CELEX: 62007TJ0191
Bendrijos prekių ženklas
Protesto procedūra
Žodinio Bendrijos prekių ženklo BUDWEISER paraiška
Ankstesnis žodinis ir ankstesni vaizdiniai tarptautiniai prekių ženklai BUDWEISER ir "Budweiser Budvar"
Santykiniai atmetimo pagrindai
Reglamento (EB) Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktai
Ankstesnio prekių ženklo naudojimas iš tikrųjų
Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalys
Teisės į gynybą pažeidimas
Motyvavimas
Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis
Pavėluotas dokumentų pateikimas
Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalimi suteikta diskrecija

Ginčo aplinkybės
1996 m. balandžio 1 d.
Anheuser-Busch, Inc.
Vidaus rinkos derinimo tarnybai (prekių ženklams ir pramoniniam dizainui) (VRDT) pateikė Bendrijos prekių ženklo paraišką pagal iš dalies pakeistą 1993 m. gruodžio 20 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 11, 1994, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 146).
Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra žodinis žymuo BUDWEISER.
Prekės, kurioms prašoma įregistruoti prekių ženklą, priklauso peržiūrėtos ir iš dalies pakeistos 1957 m. birželio 15 d. Nicos sutarties dėl tarptautinės prekių ir paslaugų klasifikacijos ženklams registruoti 32 klasei ir atitinka šį aprašymą: „Alus, elis, porteris, alkoholiniai ir nealkoholiniai gėrimai su salyklu“.
Bendrijos prekių ženklo paraiška buvo paskelbta 1999 m. birželio 28 d.
Bendrijos prekių ženklų biuletenyje
Nr. 50/99.
1999 m. rugsėjo 28 d. bendrovė
Budějovický Budvar, národní podnik
(toliau –
Budvar
), remdamasi Reglamento Nr. 40/94 42 straipsniu, pateikė protestą dėl prašomo prekių ženklo registracijos ir dėl visų paraiškoje įregistruoti nurodytų prekių.
Grįsdama protestą pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktus
Budvar
pirmiausia rėmėsi:
—
žodiniu tarptautiniu prekių ženklu BUDWEISER (R 238 203), įregistruotu „visų rūšių alui“, apsaugotu Vokietijoje, Austrijoje, Beniliukse ir Italijoje,
—
vaizdiniu tarptautiniu prekių ženklu (Nr. 674 530), įregistruotu „salyklui“ ir „alui“, apsaugotu Austrijoje, Beniliukse, Prancūzijoje ir Italijoje, kuris atrodo taip:
—
vaizdiniu tarptautiniu prekių ženklu (Nr. 614536), įregistruotu „alui“, apsaugotu Vokietijoje, Austrijoje, Beniliukse, Prancūzijoje ir Italijoje, kuris atrodo taip:
Pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 4 dalį
Budvar
rėmėsi, antra, keliomis kilmės vietos nuorodomis, kuriose yra žodis „budweiser“.
Pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalis 2002 m. liepos 8 d.
Anheuser-Busch
pareikalavo, kad
Budvar
pateiktų įrodymų, jog prekių ženklai, kuriais ji grindė protestą, iš tikrųjų buvo naudojami. Šį reikalavimą
Budvar
patenkino 2002 m. lapkričio 8 dieną.
2004 m. sausio 10 d. pirmuoju sprendimu Protestų skyrius patenkino
Budvar
pateiktą protestą ir atitinkamai atmetė nagrinėjamo Bendrijos prekių ženklo paraišką. Protestų skyrius iš esmės nusprendė, kad Austrijoje ir Prancūzijoje yra galimybė supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą ir ankstesnį vaizdinį tarptautinį prekių ženklą Nr. 674 530.
2004 m. birželio 23 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57-62 straipsniais,
Anheuser-Busch
pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus sprendimo.
2005 m. liepos 11 d. Sprendimu (byla R 509/2004-2) VRDT antroji apeliacinė taryba patenkino
Anheuser-Busch
apeliaciją. Apeliacinės tarybos nuomone, nusprendęs, kad ankstesnis vaizdinis tarptautinis prekių ženklas Nr. 674 530 Austrijoje ir Prancūzijoje apsaugotas nuo 1960 m. gruodžio 5 d., Protestų skyrius padarė klaidą, nes šiose šalyse jis apsaugotas nuo 1997 m. gegužės 19 d., t. y. po to, kai buvo pateikta nagrinėjamo Bendrijos prekių ženklo paraiška.
Apeliacinė taryba grąžino bylą Protestų skyriui.
2005 m. gruodžio 22 d. antruoju sprendimu Protestų skyrius vėl patenkino
Budvar
pateiktą protestą ir atitinkamai atmetė nagrinėjamo Bendrijos prekių ženklo paraišką.
Protestų skyrius visų pirma nusprendė, jog nepateikta pakankamai įrodymų, kad ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo naudojamas.
Todėl Protestų skyrius nusprendė apsiriboti prašomo įregistruoti prekių ženklo ir ankstesnio vaizdinio tarptautinio prekių ženklo Nr. 614 536 palyginimu, kurį atlikdamas sutiko atsižvelgti į
Budvar
pateiktus dokumentus protestui pagrįsti.
Šiuo atžvilgiu Protestų skyrius iš esmės nusprendė, kad Vokietijoje, Austrijoje, Beniliukse, Prancūzijoje ir Italijoje yra galimybė supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą ir ankstesnį vaizdinį tarptautinį prekių ženklą Nr. 614 536.
2006 m. vasario 13 d., remdamasi Reglamento Nr. 40/94 57–62 straipsniais,
Anheuser-Busch
pateikė VRDT apeliaciją dėl Protestų skyriaus antrojo sprendimo.
2007 m. kovo 20 d. Sprendimu (byla R 299/2006-2, toliau – ginčijamas sprendimas), apie kurį
Anheuser-Busch
pranešta 2007 m. kovo 22 d., VRDT antroji apeliacinė taryba atmetė apeliaciją.
Neginčydama Protestų skyriaus vertinimo dėl galimybės supainioti prašomą įregistruoti prekių ženklą ir vaizdinį tarptautinį prekių ženklą Nr. 614 536, Apeliacinė taryba, priešingai nei Protestų skyrius, nusprendė, kad galima atsižvelgti į ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203). Šiomis aplinkybėmis, remdamasi
Budvar
pateiktais dokumentais, Apeliacinė taryba padarė išvadą, jog įrodyta, kad žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo iš tikrųjų naudojamas.
Taip pat pripažinusi, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas tapatus ankstesniam žodiniam tarptautiniam prekių ženklui BUDWEISER (R 238203) ir kad nagrinėjamo Bendrijos prekių ženklo paraiškoje nurodytos prekės „alus, elis, porteris, alkoholiniai gėrimai su salyklu“ tapačios minėtu ankstesniu prekių ženklu žymimoms prekėms „visų rūšių alus“, Apeliacinė taryba nusprendė, kad šių prekių atžvilgiu protestą galima patenkinti remiantis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies a punktu. Dėl likusių prekių („nealkoholiniai gėrimai“), atsižvelgdama į prekių ženklų tapatumą ir akivaizdų panašumą, Apeliacinė taryba nusprendė, kad protestą galima patenkinti remiantis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu.
Šalių reikalavimai
Anheuser-Busch
Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
panaikinti ginčijamą sprendimą,
—
nepatenkinus pirmojo reikalavimo, panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo patenkinamas protestas dėl „nealkoholinių gėrimų“,
—
priteisti iš VRDT ir
Budvar
bylinėjimosi išlaidas.
VRDT ir
Budvar
Pirmosios instancijos teismo prašo:
—
atmesti ieškinį,
—
priteisti iš
Anheuser-Busch
bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
1.
Dėl pagrindinių reikalavimų
Grįsdama pagrindinius reikalavimus
Anheuser-Busch
remiasi trimis ieškinio pagrindais, susijusiais su, pirma, teisės būti išklausytai, antra, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies ir, trečia, Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimu.
Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su teise būti išklausytai pažeidimu
Šalių argumentai
Anheuser-Busch
teigia, kad ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracija ir galiojimas, į kuriuos sutelkia dėmesį Apeliacinė taryba, nėra ginčo tarp šalių objektas.
Per procedūrą Apeliacinėje taryboje
Budvar
minėjo, kad 2004 m. sausio 21 d. ji pateikė Protestų skyriui įrodymą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo.
Anheuser-Busch
pripažįsta, kad Apeliacinėje taryboje šiuo klausimu ji nepateikė pastabų. Tačiau
Anheuser-Busch
taip pat nurodo, jog ji neturėjo jokio pagrindo manyti, kad Apeliacinė taryba priims šį įrodymą, pateiktą praėjus beveik dvejiems metams po to, kai 2002 m. vasario 26 d. pasibaigė pirminis terminas. Šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
nurodo du VRDT sprendimus, kuriais atmesti pasibaigus terminui pateikti dokumentai. Ši nusistovėjusi sprendimų priėmimo praktika atitinka VRDT gaires dėl protestų nagrinėjimo, ypač jų 1.5.1 punktą.
