohtuullisuusvaatimus
edellyttää kuitenkin, että kun komissio vahvistaa sakon määrää, sen on otettava huomioon seuraamukset, jotka samalle yritykselle
on jo määrätty samasta syystä, kun on kyse seuraamuksista, jotka on määrätty yritysten välisiä yhteisjärjestelyjä koskevan
jäsenvaltion lainsäädännön rikkomisesta ja johon on näin ollen syyllistytty yhteisön alueella (asia 14/68, Wilhelm ym., tuomio
13.2.1969, Kok. 1969, s. 1, Kok. Ep. I, s. 377, 11 kohta; edellä 271 kohdassa mainittu asia Boehriniger v. komissio, tuomion
3 kohta; asia T‑141/89, Tréfileurope v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II‑791, 191 kohta ja asia T‑149/89, Sotralentz
v. komissio, tuomio 6.4.1995, Kok. 1995, s. II‑1127, 29 kohta).
280   Sikäli kuin Roquette väittää, että kun komissio määräsi sille sakon sen osallistumisesta kartelliin, mistä amerikkalaisviranomaiset
olivat jo määränneet sille seuraamuksia, se loukkasi ne bis in idem ‑periaatetta, jonka mukaan samalle henkilölle ei saa määrätä
toista seuraamusta samasta kielletystä käyttäytymisestä, on muistutettava, että yhteisöjen tuomioistuimet ovat katsoneet,
että yritys voi asianmukaisesti olla kahden rinnakkaisen menettelyn kohteena saman lainvastaisen käyttäytymisen vuoksi ja
siis kaksinkertaisen seuraamuksen kohteena, joista yhden määrää asianomaisen jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ja toisen
yhteisön viranomainen, sikäli kuin kyseisillä menettelyillä on eri päämäärä ja sikäli kuin rikotut säädökset eivät ole samat
(edellä 279 kohdassa mainitut asiat Wilhelm ym., tuomion 11 kohta, Tréfileurope v. komissio, tuomion 191 kohta ja Sotralentz
v. komissio, tuomion 29 kohta).
281   Tästä seuraa, että ne bis in idem ‑periaatetta ei sitäkään suuremmalla syyllä voida soveltaa käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa
asiassa, jossa yhtäältä komission ja toisaalta amerikkalaisviranomaisten alulle panemilla menettelyillä ja määräämillä seuraamuksilla
ei ilmiselvästi pyritä samaan tavoitteeseen. Kun ensimmäisessä tapauksessa on kyse vääristämättömän kilpailun pysyttämisestä
Euroopan unionin alueella tai ETA:ssa, toisessa tapauksessa päämääränä oleva suoja koskee amerikkalaismarkkinoita (ks. vastaavasti
asia 44/69, Buchler v. komissio, tuomio 15.7.1970, Kok. 1970, s. 733, 52 ja 53 kohta ja asia T‑102/96, Gencor v. komissio,
tuomio 25.3.1999, Kok. 1999, s. II‑753, 103–106 kohta). Suojatun oikeudellisen intressin samanlaisuutta koskeva edellytys,
joka on tarpeen ne bis in idem ‑periaatteen soveltamiseksi, ei siis täyty.
282   On lisäksi korostettava, että Roquette ei vetoa sellaisen kansainvälisen oikeuden oikeusperiaatteen, säännön tai yleissopimuksen
olemassaoloon, jossa eri valtioiden viranomaisia tai tuomioistuimia kiellettäisiin nostamasta syytettä henkilöä vastaan tai
tuomitsemasta tätä samojen tekojen vuoksi, jotka aiheuttavat vaikutuksia niiden alueella tai niiden tuomiovaltaan kuuluvalla
alueella. Kun tällaisen yhteisöä ja Yhdysvaltojen kaltaista kolmatta valtiota sitovan säännön tai yleissopimuksen, jossa vahvistetaan
tällainen kielto, olemassaolosta ei ole esitetty näyttöä, se ei voi velvoittaa komissiota.
283   Tästä seuraa, että Roquetten väite, joka koskee ne bis in idem ‑periaatteen loukkaamista, koska kyseinen kartelli todettiin
kilpailusääntöjen vastaiseksi myös yhteisön alueen ulkopuolella tai koska komissio otti päätöksessä huomioon Roquetten maailmanlaajuisen
liikevaihdon, jonka amerikkalaisviranomaiset olivat jo ottaneet huomioon sakkojen vahvistamiseksi, on hylättävä.
284   Siltä osin kuin Roquette väittää, että komissio jätti huomiotta edellä 271 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer vastaan
komissio annetun tuomion, jonka mukaan komission on otettava vähennyksenä huomioon kolmannen valtion viranomaisten määräämä
seuraamus, jos teot, jotka yhtäältä komissio ja toisaalta kyseiset viranomaiset ottivat huomioon kantajana olevaa yritystä
vastaan, ovat samat, on syytä muistuttaa, että kyseisen tuomion 3 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa:
”Se, onko komission otettava vähennyksenä huomioon myös kolmannen valtion viranomaisten määräämä seuraamus, on tarpeen selvittää
ainoastaan, jos teot, joista tässä yksittäistapauksessa toisaalta komissio ja toisaalta Yhdysvaltojen viranomaiset syyttävät
kantajaa, ovat samanlaiset.”
285   Roquette päättelee tästä kohdasta a contrario, että komission velvollisuutena on ottaa huomioon seuraamukset, jotka amerikkalaisviranomaiset
olivat määränneet sille sen osallistumisesta natriumglukonaatin maailmanlaajuiseen kartelliin, joka sen mukaan oli samantyyppinen,
pantiin samalla tavalla täytäntöön ja koski osapuolten samanlaista käyttäytymistä sekä tarkoituksen että sijainnin osalta
kuin kartelli, jota komissio tarkoitti päätöksessään, jossa sille määrättiin 10,8 miljoonan euron sakko.
