CELEX: 62005CJ0081
Sosiaalipolitiikka
Työntekijöiden suoja työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa
Direktiivi 80/987/ETY
Muutosdirektiivi 2002/74/EY
Irtisanomiskorvaus, josta on sovittu sovittelumenettelyssä
Palkkaturvajärjestelmällä turvattu maksu
Maksu, joka edellyttää tuomioistuimen päätöstä

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön
lähentämisestä 20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY (EYVL L 283, s. 23), sellaisena kuin se
oli alkuperäisessä muodossaan (jäljempänä direktiivi 80/987) ja sellaisena kuin se on muutettuna 23.9.2002 annetulla Euroopan
parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2002/74/EY (EYVL L 270, s. 10; jäljempänä direktiivi 80/987, sellaisena kuin se on
muutettuna), tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Cordero Alonso ja Fondo de Garantía Salarial (palkkaturvalaitos;
jäljempänä Fogasa) ja jossa on kyse viimeksi mainitun kieltäytymisestä suorittaa Cordero Alonsolle toissijaisen vastuunsa
nojalla työsuhteen päättämisen johdosta maksettavaa korvausta.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Yhteisön lainsäädäntö
3       Direktiivin 80/987 1 artiklan 1 kohdassa säädetään, että ”[t]ätä direktiiviä sovelletaan työntekijöiden työsopimuksista tai
työsuhteista johtuviin saataviin työnantajalta, joka on 2 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla maksukyvytön”.
4       Mainitun direktiivin 2 artiklan 2 kohdassa täsmennetään, että mainitulla direktiivillä ei vaikuteta siihen, miten kansallisessa
lainsäädännössä määritellään käsitteet ”työntekijä”, ”työnantaja”, ”palkka”, ”välitön oikeus” ja ”tulevaisuuteen kohdistuva
oikeus”.
5       Saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on, jollei 4 artiklasta muuta johdu, toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että palkkaturvajärjestelmät
turvaavat maksun työntekijöiden työsopimuksista tai työsuhteista johtuvista maksamatta olevista palkkasaatavista tiettyä päivää
edeltävältä ajalta.”
6       Direktiivin 80/987 4 artiklan mukaan jäsenvaltiot saavat rajoittaa palkkaturvajärjestelmien tämän direktiivin 3 artiklassa
tarkoitettua vastuuta rajoittamalla se määrättyä ajanjaksoa koskevaksi palkaksi tai asettamalla sille enimmäismäärän.
7       Kyseisen direktiivin 9 artiklassa säädetään, että ”direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta soveltaa tai antaa
lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä, jotka ovat työntekijöille edullisempia kuin tässä direktiivissä säädetään”.
8       Saman direktiivin 10 artiklan a alakohdan mukaisesti direktiivillä ei rajoiteta jäsenvaltioiden oikeutta ”toteuttaa väärinkäytösten
estämiseksi tarvittavia toimenpiteitä”.
9       Direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artikla on sanamuodoltaan seuraava:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei 4 artiklasta muuta
johdu, työsopimuksista tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty
kansallisessa lainsäädännössä, johtuvien maksamatta olevien työntekijöiden saatavien suorituksen.
Palkkaturvajärjestelmä turvaa maksamattomat palkkasaatavat tiettyä jäsenvaltioiden määrittämää päivää edeltävältä ja/tai tapauksen
mukaan sen jälkeiseltä ajalta.”
10     Direktiivin 2002/74 3 artiklan mukaisesti tämä direktiivi tuli voimaan päivänä, jona se julkaistiin Euroopan yhteisöjen virallisessa
lehdessä eli 8.10.2002.
11     Kyseisen direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan
ennen 8 päivää lokakuuta 2005. Niiden on ilmoitettava tästä komissiolle viipymättä.
Niiden on sovellettava ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja säännöksiä työnantajan maksukyvyttömyystilanteissa, jotka ilmenevät
näiden säännösten voimaantulopäivän jälkeen.
Näissä jäsenvaltioiden antamissa säädöksissä on viitattava tähän direktiiviin tai niihin on liitettävä tällainen viittaus,
kun ne virallisesti julkaistaan. Jäsenvaltioiden on säädettävä siitä, miten viittaukset tehdään.
2.      Jäsenvaltioiden on toimitettava tässä direktiivissä tarkoitetuista kysymyksistä antamansa kansalliset säännökset kirjallisina
komissiolle.”