Anheuser-Busch
pripažįsta, kad ši nusistovėjusi sprendimų priėmimo praktika ir minėtos gairės atsirado prieš 2007 m. kovo 13 d. Teisingumo Teismo sprendimą
VRDT prieš Kaul
(C-29/05 P, Rink. p. I-2213). Tačiau
Anheuser-Busch
teigia, kad jos atsakymo Apeliacinei tarybai dieną, t. y. 2006 m. spalio 10 d., turėjo būti taikomos ankstesnės teisės normos.
Anheuser-Busch
taip pat tvirtina, kad Pirmosios instancijos teismo 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimas
Henkel prieš VRDT – LHS (UK) (KLEENCARE)
(T-308/01, Rink. p. II-3253), 2004 m. lapkričio 10 d. Sprendimas
Kaul prieš VRDT – Bayer (ARCOL)
(T-164/02, Rink. p. II-3807), 2005 m. lapkričio 9 d
.
Sprendimas
Focus Magazin Verlag prieš VRDT – ECI Telecom (Hi-FOCuS)
(T-275/03, Rink. p. II-4725), 2006 m. liepos 10 d. Sprendimas
La Baronia de Turis prieš VRDT – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE)
(T-323/03, Rink. p. II-2085) ir 2006 m. liepos 11 d. Sprendimas
Caviar Anzali prieš VRDT
–
Novomarket (Asetra)
(T-252/04, Rink. p. II-2115) buvo susiję su kitais teisiniais ir faktiniais aspektais.
Šiomis aplinkybėmis
Anheuser-Busch
teigia, kad jeigu Apeliacinė taryba ketino atsižvelgti į ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203), ji privalėjo apie taip pranešti
Anheuser-Busch
, kad ši galėtų šiuo klausimu pateikti pastabas. Apeliacinė taryba to nepadarė, todėl ji neįvykdė iš Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio jai kylančių pareigų.
Anheuser-Busch
taip pat nurodo, kad ginčijamas sprendimas priimtas praėjus vos 7 dienoms po šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
paskelbimo. Jos nuomone, Apeliacinė taryba turėjo jai suteiti galimybę pateikti pastabas dėl galimų šio sprendimo pasekmių nagrinėjamam atvejui, būtent dėl atsižvelgimo į įrodymą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo ir į kitus įrodymus, kuriuos reikėjo pateikti iki 2002 m. vasario 26 dienos.
Pagaliau
Anheuser-Busch
teigia, kad, kalbant apie galimybę supainioti prekių ženklų teisėje, bet koks procedūros taisyklių pažeidimas gali paveikti VRDT sprendimą, todėl, remiantis tuo, toks sprendimas turi būti panaikintas.
VRDT mano, kad
Anheuser-Busch
turėjo galimybę pateikti pastabas dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203). Kalbant apie šio sprendimo 26 punkte minėtą sprendimą
VRDT prieš Kaul
, jame tik buvo išaiškinta teisės nuostata.
Budvar
nurodo, kad VRDT turėjo atsižvelgti į ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203) ir kad
Anheuser-Busch
Apeliacinėje tarnyboje neginčijo šios ankstesnės teisės galiojimo. Kalbant apie šio sprendimo 26 punkte minėtą sprendimą
VRDT prieš Kaul
, Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnis negali būti aiškinamas kaip įpareigojantis VRDT pranešti šalims apie sprendimus, kurie gali paveikti jos daromas išvadas.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pirmiausia reikia pastebėti, kad ieškinio pagrindu, susijusiu su teisės būti išklausytai principo pažeidimu, ieškovė iš tiesų nurodo, jog pažeistas Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrasis sakinys, kuriame numatyta, kad VRDT sprendimai gali būti grindžiami tik tokiais motyvais ar įrodymais, dėl kurių šalys galėjo pateikti savo atsiliepimus.
Remiantis šia nuostata, VRDT apeliacinė taryba savo sprendimą gali grįsti tik tokiomis faktinėmis ar teisinėmis aplinkybėmis, dėl kurių šalys galėjo pateikti pastabas (2004 m. spalio 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
KWS Saat prieš VRDT
, C-447/02 P, Rink. p. I-10107, 42 punktas ir 2005 m. liepos 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Sunrider prieš VRDT (TOP)
, T-242/02, Rink. p. II-2793, 59 punktas).
Šia nuostata Bendrijos prekių ženklų teisėje įtvirtinamas bendrasis teisės į gynybą principas (2005 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Citicorp prieš VRDT (LIVE RICHLY)
, T-320/03, Rink. p. II-3411, 21 punktas ir 2007 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kustom Musical Amplification prieš VRDT (Gitaros forma)
, T-317/05, Rink. p. II-427, 26 punktas). Remiantis šiuo bendruoju Bendrijos teisės principu, asmenims, kuriems skirti valdžios institucijų sprendimai, turintys didelį poveikį jų interesams, turi būti suteikta galimybė tinkamai išreikšti nuomonę (1974 m. spalio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Transocean Marine Paint prieš Komisiją
, 17/74, Rink. p. 1063, 15 punktas, 2002 m. vasario 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Eurocool Logistik prieš VRDT (EUROCOOL)
, T-34/00, Rink. p. II-683, 21 punktas ir minėto sprendimo
LIVE RICHLY
22 punktas).
Be to, pagal teismo praktiką teisė būti išklausytam taikoma visoms faktinėms ar teisinėms aplinkybėms, kuriomis remiantis priimamas sprendimas, tačiau ne galutiniam sprendimui, kurį ketina priimti administracinė institucija (2003 m. gruodžio 3 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Audi prieš VRDT (TDI)
, T-16/02, Rink. p. II-5167, 75 punktas ir šio sprendimo 34 punkte minėto sprendimo
Gitaros forma
27 punktas). Todėl Apeliacinė taryba neprivalo išklausyti ieškovės dėl faktų vertinimo, kuris priskiriamas jos galutinei pozicijai (2007 m. lapkričio 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Tegometall International prieš VRDT – Wuppermann (TEK)
, T-458/05, Rink. p. II-4721, 45 punktas).
Šiuo atveju nagrinėjant pirmąjį ieškinio pagrindą, nors ir nėra reikalo atsakyti, ar įrodymas dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo pateiktas laiku, reikia konstatuoti, pirma, kad 1999 m. rugsėjo 28 d. proteste
Budvar
VRDT rėmėsi šiuo ankstesniu prekių ženklu. Iš
Budvar
VRDT pateikto registracijos Pasaulinėje intelektinės nuosavybės organizacijoje (PINO) išrašo matyti, kad protesto pateikimo dieną šis prekių ženklas galiojo.
Antra, reikia pastebėti, kad motyvuose, kuriais grindžia protestą,
Budvar
aiškiai nurodė, kad prašomas įregistruoti prekių ženklas ir ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) yra tapatūs.
Trečia, 2003 m. gegužės 19 d. Protestų skyriui išsiųstame laiške
Anheuser-Busch
būtent ginčijo ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) galiojimą remdamasi tuo, kad įrodymas dėl šio prekių ženklo registracijos galiojimo termino pratęsimo nebuvo pateiktas iki termino pabaigos, t. y. 2002 m. vasario 26 dienos. Šį įrodymą dėl pratęsimo
Budvar
pateikė 2004 m. sausio 21 dieną.
Ketvirta,
Anheuser-Busch
pateikus apeliaciją dėl pirmojo Protestų skyriaus sprendimo (žr. šio sprendimo 9 punktą), 2005 m. sausio 24 d. atsakyme, grįsdama protestą,
Budvar
taip pat rėmėsi ankstesniu žodiniu tarptautiniu prekių ženklu BUDWEISER (R 238 203).
Penkta,
Anheuser-Busch
pateikus apeliaciją dėl antrojo Protestų skyriaus sprendimo (žr. šio sprendimo 13 punktą), 2006 m. liepos 28 d. atsakyme
Budvar
nurodė, kad turi būti atsižvelgta į ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203), ir dėl to, kad nagrinėjamos prekės yra tapačios, šis prekių ženklas pateisina protesto patenkinimą.
Šešta, reikia pabrėžti, kad 2006 m. spalio 10 d. pateikdama atsakymą dėl apeliacijos Apeliacinėje taryboje
Anheuser-Busch
galėjo atsakyti į
Budvar
pateiktus argumentus dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203), bet, kaip ji pripažįsta Pirmosios instancijos teismui pateiktuose rašytiniuose dokumentuose, to nepadarė.