286   On kuitenkin ensinnäkin huomattava, että tästä edellä 271 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer vastaan komissio annetun
tuomion kohdasta ilmenee aivan ilmeisesti, että yhteisöjen tuomioistuin ei suinkaan ratkaissut kysymystä siitä, onko komissiolla
velvollisuus ottaa vähennyksenä huomioon seuraamus, jonka kolmannen valtion viranomaiset ovat määränneet, jos teot, jotka
komissio ja kyseiset viranomaiset ovat ottaneet yritystä vastaan huomioon, ovat samat, vaan se katsoi, että se, että komission
ja kolmannen valtion viranomaisten huomioon ottamat teot ovat samat, on edellä mainittua kysymystä edeltävä ehto.
287   Lisäksi on toiseksi korostettava, että se erityistilanne huomioon ottaen, joka perustuu yhtäältä läheiseen keskinäisriippuvuuteen
jäsenvaltioiden kansallisten markkinoiden ja yhteismarkkinoiden välillä ja toisaalta yhteisön ja jäsenvaltioiden välisen yritysten
välisiä järjestelyjä samalla alueella eli yhteismarkkinoilla koskevan toimivallan jaon erityisjärjestelmään, yhteisöjen tuomioistuin,
hyväksyttyään sen, että asian käsittely kahteen kertaan on mahdollista, on tästä mahdollisesti seuraava kaksinkertainen seuraamus
huomioon ottaen katsonut kohtuullisuusvaatimuksen mukaisesti tarpeelliseksi ottaa huomioon ensimmäisellä päätöksellä määrätyt
seuraamukset (edellä 279 kohdassa mainittu asia Wilhelm ym., tuomion 11 kohta ja julkisasiamies Mayrasin esittämä ratkaisuehdotus
edellä 271 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer v. komissio, Kok. 1972, s. 1293, 1301–1303).
288   Tällaisesta tilanteesta ei aivan ilmeisesti ole kyse käsiteltävänä olevassa asiassa. Näin ollen kun ei ole väitetty, että
on olemassa nimenomainen sopimusmääräys, jossa komissio velvoitetaan ottamaan huomioon sakon määrää vahvistaessaan Yhdysvaltojen
kaltaisen kolmannen valtion viranomaisten tai tuomioistuinten samalle yritykselle jo määräämät seuraamukset saman teon perusteella,
Roquette ei voi asianmukaisesti moittia komissiota siitä, ettei tämä ottanut käsiteltävänä olevassa asiassa huomioon tätä
väitettyä velvollisuutta.
289   Joka tapauksessa vaikka olisi katsottava edellä 271 kohdassa mainitussa asiassa Boehringer vastaan komissio annetun tuomion
perusteella, että kohtuusperiaate velvoittaa komissiota ottamaan huomioon kolmannen valtion viranomaisten määräämät seuraamukset,
kun komission tiettyä yritystä vastaan huomioon ottamat teot ovat samat kuin kolmannen valtion viranomaisen huomioon ottamat
teot tätä samaa yritystä vastaan, on todettava, että Roquette ei ole osoittanut, että käsiteltävänä olevassa asiassa amerikkalaisviranomaiset
tarkoittivat muita kartellin sovelluksia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka koskivat Yhdysvaltojen aluetta.
290   Mitä tulee siihen, että Roquetten katsottiin toimineen kilpailusääntöjen vastaisesti Yhdysvalloissa, sopimuksesta, jonka Yhdysvaltain
oikeusministeriö ja Roquette tekivät ja joka esitettiin United States District Court for the Northern District Court of Californialle,
ilmenee, että Roquette tuomittiin 2,5 miljoonan Yhdysvaltain dollarin (USD) sakkoon. Vaikka tässä sopimuksessa todetaan, että
natriumglukonaattikartellin tavoitteena oli poistaa kilpailu vahvistamalla ja pysyttämällä hinnat ja jakamalla ”Yhdysvalloissa
ja muualla” myydyn natriumglukonaatin markkinaosuudet, ei ole osoitettu, että tämä amerikkalaistuomioistuimen vahvistama sopimus
koski kartellin muita sovelluksia tai vaikutuksia kuin niitä, jotka tapahtuivat Yhdysvalloissa (ks. vastaavasti edellä 271
kohdassa mainittu asia Boehringer v. komissio, tuomion 6 kohta), ja erityisesti niitä, jotka todettiin ETA:ssa, mikä sitä
paitsi olisi loukannut ilmeisellä tavalla komission alueellista toimivaltaa. On lisäksi kiistatonta, että komissio suoritti
oman tutkimuksensa (päätöksen 54–64 perustelukappale) ja teki oman arvionsa sille toimitetusta näytöstä.
291   Tässä tilanteessa on hylättävä väite, joka koskee sitä, että komissio laiminlöi väitettyä velvollisuuttaan ottaa vähennyksenä
huomioon kolmannen valtion viranomaisten aikaisemmin määräämät seuraamukset, sekä väite, johon Roquette vetosi ohimennen ja
joka koskee tähän perustuvaa suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
292   Edellä esitetyn valossa ainoastaan väite, joka koskee Roquetten sakon perusmäärän laskemisessa huomioon otetun liikevaihdon
virheellistä määrittämistä, voidaan hyväksyä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on näin ollen määritettävä täyden harkintavaltansa
nojalla tämän virheen seuraukset.

Täyden harkintavallan käyttäminen
293   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo ensiksi täyden harkintavaltansa perusteella, että vaikka Roquette olisi vastuussa
virheestä, joka muodostuu sen ”emäliuosten” liikevaihdon huomioon ottamisesta sen sakon perusmäärän vahvistamiseksi (ks. edellä
55 kohta), tämän seikan vuoksi ei ole perusteltua, että tämä virheellinen liikevaihto otetaan huomioon sakon perusmäärää vahvistettaessa
(ks. vastaavasti edellä 43 kohdassa mainittu asia Aristrain v. komissio, tuomion 586 kohta).
