CELEX: 62004TJ0246
Pareigūnai
Ieškinys dėl panaikinimo
Priimtinumas
Ieškinys dėl žalos atlyginimo

1.
Pareigūnai – Ieškinys – Asmens nenaudai priimtas aktas – Sąvoka – Parengiamasis aktas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
2.
Pareigūnai – Ieškinys – Kartu su prašymu dėl panaikinimo pateiktas prašymas atlyginti žalą
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
3.
Pareigūnai – Vertinimas – Vertinimo ataskaita
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
4.
Pareigūnai – Pareigų paaukštinimas – Nuopelnų palyginimas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 ir 45 straipsniai)
5.
Pareigūnai – Vertinimas – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 straipsnis)
6.
Pareigūnai – Vertinimas – Tarnybinės veiklos vertinimo ataskaita
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 43 ir 45 straipsniai)
1.
Tik tie aktai ar priemonės, kurie sukelia privalomų teisinių padarinių, galinčių paveikti ieškovo interesus konkrečiai pakeisdami
jo teisinę padėtį, ir kuriais įtvirtinama galutinė institucijos pozicija, laikytini priimtais asmens nenaudai Tarnybos nuostatų
90 ir 91 straipsniuose pavartota prasme. Užbaigiant vidaus procedūrą priimtus aktus ir sprendimus, kurių rengimas vyksta keliais
etapais, galima skųsti tik jeigu jais užbaigiant šią procedūrą įtvirtinama galutinė institucijos pozicija, išskyrus tarpines
priemones, kuriomis siekiama tik parengti galutinį sprendimą.
Vertinimo ataskaitos „projektas“ yra parengiamasis aktas, nesukuriantis jokių teisinių padarinių, kurie galėtų tiesiogiai
paveikti atitinkamo pareigūno interesus, ir todėl nėra jo nenaudai priimtas aktas.
(žr. 41–43 punktus)
Nuoroda: 1993 m. birželio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Seghers prieš Tarybą
, T‑69/92, Rink. p. II‑651, 28 punktas; 1993 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Yorck von Wartenburg prieš Parlamentą
, T‑57/92 ir T‑75/92, Rink. p. II‑925, 36 punktas; 1994 m. birželio 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Pérez Jiménez prieš Komisiją
, T‑6/93, Rink. VT p. I‑A‑155 ir II‑497, 34 punktas; 1995 m. kovo 22 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kotzonis prieš EESRK
, T‑586/93, Rink. p. II‑665, 29 punktas; 2003 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
McAuley prieš Tarybą
, T‑324/02, Rink. VT p. I‑A‑337 ir II‑1657, 28 punktas.
2.
Nors ieškinys dėl panaikinimo ir ieškinys dėl žalos atlyginimo yra dvi savarankiškos teisių gynimo priemonės, reikalavimai
atlyginti žalą yra nepriimtini, jeigu ieškinys dėl žalos atlyginimo glaudžiai susijęs su nepriimtinu pripažintu ieškiniu dėl
panaikinimo. Taip yra tais atvejais, kai reikalavimais dėl žalos atlyginimo siekiama, kad būtų ištaisytos tik akto, dėl kurio
pateiktas nepriimtinu pripažintas ieškinys dėl panaikinimo, pasekmės, ir visų pirma tais atvejais, kai ieškiniu dėl žalos
atlyginimo prašoma kompensuoti tik negautą atlyginimą, kuris būtų gautas patenkinus ieškinį dėl panaikinimo.
Tačiau jei šie du ieškiniai grindžiami skirtingais administracijos aktais ar elgesiu, ieškinio dėl žalos atlyginimo negalima
prilyginti ieškiniui dėl panaikinimo, net jei abiejų aktų finansinis rezultatas ieškovui yra toks pats, todėl reikalavimo
panaikinti aktą nepriimtinumas nesukelia reikalavimo atlyginti žalą nepriimtinumo.
(žr. 46–48 punktus)
Nuoroda: 1967 m. gruodžio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Collignon prieš Komisiją
, 4/67, Rink. p. 469, 480; 1971 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Vinck prieš Komisiją
, 53/70, Rink. p. 601, 8–15 punktai; 1972 m. liepos 13 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Heinemann prieš Komisiją
, 79/71, Rink. p. 579; 1989 m. vasario 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas
Bossi prieš Komisiją
, 346/87, Rink. p. 303; 1991 m. sausio 24 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Latham prieš Komisiją
, T‑27/90, Rink. p. II‑35, 38 punktas; 2005 m. birželio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Ross prieš Komisiją
, T‑147/04, Rink. VT p. I‑A‑171 ir II‑771, 39 punktas ir jame nurodyta teismų praktika.
3.