Iš to matyti, kad, atsižvelgiant į
Budvar
pastabas, pateiktas Protestų skyriuje ir Apeliacinėje taryboje, ir į
Anheuser-Busch
suteiktas galimybes atsakyti,
Anheuser-Busch
turėjo galimybę pateikti pastabas dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) galiojimo, kaip ji tai padarė Protestų skyriuje.
Be to, iš Reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalies matyti, kad, iš esmės išnagrinėjusi apeliaciją, Apeliacinė taryba priima sprendimą dėl apeliacijos, o tai darydama ji gali „pasinaudoti kokiais nors už sprendimą atsakingo skyriaus, kuriam pateikta apeliacija, kompetencijai priklausančiais įgaliojimais“, t. y. išdėstyti savo nuomonę dėl protesto jį atmesdama arba pripažindama pagrįstu, ir taip patvirtinti VRDT skyriaus pirmąja instancija priimtą sprendimą arba jį panaikinti. Taigi iš Reglamento Nr. 40/94 62 straipsnio 1 dalies matyti, kad tuo atveju, kai Apeliacinei tarybai pateikiama apeliacija, ji turi iš naujo iš esmės išnagrinėti protestą tiek teisiniu, tiek faktiniu požiūriais (šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
56 ir 57 punktai).
Iš visų šių aplinkybių matyti, kad aiškiai neraginusi
Anheuser-Busch
pateikti pastabų dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) Apeliacinė taryba nepažeidė jai pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio antrąjį sakinį tenkančių pareigų.
Kiti
Anheuser-Busch
pateikti argumentai negali paneigti šios išvados.
Pirma, jeigu šiuos argumentus reikėtų suprasti taip, kad grįsdama pirmąjį ieškinio pagrindą
Anheuser-Busch
rėmėsi teisėtų lūkesčių apsaugos principu, reikia priminti, kad šis principas taikomas kiekvienam privačiam asmeniui, kuris atsiduria situacijoje, leidžiančioje manyti, jog Bendrijos institucija, suteikdama konkrečių garantijų, sukėlė jam pagristų lūkesčių (1998 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Embassy Limousines & Services prieš Parlamentą,
T-203/96, Rink. p. II-4239, 74 punktas, 2003 m. kovo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Innova Privat-Akademie prieš Komisiją
, T-273/01, Rink. p. II-1093, 26 punktas ir 2006 m. balandžio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kachakil Amar prieš VRDT
(
Išilginė, trikampiu pasibaigianti linija
),
T-388/04, Rink. p. II-1093
, 26 punktas). Tokias garantijas sudaro iš patvirtintų ir patikimų šaltinių gaunama tiksli, besąlyginė ir suderinta informacija (minėto sprendimo
Innova Privat-Akademie prieš Komisiją
26 punktas ir minėto sprendimo
Išilginė, trikampiu pasibaigianti linija,
27 punktas).
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad
Anheuser-Busch
nebuvo konkrečiai garantuota, kad nagrinėjant protestą nebus atsižvelgiama į ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203). Iš tikrųjų tai, kad antrajame sprendime Protestų skyrius į šį ankstesnį prekių ženklą neatsižvelgė, negali suteikti tokios garantijos, nes, kaip pabrėžta šio sprendimo 43 punkte, Apeliacinė taryba turi iš naujo iš esmės išnagrinėti protestą tiek teisiniu, tiek faktiniu požiūriais.
Kalbant apie VRDT gairių dėl protestų nagrinėjimo 1.5.1 punktą, taip pat reikia pastebėti, kad
Anheuser-Busch
pateiktame išraše nurodytas 2004 m. kovo mėn., kitaip tariant, data, vėlesnė už
Budvar
pateikto protesto datą ir VRDT nustatytų terminų, skirtų pagrįsti protestą, pabaigos datą. Be to, nėra pagrindo manyti, kad VRDT gairės dėl protestų nagrinėjimo yra viršesnės už šioje srityje taikomus Bendrijos teisės aktus. Šiuo klausimu, pateikdama pirmąjį ieškinio pagrindą,
Anheuser-Busch
nenurodo kokios nors klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusios teisės akto nuostatos, kuria remiantis būtų galima įrodyti, kad
Budvar
turėjo savo iniciatyva pateikti pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo. Taip pat VRDT aiškiai nepareikalavo, kad
Budvar
pateiktų pažymėjimą dėl tokio pratęsimo. Be to, net jeigu Apeliacinė taryba būtų klaidingai pritaikiusi Bendrijos teisės akto nuostatą, tai negalėtų pažeisti teisėtų lūkesčių apsaugos principo.
Kalbant apie ankstesnę sprendimų priėmimo praktiką, pakanka priminti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, sprendimai dėl žymens įregistravimo kaip Bendrijos prekių ženklo, kuriuos, remdamosi Reglamentu Nr. 40/94, turi priimti Apeliacinės tarybos, priskiriami ribotai kompetencijai, o ne diskrecijai. Todėl Apeliacinių tarybų sprendimų teisėtumas turi būti vertinamas remiantis tik Bendrijos teismo pateiktu šio reglamento išaiškinimu, o ne Apeliacinių tarybų sprendimų priėmimo praktika (2005 m. rugsėjo 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo
BioID prieš VRDT
, C-37/03 P, Rink. p. I-7975, 47 punktas, 2002 m. spalio 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Glaverbel prieš VRDT (Stiklo plokštės paviršius)
, T-36/01, Rink. p. II-3887, 35 punktas ir 2007 m. birželio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Europig prieš VRDT (EUROPIG)
, T-207/06, Rink. p. II-1961, 40 punktas). Paprasta praktika, nepaisant dažnumo, neprilygsta tiksliai, besąlyginei ir suderintai informacijai šio sprendimo 46 punkte nurodytos teismo praktikos prasme (šiuo klausimu žr. 2006 m. lapkričio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Campoli prieš Komisiją
,
T-135/05, Rink. VT p. I-A-2-297
ir p.
II-A-2-1527
, 70 punktą). Be to, grįsdama savo reikalavimus
Anheuser-Busch
remiasi tik dviem VRDT apeliacinių tarybų sprendimais.
Todėl šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
pateiktiems argumentams negalima pritarti.
Antra, kalbant apie argumentą, grindžiamą tuo, kad Apeliacinė taryba neragino
Anheuser-Busch
pateikti pastabas dėl šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
galimų pasekmių, kiek tai susiję su atsižvelgimu į įrodymą dėl pažymėjimo dėl žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo ir dėl
Budvar
pateiktų protestui pagrįsti dokumentų, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, jam taip pat negalima pritarti.
Kalbant apie įrodymą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo, užtenka pastebėti, kad, kaip nurodydama antrąjį ieškinio pagrindą, be kita ko, pabrėžia pati
Anheuser-Busch
(žr. šio sprendimo 59 punktą), ginčijamame sprendime minėtu (teismo) sprendimu nebuvo remtasi kalbant apie atsižvelgimą į pažymėjimą dėl pratęsimo. Iš ginčijamo sprendimo, konkrečiai jo 24 ir 25 punktų, matyti, kad šio sprendimo 26 punkte minėtu sprendimu
VRDT prieš Kaul
remtasi atsižvelgiant į
Budvar
pateiktus dokumentus, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai. Iš to matyti, kad
Anheuser-Busch
šiuo atžvilgiu pateikti argumentai nepagrįsti faktais.
Kalbant apie
Budvar
pateiktus dokumentus protestui pagrįsti, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, reikia visų pirma pastebėti, kad
Anheuser-Busch
Apeliacinėje taryboje prieštaravo tam, kad VRDT atsižvelgtų į šiuos dokumentus. Taip pat reikia manyti, kad nors šio sprendimo 26 punkte minėtame sprendime
VRDT prieš Kaul
aiškinama Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalis, tai negali pakeisti jos turinio. Pagaliau net jeigu būtų pripažinta, kad
Anheuser-Busch
teisė būti išklausytai buvo pažeista Apeliacinei tarybai atsižvelgus į šio sprendimo 26 punkte minėtą sprendimą
VRDT prieš Kaul
, dėl tokio pažeidimo ginčijamas sprendimas gali būti panaikintas tik tuo atveju, jei procedūros baigtis galėtų būti kitokia (šiuo klausimu žr. 1990 m. kovo 21 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, C-142/87, Rink. p. I-959, 48 punktą ir šio sprendimo 33 punkte minėto sprendimo
KWS Saat prieš VRDT
47–50 punktus). Tačiau dėl priežasčių, kurios bus nurodytos šio sprendimo 81–91 punktuose nagrinėjant antrąjį
Anheuser-Busch
pateiktą ieškinio pagrindą, taikydama Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį pagal tai, kaip ją aiškino Teisingumo Teismas, Apeliacinė taryba nepadarė klaidos. Todėl net jei
Anheuser-Busch
turėjo galimybę pateikti pastabas šiuo klausimu, (procedūros) baigtis negalėjo būti kitokia.
