CELEX: 62003CJ0432
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen
EY 28 ja EY 30 artikla
Direktiivi 89/106/ETY
Päätös N:o 3052/95/EY
Kansallinen hyväksymismenettely
Muiden jäsenvaltioiden hyväksymistodistuksia ei oteta huomioon
Rakennusalan tuotteet

1       Euroopan yhteisöjen komissio vaatii kanteellaan yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut
EY 28 ja EY 30 artiklan sekä tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteesta yhteisössä poikkeavia kansallisia toimenpiteitä
koskevan tietojenvaihtomenettelyn luomisesta 13 päivänä joulukuuta 1995 tehdyn Euroopan parlamentin ja neuvoston päätöksen
N:o 3052/95/EY (EYVL L 321, s. 1) 1 artiklan ja 4 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole Portugalin kaupunkirakennusta
koskevan yleisen asetuksen (Regulamento Geral das Edificações Urbanas), joka annettiin 7.8.1951 annetulla asetuksella nro
38/382 (Diário do Governo, sarja I, nro 166, 7.8.1951, s. 715; jäljempänä asetus), 17 §:n mukaisessa muista jäsenvaltioista
tuotujen polyeteeniputkien hyväksymismenettelyssä ottanut huomioon näiden valtioiden myöntämiä hyväksymistodistuksia ja koska
se ei ole ilmoittanut tästä toimenpiteestä komissiolle.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
2       Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettua neuvoston
direktiiviä 89/106/ETY (EYVL 1989, L 40, s. 12), sellaisena kuin se on muutettuna 22.7.1993 annetulla neuvoston direktiivillä
93/68/ETY (EYVL L 220, s. 1; jäljempänä direktiivi 89/106), sovelletaan sen 1 artiklan 1 kohdan mukaan rakennusalan tuotteisiin
sikäli kuin rakennuskohteisiin liittyvät, 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut olennaiset vaatimukset koskevat niitä.
3       Direktiivin 89/106 1 artiklan 2 kohdan mukaan tässä direktiivissä ”rakennusalan tuotteilla” tarkoitetaan ”tuotteita, jotka
valmistetaan käytettäviksi pysyvinä osina rakennuskohteissa mukaan lukien sekä talon‑ että maanrakennustyöt”.
4       Tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet varmistaakseen,
että 1 artiklassa tarkoitetut ja rakennuskohteissa käytettävät tuotteet voidaan saattaa markkinoille vain, jos ne sopivat
suunniteltuun käyttöönsä eli jos ne ovat ominaisuuksiltaan sellaisia, että rakennuskohde, johon tuotteet liitetään, asennetaan,
käytetään tai sijoitetaan, täyttää 3 artiklassa tarkoitetut olennaiset vaatimukset, jos rakennuskohde on suunniteltu ja rakennettu
asianmukaisesti.
5       Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että nämä olennaiset vaatimukset on annettu tavoitteina sen liitteessä I. Kyseiset
vaatimukset koskevat mekaanista lujuutta ja vakavuutta, paloturvallisuutta, hygieniaa, terveyttä ja ympäristöä, käyttöturvallisuutta,
meluntorjuntaa, energiansäästöä ja lämmöneristystä.
6       Direktiivin 89/106 4 artiklan 1 kohdan mukaan standardeja ja teknisiä hyväksymisiä nimitetään tässä direktiivissä ”teknisiksi
eritelmiksi”.
7       Direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on katsottava tuotteiden, jotka ovat ominaisuuksiltaan sellaisia,
että rakennuskohde niitä käyttäen täyttää olennaiset vaatimukset, soveltuvan suunniteltuun tarkoitukseensa, jos tuotteissa
on EY-merkki, joka ilmaisee, että tuotteet ovat niiden asiaa koskevien kansallisten standardien mukaisia, jotka vastaavat
yhdenmukaistettuja standardeja, tai eurooppalaisen teknisen hyväksymisen mukaisia taikka tämän artiklan 3 kohdassa tarkoitettujen
kansallisten teknisten eritelmien mukaisia, jos yhdenmukaistettuja eritelmiä ei ole.
8       Kyseisen 3 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat toimittaa komissiolle ne kansalliset tekniset eritelmänsä, joiden ne katsovat
täyttävän 3 artiklassa tarkoitetut olennaiset vaatimukset, jotta komissio voi ilmoittaa jäsenvaltioille ne kansalliset tekniset
eritelmät, joiden voidaan katsoa vastaavan olennaisia vaatimuksia.