Kansallinen lainsäädäntö
12     Espanjan perustuslain 14 §:ssä vahvistetaan perusoikeutena yhdenvertaisuus lain edessä.
13     Estatuto de los Trabajadoresin muutetun tekstin hyväksymisestä 24.3.1995 annetun kuninkaan asetuksen (decreto legislativo)
1/1995 (BOE nro 75, 29.3.1995, s. 9654), sellaisena kuin se on muutettuna 19.12.1997 annetulla lailla 60/1997 (BOE nro 304,
20.12.1997, s. 37453; jäljempänä työsopimuslaki), 26 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Palkalla tarkoitetaan kaikkia rahana tai luontoissuorituksena maksettavia taloudellisia etuja, joita työntekijöille myönnetään
vastikkeeksi toisen lukuun tekemästään työstä, kun nämä edut ovat korvausta todellisesta työstä, palkan muodosta riippumatta,
tai työhön rinnastettavista lepoajoista – –
2.      Palkalla ei tarkoiteta rahamääriä, jotka työntekijä saa korvauksena ammatin harjoittamisesta aiheutuneista kuluista, sosiaalietuuksia
eikä sosiaaliturvasta maksettavia etuuksia tai korvauksia eikä korvauksia, jotka suoritetaan siirroista, lakkauttamisista
tai irtisanomisista.”
14     Työsopimuslain 33 §:n 1, 2 ja 8 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Palkkaturvalaitos, joka on itsenäinen, työ‑ ja sosiaaliturvaministeriön alainen laitos, jolla on oma oikeushenkilöllisyys
ja kelpoisuus toimia tavoitteidensa toteuttamiseksi, maksaa työntekijöille heidän erääntyneet palkkasaatavansa yrittäjän maksukyvyttömyys‑,
maksujen keskeyttämis‑, konkurssi‑ tai velkasaneeraustilanteessa.
Edellisessä kohdassa tarkoitettuna palkkana pidetään rahamäärää, joka sovitteluasiakirjassa tai tuomioistuimen päätöksessä
vahvistetaan palkaksi kaikilla 26 §:n 1 momentissa tarkoitetuilla perusteilla, sekä toimivaltaisen tuomioistuimen mahdollisesti
myöntämää täydentävää perusteettoman irtisanomisen johdosta suoritettavaa korvausta ’salarios de tramitación’ ottaen huomioon,
että palkkaturvalaitos ei maksa millään perusteella yhdessä tai erikseen suurempaa summaa kuin työehtosopimusten mukaisen
vähimmäispäiväpalkan kaksinkertaisen määrän kerrottuna niiden päivien lukumäärällä, joilta palkkaa ei ole maksettu, kuitenkin
enintään 120 päivältä.
2.      Edellisessä momentissa tarkoitetuissa tapauksissa palkkaturvalaitos maksaa korvaukset, jotka työntekijöille on myönnetty tuomiossa
tai hallinnollisessa päätöksessä irtisanomisen tai sopimuksen päättymisen vuoksi tämän lain 50 §:n, 51 §:n ja 52 §:n c kohdan
mukaisesti enintään yhden vuoden ajalta siten, että laskemisperustana oleva päiväpalkka ei saa ylittää työehtosopimuksen mukaisen
vähimmäispalkan kaksinkertaista määrää.
Ainoastaan siinä tapauksessa, että palkkaturvalaitos suorittaa korvauksen tämän lain 50 §:n mukaisesti tapahtuvan irtisanomisen
tai sopimuksen päättymisen vuoksi, sen määrä lasketaan 25 päivän perusteella kutakin palveluvuotta kohden siten, että se ei
saa ylittää edellisessä kohdassa säädettyä enimmäismäärää.
– –
8.      Sellaisten yritysten osalta, joissa on vähemmän kuin 25 työntekijää, palkkaturvalaitos suorittaa 40 prosenttia sellaisille
työntekijöille maksettavista lakisääteisistä korvauksista, joiden työsuhde on päättynyt tämän lain 51 §:n säännösten mukaisen
menettelyn aloittamisen seurauksena tai 52 §:n c kohdassa säädetystä syystä.
– – ”
15     Työsopimuslain 52 §:n c kohdassa, jossa luetellaan ”objektiiviset syyt” työsopimuksen päättämiselle, säädetään seuraavaa:
”Sopimus päättyy,
– –
c)      kun objektiivisesti arvioituna on olemassa tarve työpaikkojen lakkauttamiseen yhdestä tämän lain 51 §:n 1 momentissa säädetystä
syystä ja kun niitä lakkautetaan lukumäärältään vähemmän kuin samassa pykälässä on säädetty.