Remiantis tuo, kas išdėstyta,
Anheuser-Busch
pateiktą pirmąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies pažeidimu
Šalių argumentai
Anheuser-Busch
teigia, kad net atsižvelgus į šio sprendimo 26 punkte minėtą sprendimą
VRDT prieš Kaul
,
Budvar
pavėluotai pateikti dokumentai norint įrodyti, kad ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo įregistruotas, turėjo būti atmesti, todėl turėjo būti atmestas ir protestas.
Šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
primena, kad
Budvar
nustatytas terminas pateikti protestą pagrindžiančius įrodymus baigėsi 2002 m. vasario 26 dieną. Tačiau neginčijama, kad šiuo tikslu faksu pateiktus dokumentus VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. 00 val. 48 min. (t. y. pavėlavus 48, o ne 44 minutes, kaip nurodė Apeliacinė taryba). Be to, net jeigu, kaip teigia
Budvar
, dokumentai faksu pradėti perduoti 2002 m. vasario 26 d. 21 val. 46 min., sunku nustatyti, kuriuos iš šių dokumentų VRDT gavo prieš pasibaigiant nustatytam terminui ir kurie iš šių dokumentų gauti jam pasibaigus. Pagal įrodymų pateikimo naštos taisykles ši aiškumo stoka turėtų būti nukreipta prieš asmenį, kuris turi įrodinėjimo pareigą, t. y. prieš
Budvar.
Todėl 2002 m. vasario 27 d. reikėtų laikyti visų
Budvar
pateiktų dokumentų gavimo data.
Bet kuriuo atveju
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad
Budvar
pateikti dokumentai protestui pagrįsti, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, neapima ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos termino galiojimo pratęsimo. Jos nuomone, vis dėlto
Budvar
turėjo pareigą pateikti įrodymą dėl šio ankstesnio prekių ženklo registracijos termino galiojimo pratęsimo pateikdama protestą pagrindžiančius dokumentus. Tačiau tokį įrodymą
Budvar
pateikė tik 2004 m. sausio 21 d., t. y. praėjus beveik dvejiems metams po pagal iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 2868/95, skirto įgyvendinti Reglamentą Nr. 40/94 dėl Bendrijos prekių ženklo (
OL L 303, p. 1
; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 189), 20 taisyklės 2 dalį (dabar – 19 taisyklės 4 dalis) VRDT nustatyto termino (2002 m. vasario 26 d.) pabaigos.
Budvar
nepateikė jokių argumentų, kurie pateisintų šį vėlavimą.
Anheuser-Busch
pripažįsta, kad pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį, kaip ją aiškino Teisingumo Teismas, VRDT turi diskreciją nuspręsti, ar priimti pavėluotai pateiktus dokumentus. Tačiau nagrinėjamu atveju šia diskrecija pasinaudota klaidingai.
Kalbėdama apie pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo,
Anheuser-Busch
daro nuorodą į VRDT ketvirtosios apeliacinės tarybos sprendimą, kuriuo atmetamas per vėlai pateiktas įrodymas dėl prekių ženklo registracijos galiojimo termino pratęsimo kitoje byloje.
Anheuser-Busch
nuomone, nagrinėjamu atveju turi būti priimtas toks pats sprendimas. Nepageidautina, kad panašiose bylose Apeliacinės tarybos priimtų skirtingus sprendimus. Tai reikštų „diskrecijos ribų peržengimą“. Be to, ginčijamame sprendime pateikti argumentai, kodėl reikia atsižvelgti į pažymėjimą dėl pratęsimo, nepateisina pasirinkto sprendimo. Vien tai, jog jis išduotas vykstant procedūrai, savaime nepateisina, kad dokumentas galėtų būti priimtas pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį.
Anheuser-Busch
šiuo klausimu pabrėžia, kad Apeliacinė taryba priėmė sprendimą remdamasi ne šiuo straipsniu. Todėl kyla klausimas, ar Apeliacinė taryba pripažino, kad šiuo klausimu ji turi įgyvendinti diskreciją. Šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad Apeliacinės tarybos padarytos išvados dėl šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
susijusios ne su pažymėjimu dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo, o tik su dokumentais, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai.
Kalbant apie
Budvar
pateiktus protestui pagrįsti dokumentus, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai,
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad Apeliacinė taryba nusprendė, jog „44 minutes“ pavėluotas perdavimas nesvarbus dėl keturių priežasčių. Šiuo atžvilgiu nustatant, ar vėlavimas gali būti laikomas svarbiu,
Anheuser-Busch
tvirtina, pirma, kad VRDT vykstančios procedūros trukmė neturėtų būti laikoma pagrindu. Antra, ji teigia, jog tai, kad perduoti faksu pradėta prieš pasibaigiant terminui, nebuvo įrodyta, ir VRDT negali tuo remtis. Turėtų būti atsižvelgiama tik į minėtų dokumentų gavimo laiką. Taip pat itin aplaidu pradėti faksu siųsti dokumentus, kuriuos sudaro 336 puslapiai, paskutinę nustatyto termino dieną likus kelioms minutėms iki vidurnakčio. Be to,
Budvar
išliktų galimybė pateikti prašymą pripažinti nagrinėjamo prekių ženklo registraciją negaliojančia. Trečia,
Anheuser-Busch
mano, kad vien tik aptariamų dokumentų svarba ginčijamo sprendimo priėmimui negali pateisinti to, kad į juos būtų atsižvelgta.
VRDT ir
Budvar
mano, kad Apeliacinė taryba neprivalėjo atmesti
Anheuser-Busch
aptariamų dokumentų. Konkrečiai kalbant, VRDT teigia, kad įrodymas dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo nebuvo pateiktas pavėluotai. Dėl
Budvar
pateiktų dokumentų, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, VRDT ir
Budvar
pabrėžia, kad Apeliacinė taryba tinkamai pasinaudojo savo diskrecija.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą, reikia skirti 2004 m. sausio 21 d. pateiktą pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo ir
Budva
r pateiktus protestui pagrįsti dokumentus, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai.
— Dėl pažymėjimo, susijusio su ankstesnio žodinio tarptautinio prekių – ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimu
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies, VRDT gali neatsižvelgti į faktus ar įrodymus, kurių šalys nepateikė laiku.
Iš to išplaukia, kad nagrinėjamu atveju Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalis taikytina tuo atveju, kai viena ar kelios VRDT vykstančios procedūros šalys „laiku“ nepateikė faktų ar įrodymų.
Tačiau nagrinėjamu atveju, kalbant apie ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203), iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Apeliacinė taryba būtų nusprendusi, jog pažymėjimas dėl minėto prekių ženklo registracijos galiojimo termino pratęsimo nepateiktas laiku.
Konkrečiai ginčijamo sprendimo 22 punkte Apeliacinė taryba nurodo:
„2004 m. sausio 21 d. Protestų skyriui pateiktų pastabų priede protestą pateikęs asmuo pridėjo PINO išduotą išrašą, kuriuo patvirtinama, kad registracijos galiojimo terminas pratęstas 2000 m. gruodžio 5 dieną. Todėl priimdamas ginčijamą sprendimą Protestų skyrius turėjo įrodymą, kad (ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203)) ir toliau galiojo.“
Be to, iš ginčijamo sprendimo nematyti, kad Apeliacinė taryba būtų taikiusi Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį norėdama atsižvelgti į pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo, priešingai nei padaryta
Budvar
pateiktų dokumentų, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, atžvilgiu.
Kalbant apie šiuos dokumentus, ginčijamo sprendimo 24 ir 25 punktuose Apeliacinė taryba aiškiai nurodė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį ir šio sprendimo 26 punkte minėtą sprendimą
VRDT prieš Kaul
.
Be kita ko, rašytiniuose dokumentuose pati
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad, kalbant apie pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo, Apeliacinė taryba savo sprendimo negrindė Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalimi.
Anheuser-Busch
taip pat pažymi, kad išvados dėl šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
nesusijusios su atsižvelgimu į šį pažymėjimą.
Pagaliau reikia manyti, kad dėl šio sprendimo 78 bei 79 punktuose pateiktų priežasčių ir atsižvelgiant į klostantis faktinėms aplinkybėms galiojusius teisės aktus, pažymėjimas dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo pateiktas laiku.
Iš to matyti, kad, kalbant apie tai, jog atsižvelgta į pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo, ginčijamu sprendimu nepadarytas joks Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies pažeidimas.
Todėl šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
pateikti argumentai akivaizdžiai nepagrįsti.
Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad remdamasi Reglamento Nr. 2868/95 20 taisyklės 2 dalies redakcija, taikyta prieš pakeitimus, padarytus 2005 m. birželio 29 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1041/2005 (
OL L 172, p. 4
), po šių pakeitimų tapusia šio reglamento 19 taisyklės 4 dalimi,
Anheuser-Busch
iš tikrųjų mano, kad Apeliacinė taryba privalėjo atmesti pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo ir negalėjo taikyti Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies, reikia pabrėžti, kad šiuo straipsniu VRDT suteikiama teisė savo nuožiūra spręsti, ar atsižvelgti į įrodymus, pateiktus pasibaigus terminui (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
MFE Marienfelde prieš VRDT – Vétoquinol (HIPOVITON)
, T-334/01, Rink. p. II-2787, 57 punktas ir šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
Asetra
36 punktas). Be to, kadangi Reglamentą Nr. 2868/95 Komisija priėmė vadovaudamasi Reglamento Nr. 40/94 140 straipsnio 1 dalimi, jo nuostatas reikia aiškinti atsižvelgiant į Reglamento Nr. 40/94 nuostatas (minėto sprendimo
HIPOVITON
57 punktas). Todėl
Anheuser-Busch
argumentai, jeigu juos reikėtų suprasti šia prasme, reikštų, kad teikiama pirmenybė įgyvendinimo reglamento taisyklės aiškinimui, prieštaraujančiam aiškiam bendrojo reglamento tekstui (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
Asetra
36 punktą).
Siekiant išsamumo reikia konstatuoti, kad Reglamentas Nr. 1041/2005 įsigaliojo 2005 m. liepos 25 d., t. y., pirma, pateikus protestą, antra, pasibaigus terminams, nustatytiems protestui papildyti, ir, trečia,
Budvar
pateikus įrodymą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo.
Tačiau teisinio saugumo principas iš esmės draudžia nustatyti, kad Bendrijos teisės aktas pradeda galioti anksčiau, nei buvo paskelbtas. Išimtiniais atvejais ši taisyklė gali būti netaikoma, jei to reikalauja siekiamas tikslas ir yra tinkamai atsižvelgiama į suinteresuotųjų asmenų teisėtus lūkesčius (1979 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Racke
, 98/78, Rink. p. 69, 20 punktas ir 1981 m. lapkričio 12 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Meridionale Industria Salumi ir kt
., 212/80–217/80, Rink. p. 2735, 10 punktas). Kaip nurodė Teisingumo Teismas, ši teismo praktika taikoma ir tais atvejais, kai galiojimas atgal nėra aiškiai numatytas pačiame akte, tačiau tai išplaukia iš jo turinio (1991 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Crispoltoni
, C-368/89, Rink. p. I-3695, 17 punktas ir 2004 m. balandžio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Gemeente Leusden ir Holin Groep
,
C-487/01 ir C-7/02, Rink. p. I-5337
, 59 punktas).
Šiuo atveju nei Reglamento Nr. 1041/2005 tekstas, nei struktūra neleidžia manyti, kad minėtu reglamentu įtvirtintos nuostatos turi galioti atgaline data.
Todėl iš Reglamento Nr. 1041/2005 išplaukianti Reglamento Nr. 2868/95 19 taisyklės 4 dalis, kurioje numatyta, kad „(VRDT) neatsižvelgia į rašytinę informaciją, dokumentus arba jų dalis, kurie nebuvo pateikti arba nebuvo išversti į procesinių veiksmų kalbą per (VRDT) nustatytą laiką“, negali būti taikoma.
Reglamento Nr. 2868/95 20 taisyklės 2 dalies redakcijoje, taikytoje prieš Reglamentu Nr. 1041/2005 padarytus pakeitimus, buvo nurodyta, kad „jei proteste nėra išvardytų faktų, įrodymų ir argumentų, nurodytų 16 taisyklės 1 ir 2 dalyse, (VRDT) paragina protestą reiškiančią šalį per (VRDT) nustatytą terminą juos pateikti“ ir kad „apie visus protestą reiškiančios šalies pateiktus duomenis pranešama pareiškėjui, kuriam per (VRDT) nustatytą terminą suteikiama galimybė pateikti atsakymą“.
Nors kartu nagrinėjant Reglamento Nr. 2868/95 16 ir 20 taisyklių redakciją, taikytą iki Reglamentu Nr. 1041/2005 padarytų pakeitimų, matyti, kad VRDT turi teisę pareikalauti pateikti įrodymą dėl ankstesnio prekių ženklo registracijos galiojimo termino, kai jis pasibaigia pateikus protestą, pratęsimo (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
MIP Metro prieš VRDT – Tesco Stores (METRO)
, T-191/04, Rink. p. II-2855, 41 punktą), ja protestą pateikęs asmuo neįpareigojamas tokio įrodymo pateikti savo iniciatyva. Šioje taisyklėje taip pat nenurodyta, kad VRDT privalo atmesti dokumentą, kai jis pateiktas pavėluotai. Nagrinėjamu atveju Protestų skyrius
Budvar
aiškiai neparagino per nustatytą terminą pateikti pažymėjimo dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo. Be to, įrodymą dėl tokio pratęsimo
Budvar
pateikė savo iniciatyva,
Anheuser-Busch
pateikus pastabą, kurioje išreiškiama abejonė dėl ankstesnio prekių ženklo registracijos ir galiojimo. Šiomis aplinkybėmis negalima daryti išvados, kad Apeliacinė taryba turėjo pareigą atmesti pažymėjimą dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimo ir negalėjo taikyti Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta,
Anheuser-Busch
argumentai dėl pažymėjimo, susijusio su ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimu, turi būti atmesti.
— Dėl
Budvar
pateiktų dokumentų protestui pagrįsti, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai
Šalys neginčija, kad
Budvar
pateikti protestui pagrįsti dokumentai, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai, nepateikti laiku, kaip ginčijamo sprendimo 24 ir 25 punktuose iš esmės tvirtina ir Apeliacinė taryba. Tačiau šalių nuomonė skiriasi dėl to, ar VRDT gali į minėtus dokumentus atsižvelgti.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, jog iš Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies matyti, kad, jeigu nenurodyta priešingai, paprastai šalys faktines aplinkybes gali nurodyti ar įrodymus pateikti ir pasibaigus jiems pateikti nustatytam terminui pagal Reglamento Nr. 40/94 nuostatas ir kad VRDT nedraudžiama atsižvelgti į pavėluotai pateiktus faktus ir įrodymus. Tačiau iš šios formuluotės taip pat aiškiai matyti, kad pavėluotai pateikti faktai ir įrodymai nesuteikia juos pateikiančiai šaliai besąlyginės teisės reikalauti, jog VRDT į tokius faktus ar įrodymus atsižvelgtų. Numatydama, kad pastaroji „gali“ tokiu atveju nuspręsti neatsižvelgti į tokius faktus ir įrodymus, Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalis iš esmės suteikia VRDT didelę diskreciją nuspręsti, pateikiant tokį sprendimą pagrindžiančius motyvus, ar reikia į juos atsižvelgti. Kai VRDT turi priimti sprendimą per protesto procedūrą, atsižvelgimas į tokią informaciją gali būti pateisinamas ypač tuomet, kai ji mano, jog pavėluotai pateiktos faktinės aplinkybės iš pirmo žvilgsnio atrodo galinčios turėti įtakos jai pateikto protesto nagrinėjimo baigčiai, ir kai procedūros stadija, per kurią įvyksta šis pavėluotas pateikimas, bei su tuo susijusios aplinkybės leidžia į ją atsižvelgti (šio sprendimo 26 punkte minėto sprendimo
VRDT prieš Kaul
42–44 punktai).
Šiuo atveju reikia pabrėžti, pirma, kad
Anheuser-Busch
nesiremia kokiu nors kitu aptariamoms faktinėms aplinkybėms taikytinu teisės aktu, kuriuo vadovaujantis būtų galima manyti, kad VRDT privalėjo atmesti aptariamus dokumentus dėl to, kad juos pavėluota pateikti.
Be to, nagrinėjamais dokumentais siekta, be kita ko, įrodyti, kad buvo naudojamos šio sprendimo 7 punkte minėtos kilmės vietos nuorodos, kuriose vartojamas žodis „budweiser“. Tačiau atsakydama į
Anheuser-Busch
reikalavimą įrodyti, kad ankstesni prekių ženklai, kuriais remtasi proteste, buvo iš tikrųjų naudojami, ir į VRDT raginimą tai padaryti, 2002 m. lapkričio 8 d. laiške
Budvar
darė aiškią nuorodą į minėtus dokumentus laikydamasi nuomonės, kad jie taikomi ir ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) atžvilgiu.
Anheuser-Busch
neginčijo
Budvar
rėmimosi šiais dokumentais. Šį rėmimąsi, be kita po, pateisino tai, kad 2002 m. gegužės 30 d. Protestų skyrius raštu užtikrino
Budvar
, jog į aptariamus dokumentus bus atsižvelgta. Todėl net darant prielaidą, kad Protestų skyrius privalėjo atmesti šiuos dokumentus ir apie tai įspėjo
Budvar
, pastaroji 2002 m. lapkričio 8 d. laiške galėjo iš naujo pateikti šiuos dokumentus Protestų skyriui.
