CELEX: 62002CJ0428
Hatodik HÉA-irányelv
13. cikk B. részének b) pontja
Adómentességek
Ingatlanok bérbeadása
Járművek parkolására szolgáló helyek bérbeadása
Hajók vízi kikötőhelyei
Hajók szárazföldi tárolása

1       Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1992. december 14‑i 92/111/EGK tanácsi irányelvvel (HL L 384., 47. o.; magyar
nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 224. o.) módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
– közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
(HL L 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o., a továbbiakban: hatodik irányelv) 13. cikke B. része
b) pontjának értelmezésére vonatkozik.
2       Ezt a kérelmet a Fonden Marselisborg Lystbådehavn (Marselisborgi Jachtkikötő Alapítvány [Dánia], a továbbiakban: FML) és a
Skatteministeriet (dán Adóügyi Minisztérium) közötti, valamint a Skatteministeriet és az FML közötti két jogvitában terjesztették
elő valamely jachtkikötő kikötőhelyei és hajók áttelelésére szolgáló szárazföldi tárolóhelyei bérbeadásában álló tevékenység
hozzáadottérték-adó‑ (a továbbiakban: HÉA) kötelezettsége tárgyában.

Jogi háttér

A közösségi szabályozás
3       A hatodik irányelv tizenegyedik preambulumbekezdése szerint a Közösség saját forrásainak egységes módon történő beszedése
érdekében egységes adómentességi lista elkészítésére van szükség.
4       A hatodik irányelv 2. cikkének (1) bekezdése szerint „a hozzáadottérték-adó alá tartozik: az adóalany által belföldön ellenszolgáltatás
fejében teljesített termékértékesítés és szolgáltatásnyújtás”.
5       A hatodik irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése előírja:
„(1)      »Adóalany«: az a személy, aki a (2) bekezdésben meghatározott bármely gazdasági tevékenységet bárhol önállóan végez, tekintet
nélkül annak céljára és eredményére.
(2)      Az (1) bekezdésben említett gazdasági tevékenység a termelők, a kereskedők, illetve a szolgáltatók valamennyi tevékenységét
magában foglalja, beleértve a kitermelőipari és mezőgazdasági tevékenységeket, valamint az egyéb szakmai tevékenységeket is.
Gazdasági tevékenységnek minősül azon tevékenység is, amely bevétel elérése érdekében materiális vagy immateriális javak tartós
hasznosítását foglalja magában.”
6       A hatodik irányelv „Adómentesség” című X. címe alatt található 13. cikke B. részének b) pontja elrendeli:
„Az egyéb közösségi rendelkezések sérelme nélkül, az általuk meghatározott feltételek mellett a tagállamok mentesítik az adó
alól a következőket, annak érdekében, hogy biztosítsák az ilyen mentességek megfelelő és egyértelmű alkalmazását, valamint
hogy megakadályozzák az adókijátszásokat, az adókikerüléseket és az esetleges visszaéléseket:
[…]
b)      az ingatlanok lízingje [helyesen: haszonbérbe adása] és bérbeadása, kivéve a következőket:
1. a tagállamok törvényi fogalommeghatározásainak megfelelő szálláshelyadási szolgáltatás a szállodaiparban vagy a hasonló
kereskedelmi ágazatokban, beleértve a nyári táborhelyeket vagy a kempingeket;
2. járművek parkolására szolgáló helyek bérbeadása;
3. tartósan beépített berendezések és gépek bérlete;
4. széfügyletek.
A tagállamok e mentesség alkalmazásának körét illetően további kivételeket írhatnak elő;
[…]”

A nemzeti szabályozás
7       A momsloven (a HÉÁ‑ról szóló törvény) 13. cikke (1) bekezdésének 8. pontja elrendeli:
„Az alábbi áruk és szolgáltatások mentesek a HÉA alól:
[…]
8)      Ingatlanok kezelése, bérbe- és haszonbérbe adása, beleértve a gáz-, víz- villamosenergia- és hőszállítást a bérbe- vagy haszonbérbe
adás keretein belül. A mentesítés mindazonáltal nem vonatkozik többek között szállodai szobák bérbeadására, szobák egy hónapnál
rövidebb időre, vállalkozás keretein belül történő bérbeadására, kemping- és parkolóhelyek, valamint reklámhelyek bérbeadására,
beleértve a tárolószekrények bérbeadását is.”

Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
8       A marselisborgi jachtkikötő üzemeltetése az FML feladata. Ezen autonóm intézmény tevékenysége többek között a hajók kikötőhelyének
és azok szárazföldi áttelelőhelyének bérbeadásából áll.
9       Kikötőhelyet egy évre, havi alapon, vagy ennél is rövidebb időszakra, azaz egy vagy több napra lehet bérelni.
10     Az egy évre szóló bérlet esetén a bérlő megszerzi a jogot valamely meghatározott és körülhatárolt kikötőhely, valamint a kikötő
közös berendezéseinek használatára, mint például a WC és a zuhanyzó. A kikötőhelyek a hajók méretéhez igazodnak. Mindegyikük
számozott, és cölöpökkel vagy kikötőpóznákkal, illetve úszópallóval és kikötőpóznákkal kerül megjelölésre. Amennyiben az ilyen
kikötőhely bérlője azt 24 óránál hosszabb időszakon át nem kívánja használni, e kikötőhelyet kártalanítás nélkül vendégek
rendelkezésére bocsátják.
11     Azok, akik hosszú időre bérlik a kikötőhelyeket szárazföldi tárolóhelyre való jogosultsággal, éves bérleti díjat kötelesek
fizetni, és biztosítékot kell adniuk, amelyet különösen a hajó mérete alapján számítanak ki. Ellenben nem követelnek semmilyen
biztosítékot a szárazföldi tárolóhelyre való jogosultsággal nem járó kikötőhely bérbeadása esetén. Mindazonáltal ez utóbbi
esetben az éves bérleti díj magasabb.
12     A havi alapon történő bérbeadás esetén a bérleti díjat minden hónapban beszedik, de biztosítékot nem követelnek meg. A bérlő
számára elvileg biztosítanak egy számozott, körülhatárolt és a hajó méretéhez igazodó kikötőhelyet.
13     A rövid távú bérbeadás azon látogatókat szolgálja, akik csak egy vagy több napra kapnak helyet a kikötőben. A bérbeadás e
típusa esetében semmilyen biztosítékot nem követelnek meg.
14     A szárazföldi helyek bérbeadása lehetővé teszi a jogosult számára, hogy jogosultságot szerezzen egy bizonyos, a hajója áttelelését
szolgáló tárolóhelyre. Ez a tárolóhely egy csuszkafából áll, azaz egy olyan számozott szerkezetből, amelyre a hajót ráhelyezik,
és a bérlő szabadon hozzá tud férni a hajója felügyelete és előkészítése céljából.
15     Az alapeljáráshoz az vezetett, hogy az FML‑nek az Århus (Dánia) regionális adóhatóságához intézett kérelmére adott válaszában
ez utóbbi úgy határozott, hogy a hajóhely-bérbeadási tevékenységből származó jövedelem HÉA‑köteles. Az FML a Landsskatteret
(Dánia) előtt megtámadta ezt a határozatot.
16     A 2000. december 6‑án kelt végzésében ez a bíróság úgy határozott, hogy a kikötőhelyek bérbeadása nem élvezheti a momsloven
13. cikke (1) bekezdésének 8. pontjában előírtak szerinti HÉA‑mentességet, mivel ezt a tevékenységet nem lehet ingatlan-bérbeadási
tevékenységnek tekinteni. A Landsskatteret álláspontja az volt, hogy a hajó tulajdonosa nem körülhatárolt és azonosítható
felületet vagy ingatlanrészt bérel, hanem mindössze egy kikötőhely használati jogát szerzi meg a kikötőben a hajója számára.
17     A hajó téli tárolását illetően azonban a Landsskatteret úgy ítélte meg, hogy ez a tevékenység nem HÉA‑köteles, mivel az „ingatlan
bérbeadásának” minősíthető a momsloven 13. cikke (1) bekezdésének 8. pontja alapján. Az volt az álláspontja, hogy a hajó tulajdonosa
az elfoglalt felülettel arányosan meghatározott áron körülhatárolt és azonosítható területet bérel, amelyet a téli évszak
alatt szabadon használhat. A Landsskatteret szerint az ilyen bérbeadásra nem vonatkozik a „járművek parkolására szolgáló helyek
bérbeadására” vonatkozó kivételt meghatározó rendelkezés, mivel a hajók nem tartoznak a „járművek” fogalma alá a hatodik irányelv
13. cikke B. része b) pontjának 2. alpontja szerint.
18     Az FML és a Skatteministeriet egyaránt keresetet nyújtott be a Landsskatteret említett végzése ellen Vestre Landsrethez. Ez
utóbbi, mivel úgy vélte, hogy az előtte folyamatban lévő per elbírálásához a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának
értelmezése szükséges, az eljárás felfüggesztéséről határozott, és előzetes döntéshozatal céljából a követező kérdéseket terjesztette
a Bíróság elé:
„1)      Úgy értelmezendő‑e a […] hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontja, hogy az »ingatlanok lízingje [helyesen: haszonbérbe
adása] és bérbeadása« olyan hajóhely bérbeadását is magában foglalja, amely részben a szárazföldön a kikötő területéből, részben
pedig behatárolt és azonosítható vízfelületből áll?
2)      Úgy értelmezendő‑e a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának 2. alpontja, hogy a »
járművek
« kifejezés a hajókat is magában foglalja?”