9       Direktiivin 89/106 6 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot eivät saa estää tämän direktiivin säännösten mukaisten tuotteiden vapaata liikkuvuutta, saattamista markkinoille
tai käyttöä alueellaan.
Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että näiden tuotteiden käyttöä suunniteltuun tarkoitukseensa ei estetä säännöillä
tai ehdoilla, joita asettavat julkiset laitokset taikka monopoliasemansa nojalla julkisena yrityksenä tai julkisena laitoksena
toimivat yksityiset.
2.      Jäsenvaltiot voivat kuitenkin sallia muiden kuin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden saattamisen markkinoille
alueellaan, jos ne täyttävät perustamissopimuksen mukaiset kansalliset säännökset, kunnes II ja III luvussa tarkoitetuissa
eurooppalaisissa teknisissä eritelmissä toisin säädetään – – .”
10     Direktiivin 16 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jos jollekin tietylle tuotteelle ei ole 4 artiklassa tarkoitettuja teknisiä eritelmiä, voi tuotteen määrämaana oleva jäsenvaltio
yksittäistapauksessa pyynnöstä todeta tuotteen olevan voimassa olevien kansallisten säännösten mukainen, jos tuote osoittautuu
hyväksytyksi hyväksytyn tarkastuslaitoksen tuotetta valmistavassa jäsenvaltiossa tekemissä testeissä ja tarkastuksissa, jotka
on tehty tuotteen määrämaana olevan jäsenvaltion voimassa olevien tai tämän vastaaviksi tunnustamien menetelmien mukaan.
2.      Tuotetta valmistavan jäsenvaltion on ilmoitettava tuotteen määrämaana olevalle jäsenvaltiolle, jonka säännösten mukaisesti
testit ja tarkastukset on tehtävä, se tarkastuslaitos, jonka se aikoo hyväksyä tähän tehtävään. Tuotteen määrämaana olevan
jäsenvaltion ja tuotetta valmistavan jäsenvaltion on annettava toisilleen kaikki tarvittavat tiedot. Tuotetta valmistavan
jäsenvaltion on tietojen vaihdon perusteella hyväksyttävä näin nimetty tarkastuslaitos. Jos jäsenvaltiolla on asian suhteen
epäilyjä, sen on perusteltava kantansa ja ilmoitettava tästä komissiolle.
3.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava, että hyväksytyt tarkastuslaitokset antavat toisilleen kaiken tarvittavan avun.
4.      Jos jäsenvaltio toteaa, että hyväksytty tarkastuslaitos ei suorita testejä ja tarkastuksia jäsenvaltion kansallisten säännösten
mukaan asianmukaisesti, sen on ilmoitettava tästä sille jäsenvaltiolle, jossa tarkastuslaitos on hyväksytty. Tämän jäsenvaltion
on kohtuullisessa ajassa ilmoitettava edellä tarkoitetun ilmoituksen tehneelle jäsenvaltiolle, mihin toimenpiteisiin on ryhdytty.
Jos ilmoituksen tehnyt jäsenvaltio ei pidä toimenpiteitä riittävinä, se voi kieltää kysymyksessä olevan tuotteen saattamisen
markkinoille ja käytön tai asettaa sille erityisehtoja. Jäsenvaltion on ilmoitettava tästä toiselle jäsenvaltiolle ja komissiolle.”
11     Päätöksen N:o 3052/95 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos jäsenvaltio estää jonkin tietyn toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistetun [tai] kaupan pidetyn – – tuotemallin
tai ‑tyypin vapaan liikkuvuuden tai markkinoille saattamisen, sen on ilmoitettava tästä toimenpiteestä viipymättä komissiolle,
jos sen välittömänä tai välillisenä seurauksena on
–       yleinen kielto,
–       markkinoille saattamista koskevan luvan epääminen,
–       kyseisen tuotemallin tai ‑tyypin muuttaminen sen markkinoille saattamiseksi tai markkinoilla pysyttämiseksi tai
–       markkinoilta poistaminen.”
12     Päätöksen N:o 3052/95 3 artiklan 2 kohdassa säädetään, että ilmoitusvelvollisuutta ei sovelleta muun muassa toimenpiteisiin,
jotka on toteutettu yksinomaan yhteisön yhdenmukaistamissäännöksiä sovellettaessa, eikä toimenpiteisiin, joista ilmoitetaan
komissiolle erityisten säännösten nojalla.
13     Päätöksen 4 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että sen 1 artiklassa tarkoitettu ilmoitus on tehtävä riittävän yksityiskohtaisella
tavalla sekä selkeässä ja ymmärrettävässä muodossa ja että tiedot on toimitettava 45 päivän kuluessa päivästä, jolloin toimenpide
on toteutettu.