Tässä tarkoituksessa työnantaja tekee työsuhteen päättämistä koskevan päätöksen taloudellisista syistä, jolloin tavoitteena
on edistää selviämistä epäedullisesta taloudellisesta tilanteesta, tai tekniikkaan, organisaatioon tai tuotantoon liittyvistä
syistä joko sen kilpailuaseman perusteella, joka sillä on markkinoilla, tai kysyntään liittyvien vaatimusten perusteella resurssien
järjestelemiseksi paremmin, ja jolloin tavoitteena on voittaa ne esteet, jotka haittaavat yrityksen asianmukaista toimintaa.”
16     Työsopimuksen päättäminen objektiivisista syistä edellyttää työnantajalta tiettyjen työsuhdelain 53 §:n 1 momentissa määriteltyjen
velvoitteiden noudattamista, ja näitä velvoitteita ovat muun muassa:
” – –
b)      – – työntekijälle on maksettava korvaus 20 päivältä jokaista palveluvuotta kohden, ja tämä korvaus lasketaan alle vuoden pituisten
työskentelykausien osalta kuukausien lukumäärän mukaan ja korkeintaan 12 kuukauden kuukausipalkan mukaan.
– – ”
17     Ley de Procedimiento laboralin muutetun tekstin hyväksymisestä 7.4.1995 annetun kuninkaan asetuksen (decreto legislativo)
2/1995 (työoikeusriitoja koskevista menettelyistä annettu laki, BOE nro 86, 11.4.1995, s. 10695; jäljempänä LPL) 84 §:ssä
säädetään, että saman asetuksen 63 §:n nojalla ensin hallinnollisessa yksikössä käydyn sovittelumenettelyn epäonnistuessa
toimivaltaisessa tuomioistuimessa on käynnistettävä uusi pakollinen sovittelumenettely.
18     Ennakkoratkaisupyynnön esittämispäivänä Espanjan kuningaskunta ei ollut antanut minkäänlaista säännöstä, johon olisi sisältynyt
viittaus direktiiviin 2002/74, eikä se ollut ilmoittanut komissiolle direktiivin täytäntöönpanosta.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
19     Cordero Alonso työskenteli yrityksessä, jossa oli alle 25 työntekijää. Hänet irtisanottiin yrityksen taloudelliseen tilanteeseen
liittyvästä syystä. Cordero Alonson tästä irtisanomisesta tuomioistuimessa nostama kanne johti sovittelumenettelyssä pääasian
vastaajan kanssa tehtyyn sopimukseen, joka on tehty ja myöhemmin hyväksytty tuomioistuimessa, jonka johdosta kyseiselle sopimuksella
on sen täytäntöönpanossa silloin, kun sitä ei ole noudatettu, sama painoarvo kuin tuomiolla. Tässä sopimuksessa asianosaiset
sopivat hyväksyvänsä työsuhteen päättämisen työnantajan esittämistä syistä vahvistamalla erityisesti työnantajan työntekijälle
maksettavaksi korvaukseksi 5 540, 06 euroa.
20     Koska työnantaja ei suorittanut vapaaehtoisesti sovittelussa syntyneen sopimuksen kohteena olevia velvoitteita, Cordero Alonso
vaati tuomioistuimessa mainitun sopimuksen täytäntöönpanoa, jonka johdosta työnantaja julistettiin 24.3.2003 maksukyvyttömäksi
sellaisten varojen puuttuessa, jotka olisi voitu ulosmitata ja realisoida työntekijälle suoritettavien määrien maksamiseksi.
21     Cordero Alonso pyysi siten Fogasalta kyseisten saatavien suoritusta. Fogasa myönsi hänelle työsopimuslain 33 §:n 8 momentin
mukaisesti 40 prosenttia irtisanomiskorvauksesta mutta kieltäytyi maksamasta 60 prosentin loppuosaa sillä perusteella, että
korvaus oli hyväksytty sovitteluasiakirjassa eikä tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä.