Az első kérdésről
19     Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. részének
b) pontja úgy értelmezendő‑e, hogy az ingatlan-bérbeadás fogalma magában foglalja a hajó kikötésére szolgáló kikötőhelyek,
valamint e hajóknak a kikötő szárazföldi területén lévő tárolóhelyeinek a bérbeadását is?

A Bíróság elé terjesztett észrevételek
20     Az FML állítása szerint a kikötőhelyek, valamint a szárazföldi áttelelésre szolgáló helyek bérbeadására vonatkozó tevékenység
megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlata által rögzített feltételeknek, így a hatodik irányelv értelmében ingatlan‑bérbeadásnak
minősül. Álláspontja szerint ugyanis tevékenysége ellenében bérleti díjat kell fizetni, a kikötőhelyet meghatározott szerződéses
időszakra adják bérbe, és a bérbeadás maga után vonja az ingatlan használati jogainak átadását, valamint abból a harmadik
személyek kirekesztését.
21     A bérbe adott tárgy természetét illetően úgy érvel, hogy a kikötői berendezések rögzített szerkezetekből állnak, amelyeket
nem lehet könnyen elbontani vagy áthelyezni.
22     A dán kormány úgy véli, hogy a kikötőhelyek bérbeadása nem tekinthető a hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontja szerinti
ingatlan-bérbeadásnak, mivel az e cikkben előírt kivételeket szigorúan kell értelmezni.
23     E kormány szerint, még ha a kikötői berendezéseket „ingatlannak” lehet is tekinteni, amely kifejezés a lényeges tényező az
„ingatlan” fogalmának elemzésében a hatodik irányelv értelmében, a kikötés során e berendezések használata csak kiegészítő
szolgáltatásnak minősül, amelyet az adó szempontjából azonos módon kell kezelni az alapszolgáltatással, amely a kikötőben
hely biztosításából áll a vízfelszínen a hajótulajdonosok számára. Márpedig ez utóbbi nem teljesíti az ahhoz szükséges feltételeket,
hogy az ingatlan fogalma alá tartozzon.
24     Ellenben valamely világosan körülhatárolt szárazföldi tárolóhely bérbeadását a hajótulajdonos számára a hajója téli tárolása
céljából a hatodik irányelv értelmében ingatlan-bérbeadásnak kell minősíteni.
25     A görög kormány a dán kormányhoz hasonlóan azon az állásponton van, hogy az „ingatlanok bérbeadásának” fogalma nem vonatkozik
valamely körülhatárolt és azonosítható kikötőhelyre a vízfelszínen, azonban vonatkozik a hajók szárazföldi áttelelőhelyére.
26     Az Európai Közösségek Bizottsága úgy érvel, hogy „az ingatlanok lízingje [helyesen: haszonbérbe adása] és bérbeadása” fogalmainak
a Bíróság által adott nagyon tág értelmezéséből levezethető, hogy a kikötői felszín hajók áttelelésére szánt száraz részének
a bérbeadása a hatodik irányelv értelmében vitathatatlanul ingatlan-bérbeadásnak minősül. A kikötőhely bérbeadását továbbá
nem lehet olyan műszaki sajátosságok függvényében eltérően kezelni, hogy a hajót inkább egy bójához vagy úszópallóhoz kötik
ki, ahelyett hogy a tengerfenékre horgonyoznák, vagy talajba ásott ütközőgerendához kötnék ki.