Kansallinen lainsäädäntö
14     Asetuksen 17 §:ssä säädetään, että sellaisten uusien rakennusalan tuotteiden tai rakennustapojen käytölle, joille ei ole olemassa
virallisia eritelmiä tai joista ei ole tarpeeksi käytännön kokemusta, on saatava julkisista rakennustöistä vastaavan ministeriön
kansallisen maanrakennusviraston (Laboratório Nacional de Engenharia Civil, jäljempänä LNEC) ennakkolausunto.
15     Julkisista rakennustöistä vastaavan ministeriön 2.11.1970 antaman asetuksen (Diário do Governo, sarja II, nro 261, 10.11.1970,
s. 7834) ja 7.4.1971 antaman asetuksen (Diário do Governo, sarja II, nro 91, 19.4.1971, s. 2357) (jäljempänä yhdessä ministeriön
asetukset) nojalla vedenjakeluverkon rakentamiseen saa käyttää ainoastaan LNEC:n hyväksymiä muovimateriaaleja.

Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
16     Komissio vastaanotti huhtikuussa 2000 kantelun portugalilaiselta yritykseltä, jolta valvontaelin Empresa Pública de Águas
Livres de Lisboa SA (jäljempänä EPAL) oli evännyt tarvittavan luvan Italiasta ja Espanjasta tuotujen PEX-polyeteeniputkien
asentamiseen erään rakennuksen vesijohtoputkistoon sillä perusteella, että putket eivät olleet LNEC:n hyväksymiä. Kantelijayritys
haki sitten viimeksi mainitulta hallussaan oleville ulkomaalaisille todistuksille vastaavuustodistuksia.
17     LNEC kuitenkin ilmoitti 26.5.2000 päivätyssä kirjeessään kantelijayritykselle, että sen Istituto Italiano dei Plasticin (jäljempänä
IIP) myöntämän todistuksen vastaavuuden tunnustamista koskeva pyyntö oli hylättävä, koska IIP ei ollut eurooppalaisen rakennusalan
teknisen hyväksynnän järjestön (jäljempänä UEATC) jäsen eikä se kuulunut niihin laitoksiin, joiden kanssa LNEC:llä oli yhteistyösopimus
tällä alalla.
18     Komissio ilmoitti Portugalin viranomaisille 12.9.2000 lähettämässään virallisessa huomautuksessa, että koska Portugali asetti
toisista jäsenvaltioista tuodut polyeteeniputket asetuksen 17 §:n mukaiseen hyväksymismenettelyyn ottamatta huomioon muiden
jäsenvaltioiden myöntämiä hyväksymistodistuksia ja koska se ei ilmoittanut tästä toimenpiteestä komissiolle, se ei ollut noudattanut
EY 28 ja EY 30 artiklassa sekä päätöksen N:o 3052/95 1 ja 4 artiklassa tarkoitettuja velvoitteitaan.
19     Koska Portugalin viranomaisten antama vastaus ei tyydyttänyt komissiota, se osoitti niille 16.5.2001 perustellun lausunnon,
jossa se kehotti niitä toteuttamaan lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahdessa kuukaudessa sen tiedoksiannosta.
20     Koska Portugalin viranomaisten antama vastaus ei tyydyttänyt komissiota, se nosti nyt käsiteltävänä olevan kanteen.

Kanne

Ensimmäinen kanneperuste, jonka mukaan EY 28 ja EY 30 artiklaa on rikottu
Asianosaisten lausumat
21     Komissio toteaa ensiksi, että vaikka kysymyksessä olevat putket ovatkin direktiivissä 89/106 tarkoitettuja rakennusalan tuotteita,
niille ei ole yhdenmukaistettuja standardeja direktiivin 4 artiklassa tarkoitetulla tavalla. Sen mukaan direktiivin 16 artiklan
mukainen erityismenettely ei ole sovellettavissa käsiteltävänä olevassa tapauksessa sen vuoksi, että kysymyksessä oleville
putkille ei ole olemassa portugalilaisia teknisiä eritelmiä ja että kyseisissä kahdessa jäsenvaltiossa voimassa olevat varmentamis‑
ja hyväksymismenettelyt eivät ole samoja eivätkä toisiaan vastaavia. Kyseisiin putkiin Portugalissa sovellettavia sääntöjä
on siis sen mukaan tarkasteltava EY 28 ja EY 30 artiklan valossa.