294   Tästä seuraa, että huomioon otettava maailmanlaajuinen liikevaihto Roquetten sakon perusmäärän määrittämiseksi on 9 820 600
euroa 12 293 620 euron sijaan ja että sen markkinaosuus on 17,4 eikä 20,96 prosenttia.
295   Tämän alennuksen seurausten osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että jaettaessa EY 81 artiklan 1 kohtaa
rikkoneita yrityksiä luokkiin sakkojen määrän märittämiseksi, kynnysarvojen määrittämisen kullekin täten yksilöidylle luokalle
on oltava johdonmukaista ja objektiivisesti perusteltua (ks. vastaavasti asia T‑23/99, LR AF 1998 v. komissio, tuomio 20.3.2002,
Kok. 2002, s. II‑1705, 298 kohta; asia T‑213/00, CMA CGM ym. v. komissio, tuomio 19.3.2003, Kok. 2003, s. II‑913, 416 kohta
ja yhdistetyt asiat T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Atlantic Container Line ym. v. komissio, tuomio 30.9.2003, Kok. 2003, s.
II‑3275, 1541 kohta).
296   Käsiteltävänä olevassa asiassa kartellin jäsenten jakaminen kahteen luokkaan perusteltiin päätöksessä yritysten suhteellisella
merkityksellä asianomaisilla markkinoilla, mitä kuvattiin liikevaihdoilla ja markkinaosuuksilla. Tällä perusteella Jungbunzlauer,
Fujisawa ja Roquette luokiteltiin ensimmäiseen luokkaan, koska ne olivat natriumglukonaatin kolme tärkeintä valmistajaa ja
niillä oli yli 20 prosentin maailmanlaajuiset markkinaosuudet. Glucona ja ADM, joiden kyseiset markkinaosuudet olivat alle
10 prosenttia, luokiteltiin toiseen luokkaan (päätöksen 380 ja 382 perustelukappale).
297   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että asianomaisten yritysten suhteellinen merkitys liikevaihdolla ja markkinaosuuksilla
ilmaistuna on riittävä arviointiperuste niiden jakamiseksi eri luokkiin. Tätä arviointiperustetta on kuitenkin sovellettava
suhteellisuusperiaatetta ja yhdenvertaisen kohtelun periaatetta noudattaen.
298   Näiden periaatteellisten näkökohtien valossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että Roquetten merkityksellisen
liikevaihdon huomioon ottamisen yhteydessä tehdyn virheen vuoksi Roquettea ei enää voida luokitella ensimmäiseen luokkaan.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että on yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen vastaista,
että käsiteltävänä olevassa asiassa Roquetteen, jonka markkinaosuus on 17,4 prosenttia ja liikevaihto 9 820 600 euroa oikaisun
jälkeen, sovelletaan kyseessä olevien eri yritysten niiden suhteellisen merkityksen kriteeriin perustuvan luokkiin jaottelun
jälkeen samaa 10 miljoonan euron perusmäärää kuin Fujisawaan, jonka markkinaosuus on 37,1 prosenttia Roquetten markkinaosuuden
oikaisun jälkeen ja liikevaihto 20 843 500 euroa, kun taas ADM:lle, jonka markkinaosuus on 9,7 prosenttia Roquetten markkinaosuuden
oikaisun jälkeen ja liikevaihto 5 485 810 euroa, määrättiin 5 miljoonan euron perusmäärä.
299   Tätä päätelmää ei aseteta kyseenalaiseksi komission esittämillä väitteillä, joiden mukaan sakkoa ei laskettu liikevaihdon
mukaan. Vaikka sakon määrää ei vahvistettu suoraan asianomaisten yritysten liikevaihdon mukaan, tämä liikevaihto määrittelee
kuitenkin sakon perusmäärän, joka on ratkaiseva sakon lopullisen määrän vahvistamisessa. Tätä päätelmää ei myöskään aseteta
kyseenalaiseksi komission väitteellä, jonka mukaan yritykset jaettiin luokkiin niiden tärkeimpien tuottajien ominaisuuden
eikä niiden alle tai yli 20 prosentin markkinaosuuden mukaan. Yhtäältä komissio katsoo virheellisesti, että sen päätöksessä
kyseiset kaksi luokkaa perustuivat yksinomaan kolmen tärkeimmän tuottajan kriteerin soveltamiseen (ks. edellä 296 kohta),
ja toisaalta luokittelu tämän ainoan kriteerin mukaan ei voi tässä asiassa olla perusteltavissa, kun otetaan huomioon suhteellisuusperiaate
ja yhdenvertaisen kohtelun periaate. Mitä tulee edellä 49 kohdassa mainitussa asiassa Acerinox vastaan komissio annettuun
tuomioon, johon komissio viittaa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että siihen ei tässä tapauksessa voida vedota
tehokkaasti, koska asianomaisten yritysten markkinaosuudet tapauksessa, joka oli kyseisen tuomion taustalla, olivat varsin
samansuuruiset, koska ne olivat 11 ja 18 prosentin välillä, kun taas käsiteltävänä olevassa asiassa markkinaosuudet ovat 9,1
ja 37,1 prosentin välillä Roquetten liikevaihdon oikaisun jälkeen.
300   Edellä esitetty huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo täyden harkintavaltansa nojalla, että Roquette
on luokiteltava komission määrittämän ensimmäisen ja toisen luokan välissä olevaan luokkaan, jonka perusmääräksi vahvistetaan
7,5 miljoonaa euroa. Komission käsiteltävänä olevassa asiassa huomioon ottamaa menetelmää ja muita tekijöitä soveltaen Roquetten
sakon on näin ollen oltava 8,1 miljoonaa euroa.