A Bíróság válasza
27     Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a hatodik irányelv 13. cikkében meghatározott adómentességek a közösségi jog önálló
fogalmait képezik, és így a közösségi jog szerinti meghatározást igényelnek (lásd a C‑358/97. sz., Bizottság kontra Írország
ügyben 2000. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6301. o.] 51. pontját, a C‑315/00. sz. Maierhofer‑ügyben 2003.
január 16‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑563. o.] 25. pontját, a C‑275/01. sz. Sinclair Collis‑ügyben 2003. június 12‑én
hozott ítélet [EBHT 2003., I‑5965. o.] 22. pontját és a C‑284/03. sz. Temco Europe‑ügyben a 2004. november 18‑án hozott ítélet
[EBHT 2004., I‑11237. o.] 16. pontját).
28     Az ezen irányelv 13. cikke B. részének b) pontjában szereplő „ingatlanok bérbeadása” fogalom meghatározása hiányában e rendelkezést
a hátteréül szolgáló összefüggések, az irányelv céljai és rendszere fényében kell értelmezni, különös figyelemmel az adómentességek
céljára (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Temco Europe‑ügyben hozott ítélet 18. pontját).
29     Ebből a szempontból, tekintettel arra, hogy a hatodik irányelv 13. cikkében említett adómentességek kivételnek minősülnek
az általános elvhez képest, amely szerint az adóalany által ellenszolgáltatás fejében teljesített valamennyi szolgáltatásnyújtás
adóköteles, azokat szigorúan kell értelmezni (lásd különösen a fent hivatkozott Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet
52. pontját, a C‑359/97. sz., Bizottság kontra Egyesült Királyság ügyben 2000. szeptember 12‑én hozott ítélet [EBHT 2000.,
I‑6355. o.] 64. pontját és a fent hivatkozott Sinclair Collis‑ügyben hozott ítélet 23. pontját).
30     A Bíróság számos ítéletében akként határozta meg az ingatlanok bérbeadásának a hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontjában
foglalt fogalmát, mint a valamely ingatlan tulajdonosa által a bérlőnek díjazás ellenében és meghatározott időre adott jogot
arra, hogy használja ezt az ingatlant, és kizárjon másokat e jog gyakorlásából (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott
Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítélet 52–57. pontját, a C‑409/98. sz. Mirror Group‑ügyben 2001. október 9‑én hozott
ítélet [EBHT 2001., I‑7175. o.] 31. pontját, a C‑326/99. sz., „Goed Wonen” ügyben 2001. október 4‑én hozott ítélet [EBHT 2001.,
I‑6831. o.] 55. pontját és a fent hivatkozott Temco Europe‑ügyben hozott ítélet 19. pontját).
31     Az alapeljárásban nem vitatott, hogy az FML és a részükre biztosított szárazföldi tárolóhelyeket meghatározott ideig kizárólagosan
használók közötti viszony a bérbeadásnak az említett rendelkezés szerinti fogalma alá tartozik. Ez épp így igaz az FML és
kikötőhelyek használói – beleértve az alkalmi használókat – közötti viszonyra is, még akkor is, ha egy‑egy ilyen kikötőhelyet
átmenetileg elfoglalhat a jogosultétól különböző hajó, amíg azt a jogosult nem használja. Minthogy az ilyen átmeneti használat
nem okoz hátrányt a jogosultnak, nem lehet úgy tekinteni, mint ami átalakítja a jogosult és a kikötő üzemeltetője közötti
jogviszonyt.
32     Ennélfogva az első kérdés megválaszolásához meg kell állapítani, hogy a hajók szárazföldi tárolóhelyét, illetve a hajók kikötőhelyét
ingatlannak kell‑e tekinteni.
33     A szárazföldi tárolóhelyet illetően meg kell állapítani, hogy a hajók tárolására használt földfelszín ingatlan.
34     A kikötőhelyek esetében az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból következik, hogy az FML a tulajdonosa a kikötő területének
és a kikötőmedencének. Az, hogy ez a terület egészben vagy részben víz alatt van, nem akadályozza meg, hogy bérbe és haszonbérbe
adható ingatlannak minősüljön. Az FML mint tulajdonos e területet egészében átengedheti, beleértve annak körülhatárolt részeit.
A bérlet azonban nem valamilyen vízmennyiségre vonatkozik, hanem a kikötőmedence meghatározott részére. Ez a vízzel fedett
felszín állandó jelleggel körülhatárolt, és nem mozdítható el.
35     Következésképpen, amint arra a főtanácsnok is rámutat indítványának 32. pontjában, a kikötőmedencében lévő kikötőhely még
a hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontjának szigorú értelmezésére figyelemmel is megfelel az ingatlan e rendelkezés
szerinti meghatározásának.
36     Ennélfogva az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontját úgy kell értelmezni,
hogy az ingatlan bérbeadásának fogalma magában foglalja a hajók kikötőhelyeinek és a kikötő területén az e hajók tárolására
szolgáló szárazföldi helyeknek a bérbeadását.