22     Komission mukaan hyväksymismenettely, johon muista jäsenvaltioista maahantuotujen polyeteeniputkien käyttö joutuu asetuksen
17 §:n nojalla, on tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaava toimenpide. Portugalin viranomaiset eivät ole osoittaneet
syitä, joiden vuoksi kyseisillä putkilla ei pystytä takaamaan sellaista ihmisten terveyden ja elämän suojelun tasoa, johon
Portugalin säännöstöllä pyritään.
23     Tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuskäytännön mukaisesti Portugalin viranomaisilla on komission mukaan velvollisuus
ottaa huomioon sellaisten hyväksymiselinten myöntämät hyväksymistodistukset, joille on muissa jäsenvaltioissa tunnustettu
toimivalta varmentaa kyseiset tuotteet, vaikka nämä hyväksymiselimet eivät olisikaan UEATC:n jäseniä. Jos Portugalin viranomaisilla
ei ole ollut tarpeeksi tietoa siitä säännöstöstä, jonka mukaisesti IIP on antanut todistuksensa, ne olisivat voineet hankkia
nämä tiedot Italian viranomaisilta.
24     Mitä tulee ihmisten terveyden ja elämän suojelun tavoitteeseen, komission mukaan on lisäksi suhteetonta kieltäytyä putkien
hyväksymisestä sillä perusteella, että LNEC hyväksyy vain vesijohtoputkistot.
25     Jotta hallinnollinen ennakkolupajärjestelmä voisi olla oikeutettu huolimatta siitä, että sillä poiketaan perusvapauksista,
sen on komission mukaan joka tapauksessa perustuttava objektiivisiin, syrjimättömiin ja ennalta tiedossa oleviin kriteereihin,
joilla kansallisten viranomaisten harkintavallalle asetetaan rajat, jotka estävät sen mielivaltaisen käyttämisen.
26     Portugalin hallitus väittää, että kysymyksessä olevilla kansallisilla säännöksillä pelkästään pannaan täytäntöön direktiivin
89/106 2 artikla, jossa velvoitetaan jäsenvaltiot takaamaan, että rakennusalan tuotteita voidaan saattaa markkinoille vain,
jos ne ovat ominaisuuksiltaan sellaisia, että rakennuskohde, johon ne on tarkoitettu, täyttää tämän direktiivin liitteessä
I tarkoitetut olennaiset vaatimukset.
27     Portugalin hallitus katsoo, että kun otetaan huomioon, että kysymyksessä oleville putkille ei ole yhdenmukaistettua standardia,
eurooppalaista teknistä hyväksymistä eikä yhteisön tasolla tunnustettua kansallista teknistä eritelmää, Portugalin tasavallalla
on oikeus asettaa putket asetuksen 17 §:ssä tarkoitetun kaltaiseen hyväksymismenettelyyn.
28     Direktiivin 89/106 alaan kuuluvien tuotteiden osalta periaate, jonka mukaan jäsenvaltio ei voi vaatia analyyseja tai testauksia,
jos ne on jo suoritettu jossakin toisessa jäsenvaltiossa, konkretisoituu lisäksi kyseisen direktiivin 16 artiklassa säädetyssä
vaatimustenmukaisuutta koskevassa erityismenettelyssä. Käsiteltävänä olevassa asiassa valmistusvaltio Italian tasavalta ei
ole kuitenkaan noudattanut tätä menettelyä.
29     Koska LNEC ei voinut tehdä yhteistyötä IIP:n kanssa, se olisi Portugalin hallituksen mukaan rikkonut direktiivin 16 artiklaa,
jos se olisi hyväksynyt putket yksinomaan IIP:n antaman todistuksen perusteella. Todistuksen tunnustaminen näissä olosuhteissa
merkitsisi, että hyväksyttäisiin periaate, jonka mukaan mikä hyvänsä ja minkä hyvänsä elimen antama todistus tunnustettaisiin
riippumatta siitä, onko olemassa takeita asianomaisten tuotteiden asianmukaisesta laadusta ja valvontamekanismin olemassaolosta
ja riittävyydestä.
30     Lopuksi Portugalin hallitus esittää, että järjestelmä, joka perustuu vesijohtoputkistojen vaatimustenmukaisuuden valvontaan,
ei välttämättä synnytä Portugalin ja muiden jäsenvaltioiden välisessä putkikaupassa merkittävämpiä esteitä kuin yksittäisten
putkien hyväksymisjärjestelmä. Rakennusten turvallisuutta ei voida taata pelkästään yksittäisten putkien valvonnalla.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
31     Ennen kuin tutkitaan, onko asetuksen 17 §:n mukainen hyväksymismenettely yhteensopiva EY 28 ja EY 30 artiklan kanssa, on tarkasteltava
sitä, onko Portugalin tasavalta tätä menettelyä soveltaessaan ainoastaan noudattanut direktiivin 89/106 mukaisia velvoitteitaan,
kuten Portugalin hallitus väittää.