301   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo kuitenkin, että vaikka se, että Roquette on vastuussa kyseessä olevasta virheestä,
ei voi estää kyseisen virheen ja sen seurausten oikaisemista (ks. edellä 293 kohta), tästä ei voida päätellä, että tätä vastuussa
olemista ei missään tapauksessa voitaisi ottaa huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttäessä täyttä harkintavaltaansa
tämän virheen seurausten arvioimiseksi.
302   Tämän osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että komissiolle 19.11.1999 osoittamassaan kirjeessä Roquette
korosti nestemäisen natriumglukonaatin käsitteen kaksiselitteisyyttä. Tässä kirjeessä Roquette totesi, että ”nimitys nestemäinen
natriumglukonaatti viittaa joko ’emäliuoksiin’, jotka saadaan sivutuotteena kiinteän natriumglukonaatin kiteyttämisen yhteydessä,
tai kiinteän natriumglukonaatin liuottamiseen”.
303   Tästä samasta kirjeestä ilmenee seuraavaksi, että Roquette täsmensi nestemäisen natriumglukonaattinsa erityisominaisuuden
seuraavasti:
”Roquette haluaa myös kiinnittää huomiota nestemäinen natriumglukonaattinsa erityisominaisuuteen sen kilpailijoiden tuotteeseen
verrattuna. Roquettella on käytössään kiinteän natriumglukonaatin kiteyttämistekniikka, jonka erityisominaisuus on ’emäliuosten’
(nestemäinen natriumglukonaatti) tuottaminen yhden ainoan kiteyttämisvaiheen kautta:
–       huomattavissa määrin
–       myyntikelpoisena
–       ja alhaisin omakustannushinnoin.
Päinvastoin ja Roquetten tietämyksen mukaan sen kilpailijoiden valmistusprosesseissa tuotetaan useiden kiteyttämisvaiheiden
vuoksi väin vähän, heikompilaatuisia ja vaikeasti teollisuussektorilla myytävissä olevia ’emäliuoksia’. Roquetten kilpailijoiden
nestemäinen natriumglukonaatti vastaa näin ollen pikemminkin liuotettua kiinteää natriumglukonaattia eli tuotetta, jonka omakustannushinta
on huomattavasti korkeampi.
Roquetten valmistusprosessi samoin kuin tästä seuraava nestemäisen natriumglukonaatin syntyminen sivutuotteena on liikesalaisuus,
joka ei ainakaan tosiseikkojen tapahtuma-aikana ollut sen kilpailijoiden tiedossa. Tämä täsmennys on hyvin tärkeä, koska tämän
valmistusprosessinsa erityisominaisuuden vuoksi Roquette on aina vastustanut sitä, että sen kilpailijoiden kanssa järjestetyt
kokoukset ulotettaisiin nestemäiseen natriumglukonaattiin näiden vaatimuksista huolimatta.”
304   Roquette täsmensi 3.5.1999 päivätyssä kirjeessään, että kirjeen liitteessä mainitut kokoukset koskivat ”Roquetten osalta yksinomaan
kiteytettyä (kiinteää) natriumglukonaattia eivätkä nestemäistä natriumglukonaattia”. Väitetiedoksiantoon 25.7.2000 antamassaan
vastauksessa se totesi myös, että ”sen natriumglukonaatin valmistusprosessin vuoksi se tuottaa huomattavan määrän nestemäistä
natriumglukonaattia (tai ’emäliuoksia’)” ja että ”se on aina vastustanut sitä, että nestemäinen glukonaatti on osa kiintiöitä
ja yleisemmin kokousten aikana vahvistettuja sääntöjä”.
305   Lisäksi 12.5.1998 päivätyssä yhteistyömuistiossaan Fujisawa katsoi, että ”emäliuokset” eivät ole lopputuote, minkä vuoksi
ne eivät kuulu kartellin soveltamisalaan.
306   Lopuksi 3.5.1999 ja 21.5.2001 päivätyissä kirjeissään Roquette ilmoitti komissiolle liikevaihtoja nimityksellä ”nestemäinen
natriumglukonaatti” 2.3.1999 ja 11.5.2001 esitettyjen tietojensaantipyyntöjen jälkeen.
307   Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa, että Roquetten 19.11.1999 päivätyssä kirjeessään
toimittamat selvitykset komissiolle eivät mahdollista vastaavuuden havaitsemista Roquetten natriumglukonaatin ja ”emäliuosten”
välillä. Tässä kirjeessä Roquette toki korostaa, että nestemäisen natriumglukonaatin käsite voi vastata joko ”emäliuoksia”,
jotka saadaan sivutuotteena kiinteän natriumglukonaatin kiteyttämisen yhteydessä, tai kiinteän natriumglukonaatin liuottamista,
ja että sen käytössä on kiinteän natriumglukonaatin kiteyttämistekniikka, jonka erityisominaisuus on se, että siinä syntyy
yhden ainoan kiteyttämisvaiheen kautta huomattava määrä ”emäliuoksia”, jotka ovat myyntikelpoisia ja joiden omakustannushinta
on alhainen, mutta mistään ei kuitenkaan ilmene, että Roquetten nestemäinen tuote, joka mainitaan nimityksellä ”nestemäinen
natriumglukonaatti” vastaisi yksinomaan ”emäliuoksia”.
308   Se, että Roquette totesi komissiolle 3.5.1999 ja 25.7.2000 päivätyissä kirjeissään, että kartellin kokoukset olivat koskeneet
sen osalta yksinomaan kiteytettyä (kiinteää) natriumglukonaattia eivätkä nestemäistä natriumglukonaattia, tai että se oli
aina vastustanut sitä, että nestemäinen natriumglukonaatti kuuluisi näissä kokouksissa hyväksyttyjen sääntöjen soveltamisalaan,
ei osoita selvemmin, että Roquetten valmistama nestemäinen natriumglukonaatti muodostuu yksinomaan ”emäliuoksista”.