A második kérdésről
37     Második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra kér választ, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. része
b) pontjának 2. alpontjában szereplő „járművek” fogalma magában foglalja‑e a hajókat.

A Bíróság elé terjesztett észrevételek
38     Az FML úgy érvel, hogy a hatodik irányelv 15. cikkének 2. pontjából, a 28a. cikke (2) bekezdésének a) pontjából és a 28n. cikke
(4) bekezdésének b) és c) pontjából következik, hogy a közösségi jogalkotó különbséget tesz a „szállítóeszközök” és a „járművek”
között. Amennyiben valamely rendelkezés a szállítóeszközök valamennyi formájára vonatkozik, azaz a légi járművekre, a motoros
járművekre, hajókra stb., a „szállítóeszköz” kifejezést használja. Ezzel szemben, a „járművek” fogalom csak a szárazföldi,
guruló szállítóeszközökre használatos. A hatodik irányelv 13. cikke B. részének b) pontjában említett „járművek” fogalma tehát
csak a szárazföldi szállítóeszközökre vonatkozik, és ebből következően a második kérdésre nemleges választ kell adni.
39     A dán és a görög kormány álláspontja szerint a „jármű” fogalmát nem kell szigorúan értelmezni. Ez a fogalom mindenre vonatkozik,
ami alkalmas egy személy egyik pontból a másikba való elszállítására, beleértve a hajókat is.
40     A Bizottság úgyszintén azt állítja, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontja 2. alpontjának különböző nyelvi változatai
közötti terminológiai eltérések ellenére a „jármű” kifejezést azon belül egységesen használják, és az magában foglalja a tág
értelemben vett szállítóeszközöket, beleértve a hajókat is. Az ezzel ellentétes értelmezés ésszerűtlen következményekhez vezetne,
amelyek ellentétben állnának az adósemlegesség elvével.