22     Pääasian kantaja esitti siten Juzgado de lo Social de Palenciassa vaatimuksen, jossa Fogasalta vaadittiin 60 prosentin suuruista
summaa tuomioistuimen sovittelumenettelyssä sovitusta korvauksesta. Kyseinen tuomioistuin hylkäsi vaatimuksen sillä perusteella,
että Fogasa on lain mukaan velvollinen vastaamaan työsopimuksen päättämisen vuoksi maksettavista korvauksista ainoastaan silloin,
kun kyseiset korvaukset on tunnustettu tuomiossa tai hallinnollisessa päätöksessä mutta ei silloin, kun niistä on sovittu
asianosaisten välisessä sovitteluasiakirjassa. Cordero Alonso valitti tästä tuomiosta Tribunal Superior de Justicia de Castilla
y Leónin sosiaaliasioiden jaostoon.
23     Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, että Tribunal Constitucional on asiassa nro 306/1993 25.10.1993 antamassaan tuomiossa tarkastellut
työsopimuslain 33 §:n 2 momentin yhdenmukaisuutta Espanjan perustuslain 14 §:n kanssa. Tribunal Constitucionalin mukaan laki
ei loukkaa yhdenvertaisuusperiaatetta, koska kyse ei ole samanlaisten tilanteiden kohtelemisesta eri tavalla. Ennakkoratkaisua
pyytänyt tuomioistuin kiinnittää huomiota asiassa C‑442/00, Rodríguez Caballero, 12.12.2002 annettuun tuomioon (Kok. 2002,
s. I‑11915) ja pohtii yhteisön oikeuden ensisijaisuuden vaikutuksia ja erityisesti toimivaltaansa jättää noudattamatta yhteisön
oikeuden vastaista kansallista lakia silloin, kun ei ole olemassa espanjalaista menettelyllistä lakia, jossa sille annetaan
tällainen toimivalta.
24     Jos tällainen toimivalta olisi seurausta yhteisön oikeudesta, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan olisi tarpeen
määrittää, sovelletaanko, siitä seikasta huolimatta, että direktiivi 80/987 ei koske nimenomaisesti työsopimuksen päättämisen
johdosta maksettavia korvauksia, yhteisön oikeutta nyt käsiteltävänä olevaan asiaan. Siinä tapauksessa, että kyse on yhteisön
oikeuden soveltamista koskevasta tilanteesta, ei ole varmaa, että viimeksi mainitun ensisijaisuus kansalliseen oikeuteen nähden
ulottuisi säännöksiin, joissa säädetään perusoikeuksista. Mikäli tilanne olisi tämä, olisi tarpeen tietää, onko nyt esillä
olevassa asiassa kyseessä oleva erilainen kohtelu perusteltu. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tätä kysymystä ei ole ratkaistu
kokonaisuudessaan edellä mainitussa asiassa Rodríguez Caballero annetulla tuomiolla, kun otetaan huomioon, että pääasiassa
on kyse työsopimuksen päättämisen perusteella maksettavista korvauksista. Mikäli katsotaan, että tällaiset korvaukset eivät
kuulu direktiivin 80/987 soveltamisalaan, on syytä pohtia, onko Espanjan valtio jo soveltanut direktiiviä 2002/74 sikäli kuin
sen sisältö on otettu osaksi Espanjan oikeutta. Mikäli tähän vastataan myöntävästi, samat kysymykset esitetään siltä osin
kuin kyse on perusoikeudesta, joka koskee yhdenvertaisuutta lain edessä, siinä tapauksessa, että katsotaan, että Espanjan
valtio on Cordero Alonson tapausta ratkaistessaan soveltanut direktiiviä 80/987.
25     Näissä olosuhteissa Tribunal Superior de Justicia de Castilla y León on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Merkitsevätkö jäsenvaltioille asetettu velvollisuus toteuttaa kaikki yleis‑ ja erityistoimenpiteet, jotka ovat aiheellisia
Euroopan yhteisöjen perustamissopimuksesta tai yhteisön toimielinten säädöksistä johtuvien velvoitteiden täyttämisen varmistamiseksi
(EY 10 artikla), sekä periaate, jonka mukaan yhteisön oikeus on ensisijainen kansalliseen oikeuteen nähden, sellaisenaan ja
ilman, että olisi tarpeen antaa sisäisessä oikeudessa nimenomaisia säännöksiä, että kansallisille lainkäyttöelimille on annettu
toimivalta jättää soveltamatta kaikentyyppisiä sisäisen oikeuden säädöksiä, jotka ovat ristiriidassa yhteisön oikeuden kanssa,
riippumatta siitä, mikä näiden säädösten asema normihierarkiassa on (ovatko ne määräyksiä tai lakeja vai onko kyse jopa perustuslaista)?