309   Kun Roquetten nestemäisen natriumglukonaatin ja ”emäliuosten” täydellistä vastaavuutta ei ollut täsmennetty, komissio saattoi
oikeutetusti katsoa, että Roquette valmistaa ”emäliuosten” ohella nestemäistä natriumglukonaattia, joka muistuttaa sen kilpailijoiden
tuotetta. Näin ollen komissio saattoi oikeutetusti pyytää Roquettea toimittamaan liikevaihtonsa muun muassa sen nestemäisen
natriumglukonaatin osalta.
310   Lisäksi 3.5.1999 ja 21.5.2001 päivätyissä vastauksissaan komission tietojensaantipyyntöihin, jotka koskivat muun muassa sen
nestemäisen natriumglukonaatin liikevaihtoja, Roquette jätti täsmentämättä, että sen nestemäinen natriumglukonaatti vastaa
yksinomaan ”emäliuoksia”. Se, että komissio oli pyytänyt Roquettea noudattamaan tiukasti tietojensaantipyyntöjen lomakepohjaa,
mihin Roquette vetoaa, ei millään tavoin estänyt tätä valvomasta sitä, ettei se johtanut komissiota harhaan, ja täsmentämästä,
että sen nestemäisen natriumglukonaatin liikevaihto vastasi yksinomaan ”emäliuosten” liikevaihtoa. Tämä päätelmä on sitäkin
väistämättömämpi, kun otetaan huomioon Roquetten natriumglukonaatin valmistus‑ ja markkinointitapa, koska tämän vuoksi Roquetten
piti tietää, että komissiossa saattoi olla sekaannusta asiasta.
311   Lisäksi koska Roquettea voidaan pitää suuryrityksenä, on oikeutettua olettaa, että sillä on oikeudellista ja taloudellista
tietämystä ja infrastruktuureja, joiden vuoksi se voi tietää, että näitä liikevaihtoja voitiin käyttää sille määrätyn sakon
määrän laskemiseen.
312   Komissio saattoi näin ollen luottaa sakon laskemiseksi Roquetten ilmoittamaan liikevaihtoon otsikon ”nestemäinen natriumglukonaatti”
alla. Fujisawan 12.5.1998 päivätyssä yhteistyömuistiossaan esittämä lausunto siitä, että ”emäliuokset” eivät ole lopputuotteita
ja että ne eivät kuuluneet kartellin soveltamisalaan, yksinomaan vahvistaa kartellin ulottuvuuden. Toisin kuin Roquette väittää,
tällä lausunnolla ei ole merkitystä sen määrittämiseksi, pitikö komission tietää, että Roquetten nestemäinen natriumglukonaatti
vastaa ”emäliuoksia”.
313   On näin ollen ilmeistä, että hallinnollisen menettelyn aikana ja erityisesti vastauksena komission täsmällisiin kysymyksiin
Roquette syyllistyi vakavaan laiminlyöntiin, kun se ei ilmoittanut riittävän selvästi ja yksiselitteisesti, että sen nestemäinen
natriumglukonaatti vastaa ”emäliuoksia”.
314   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa erityisesti, että Roquette ilmoitti liikevaihtonsa virheellisesti komission 11.5.2001
esittämän tietojensaantipyynnön, joka perustui asetuksen N:o 17 11 artiklaan, jälkeen, ja tässä tietojensaantipyynnössä komissio
kiinnitti adressaattien huomion asetuksen N:o 17 15 artiklaan. Tämän artiklan mukaan komissio voi päätöksellään määrätä 100–5 000
euron suuruisen sakon yritykselle, kun tämä tuottamuksesta antaa virheellisiä tietoja vastauksena tietojensaantipyyntöön,
mistä säädetään asetuksen N:o 17 11 artiklassa.
315   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näin ollen Roquetten vakavan laiminlyönnin valossa, että sen on täyden harkintavaltansa
nojalla korotettava sakon määrää 5 000 eurolla.
316   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo näin ollen, että Roquettelle on määrättävä 8 105 000 euron suuruinen sakko.

Prosessinjohtotoimien määräämistä koskevat hakemukset
317   Koska päätös, jossa Jungbunzlauerille oli määrätty 20,4 miljoonan euron sakko sen osallistumisesta kartelliin natriumglukonaattisektorilla,
peruutettiin tämän osalta ja 29.9.2004 tehtiin Jungbunzlaueria ja kolmea muuta Junbunzlauer-konserniin kuuluvaa yhtiötä vastaan
päätös, jossa niille määrättiin 19,04 miljoonan euron sakko niiden osallistumisesta kartelliin natriumglukonaattisektorilla,
Roquette katsoo, että on olemassa uusi seikka, jonka vuoksi uusi kanneperuste ja prosessinjohtotoimet ovat perusteltuja.
318   Roquette katsoo lähinnä, että koska 29.9.2004 tehdyssä päätöksessä määrätään Jungbunzlauerille ja kolmelle muulle Jungbunzlauer-konserniin
kuuluvalle yhtiölle alhaisempi sakko kuin Jungbunzlauerille tässä asiassa kyseessä olevassa päätöksessä määrätty sakko, Jungbunzlauerille
on annettu ”toinen mahdollisuus” puolustautua ja esittää uusia perusteluja. Roquette katsoo, että sillä ei ole ollut tällaista
”toista mahdollisuutta”. Se esittää näin ollen uuden kanneperusteen, joka koskee hyvän hallinnon periaatteen, yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen ja puolustautumisoikeuksien periaatteen loukkaamista.