32     Direktiivin 89/106 pääasiallisena tavoitteena on poistaa kaupan esteet siten, että luodaan olosuhteet, joissa rakennusalan
tuotteita voidaan vapaasti myydä yhteisössä. Tässä tarkoituksessa direktiivissä täsmennetään ne olennaiset vaatimukset, jotka
rakennusten ja rakennuskohteiden, joissa rakennusalan tuotteita käytetään, on täytettävä ja jotka toteutetaan yhdenmukaistettuja
standardeja ja niiden kansallisia täytäntöönpanostandardeja, eurooppalaisia teknisiä hyväksymisiä ja yhteisön tasolla tunnustettuja
kansallisia teknisiä eritelmiä käyttäen. Direktiivin 89/106 6 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot eivät saa estää tämän
direktiivin säännösten mukaisten tuotteiden vapaata liikkuvuutta, saattamista markkinoille tai käyttöä alueellaan.
33     Asianosaisten kesken on riidatonta, että kysymyksessä oleville putkille, jotka tosin ovat direktiivissä tarkoitettuja rakennusalan
tuotteita, ei ole yhdenmukaistettua standardia, eurooppalaista teknistä hyväksymistä eikä yhteisön tasolla tunnustettua kansallista
teknistä eritelmää direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuin tavoin.
34     Direktiivin 6 artiklan 2 kohdassa säädetään niistä rakennusalan tuotteista, joita direktiivin 89/106 4 artiklan 2 kohta ei
kata, että jäsenvaltiot voivat kuitenkin sallia näiden tuotteiden saattamisen markkinoille alueellaan, jos ne täyttävät EY:n
perustamissopimuksen mukaiset kansalliset säännökset, kunnes eurooppalaisissa teknisissä eritelmissä toisin säädetään.
35     Direktiivissä 89/106 vahvistetaan siis, että jäsenvaltio voi asettaa sellaisen rakennusalan tuotteen, jota yhdenmukaistetut
tai yhteisön tasolla tunnustetut tekniset eritelmät eivät kata, alueellaan markkinoille saattamisen edellytykseksi vain sellaisia
kansallisia säännöksiä, jotka ovat yhteensopivia perustamissopimuksesta johtuvien velvoitteiden ja erityisesti EY 28 ja EY
30 artiklassa ilmaistun tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa.
36     On totta, että direktiivin 89/106 16 artiklassa säädetään erityismenettelystä, jonka mukaan silloin, kun kyse on jostakin
jäsenvaltiosta peräisin olevasta rakennusalan tuotteesta, jolle ei ole yhdenmukaistettua tai yhteisön tasolla tunnustettua
teknistä eritelmää, tuotteen määrämaana oleva jäsenvaltio voi yksittäistapauksessa pyynnöstä todeta tuotteen olevan voimassa
olevien kansallisten säännösten mukainen, jos tuote osoittautuu hyväksytyksi hyväksytyn tarkastuslaitoksen tuotetta valmistavassa
jäsenvaltiossa tekemissä testeissä ja tarkastuksissa, jotka on tehty tuotteen määrämaana olevan jäsenvaltion voimassa olevien
tai tämän vastaaviksi tunnustamien menetelmien mukaan.
37     Tämän erityismenettelyn mukaisesti tuotteen määrämaana olevan jäsenvaltion ja tuotetta valmistavan jäsenvaltion on annettava
toisilleen kaikki tarvittavat tiedot, jotta tuotetta valmistava jäsenvaltio voi hyväksyä näin nimetyn tarkastuslaitoksen.
Jos jäsenvaltiolla on asian suhteen epäilyjä, sen on perusteltava kantansa ja ilmoitettava tästä komissiolle direktiivin 89/106
16 artiklan 2 kohdan mukaisesti.
38     Direktiivin 89/106 16 artiklassa ei kuitenkaan säännellä sellaisen taloudellisen toimijan tilannetta, joka on maahantuonut
rakennusalan tuotteen, jolle ei ole yhdenmukaistettua tai yhteisön tasolla tunnustettua teknistä eritelmää, kun tuotetta valmistava
jäsenvaltio ei ole ilmoittanut tuotteen määrämaana olevalle jäsenvaltiolle laitosta, jonka se on hyväksynyt tai aikoo hyväksyä
tähän tarkoitukseen.