2)      a)     Kun espanjalaisten hallinto‑ tai lainkäyttöelinten on ratkaistava kysymys sellaisen työntekijän oikeudesta, jonka työnantaja
on todettu maksukyvyttömäksi, saada [Fogasalta] korvauksia, jotka hänelle on maksettava työsopimuksen päättämisen johdosta
ja joiden turvaamisesta maksukyvyttömyyden varalta säädetään kansallisessa lainsäädännössä, soveltavatko kyseiset hallinto‑
tai lainkäyttöelimet yhteisön oikeutta, vaikka direktiivin 80/987 1 ja 3 artiklassa ei nimenomaisesti säädetä sopimuksen päättämisen
johdosta maksettavista korvauksista?
b)      Jos vastaus on myöntävä, sitooko yhteisön oikeuteen perustuva yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaate, jonka merkitystä
– – yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnallaan täsmentänyt, espanjalaisia hallinto‑ ja lainkäyttöelimiä näiden soveltaessa direktiiviä
80/987 ja sellaisia sisäisen oikeuden säädöksiä, joilla kyseinen direktiivi on pantu täytäntöön, vaikka tämä tulkinta ei vastaa
Espanjan perustuslaissa tunnustettua vastaavaa perusoikeutta, sellaisena kuin Espanjan Tribunal Constitucional on sitä oikeuskäytännössään
tulkinnut?
c)      Jos vastaus on myöntävä, merkitseekö yhteisön oikeuteen perustuva yhdenvertaisen kohtelun perusoikeus velvollisuutta kohdella
samalla tavalla tapauksia, joissa työntekijän oikeus sopimuksen päättämisen johdosta maksettavaan korvaukseen on vahvistettu
tuomioistuimen ratkaisussa, ja muita tapauksia, joissa kyseinen oikeus on tulosta työntekijän ja työnantajan välisestä sopimuksesta,
joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin on vahvistanut?
3)      a)     Kun jäsenvaltio jo sisäisessä lainsäädännössään on myöntänyt työntekijälle oikeuden saada työsopimuksen päättämisen johdosta
maksettavan korvauksen osalta turvaa palkkaturvalaitoksesta siinä tapauksessa, että työnantaja on maksukyvytön, ja kaikki
tämä on tapahtunut ennen direktiivin 2002/74 voimaantuloa, voidaanko katsoa, että kyseisen direktiivin voimaantulosta eli
8.10.2002 lähtien kyseinen jäsenvaltio soveltaa yhteisön oikeutta, vaikka tämän direktiivin täytäntöönpanolle asetettu määräaika
ei ole päättynyt, kun ratkaistaan kysymys siitä, onko palkkaturvalaitoksen maksettava nämä työsopimuksen päättymisen johdosta
maksettavat korvaukset tapauksissa, joissa työnantaja on todettu maksukyvyttömäksi 8.10.2002 jälkeen?
b)      Jos vastaus on myöntävä, sitooko yhteisön oikeuteen perustuva yhdenvertaisen kohtelun ja syrjintäkiellon periaate, sellaisena
kuin – – yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnallaan täsmentänyt, espanjalaisia hallinto‑ ja lainkäyttöelimiä, kun nämä
soveltavat direktiiviä 2002/74 ja niitä sisäisen oikeuden säädöksiä, joilla kyseinen direktiivi on pantu täytäntöön, vaikka
tämä tulkinta ei vastaa Espanjan perustuslaissa tunnustettua vastaavaa perusoikeutta, sellaisena kuin Espanjan Tribunal Constitucional
on sitä oikeuskäytännössään tulkinnut?
c)      Jos vastaus on myöntävä, edellyttääkö yhteisön oikeuteen perustuva yhdenvertaisen kohtelun perusoikeus sitä, että kohdellaan
samalla tavalla tilanteita, joissa työntekijän oikeus työsopimuksen päättämisen johdosta maksettavaan korvaukseen on vahvistettu
tuomioistuimen tuomiossa, ja niitä muita tilanteita, joissa työntekijän kyseinen oikeus perustuu työntekijän ja työnantajan
väliseen sopimukseen, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin on hyväksynyt?”