319   Tämän uuden seikan huomioimiseksi Roquette vaatii ensisijaisesti työjärjestyksen 64 artiklan 4 kohdan perusteella toteutettuna
prosessinjohtotoimena komission velvoittamista ottamaan kantaa Roquetten esittämään uuteen kanneperusteeseen ja kumoamaan
päätöksen tämän uuden kanneperusteen valossa. Toissijaisesti Roquette vaatii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta toteuttamaan
kaikki muut tarpeelliset toimenpiteet, jotka se menettelymääräystensä mukaan voi toteuttaa ja joihin kuuluvat muun muassa
suullisen käsittelyn uudelleen aloittaminen ja asioiden yhdistäminen.
320   Komissio kiistää kaikki Roquetten vaatimukset.
321   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että prosessinjohtotoimien tarkoituksesta ja tavoitteesta, jotka esitetään
työjärjestyksen 64 artiklan 1 ja 2 kohdassa, seuraa samanaikaisesti, että ne liittyvät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
käytävän oikeudenkäynnin eri vaiheisiin, ja niillä pyritään helpottamaan sen kulkua. Tästä seuraa, että suullisen käsittelyn
päätyttyä asianosainen voi vaatia prosessinjohtotoimia ainoastaan, jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päättää aloittaa
uudelleen suullisen käsittelyn (asia C‑227/92 P, Hoechst v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4443, 102 ja 103 kohta).
322   Näin ollen Roquetten esittämien vaatimusten järjestyksestä huolimatta ensiksi on lausuttava mahdollisuudesta aloittaa suullinen
käsittely uudelleen tässä asiassa.
323   Kuten oikeuskäytännössä on katsottu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on hyväksyttävä pyyntö suullisen käsittelyn uudelleen
aloittamisesta väitettyjen uusien seikkojen huomioimiseksi ainoastaan siinä tapauksessa, että se, jota asia koskee, tukeutuu
uusiin tosiseikkoihin, joiden vaikutus voi olla asian lopputuloksen kannalta ratkaiseva ja joihin se ei voinut vedota ennen
suullisen käsittelyn päättymistä (asia C‑200/92 P, ICI v. komissio, tuomio 8.7.1999, Kok. 1999, s. I‑4399, 60 ja 61 kohta
ja asia T‑311/00, British American Tobacco (Investments) v. komissio, tuomio 25.6.2002, Kok. 2002, s. II‑2781, 53 kohta).
324   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa tämän osalta, että tässä asiassa riidan kohteena on komission Roquettea vastaan
tekemän päätöksen laillisuus. Roquette vaatii itse asiassa päätöksen kumoamista sikäli kuin siinä määrätään sille 10,8 miljoonan
euron sakko. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa myös, että 29.9.2004 tehty päätös tehtiin huomattavasti tässä asiassa
kyseessä olevan päätöksen jälkeen.
325   Kuten oikeuskäytännössä on jo todettu, yhteisön toimen laillisuutta on arvioitava toimen antamisajankohtana olemassa olleiden
tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella (yhdistetyt asiat 15/76 ja 16/76, Ranska v. komissio, tuomio 7.2.1979,
Kok. 1979, s. 321, Kok. Ep. IV, s. 311, 7 ja 8 kohta ja yhdistetyt asiat T‑177/94 ja T‑377/94, Altmann ym. v. komissio, tuomio
12.12.1996, Kok. 1996, s. II‑2041, 119 kohta). Näin ollen tämän toimen laillisuutta arvioitaessa ei voida ottaa huomioon yhteisön
toimen antamispäivän jälkeisiä seikkoja (ks. vastaavasti asia T‑229/94, Deutsche Bahn v. komissio, tuomio 21.10.1997, Kok.
1997, s. II‑1689, 102 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Lisäksi päätöksen laillisuuden arvioiminen on periaatteessa tehtävä
niiden tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, jotka asianosaiset mainitsivat hallinnollisessa menettelyssä
ja/tai jotka esitetään tässä päätöksessä. Päinvastaisessa tapauksessa aikaisemman hallinnollisen menettelyn ja myöhemmän tuomioistuinvalvontamenettelyn
paralleelisuus, joka perustuu tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen identtisyyteen, asetettaisiin kyseenalaiseksi.
326   Näin ollen koska Roquetten esittämä uusi seikka koskee selvästi päätöksen tekemisen jälkeistä aikaa, tämä seikka ei voi vaikuttaa
sen pätevyyteen (ks. vastaavasti yhdistetyt asiat T‑133/95 ja T‑204/95, IECC v. komissio, tuomio 16.9.1998, Kok. 1998, s.
II‑3645, 37 kohta). Jungbunzlaueria ja sen kolmea tytäryhtiötä vastaan 29.9.2004 tehty päätös ei siis ole sellainen uusi seikka,
joka vaikuttaisi ratkaisevasti asian ratkaisuun. Käsittelyä ei näin ollen ole syytä aloittaa uudelleen tällä perusteella.
327   Tätä päätelmää ei aseteta kyseenalaiseksi sillä, että Roquette vaatii myös päätöksen muuttamista. Ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin voi toki täyden harkintavaltansa nojalla ottaa huomioon lisätietoja, joita ei mainittu riidanalaisessa päätöksessä,
arvioidessaan sakon määrää kantajan esittämien väitteiden valossa (ks. vastaavasti asia T‑230/00, Daesang ja Sewon Europe
v. komissio, tuomio 9.7.2003, Kok. 2003, s. II‑2733, 61 kohta). Kun otetaan huomioon oikeusvarmuuden periaate, tämän mahdollisuuden
on kuitenkin periaatteessa rajoituttava riidanalaista päätöstä edeltävien tietojen huomioon ottamiseen, jotka komissio saattoi
tuntea päätöksen tekohetkellä. Erilainen näkökulma johtaisi siihen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin lausuisi hallinnon
sijaan kysymyksestä, jota sitä ei vielä ole pyydetty tutkimaan, mikä loukkaisi tämän toimivaltaa ja yleisemmin toimivallan
jakoa ja toimielinten välistä tasapainoa tuomiovallan ja hallintovallan alalla. Päätöksen tekeminen 29.9.2004 ei oikeuta poikkeusta
näihin periaatteisiin. Roquette ei sitä paitsi ole mitenkään osoittanut, että tämä päätös olisi millään tavoin poikkeuksellinen.