Administracija privalo užtikrinti, kad vertinimo ataskaitos būtų parengtos periodiškai, per Pareigūnų tarnybos nuostatose
įtvirtintus laikotarpius ir paisant nustatytų reikalavimų, nes tai būtina ne tik gero administravimo sumetimais, bet ir pareigūnų
interesams apsaugoti. Žalą pareigūnui gali sukelti pats vėlavimas parengti vertinimo ataskaitas, nes poveikį jo karjeros eigai
gali daryti vien tai, kad tuo momentu, kai priimami su juo susiję sprendimai, jo vertinimo ataskaitos nėra. Pareigūnas, kurio
asmeninė byla neatitinka reikalavimų ir yra neišsami, vien dėl šios aplinkybės patiria nematerialinės žalos, nes nėra tikras
ir ramus dėl savo profesinės ateities. Nesant ypatingų aplinkybių, kurios galėtų pateisinti nustatytą vėlavimą, administracija
daro tarnybinį nusižengimą, dėl kurio jai gali kilti atsakomybė.
(žr. 64 ir 65 punktus)
Nuoroda: 1980 m. gruodžio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Gratreau prieš Komisiją
, 156/79 ir 51/80, Rink. p. 3943, 15 punktas; 1986 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Castille prieš Komisiją
, 173/82, 157/83 ir 186/84, Rink. p 497, 36 punktas; 1990 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Barbi prieš Komisiją
, T‑73/89, Rink. p. II‑619, 41 punktas; 1997 m. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Burban prieš Parlamentą
, T‑59/96, Rink. VT p. I‑A‑109 ir II‑331, 44 ir 50 punktai; 2002 m. birželio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Mellone prieš Komisiją
, T‑187/01, Rink. VT p. I‑A‑81 ir II‑389, 77 ir 78 punktai.
4.
Vertinimo ataskaita yra neišvengiamas vertinimo kriterijus kiekvieną kartą, kai vadovybė atsižvelgia į pareigūno karjerą.
Net jei pareigūnas nėra įgijęs teisės būti paaukštintas, negalima atmesti galimybės, kad vertinimo ataskaitos nebuvimas tuo
momentu, kai vykdoma atitinkama paaukštinimo procedūra, turėjo poveikio jo karjerai.
Be to, nors išimtinėmis aplinkybėmis vertinimo ataskaitos nebuvimą galima kompensuoti kita informacija apie pareigūno nuopelnus,
ši informacija turi atitikti tam tikras sąlygas, o tai įrodyti turi institucija atsakovė. Bet kuriuo atveju vien negalutinė
ir suinteresuoto asmens užginčyta vertinimo ataskaita yra nepakankamas šios kitos informacijos šaltinis.
(žr. 70–72 punktus)
Nuoroda: 1992 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Moritz prieš Komisiją
, C‑68/91 P, Rink. p. I‑6849, 16 punktas; 2000 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Rappe prieš Komisiją
, T‑202/99, Rink. VT p. I‑A‑201 ir II‑911, 38, 40, 52 ir 56 punktai; 2003 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Den Hamer prieš Komisiją
, T‑278/01, Rink. VT p. I‑A‑139 ir II‑665, 95 punktas.
5.
Pakeitus vertinimo sistemą ir suinteresuotąjį asmenį paskyrus į naujas pareigas, kurios skiriasi nuo ankstesnių savo pobūdžiu
ir didesniu atsakomybės lygiu, galimų pareigūno įvertinimų skirtumų dviejose vienoje po kitos priimtose vertinimo ataskaitose
negalima laikyti „regresija“, kurią reikėtų atskirai motyvuoti.
(žr. 95 punktą)
6.
Administracija pažeidžia pareigūno teisę į gynybą, kai, vykstant vertinimo procedūrai, niekaip nepaaiškinusi nepaiso formos
reikalavimų, numatytų vidaus taisyklėse dėl konkrečiame skyriuje dirbantiems pareigūnams skirtos specialios tvarkos, kaip
tarnybinės veiklos vertinimo ataskaitoje užfiksuoti vykdant nustatytas konsultacijas gautas nuomones, ir todėl vertinamas
pareigūnas neturi galimybės naudingai pareikšti savo pastabų dėl tokios nuomonės.
Paprasčiausios vertinimo ataskaitos nuorodos į įvykusias konsultacijas nepakanka, kad suinteresuotas pareigūnas būtų informuotas
apie nuomonės, kurią jis turi teisę reikalauti užfiksuoti, buvimą.
Kai nuomonė apie aukšto pareigų lygio pareigūną, kuris atstovauja Europos Sąjungai kaip delegacijos vadovas, yra ypač neigiama
ir dėl to gali sumažėti jo įvertinimas, šis apie ją turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai informuotas, kad galėtų naudingai
pareikšti savo pastabas.
Tačiau teisės į gynybą pažeidimas sukelia akto panaikinimą tik jei nesant šio pažeidimo procedūros rezultatas būtų buvęs kitoks.
(žr. 134 ir 147–149 punktus)
Nuoroda: 1980 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Van Landewyck ir kt. prieš Komisiją
, 209/78-215/78 ir 218/78, Rink. p. 3125, 47 punktas; 1990 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgija
prieš Komisiją
, C‑142/87, Rink. p. I‑959, 48 punktas; 2002 m. balandžio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Campolargo prieš Komisiją
, T‑372/00, Rink. VT p. I‑A‑49 ir II‑223, 39 punktas.