CELEX: 62005TJ0066
Virkamiehet
Virkamies
Kumoamiskanne
Yhdenvertainen kohtelu
Kieliä koskevat järjestelyt

1.
Henkilöstö – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Palkkakuitista ilmenevä kielteinen päätös tai taloudellisen
edun peruuttaminen
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
2.
Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Tuomioistuimen toimivaltaan kuuluva määrittely
(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)
3.
Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Valituksen esittämispäivä
(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)
4.
Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Yleisluontoista ja yksilöön kohdistuvaa toimenpidettä koskevat yhtäaikaiset
valitukset
(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)
5.
Henkilöstö – Asianomaiselle vastainen päätös – Perusteluvelvollisuus – Perusteluvelvollisuuden laajuus – Perustelujen puutteellisuus
– Asian korjaaminen oikeudenkäynnin aikana – Edellytykset
(EY 253 artikla; henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta)
6.
Henkilöstö – Yhdenvertainen kohtelu
7.
Henkilöstö – Yksikköjen organisointi – Yksikkö – Käsite
1.
Palkkalaskelmat voivat pääsääntöisesti olla asianomaiselle vastaisia toimia ja siten olla kumoamiskanteen kohteena. Siltä
osin kuin on erityisesti kyse nimittävän viranomaisen palkkalaskelmasta tekemästä päätöksestä, joka koskee taloudellisen edun
epäämistä tai aikaisemmin myönnetyn taloudellisen edun peruuttamista virkamieheltä, ainoastaan ensimmäisestä palkkalaskelmasta
tehtyä päätöstä on pidettävä kannekelpoisena päätöksenä. Tulevien kuukausien palkkalaskelmat vain vahvistavat aikaisemman
päätöksen ja ovat näin ollen ainoastaan vahvistavia päätöksiä, jotka eivät voi olla kumoamiskanteen kohteena.
(ks. 31 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 262/80, Andersen ym. v. parlamentti, 19.1.1984 (Kok. 1984, s. 195, 4 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-192/99, Dunnett ym. v. EIP, 6.3.2001 (Kok. 2001, s. II‑813, 66 ja 69 kohta).
2.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on suoritettava niiden kirjelmien oikeudellinen määrittely, jotka virkamies on lähettänyt
nimittävälle viranomaiselle ennen kanteen nostamista, ja yksilöitävä niiden joukosta henkilöstösäännöissä tarkoitettu valitus,
olematta sidottu määrittelyyn, jonka asianosaiset ovat näiden kirjelmien osalta tehneet.
Ainoastaan nimittävän viranomaisen tekemä asianomaiselle virkamiehelle vastainen toimi voi olla kyseisen virkamiehen tekemän
valituksen kohteena. Muut kirjelmät, jotka kyseinen virkamies on mahdollisesti lähettänyt nimittävälle viranomaiselle valituksen
tekemisen jälkeen, eivät voi edes silloin, kun ne on määritelty valituksiksi, olla vaatimuksia tai valituksia vaan ainoastaan
valituksen toistoa, eikä oikeudenkäyntiä edeltävä menettely niiden vuoksi voi pidentyä.
Silloin, kun kahdella valituksella, joista toinen koskee kyseistä virkamiestä ja toinen on yleisluontoinen, on sama kohde,
ainoastaan toinen niistä eli se, joka on tehty ensimmäiseksi, on henkilöstösääntöjen 90 artiklassa tarkoitettu valitus, kun
taas toista niistä eli sitä, joka on tehty myöhemmin, on pidettävä ainoastaan valituksen toistavana huomautuksena.
(ks. 36, 37 ja 41 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑14/91, Weyrich v. komissio, 7.6.1991 (Kok. 1991, s. II‑235, 39 ja 41 kohta)
ja asia T‑67/91, Torre v. komissio, 25.2.1992 (Kok. 1992, s. II‑261, 28 ja 32 kohta).
3.
Valituksen esittämispäiväksi on katsottava se ajankohta, jolloin toimielimelle on annettu mahdollisuus tutustua valitukseen.