Näin ollen koska 29.9.2004 tehty päätös on myöhäisempi kuin käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä oleva päätös eikä sillä
voida oikeuttaa poikkeusta periaatteeseen, jonka mukaan ainoastaan käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevaa päätöstä
edeltävät uudet tiedot voidaan ottaa huomioon, käsittelyn uudelleen aloittamista ja näin ollen prosessinjohtotoimien määräämistä
koskevat vaatimukset on hylättävä.
328   Se, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei riidanalaista päätöstä tutkiessaan voi ottaa huomioon kyseessä olevia myöhempiä
tosiseikkoja, ei sitä paitsi estä mitenkään kantajaa vetoamasta oikeuksiinsa komissiossa. Mikään ei itse asiassa estä kantajaa
pyytämästä muodollisesti komissiota aloittamaan uudelleen hallinnollisen menettelyn alkuperäisen päätöksensä tarkistamiseksi
ja mahdollisesti nostamaan kannetta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa komission tätä pyyntöä koskevasta kielteisestä
reaktiosta.
329   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo ylimääräisesti, että jopa olettaen, että päätöksen tekemisellä 29.9.2004 voitaisiin
oikeuttaa poikkeus kieltoon ottaa huomioon riidanalaisen päätöksen jälkeisiä lisätietoja, käsiteltävänä olevassa asiassa edellytys,
jonka mukaan tällä uudella seikalla on voitava vaikuttaa ratkaisevasti asian ratkaisuun käsittelyn uudelleen aloittamisen
oikeuttamiseksi (ks. edellä 323 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö), ei täyty.
330   Päätöksen tekeminen 29.9.2004 ei missään tapauksessa voi merkitä hyvän hallinnon, puolustautumisoikeuksien ja yhdenvertaisen
kohtelun periaatteen loukkaamista, kuten Roquette väittää.
331   Hyvän hallinnon periaatteen väitetyn loukkaamisen osalta riittää, kun todetaan, että uuden päätöksen tekeminen Jungbunzlaueria
ja kolmea muuta Jungbunzlauer-konserniin kuuluvaa yhtiötä vastaan ei voi vaikuttaa hyvän hallinnon vaatimukseen, jonka on
pitänyt ohjata komissiota sen tehdessä päätöstä Roquettea vastaan. Vaikka hyvän hallinnon periaatetta olisikin loukattu, kun
otetaan huomioon 29.9.2004 tehty päätös, ainoastaan Jungbunzlauer voi vedota siihen. Täten Roquette tavallaan omii kanneperusteen,
johon yksinomaan Jungbunzlauer voi tarvittaessa vedota, oman väitteensä tukemiseksi. Tällaista kanneperustetta ei näin ollen
voida missään tapauksessa hyväksyä.
332   Kun otetaan huomioon uusi päätös Jungbunzlaueria vastaan, myös puolustautumisoikeuksiensa loukkaamisen osalta Roquette pelkästään
vetoaa omissa nimissään kolmannen osapuolen mahdolliseen väitteeseen. Tämän osalta on muistutettava, että puolustautumisoikeuksien
kunnioittaminen edellyttää, että yrityksellä, jota asia koskee, on ollut mahdollisuus esittää näkemyksensä komission sitä
vastaan esittämien tosiseikkojen, väitteiden ja olosuhteiden todenperäisyydestä ja merkityksellisyydestä (yhdistetyt asiat
T‑5/00 ja T‑6/00, Nederlandse Federative Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, tuomio 16.12.2003,
Kok. 2003, s. II‑5761, 32 ja 33 kohta). Käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole esitetty mitään seikkoja, joiden mukaan 29.9.2004
tehty päätös olisi vaikuttanut Roquettea vastaan tehtyyn päätökseen. Roquette ei ole esittänyt mitään seikkoja, joiden mukaan
29.9.2004 tehdyn päätöksen jälkeen sitä vastaan olisi esitetty uusia seikkoja, jotka olisivat muuttaneet sitä koskevaa päätöstä.
Tämän vuoksi päätöksen tekemisellä 29.9.2004 ei millään tavoin loukattu käsiteltävänä olevassa asiassa Roquetten puolustautumisoikeuksia.
333   Lopuksi mitä tulee yhdenvertaisen kohtelun periaatteen loukkaamiseen, kun otetaan huomioon, että Jungbunzlauer saattoi ottaa
uudelleen kantaa sitä vastaan esitettyihin tosiseikkoihin, kun taas Roquette ei voinut tätä tehdä, on muistutettava, että
toimielinten toimia koskee periaatteessa laillisuusolettama, minkä vuoksi niillä on oikeusvaikutuksia niin kauan kuin niitä
ei ole kumottu tai peruutettu (edellä 323 kohdassa mainittu asia ICI v. komissio, tuomion 69 kohta). Näin ollen päätös, jossa
määrätään sakko osapuolelle, oletetaan lailliseksi, ja sillä on oikeusvaikutuksia sen tekemisestä lähtien. A contrario, sellaisen
päätöksen peruuttaminen, jossa määrätään sakko, johtaa tämän päätöksen oikeusvaikutusten poistumiseen.