39     Se, että jäsenvaltio, jota tämä menettely koskee, ei toimi asiassa, ei yksinään voi oikeuttaa sellaisen tavaroiden vapaan
liikkuvuuden rajoituksen olemassaoloa, joka kohtaa taloudellista toimijaa hänen käyttäessään kyseistä tuotetta jossakin toisessa
jäsenvaltiossa.
40     Tästä seuraa, että toisin kuin Portugalin hallitus väittää, direktiivin 16 artiklassa säädetty erityismenettely ei estä sitä,
että EY 28 ja EY 30 artiklan perusteella arvioitaisiin LNEC:n kaltaisen hyväksymiselimen kieltäytymistä tunnustamasta asetuksen
17 §:ssä ja ministeriön vuosien 1970 ja 1971 asetuksissa säädetyn kaltaisessa hyväksymismenettelyssä jonkin toisen jäsenvaltion
hyväksymiselimen antaman todistuksen vastaavuutta.
41     Tältä osin on huomattava, että ennalta tapahtuvan hyväksymisen edellyttämistä tuotteelta sen osoittamiseksi, että se on asianmukainen
tiettyyn käyttötarkoitukseen, samoin kuin tässä yhteydessä kieltäytymistä tunnustamasta jossakin toisessa jäsenvaltiossa annetun
todistuksen vastaavuutta on pidettävä toimenpiteenä, jolla rajoitetaan tuontijäsenvaltion markkinoille pääsyä, ja näin ollen
EY 28 artiklassa tarkoitettuna tuonnin määrällistä rajoitusta vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä (ks. vastaavasti asia
C‑14/02, ATRAL, tuomio 8.5.2003, Kok. 2003, s. I‑4431, 62 ja 63 kohta).
42     Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tällainen toimenpide voidaan perustella vain jollakin EY 30 artiklassa mainitulla yleistä
etua koskevalla syyllä tai jollakin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella,
erityisesti sillä edellytyksellä, että tämä toimenpide on omiaan takaamaan sillä tavoiteltavan tavoitteen toteutumisen ja
että sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (ks. asia C‑390/99, Canal Satélite Digital, tuomio
22.1.2002, Kok. 2002, s. I‑607, 33 kohta; yhdistetyt asiat C‑388/00 ja C‑429/00, Radiosistemi, tuomio 20.6.2002, Kok. 2002,
s. I‑5845, 40–42 kohta ja asia C‑40/04, Yonemoto, tuomio 8.9.2005, 55 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
43     Asetuksen 17 §:n mukaisen hyväksymismenettelyn tarkoituksena on taata rakennuksissa ja rakennuskohteissa käytettyjen materiaalien
turvallisuus, ja näin ollen myös sillä pyritään ihmisten terveyden ja elämän suojelun tavoitteeseen.
44     Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että yhdenmukaistettujen oikeussääntöjen puuttuessa jäsenvaltiot voivat päättää haluamastaan
kansanterveyden ja ihmisten elämän suojelun tasosta sekä kyseessä olevien tuotteiden markkinoille saattamisen ennakkohyväksynnästä
(ks. asia C‑293/94, Brandsma, tuomio 27.6.1996, Kok. 1996, s. I‑3159, 11 kohta).
45     Jäsenvaltion toimenpiteen on kuitenkin katsottava ylittävän sen, mikä on tarpeen asetetun tavoitteen saavuttamiseksi, jos
tässä samassa jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa muiden menettelyiden yhteydessä jo suoritetut tarkastukset suoritetaan
toiseen kertaan (ks. vastaavasti em. asia Canal Satélite Digital, tuomion 36 kohta).
46     Kuten yhteisöjen tuomioistuin on jo aiemmin todennut, vaikka jäsenvaltio voi vapaasti vaatia, että tuote, joka on jo hyväksytty
toisessa jäsenvaltiossa, on saatettava uuteen tutkimus‑ ja hyväksymismenettelyyn, jäsenvaltioiden viranomaisten on kuitenkin
edistettävä tarkastusten keventämistä yhteisön sisäisessä kaupassa. Tästä seuraa, että niillä ei ole oikeutta tarpeettomasti
vaatia teknisten tai kemiallisten kokeiden tai laboratoriotestien suorittamista silloin, kun samat kokeet ja testit on jo
tehty jossakin toisessa jäsenvaltiossa ja kun niiden tulokset ovat näiden viranomaisten saatavilla tai ne voidaan pyynnöstä
toimittaa näiden viranomaisten saataville (asia 272/80, Frans‑Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten, tuomio
17.12.1981, Kok. 1981, s. 3277, Kok. Ep. VI, s. 267, 14 kohta; em. asia Brandsma, tuomion 12 kohta ja asia C‑400/96, Harpegnies,
tuomio 17.9.1998, Kok. 1998, s. I‑5121, 35 kohta).