Antra, ginčijamo sprendimo 24 ir 25 punktuose pateikti motyvai, kuriais būtent siekiama paaiškinti, kodėl atsižvelgta į aptariamus dokumentus.
Trečia, motyvuojant Apeliacinės tarybos nurodyti argumentai leidžia pateisinti jos sprendimą atsižvelgti į aptariamus dokumentus pagal Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalį.
Apeliacinė taryba visų pirma nurodo, kad aptariami dokumentai pradėti perduoti faksu prieš pasibaigiant nustatytam terminui. Šiuo atžvilgiu Apeliacinė taryba tinkamai įvertino faktines aplinkybes, nes perdavimo pradžios laiką (2002 m. vasario 26 d. 21 val. 46 min.) užfiksavo VRDT faksas.
Anheuser-Busch
nepateikia jokio konkretaus įrodymo, kuris šią faktinę aplinkybę galėtų paneigti. Be to, šis faktas patenka į aplinkybių, susijusių su pavėluotai pateiktais minėtais dokumentais, visumą. Todėl, priešingai nei teigia
Anheuser-Busch
, Apeliacinės tarybos nustatytas faktas svarbus tiek, kiek jis paaiškina aplinkybes, susijusias su pavėluotu aptariamų dokumentų pateikimu.
Toliau Apeliacinė taryba nurodo, kad aptariamus dokumentus baigta perduoti faksu praėjus 44 minutėms po Protestų skyriaus nustatyto termino pabaigos. Apeliacinės tarybos nuomone, šis pavėlavimas nebuvo svarbus. Tokiam požiūriui reikia pritarti. Be to,
Anheuser-Busch
jo aiškiai neginčija, išskyrus tai, kad pavėluota ne 44, o 48 minutes, tačiau bylos baigčiai tai neturi įtakos. Apeliacinės tarybos požiūrį reikia vertinti atsižvelgiant į tai, kad jeigu VRDT būtų gavusi aptariamus dokumentus likus kelioms minutėms iki pasibaigs terminas,
Anheuser-Busch
nebūtų jų gavusi greičiau, kaip rašytiniuose dokumentuose pabrėžė VRDT.
Apeliacinė taryba taip pat pažymi, kad aptariami dokumentai galėjo būti svarbūs.
Anheuser-Busch
iš tikrųjų neginčija Apeliacinės tarybos požiūrio, tačiau mano, kad tik aptariamų dokumentų svarba pati savaime negali pateisinti to, kad į juos atsižvelgiama. Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad Apeliacinė taryba savo sprendimą grindė ne tik aptariamų dokumentų svarba, bet ir kitais motyvais.
Pagaliau Apeliacinė taryba konstatuoja, kad aptariami dokumentai gauti likus 35 mėnesiams iki Protestų skyriaus sprendimo priėmimo. Todėl Protestų skyrius galėjo atsižvelgti į minėtus dokumentus, o prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo galėjo pateikti pastabas dėl jų svarbos. Šiuo atžvilgiu reikia manyti, kad, priešingai nei teigia
Anheuser-Busch
, Apeliacinės tarybos išvada svarbi tiek, kiek ji padeda įvertinti procedūros stadiją, kurioje aptariami dokumentai pateikti pavėluotai.
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta,
Anheuser-Busch
pateikti argumentai negali daryti įtakos Apeliacinės tarybos sprendimo teisėtumui, kiek tai susiję su atsižvelgimu į
Budvar
pateiktus protestui pagrįsti dokumentus, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, antrąjį
Anheuser-Busch
ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimu
Šalių argumentai
Anheuser-Busch
mano, kad
Budvar
pateiktų įrodymų nepakanka tam, kad būtų įrodyta, jog ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo iš tikrųjų naudojamas.
Šiuo atžvilgiu
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad vieninteliai dokumentai, į kuriuos turi būti atsižvelgta, tai 2002 m. lapkričio 8 d. pateikti dokumentai, kuriuos sudaro tik Vokietijoje ir Austrijoje paskelbtų skelbimų kopijos. Nepateiktas joks įrodymas, kad aptariamomis prekėmis buvo prekiauta. Taigi 2002 m. lapkričio 8 d. pateikti dokumentai savaime neatitinka Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalyse ir Reglamento Nr. 2868/95 22 taisyklėse įtvirtintų reikalavimų.
Anheuser-Busch
taip pat nurodo, kad neatsižvelgdama į 2002 m. vasario 27 d. pavėluotai pateiktus dokumentus Apeliacinė taryba negalėjo padaryti išvados, jog ankstesnis žodinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo iš tikrųjų naudojamas. Šiuo klausimu Apeliacinė taryba nusprendė, kad pakako Vokietijoje ir Austrijoje išduotų sąskaitų faktūrų. Tačiau tam, kad padarytų tokią išvadą, Apeliacinė taryba turėjo remtis kitomis aplinkybėmis, kaip antai minėto ankstesnio prekių ženklo naudojimo šiose valstybėse pobūdis. Iš minėtų sąskaitų faktūrų šis pobūdis buvo visiškai neaiškus, o pateiktos skelbimų ištraukos suteikė tik šiek tiek informacijos. Konkrečiai kalbant, nepateikta jokio įrodymo dėl „NRW“ žymimos taros ar prekių naudojimo pobūdžio.
VRDT ir
Budvar
teigia, kad įrodyta, jog ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) iš tikrųjų buvo naudojamas. Konkrečiai VRDT nurodo, kad ankstesnio prekių ženklo, kuriuo žymimas alus, naudojimo pobūdis buvo aiškus iš
Budvar
pateiktų skelbimų.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Kaip matyti iš Reglamento Nr. 40/94 devintos konstatuojamosios dalies, teisės aktų leidėjas manė, kad ankstesnio prekių ženklo apsauga pateisinama tik tada, kai prekių ženklas iš tikrųjų yra naudojamas. Pagal šią konstatuojamąją dalį Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatyta, jog Bendrijos prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo gali pareikalauti pateikti įrodymus, kad penkerius metus iki prekių ženklo, dėl kurio pareikštas protestas, paraiškos paskelbimo ankstesnis prekių ženklas iš tikrųjų buvo naudojamas toje teritorijoje, kurioje jis yra saugomas (toliau – atitinkamas laikotarpis).
Pagal Reglamento Nr. 2868/95 22 taisyklės 2 dalį naudojimo įrodymai turi pateikti duomenis apie ankstesnio prekių ženklo naudojimo vietą, laiką, apimtį bei pobūdį.
Aiškinant naudojimo iš tikrųjų sąvoką, reikia atsižvelgti į tai, kad reikalavimo, pagal kurį norint pateikti protestą dėl Bendrijos prekių ženklo paraiškos ankstesnis prekių ženklas turi būti iš tikrųjų naudojamas,
ratio legis
yra riboti ginčus, galinčius kilti tarp dviejų prekių ženklų, tada, kai nėra prekių ženklo aktyvaus naudojimo rinkoje tinkamo ekonominio pagrindo (2003 m. kovo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Goulbourn prieš VRDT – Redcats (Silk Cocoon)
, T-174/01, Rink. p. II-789, 38 punktas). Tačiau šia nuostata nesiekiama įvertinti komercinės sėkmės ar kontroliuoti įmonės ekonominės strategijos, ar juo labiau – suteikti apsaugos tik didelio masto komerciniam prekių ženklų naudojimui (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Sunrider prieš VRDT – Espadafor Caba (VITAFRUIT)
, T-203/02, Rink. p. II-2811, 38 punktas ir 2007 m. lapkričio 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Charlott prieš VRDT – Charlo (Charlott France Entre Luxe et Tradition)
, T-169/06, nepaskelbta Rinkinyje, 33 punktas).
Prekių ženklas iš tikrųjų naudojamas tuomet, kai naudojamas pagal savo pagrindinę funkciją – užtikrinti prekių ar paslaugų, kurioms jis registruotas, kilmės tapatybę šių prekių ar paslaugų realizavimo rinkos sukūrimo ar išsaugojimo tikslais, išskyrus simbolinį prekių ženklo naudojimą, kurio vienintelis tikslas – išsaugoti registracijos suteikiamas teises (2007 m. rugsėjo 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Il Ponte Finanziaria prieš VRDT
, C-234/06 P, Rink. p. I-7333, 72 punktas, taip pat pagal analogiją žr. 2003 m. kovo 11 d. Sprendimo
Ansul
, C-40/01, Rink. p. I-2439, 43 punktą). Šiuo atveju naudojimo iš tikrųjų sąlyga reikalauja, kad prekių ženklas būtų naudojamas viešai ir skirtas išorei toks, koks jis yra saugomas atitinkamoje teritorijoje (šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
Silk Cocoon
39 punktas, šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
VITAFRUIT
39 punktas, šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
Charlott France Entre Luxe et Tradition
34 punktas, taip pat pagal analogiją žr. minėto sprendimo
Ansul
37 punktą).