334   Tästä seuraa, että tässä asiassa käsiteltävänä oleva päätös, sikäli kuin se koski alun perin Jungbunzlaueria, ja uusi 29.9.2004
tehty päätös Jungbunzlaueria ja kolmea muuta Jungbunzlauer-konserniin kuuluvaa yritystä vastaan eivät antaneet Jungbunzlauerille
mahdollisuutta ottaa ”toisen kerran” kantaa sitä vastaan esitettyihin tosiseikkoihin. Jungbunzlauer saattoi lausua uudesta
päätöksestä, joka tehtiin ensimmäisen päätöksen peruuttamisen jälkeen ja jonka seurauksena ensimmäinen päätös oli mitätön.
Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että päätöksen tekeminen 29.9.2004 ei loukannut yhdenvertaisen kohtelun
periaatetta, kun on kyse Roquettesta.
335   Näin ollen Roquetten pyyntö käsittelyn uudelleen aloittamisesta ja näin ollen prosessinjohtotoimien määräämistä koskevat pyynnöt
on näistä syistä myös hylättävä.
336   Mitä tulee Roquetten pyyntöön yhdistää tämä asia asiaan T‑492/04, Jungbunzlauer ym. vastaan komissio, ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin katsoo, että tämä pyyntö on niin ikään hylättävä, koska käsiteltävänä oleva asia on ratkaisukelpoinen.

Oikeudenkäyntikulut
337   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan
korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on tätä vaatinut. Saman artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken, jos osa asiasta ratkaistaan yhden
ja osa toisen asianosaisen hyväksi.
338   Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on hävinnyt asian ainoastaan mitä tulee Roquetten natriumglukonaattia koskevan liikevaihdon
huomioimiseen Roquetten sakon määrän laskemiseksi. Komissio kuitenkin otti huomioon virheellisen liikevaihdon yksinomaan Roquetten
vakavan laiminlyönnin vuoksi. Roquette on hävinnyt asian kaikkien muiden esittämiensä vaatimusten osalta.
339   Tässä tilanteessa asian olosuhteet otetaan asianmukaisesti huomioon, kun Roquette velvoitetaan korvaamaan omat oikeudenkäyntikulunsa
ja komission oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Roquette Frères SA:n sakon määräksi vahvistetaan 8 105 000 euroa.
2)
EY:n perustamissopimuksen 81 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan soveltamisesta (asia COMP/E‑1/36.756 – Natriumglukonaatti)
2 päivänä lokakuuta 2001 tehtyä komission päätöstä K(2001) 2931, lopullinen muutetaan sikäli kuin se on ristiriidassa tuomiolauselman
1 kohdan kanssa.
3)
Kanne hylätään muilta osin.
4)
Roquette Frères SA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Azizi
Jaeger
Dehousse
Julistettiin Luxemburgissa 27 päivänä syyskuuta 2006.
E. Coulon

J. Azizi
kirjaaja

jaoston puheenjohtaja
Sisällysluettelo
Tosiseikat
Menettely ja asianosaisten vaatimukset
Oikeudellinen arviointi
I  Rikkomisen vakavuus
A  Johdanto
B  Liikevaihdon määrittäminen
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C  Kartellin todellinen vaikutus
1.  Alustavia huomautuksia
2.  Väite, jonka mukaan komissio valitsi virheellisen näkökulman osoittaakseen, että kartellilla oli todellinen vaikutus markkinoihin
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3.  Väitteet, jotka koskevat komission huomioon ottamia seikkoja, jotka osoittavat kartellin täytäntöönpanon ja sen vaikutukset
a)  Kartellin eri vaiheet
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
b)  Kartellin tavoitteiden toteuttamatta jättäminen toiminnallisen vaiheen aikana
Johdanto
Valvontajärjestelmä
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Kiintiöt
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Hinnat
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asiakkaiden jakaminen
–  Asianosaisten lausumat
–  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
c)  Väitteet, jotka koskevat sitä, että kartellin vaikutukset otettiin huomioon Roquetten toimitiloista takavarikoitujen kaaviokuvien
perusteella
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4.  Väitteet, jotka koskevat sitä, että komissio ei ottanut huomioon muita seikkoja kartellin vaikutusta arvioidessaan
a)  Markkinoiden erityispiirteiden huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
b)  Ostajien mielipiteen huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
c)  Epäluulon ilmapiirin huomiotta jättäminen
Asianosaisten lausumat
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
D  Roquetten toteuttama kartellin vaikutusten supistaminen
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
II  Rikkomisen kesto
A  Asianosaisten lausumat
B  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
III  Lieventävät olosuhteet
A  Asianosaisten lausumat
B  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
IV  Roquetten yhteistyö hallinnollisen menettelyn aikana
A  Johdanto
B  Väite, jonka mukaan Roquette oli ensimmäinen ja ainoa kartellin jäsen, joka toimitti komissiolle ratkaisevaa näyttöä päätöksen
valmistelemiseksi
1.  Yleistä
2.  Yleiset huomautukset säännöistä, joita sovelletaan käsiteltävänä olevassa asiassa osapuolten yhteistyön arvioimiseksi
hallinnollisen menettelyn aikana
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
3.  Niiden tietojen, jotka komissio sai ennen Roquetten yhteistyötä, väitetty riittämättömyys kartellin olemassaolon osoittamiseksi
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
4.  Väite, jonka mukaan yksinomaan Roquetten toimittamat seikat olivat ratkaisevia päätöksen valmistelussa
a)  Asianosaisten lausumat
b)  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
C  Väite, jonka mukaan komissio vetoaa virheellisesti siihen, että Roquette toimitti asianmukaiset asiakirjat vasta vastauksessaan
tietojensaantipyyntöön
1.  Asianosaisten lausumat
2.  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
V  Ne bis in idem -periaatteen loukkaaminen
A  Asianosaisten lausumat
B  Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
Täyden harkintavallan käyttäminen
Prosessinjohtotoimien määräämistä koskevat hakemukset
Oikeudenkäyntikulut
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.