47     Tämän velvollisuuden tunnollinen noudattaminen edellyttää aktiivista otetta kansalliselta elimeltä, jonka käsiteltävänä on
tuotteen hyväksymistä koskeva hakemus tai tässä yhteydessä jonkin toisen jäsenvaltion hyväksymiselimen myöntämän todistuksen
vastaavuuden tunnustamista koskeva hakemus. Tällaista aktiivista otetta edellytetään lisäksi myös tarvittaessa viimeksi mainitulta
elimeltä, ja tältä osin on jäsenvaltioiden tehtävänä varmistaa, että toimivaltaiset hyväksymiselimet toimivat molemminpuolisesti
yhteistyössä helpottaakseen niitä menettelyjä, joita on noudatettava tuontijäsenvaltion kotimaisille markkinoille pääsemiseksi.
48     Käsiteltävänä olevassa tapauksessa LNEC kieltäytyi tunnustamasta IIP:n myöntämän todistuksen vastaavuutta sillä perusteella,
että viimeksi mainittu elin ei ole jäsenenä UEATC:ssa, johon LNEC kuuluu, eikä ole tehnyt sen kanssa mitään yhteistyösopimusta
asianomaisella alalla. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että LNEC ei ole pyytänyt kantelijayritykseltä sen hallussa olevia tietoja,
joiden perusteella LNEC olisi voinut arvioida IIP:n myöntämää todistusta, eikä ole ottanut IIP:hen yhtettä saadakseen tällaisia
tietoja.
49     Koska Portugalin viranomaiset ovat asettaneet asetuksen 17 §:n nojalla kysymyksessä olevan tuotteen käytön edellytykseksi
hyväksymismenettelyn ottamatta tässä yhteydessä huomioon toisen jäsenvaltion hyväksymiselimen myöntämää todistusta ja pyytämättä
kantelijayritykseltä tai kyseiseltä elimeltä tarpeellisia tietoja, ne eivät ole noudattaneet yhteistyövelvoitetta, joka toisesta
jäsenvaltiosta maahantuodun tuotteen hyväksymisen yhteydessä perustuu EY 28 ja EY 30 artiklaan.
50     Siltä osin kuin kysymys on niistä konkreettisista vaatimuksista, jotka koskevat kysymyksessä olevien putkien hyväksymistä
Portugalissa ja jotka Portugalin hallituksen mukaan menevät pidemmälle kuin IIP:n tekniset vaatimukset, on todettava, että
jotta hallinnollinen ennakkolupajärjestelmä voisi olla oikeutettu huolimatta siitä, että sillä poiketaan perusvapauksista,
sen on joka tapauksessa perustuttava objektiivisiin, syrjimättömiin ja ennalta tiedossa oleviin kriteereihin, joilla kansallisten
viranomaisten harkintavallalle asetetaan rajat, jotka estävät sen mielivaltaisen käyttämisen (em. asia Canal Satélite Digital,
tuomion 35 kohta).
51     Koska asetuksen 17 §:ssä säädetään vain, että sellaisten uusien rakennusalan tuotteiden tai rakennustapojen käytölle, joille
ei ole olemassa virallisia eritelmiä tai joista ei ole tarpeeksi käytännön kokemusta, on saatava LNEC:n ennakkolausunto, se
ei täytä näitä edellytyksiä.
52     Koska Portugalin säännöstössä putkia koskee asetuksen 17 §:ssä tarkoitetun kaltainen hyväksymismenettely, se ei ole suhteellisuusperiaatteen
mukainen, minkä vuoksi se on EY 28 ja EY 30 artiklan vastainen.
53     Tästä seuraa, että komission esittämä ensimmäinen kanneperuste on perusteltu.

Toinen kanneperuste, jonka mukaan päätöksen N:o 3052/95 1 artiklaa ja 4 artiklan 2 kohtaa on rikottu
Asianosaisten lausumat
54     Komissio väittää, että se, että EPAL kieltäytyi hyväksymästä kysymyksessä olevia tuotteita LNEC:n todistuksen puuttuessa,
ja se, että viimeksi mainittu kieltäytyi tunnustamasta IIP:n myöntämän todistuksen vastaavuutta, muodostavat yhdessä päätöksessä
N:o 3052/95 tarkoitetun toimenpiteen, josta olisi siis pitänyt ilmoittaa sille 45 päivän kuluessa päivästä, jolloin toimenpide
on toteutettu.