Nustatant, ar prekių ženklas yra naudojamas iš tikrųjų, reikia atsižvelgti į susijusių faktų ir aplinkybių visumą, tinkamą nustatyti jo komercinio naudojimo realumą, ypač į naudojimo tam tikrame ekonomikos sektoriuje, siekiant išlaikyti ar sukurti rinkos dalį prekių ženklu saugomoms prekėms ar paslaugoms, pagrįstumą, šių prekių ar paslaugų pobūdį, rinkos ypatybes, prekių ženklo naudojimo apimtį ir dažnumą (šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
VITAFRUIT
40 punktas, šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
Charlott France Entre Luxe et Tradition
35 punktas, taip pat pagal analogiją žr. šio sprendimo 100 punkte minėto sprendimo
Ansul
43 punktą).
Kalbant apie ankstesnio prekių ženklo naudojimo apimtį, pirmiausia reikia atsižvelgti, viena vertus, į bendrą komercinę prekių ženklo naudojimo apimtį ir, kita vertus, – į laikotarpio, per kurį prekių ženklas buvo naudojamas, trukmę bei į naudojimo dažnumą (šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
VITAFRUIT
41 punktas ir tame pačiame punkte minėto sprendimo
Charlott France Entre Luxe et Tradition
36 punktas).
Atsakymas į klausimą, ar naudojimas yra kiekybiškai pakankamas, kad būtų išlaikyta ar sukurta rinkos dalis prekių ženklu saugomoms prekėms ar paslaugoms, priklauso nuo daugelio veiksnių ir vertinimo kiekvienu konkrečiu atveju. Šių prekių ar paslaugų ypatybės, prekių ženklo naudojimo dažnumas ar reguliarumas, aplinkybė, kad prekių ženklas naudojamas prekiaujant visomis ar tik kai kuriomis įmonės-savininkės tapačiomis prekėmis ar paslaugomis, arba su prekių ženklo naudojimu susiję įrodymai, kuriuos gali pateikti pats savininkas, yra veiksniai, į kuriuos gali būti atsižvelgiama (2006 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Sunrider prieš VRDT
, C-416/04 P, Rink. p. I-4237, 71 punktas).
Siekiant nustatyti, ar ankstesnis prekių ženklas buvo naudojamas iš tikrųjų, reikia atlikti visapusišką vertinimą, atsižvelgiant į visus nagrinėjamu atveju svarbius veiksnius (šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
VITAFRUIT
42 punktas, šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
Charlott France Entre Luxe et Tradition
37 punktas, taip pat pagal analogiją žr. šio sprendimo 100 punkte minėto sprendimo
Ansul
39 punktą).
Be to, Pirmosios instancijos teismas patikslino, kad tam, jog būtų įrodyta, kad prekių ženklas iš tikrųjų buvo naudojamas, negalima remtis tikimybėmis ar daryti prielaidų, tačiau turi būti remiamasi konkrečiais ir objektyviais įrodymais, patvirtinančiais, kad atitinkamoje rinkoje prekių ženklas buvo iš tikrųjų ir pakankamai naudojamas (2002 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kabushiki Kaisha Fernandes prieš VRDT – Harrison (HIWATT)
, T-39/01, Rink. p. II-5233, 47 punktas).
Šiuo atveju Apeliacinė taryba nusprendė, kad akivaizdu, jog
Budvar
pateiktų įrodymų užtenka tam, kad būtų įrodyta, jog ankstesnis žodinis tarptautinis prekių ženklas BUDWEISER (R 238 203) buvo iš tikrųjų naudojamas. Konkrečiai Apeliacinė taryba rėmėsi skelbimais, kuriuose pavaizduotas
Budvar
alus, pažymėtas prekių ženklu BUDWEISER, sąskaitomis faktūromis, skirtomis klientams Vokietijoje ir Austrijoje, ir tuo, kad šie skelbimai ir sąskaitos faktūros buvo susiję su atitinkamu laikotarpiu. Be to, Apeliacinė taryba nusprendė, kad aptariamos sąskaitos faktūros svarbios būtent atsižvelgiant į 2004 m. sausio 27 d. Teisingumo Teismo nutartį
La Mer Technology
(
C-259/02, Rink. p. I-1159
). Apeliacinė taryba pastebi, kad minėtoje byloje Teisingumo Teismas nurodė, jog net minimalaus prekių ženklo naudojimo ar to, kad jį atitinkamoje valstybėje narėje naudoja tik vienas importuotojas, gali pakakti, jei naudojimas turi realų komercinį tikslą (ginčijamo sprendimo 26 punktas).
Reikia konstatuoti, pirma, kad Apeliacinė taryba iš esmės nusprendė, jog vykstant administracinei procedūrai
Budvar
pateiktų dokumentų užteko, kad būtų įrodyta, koks yra prekių („alaus“) pobūdis ir kokia ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) naudojimo vieta („Vokietija“ ir „Austrija“), laikas (atitinkamas laikotarpis) ir apimtis (pateiktos sąskaitos faktūros ir nuoroda į šio sprendimo 106 punkte minėtą nutartį
La Mer Technology
).
Antra, kadangi Bendrijos prekių ženklo paraiška paskelbta 1999 m. birželio 28 d., atitinkamas laikotarpis truko nuo 1994 m. birželio 28 d. iki 1999 m. birželio 27 dienos. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad Reglamento Nr. 40/94 15 straipsnio 1 dalyje numatytos sankcijos taikomos tik prekių ženklams, kurie nebuvo iš tikrųjų naudojami penkerius metus iš eilės. Todėl pakanka, kad prekių ženklas būtų iš tikrųjų naudojamas atitinkamo laikotarpio dalį, kad jam nebūtų taikomos sankcijos (šio sprendimo 99 punkte minėto sprendimo
VITAFRUIT
45 punktas ir tame pačiame punkte minėto sprendimo
Charlott France Entre Luxe et Tradition
41 punktas).
Trečia, 2002 m. liepos 8 d. laiške
Anheuser-Busch
pagal Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 dalį pareikalavo, kad
Budvar
pateiktų įrodymų, jog prekių ženklai, kuriais ji grindė protestą, iš tikrųjų buvo naudojami. 2002 m. rugsėjo 10 d. VRDT paprašė, kad
Budvar
pateiktų tokį įrodymą konkrečiai dėl ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) iki 2002 m. lapkričio 11 dienos. Į šį prašymą
Budvar
atsakė 2002 m. lapkričio 8 d. ir pateikė šiuos dokumentus:
—
1995 m. (kaip matyti iš datos ant Austrijos žurnalo viršelio) Austrijos žurnale pasirodžiusį skelbimą; jame žodis „budweiser“ minimas keletą kartų ir įvairiomis formomis; aptariama prekė yra alus,
—
1996–1998 m. (kaip matyti iš datos ir kitų nuorodų ant Vokietijos žurnalų viršelių) Vokietijos žurnaluose pasirodžiusius 8 skelbimus; juose žodis „budweiser“ minimas keletą kartų ir įvairiomis formomis; aptariama prekė yra alus.
Anheuser-Busch
neginčija, kad šiais dokumentais pateikiama įrodymų dėl prekių (alaus) kilmės ir žodžio „budweiser“ naudojimo vietos (Vokietija ir Austrija) bei trukmės (1995 m. Austrijos atveju ir tarp 1996–1998 m. Vokietijos atveju).
Anheuser-Busch
taip pat neginčija, kad žodžio „budweiser“ įvairiomis
Budvar
pateiktuose skelbimuose nurodytomis formomis naudojimas gali būti susijęs ir su ankstesniu žodiniu tarptautiniu prekių ženklu BUDWEISER (R 238 203).
Ketvirta, faksu (VRDT baigė gauti faksimiles 2002 m. vasario 27 d.)
Budvar
VRDT perdavė tam tikrus dokumentus, norėdama įrodyti, kad šio sprendimo 7 punkte minėtos kilmės vietos nuorodos, kuriose vartojamas žodis „budweiser“, buvo naudojamos. Atsakydama į
Anheuser-Busch
reikalavimą įrodyti, kad ankstesni prekių ženklai, kuriais remtasi proteste, iš tikrųjų naudojami, 2002 m. lapkričio 8 d. laiške
Budvar
darė aiškią nuorodą į perduotus dokumentus laikydamasi nuomonės, kad jie, be kita ko, taikomi ir ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) atžvilgiu. Kalbant apie Austriją, šiuos dokumentus sudarė 1995–1997 m. laikraščiuose ir žurnaluose pasirodę septyni skelbimai ir 23 1993–2000 m. išrašytos sąskaitos faktūros. Kalbant apie Vokietiją,
Budvar
pateikė 1996–1998 m. laikraščiuose ir žurnaluose pasirodžiusius aštuonis skelbimus ir 141993–1997 m. išrašytų sąskaitų faktūrų.