Kolmas kysymys
26     Kolmannella kysymyksellään, jota on syytä tarkastella ensimmäisenä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii yhtäältä
direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, ajallista sovellettavuutta (kysymys 3 a) ja toisaalta mahdollista velvollisuutta
yhteisön oikeuden yhdenvertaisuutta ja syrjintäkieltoa koskevan periaatteen nojalla kohdella työsuhteen päättämisen johdosta
maksettavia, tuomioistuimen päätöksellä vahvistettuja korvauksia samalla tavalla kuin korvauksia, jotka johtuvat työntekijöiden
ja työnantajien välisestä sopimuksesta, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin on hyväksynyt (kysymys 3
b ja c).

Direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, ajallinen sovellettavuus
27     Direktiivin 2002/74 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on saatettava tämän direktiivin noudattamisen
edellyttämät lait, asetukset ja hallinnolliset määräykset voimaan ennen 8.10.2005.
28     Mainitun kohdan toisessa alakohdassa säädetään, että niiden on sovellettava ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuja kansallisia
säännöksiä työnantajan maksukyvyttömyystilanteissa, jotka ilmenevät näiden säännösten voimaantulopäivän jälkeen. Näin ollen
työnantajan maksukyvyttömyys ja sen seuraukset kuuluvat siten direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, ajalliseen
soveltamisalaan direktiivin 2002/74 voimaantulopäivästä lukien ennen tämän direktiivin 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa
direktiiviin täytäntöönpanolle säädetyn määräajan päättymistä.
29     Direktiivin 2002/74 soveltamisalaan on katsottava kuuluvan sellaisten kansallisen säännösten ohella, joiden nimenomaisena
tavoitteena on mainitun direktiivin täytäntöönpano, kyseisen direktiivin voimaantulopäivästä lukien myös sellaiset aikaisemmat
kansalliset säännökset, joilla voidaan varmistaa kansallisen oikeuden yhdenmukaisuus direktiivin kanssa.
30     Direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan ensimmäisen alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava
tarvittavat toimenpiteet, jotta palkkaturvajärjestelmät turvaavat, jollei direktiivin 4 artiklasta muuta johdu, työsopimuksista
tai työsuhteista, myös työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavasta erorahasta, jos tästä on säädetty kansallisessa lainsäädännössä,
johtuvien ja työntekijöiden maksamatta olevien saatavien suorituksen.
31     Vaikka direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan ensimmäinen alakohta ei velvoita jäsenvaltiota säätämään
direktiivin 2002/74 täytäntöönpanoa koskevassa kansallisessa lainsäädännössään, että työsuhteen päättymisen yhteydessä maksettavan
erorahan maksaminen turvataan, on katsottava, että siltä osin kuin kyseiseen kansalliseen lainsäädäntöön sisältyy säännös,
jossa säädetään toimivaltaisen palkkaturvalaitoksen myöntämään suojaan tällainen eroraha, kyseinen kansallinen säännös kuuluu
direktiivin 2002/74 voimaantulopäivästä 8.10.2002 lähtien direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamisalaan.
32     Tästä seuraa, että työsuhdelain 33 §:n 2 momentissa tarkoitetun kaltainen säännös, jossa säädetään tietyin edellytyksin työntekijöille
tapahtuvasta palkkaturvalaitoksen suorittamasta korvausten maksamisesta työsuhteen päättyessä irtisanomisen perusteella, kuuluu
direktiivin 2002/74 2 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ja siten kyseisen direktiivin soveltamisalaan siltä osin kuin
kyse on direktiivin soveltamisesta sen voimaantulon jälkeisiin seikkoihin.
33     Tätä päätelmää ei estä se seikka, että direktiivin 2002/74 2 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan mukaan direktiivin täytäntöönpanoa
varten annettuihin kansallisiin säännöksiin on niitä annettaessa sisällytettävä viittaus tähän direktiiviin tai niihin on
liitettävä tällainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Tällaiset muodolliset seikat eivät nimittäin voi johtaa direktiivissä
2002/74 tarkoitetun työntekijöiden suojan heikkenemiseen.
34     Kolmannen kysymyksen a kohtaan on siten vastattava, että silloin, kun jäsenvaltio on ennen direktiivin 2002/74 voimaantuloa
valtionsisäisessä oikeudessaan myöntänyt työntekijälle oikeuden saada työsopimuksen päättämisen johdosta maksettavan korvauksen
osalta turvaa palkkaturvalaitoksesta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, kyseisen lainsäädännön soveltaminen silloin,
kun työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi kyseisen direktiivin voimaantulon jälkeen, kuuluu direktiivin 80/987, sellaisena
kuin se on muutettuna, soveltamisalaan.

Yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaaminen
35     Silloin, kun kansallinen lainsäädäntö kuuluu yhteisön oikeuden soveltamisalaan, sen on oltava yhteensopiva niiden perusoikeuksien
kanssa, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo (ks. tältä osin em. asia Rodríguez Caballero, tuomion 31 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen).
36     Ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdystä päätöksestä käy ilmi, että siltä osin kuin kyse on työsopimuksen päättämisen
johdosta maksettavista korvauksista, Fogasan maksettavaksi työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa kuuluvat ainoastaan sellaiset
korvaukset, jotka on tunnustettu tuomiolla tai hallinnollisella päätöksellä.
37     Vaikka kansallisessa lainsäädännössä on täsmennettävä ne korvaukset, jotka kuuluvat direktiivin 80/987, sellaisena kuin se
on muutettuna, soveltamisalaan, tämä oikeus edellyttää perusoikeuksien noudattamista, joihin kuuluvat muun muassa yleinen
yhdenvertaisuusperiaate ja syrjintäkiellon periaate (ks. vastaavasti asia C‑177/05, Guerrero Pecino, määräys 13.12.2005, Kok.
2005, s. I‑10887, 25 ja 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Tämä periaate edellyttää, että toisiinsa rinnastettavia tapauksia
ei kohdella eri tavalla, ellei tällaista eroa voida objektiivisesti perustella (em. asia Rodríguez Caballero, tuomion 29–32
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38     Yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että silloin, kun kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön mukaan tuomiolla tai hallinnollisella
päätöksellä tunnustetut perusteettomasta irtisanomisesta maksettavat korvaukset on katsottava kansallisen lainsäädännön nojalla
direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, 3 artiklan 1 kohdan piiriin kuuluvaksi työsuhteen päättymisen yhteydessä
maksettavaksi erorahaksi, luonteeltaan samanlaiset korvaukset, joista on määrätty LPL:n 84 §:ssä säädetyn kaltaisessa sovittelumenettelyssä,
on myös katsottava kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi erorahaksi (em. asia Guerrero Pecino, tuomion 30 kohta).
39     Sama pätee työsuhteen päättämisen perusteella maksettaviin lakisääteisiin korvauksiin.
40     Yhtäältä nimittäin kaikki työntekijät, jotka ovat menettäneet työpaikkansa heidän työsopimuksensa päättämisen vuoksi, ovat
toisiinsa verrattavassa asemassa silloin, kun heidän työnantajansa on maksukyvyttömyytensä vuoksi kykenemätön maksamaan heille
korvauksia, joihin heillä lain mukaan on oikeus. Toisaalta, kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 36 kohdassa,
kansallinen tuomioistuin tai asianosaiset eivät ole esittäneet mitään sellaista uutta väitettä, joka koskee sellaista syytä,
jolla syrjivä kohtelu voitaisiin perustella ja jota yhteisöjen tuomioistuimella ei olisi ollut jo tilaisuutta tutkia edellä
mainitun asian Rodríguez Caballero, asiaa C‑520/03, Olaso Valero, tuomio 16.12.2004 (Kok. 2004, s. I‑12065) ja edellä mainitun
asian Guerrero Pecino yhteydessä.
41     Kun otetaan huomioon, että yleinen yhdenvertaisuutta ja syrjintäkieltoa koskeva periaate on yhteisön oikeusperiaate, tämä
periaate sitoo jäsenvaltioita sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut. Tämä pätee myös silloin, kun kyseinen
kansallinen lainsäädäntö on asianomaisen jäsenvaltion perustuslakia koskevan oikeuskäytännön mukaan yhdenmukainen vastaavan
kansallisessa oikeusjärjestyksessä tunnustetun perusoikeuden kanssa.
42     Näin ollen kolmannen kysymyksen b ja c kohtaan on vastattava, että direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna, soveltamisalalla
yleinen yhdenvertaisuusperiaate, sellaisena kuin se on tunnustettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, edellyttää, että silloin,
kun pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen kansallisen lainsäädännön mukaan työsopimuksen päättämisen johdosta maksettavat lakisääteiset
ja tuomiolla tunnustetut korvaukset kuuluvat palkkaturvalaitoksen maksettaviksi työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, samankaltaisia
korvauksia, jotka on tunnustettu työntekijän ja työnantajan välisessä sopimuksessa, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka
lainkäyttöelin on vahvistanut, on kohdeltava samalla tavoin.