A Bíróság válasza
41     Az említett 13. cikk B. része b) pontja 2. alpontjának különböző nyelvi változataiban a „jármű” megnevezésére használt kifejezések
nem egységesek. Amint azt a Bizottság helyesen megállapítja, némely nyelvi változat – köztük a francia, az angol, az olasz,
a spanyol, a portugál, a német és a finn – e fogalomba belefoglalja a szállítóeszközöket általában, beleértve a légi járműveket
és a hajókat. Más változatok azonban, mint a dán, a svéd, a holland és a görög, egy pontosabb és behatároltabb jelentésű kifejezést
választottak, amely főleg a „szárazföldi szállítóeszközök” megjelölésére szolgál. Közelebbről, a dán „kjøretøjer” kifejezés
a kerékkel rendelkező szárazföldi szállítóeszközöket jelenti.
42     Ebben a tekintetben fontos emlékeztetni arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely közösségi rendelkezés
különböző nyelvi változatai közötti eltérés esetén e rendelkezést azon szabályozás általános rendszere és célja alapján kell
értelmezni, amelynek részét képezi (lásd különösen a C‑372/88. sz., Cricket St. Thomas ügyben 1990. március 27‑én hozott ítélet
[EBHT 1990., I‑1345. o.] 19. pontját és a C‑384/98. sz. D‑ügyben 2000. szeptember 14‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑6795. o.]
16. pontját).
43     A járművek parkolására szolgáló helyek bérbeadását illetően a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának 2. alpontja
kivételt állapít meg az e cikkben az ingatlanok haszonbérbe és bérbeadására vonatkozóan előírt adómentesség alól. Ez az általa
érintett tevékenységeket az irányelv általános rendszerébe helyezi, amely HÉA‑kötelessé tesz minden tevékenységet, a kifejezetten
előírt eltérések kivételével. Ezt a rendelkezést tehát nem lehet szűken értelmezni (lásd a C‑346/95. sz. Blasi‑ügyben 1998.
február 12-én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑481. o.] 19. pontját).
44     Ennélfogva az említett rendelkezésben használt „jármű” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az magában foglal minden szállítóeszközt,
beleértve a hajókat is.
45     Ugyanis a hajóhelyek bérbeadása nem korlátozódik a vízfelszín kizárólagos elfoglalására vonatkozó jogra, hanem úgyszintén
magában foglalja a különböző kikötői berendezések rendelkezésre bocsátását, különösen a hajó kikötésére, a legénység ki- és
beszállására szolgáló felszereléseket, illetve a különböző egészségügyi és egyéb berendezések ez utóbbiak általi használatát.
Amint azt a főtanácsnok indítványának 51. pontjában megemlíti, az ingatlan-bérbeadás esetében bevezetett HÉA‑mentesség indokában
szerepet játszó – különösen szociális jellegű – megfontolások egyike sem alkalmazható az alapeljárás tényállásában szereplő
hajóhelyek bérbeadására.
46     E körülmények között, tekintettel a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának céljaira, e pont 2. alpontját, amely
a HÉA alóli mentességből kizárja a járművek parkolására szolgáló helyek bérbeadását, úgy kell értelmezni, hogy azt általában
valamennyi szállítóeszköz bérbeadására alkalmazni kell, beleértve a hajókat is.
47     A fentiekre tekintettel a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának
2. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a „járművek” fogalma magában foglalja a hajókat.

A költségekről
48     Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás
egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült
költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
1)
Az 1992. december 14‑i 92/111/EGK tanácsi irányelvvel módosított, a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról
– közös hozzáadottértékadó-rendszer: egységes adóalap megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv
13. cikke B. részének b) pontját úgy kell értelmezni, hogy az ingatlan bérbeadásának fogalma magában foglalja a hajók kikötőhelyeinek
és a kikötő területén az e hajók tárolására szolgáló szárazföldi helyeknek a bérbeadását.
2)
A 77/388 hatodik irányelv 13. cikke B. része b) pontjának 2. alpontját úgy kell értelmezni, hogy a „járművek” fogalma magában
foglalja a hajókat.
Aláírások
*
Az eljárás nyelve: dán.