Tältä osin virkamiehen vahingoksi ei voida lukea seikkoja, jotka ovat hänen tahdostaan riippumattomia ja jotka voivat hidastaa
hänen valituskirjeensä perille saapumista, eikä hän voi olla vastuussa vastaanottajana olevan toimielimen sisäisen, yksiköstä
toiseen tapahtuvan jakelun puutteellisuudesta tai hitaudesta.
(ks. 38 ja 44 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑54/90, Lacroix v. komissio, 25.9.1991 (Kok. 1991, s. II‑749, 29 ja 30 kohta).
4.
Siinä, että toimielin ottaa hylkäävässä päätöksessään samalla kantaa sekä kyseistä virkamiestä koskevaan että yleisluontoiseen
valitukseen, ei ole mitään sääntöjenvastaista.
(ks. 64 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑10/94, Kratz v. komissio, 17.5.1995 (Kok. 1995, s. II‑1455, 20 kohta).
5.
EY 253 artiklassa edellytettyjen perustelujen on oltava kyseessä olevan toimenpiteen luonteen mukaisia, ja niissä on selkeästi
ja yksiselitteisesti ilmaistava toimielimen toimenpiteen perustelut siten, että henkilöille, joita toimenpide koskee, selviävät
sen syyt, ja siten, että toimivaltainen tuomioistuin voi valvoa toimenpiteen laillisuutta. Perusteluvelvollisuuden täyttymistä
on arvioitava asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, joita ovat muun muassa toimenpiteen sisältö, esitettyjen perustelujen
luonne ja se tarve, joka niillä, joille toimenpide on osoitettu tai joita se koskee suoraan ja erikseen, voi olla saada selvennystä
tilanteeseen.  Perusteluissa ei tarvitse esittää kaikkia asiaan liittyviä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja koskevia
yksityiskohtia, sillä tutkittaessa sitä, täyttävätkö toimenpiteen perustelut mainitun EY 253 artiklan vaatimukset, on otettava
huomioon sen sanamuodon lisäksi myös asiayhteys ja kaikki asiaa koskevat oikeussäännöt.
Vaikka nimittävällä viranomaisella oleva mahdollisuus oikaista päätöksensä valituksen hylkäämistä koskevalla vastauksella
päättyy kanteen nostamiseen, alkuperäisten perusteluiden riittämättömyys voidaan korjata eräiden poikkeuksellisten olosuhteiden
vuoksi esittämällä täydentäviä täsmennyksiä oikeudenkäynnin aikana silloin, kun henkilöllä, jota asia koskee, oli tiedossaan
jonkin verran perusteluja ennen kanteen nostamista.
(ks. 65–67 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑52/90, Volger v. parlamentti, 12.2.1992 (Kok. 1992, s. II‑121, 40 kohta); asia
T‑117/01, Roman Parra v. komissio, 20.2.2002 (Kok. H. 2002, s. I‑A‑27 ja II‑121, 30 ja 32 kohta); asia T‑277/03, Vlachaki
v. komissio, 8.3.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑57 ja II‑243, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja asia T‑132/03, Casini
v. komissio, 15.9.2005 (Kok. H. 2005, s. I‑A‑253 ja II‑1169, 36 kohta).
6.
Virkamies ei voi yhdenvertaisen kohtelun periaatteen nojalla vaatia taloudellista etua, joka on myönnetty lainvastaisesti
toiselle virkamiehelle.
(ks. 122 ja 163 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin asia 188/83, Witte v. parlamentti, 9.10.1984 (Kok. 1984, s. 3465, 15 kohta)
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin asia T‑22/99, Rose v. komissio, 22.2.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑27 ja II‑115, 39 kohta).
7.
Yksikön päällikön johtaman yksikön käsite on määriteltävä erilliseksi hallinnolliseksi rakenteeksi, jolla on omat henkilöstöresurssinsa
ja usein myös taloudelliset resurssinsa ja joka on osa toimielimen hallinnollista organisaatiota.
(ks. 130 kohta)