Toinen kysymys
43     Kun otetaan huomioon kolmanteen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen, joka koskee direktiiviä 80/987, sellaisena
kuin se oli alkuperäisessä muodossaan, ei ole tarpeen vastata.

Ensimmäinen kysymys
44     Ensimmäinen kysymys koskee ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mahdollista velvollisuutta jättää yhteisön oikeuden,
sellaisena kuin yhteisöjen tuomioistuin on sitä tulkinnut, nojalla soveltamatta direktiivin 80/987, sellaisena kuin se oli
joko alkuperäisessä muodossaan tai sellaisena kuin se on muutettuna, vastaista kansallista oikeutta.
45     Kun asiassa on todettu esiintyvän yhteisön oikeuden vastaista syrjintää, niin kauan kuin yhdenvertaisen kohtelun palauttavia
toimenpiteitä ei ole toteutettu, yhdenvertaisuusperiaatteen noudattaminen voidaan varmistaa ainoastaan antamalla epäedullisessa
asemassa olevaan ryhmään kuuluville henkilöille samat edut kuin etuoikeutettuun ryhmään kuuluville (em. asia Rodríguez Caballero,
tuomion 42 kohta).
46     Tällaisessa tapauksessa kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta syrjivä kansallinen säännös tarvitsematta pyytää
tai odottaa, että lainsäätäjä sitä ennen kumoaisi kyseisen säännöksen, ja sen on sovellettava epäedullisessa asemassa olevan
ryhmän jäseniin samaa järjestelmää kuin muihin työntekijöihin (em. asia Rodríguez Caballero, tuomion 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Tämä velvollisuus kuuluu sille riippumatta valtionsisäisen oikeuden mukaisten sellaisten säännösten olemassaolosta, joissa
sille annetaan toimivalta menetellä näin.
47     Näin ollen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sellaista valtionsisäistä
lainsäädäntöä, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen, sellaisena kuin se on tunnustettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, vastaisesti
toimivaltainen palkkaturvalaitos vapautetaan vastaamasta työsopimuksen päättämisen johdosta maksettavista sellaisista korvauksista,
jotka on tunnustettu työntekijän ja työnantajan välisessä sopimuksessa, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin
on vahvistanut.

Oikeudenkäyntikulut
48     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Silloin, kun jäsenvaltio on ennen direktiivin 80/987/ETY muuttamisesta 23 päivänä syyskuuta 2002 annetun Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivin 2002/74/EY voimaantuloa valtionsisäisessä oikeudessaan myöntänyt työntekijälle oikeuden saada työsopimuksen
päättämisen johdosta maksettavan korvauksen osalta turvaa palkkaturvalaitoksesta työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa,
kyseisen lainsäädännön soveltaminen silloin, kun työnantaja on tullut maksukyvyttömäksi kyseisen direktiivin voimaantulon
jälkeen, kuuluu työntekijöiden suojaa työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä
20 päivänä lokakuuta 1980 annetun neuvoston direktiivin 80/987/ETY direktiivin, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä
2002/74, soveltamisalaan.
2)
Direktiivin 80/987, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2002/74, soveltamisalalla yleinen yhdenvertaisuusperiaate,
sellaisena kuin se on tunnustettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, edellyttää, että silloin, kun pääasiassa kyseessä olevan
kaltaisen kansallisen lainsäädännön mukaan työsopimuksen päättämisen johdosta maksettavat lakisääteiset ja tuomiolla tunnustetut
korvaukset kuuluvat palkkaturvalaitoksen maksettaviksi työnantajan maksukyvyttömyystilanteessa, samankaltaisia korvauksia,
jotka on tunnustettu työntekijän ja työnantajan välisessä sopimuksessa, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin
on vahvistanut, on kohdeltava samalla tavalla.
3)
Kansallisen tuomioistuimen on jätettävä soveltamatta sellaista valtionsisäistä lainsäädäntöä, jossa yhdenvertaisuusperiaatteen,
sellaisena kuin se on tunnustettu yhteisön oikeusjärjestyksessä, vastaisesti toimivaltainen palkkaturvalaitos vapautetaan
vastaamasta työsopimuksen päättymisen johdosta maksettavista sellaisista korvauksista, jotka on tunnustettu työntekijän ja
työnantajan välisessä sopimuksessa, joka on tehty lainkäyttöelimessä ja jonka lainkäyttöelin on vahvistanut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: espanja.