55     Portugalin hallitus vastaa, että päätöksen N:o 3052/95 3 artiklan 2 kohdasta seuraa, että tämä ilmoitusvelvollisuus ei koske
toimenpiteitä, jotka on toteutettu ainoastaan yhteisön yhdenmukaistamissäännöksiä sovellettaessa. Kieltäytyessään tunnustamasta
IIP:n myöntämän todistuksen vastaavuutta kansallisen hyväksymisen kanssa Portugalin tasavalta on vain pannut täytäntöön direktiivin
89/106 mukaiset velvoitteensa.
Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
56     Päätöksen N:o 3052/95 1 artikla koskee toimenpiteitä, joilla jäsenvaltio estää jossakin toisessa jäsenvaltiossa laillisesti
valmistettujen tai kaupan pidettyjen tuotteiden vapaan liikkuvuuden.
57     Päätöksessä N:o 3052/95 tarkoitetaan toimenpiteellä tuomioistuimen päätöksiä lukuun ottamatta kaikkia jäsenvaltion toteuttamia
toimenpiteitä, joilla rajoitetaan jossain toisessa jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen tai kaupan pidettyjen tavaroiden
vapaata liikkuvuutta, olivatpa kyseiset toimenpiteet millaisia tahansa tai minkä tahansa julkisen vallan käyttäjän toteuttamia
(em. yhdistetyt asiat Radiosistemi, tuomion 68 kohta).
58     Koska EPAL:n ja LNEC:n asetuksen ja ministeriön 2.11.1970 ja 7.4.1971 antamien asetusten nojalla tekemien päätösten vaikutus
pääpiirteissään on tosiasiallisesti kysymyksessä olevien putkien käytön kieltäminen, niitä on pidettävä päätöksen N:o 3052/95
1 artiklassa tarkoitettuna toimenpiteenä.
59     Kuten edellä 31–35 kohdassa on todettu, kysymys ei ole direktiivissä 89/106 edellytetystä toimenpiteestä. Toisin kuin Portugalin
tasavalta väittää, kysymyksessä olevaan toimenpiteeseen ei siis voida soveltaa päätöksen N:o 3052/95 3 artiklan 2 kohdan mukaista
poikkeusta ilmoitusvelvollisuudesta.
60     Koska Portugalin tasavalta ei ole ilmoittanut komissiolle tällaisesta toimenpiteestä 45 päivän kuluessa, se ole noudattanut
päätöksen N:o 3052/95 mukaisia velvoitteitaan.
61     Tästä seuraa, että myös komission toinen kanneperuste on perusteltu.
62     Kaikki edellä esitetty huomioon ottaen on todettava, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan
sekä päätöksen N:o 3052/95 1 artiklan ja 4 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole asetuksen 17 §:n mukaisessa
muista jäsenvaltioista tuotujen polyeteeniputkien hyväksymismenettelyssä ottanut huomioon näiden valtioiden myöntämiä hyväksymistodistuksia
ja koska se ei ole ilmoittanut tästä toimenpiteestä komissiolle.

Oikeudenkäyntikulut
63     Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, on velvoitettava korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut Portugalin tasavallan velvoittamista korvaamaan
oikeudenkäyntikulut ja koska Portugalin tasavalta on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Portugalin tasavalta ei ole noudattanut EY 28 ja EY 30 artiklan sekä tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteesta yhteisössä
poikkeavia kansallisia toimenpiteitä koskevan tietojenvaihtomenettelyn luomisesta 13 päivänä joulukuuta 1995 tehdyn Euroopan
parlamentin ja neuvoston päätöksen N:o 3052/95/EY 1 artiklan ja 4 artiklan 2 kohdan mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole
kaupunkirakennusta koskevan yleisen asetuksen, joka annettiin 7.8.1951 annetulla asetuksella nro 38/382, 17 §:n mukaisessa
muista jäsenvaltioista tuotujen polyeteeniputkien hyväksymismenettelyssä ottanut huomioon näiden valtioiden myöntämiä hyväksymistodistuksia
ja koska se ei ole ilmoittanut tästä toimenpiteestä komissiolle.
2)
Portugalin tasavalta velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: portugali.