Anheuser-Busch
Pirmosios instancijos teisme neginčija, kad aptariami dokumentai susiję su ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) naudojimu.
Anheuser-Busch
taip pat neginčija, kad šiuose dokumentuose pateikiama įrodymų dėl minėto prekių ženklo naudojimo vietos, trukmės ir apimties; šie įrodymai aiškiai išplaukia iš minėtų dokumentų.
Kalbant apie
Anheuser-Busch
argumentą, kad Apeliacinė taryba neturėjo atsižvelgti į šiuos dokumentus, jį reikia atmesti dėl priežasčių, nurodytų nagrinėjant antrąjį ieškinio pagrindą.
Be to, kalbant apie
Anheuser-Busch
teiginį, kad Apeliacinė taryba turėjo remtis kitomis aplinkybėmis, kaip antai ankstesnio žodinio tarptautinio prekių ženklo BUDWEISER (R 238 203) naudojimo Vokietijoje ir Austrijoje pobūdis, šiuo klausimu užtenka pabrėžti, kad Apeliacinė taryba rėmėsi skelbimais, kuriuose vaizduojamas ankstesniu prekių ženklu pažymėtas
Budvar
„alus“. Priešingai nei teigia
Anheuser-Busch
, koks yra minėto prekių ženklo naudojimo pobūdis, gerai matyti iš
Budvar
pateiktų skelbimų. Konkrečiai kalbant, daugelyje aptariamų skelbimų minimas žodis „alus“. Be to, remdamasi sąskaitomis faktūromis, skirtomis klientams Vokietijoje ir Austrijoje, Apeliacinė taryba iš tikrųjų, nors ir netiesiogiai, nusprendė, kad šios sąskaitos faktūros susijusios su „alumi“. Taip pat reikia konstatuoti, kad žodžiai „pivo“ ar „alus“ taip pat nurodyti su Vokietija ir Austrija susijusiose faktūrose.
Remiantis visu tuo, kas išdėstyta,
Anheuser-Busch
pateiktą trečiąjį ieškinio pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
2.
Dėl papildomų reikalavimų
Šalių argumentai
Grįsdama papildomus reikalavimus
Anheuser-Busch
remiasi vieninteliu pagrindu, susijusiu su iš Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio kylančia pareiga motyvuoti.
Anheuser-Busch
pabrėžia, kad vertindama galimybę supainioti pagal Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktą, Apeliacinė taryba nusprendė, kad ankstesniu žodiniu tarptautiniu prekių ženklu BUDWEISER (R 238 203) žymimas „alus“ ir „nealkoholiniai gėrimai“, kurie būtų žymimi paraiškoje nurodytu Bendrijos prekių ženklu, turi „akivaizdžių panašumų“.
Šiuo tvirtinimu savaime nepateikiama motyvų pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnį.
Apskritai nėra aišku, ar nealkoholiniai gėrimai ir alus yra panašūs. Šiuo klausimu
Anheuser-Busch
daro nuorodą į 2005 m. vasario 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Lidl Stiftung prieš VRDT – REWE-Zentral (LINDENHOF)
(T-296/02, Rink. p. II-563), kuriame nurodyta, kad alkoholiniai gėrimai aiškiai skyrėsi nuo nealkoholinių gėrimų, o pakankamai informuotas, protingai pastabus ir nuovokus paprastas vartotojas yra įpratęs prie tokio alkoholinių ir nealkoholinių gėrimų atskyrimo ir į jį atsižvelgia; be to, toks atskyrimas yra būtinas, nes kai kurie vartotojai nenori ar negali vartoti alkoholio (sprendimo 54 punktas).
VRDT pripažįsta, jog Apeliacinė taryba detaliai nepaaiškino kriterijų, kurių ji laikėsi nuspręsdama, kad aptariamos prekės yra panašios. Tačiau, remdamasi šio sprendimo 26 punkte minėtu sprendimu
LA BARONNIE
(69 punktas ir jame nurodyta teismų praktika), VRDT mano, kad neturi teisės reikalauti, kad sprendimas būtų panaikintas remiantis tuo, jog padarytas procedūros pažeidimas, jei panaikinus vėl būtų priimtas iš esmės tapatus sprendimas. Būtent taip yra nagrinėjamu atveju.
VRDT ypač pabrėžia, kad nurodydama, jog Bendrijos prekių ženklą prašoma įregistruoti „nealkoholiniams gėrimams“,
Anheuser-Busch
iškreipia faktines aplinkybes. Iš tikrųjų prašomu įregistruoti prekių ženklu būtų žymimi „alkoholiniai ir nealkoholiniai gėrimai su salyklu“. Taigi
Anheuser-Busch
prašė įregistruoti Bendrijos prekių ženklą nealkoholiniams gėrimams „su salyklu“.
Tuo remdamasi VRDT mano, kad nealkoholiniai gėrimai su salyklu reiškia alų be alkoholio, nors gali būti, kad jie apima ir kitas prekes. Apeliacinė taryba neturi skirstyti nealkoholinių gėrimų su salyklu į atskirus pogrupius.
Akivaizdu, kad alus ir nealkoholiniai gėrimai su salyklu (kurie apima ir alų be alkoholio) turi didelį panašumo laipsnį, nes sutampa jų pobūdis (gėrimai), tikslas (numalšinti troškulį), platinimo kanalai (prekybos centrai, barai ir restoranai) ir jie tam tikru mastu konkuruoja tarpusavyje. Be to, dažnai pasitaiko, kad alaus rinkoje tie patys ūkio subjektai gamina tiek alų su alkoholiu, tiek be jo.
Budvar
teigia, kad nagrinėjamu atveju neįmanoma išvengti supainiojimo galimybės.
Pirmosios instancijos teismo vertinimas
Pagal Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio pirmąjį sakinį VRDT sprendimuose turi būti nurodomi juos pagrindžiantys motyvai. Šios pareigos apimtis yra tokia pati, kaip ir tos, kuri įtvirtinta EB 253 straipsnyje (2004 m. balandžio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Sunrider prieš VRDT – Vitakraft-Werke Wührmann ir Friesland Brands (VITATASTE ir METABALANCE 44)
,
T-124/02 ir T-156/02, Rink. p. II-1149
, 72 punktas ir 2006 m. vasario 21 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Royal County of Berkshire Polo Club prieš VRDT – Polo/Lauren (ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB)
, T-214/04, Rink. p. II-239, 16 punktas).
Iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, kad pareiga motyvuoti individualius sprendimus turi dvejopą tikslą: pirma, leisti suinteresuotajam asmeniui sužinoti priemonės priėmimo priežastis tam, kad galėtų ginti savo teises, ir, antra, leisti Bendrijos teismui vykdyti sprendimo teisėtumo kontrolę (žr. šio sprendimo 125 punkte minėto sprendimo
VITATASTE ir METABALANCE 44
73 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Klausimas, ar sprendimo motyvavimas atitinka šiuos reikalavimus, turi būti vertinamas atsižvelgiant ne tik į akto formuluotę, bet ir į jo kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (1996 m. vasario 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Komisija prieš Tarybą
, C-122/94, Rink. p. I-881, 29 punktas; 2000 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kuijer prieš Tarybą
, T-188/98, Rink. p. II-1959, 36 punktas ir šio sprendimo 125 punkte minėto sprendimo
ROYAL COUNTY OF BERKSHIRE POLO CLUB
17 punktas).
Konkrečiai kalbant, atsisakydama įregistruoti žymenį kaip Bendrijos prekių ženklą, VRDT savo sprendimo motyvuose privalo nurodyti absoliutų ar santykinį atmetimo pagrindą, dėl kurio ši registracija negalima, šį pagrindą įtvirtinančią teisės nuostatą bei faktines aplinkybes, kurias laikė įrodytomis ir kurios, jos manymu, pagrindžia nurodytos teisės nuostatos taikymą (2008 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Reber prieš VRDT – Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (Mozart)
,
T-304/06, Rink. p. II-1927
, 46 punktas).
Tačiau negalima reikalauti, kad Apeliacinės tarybos pateiktų išsamų atsakymą į kiekvieną procedūros šalių nurodytą argumentą. Motyvavimas gali būti numanomas su sąlyga, kad jis leidžia suinteresuotiesiems asmenims suprasti Apeliacinės tarybos sprendimo priėmimo priežastis ir suteikia kompetentingam teismui pakankamai informacijos, kad šis galėtų vykdyti jam priklausančią kontrolę (šio sprendimo 127 punkte minėto sprendimo
Mozart
55 punktas).
Atsižvelgiant į išdėstytus motyvus reikia įvertinti, ar šis ieškinio pagrindas tinkamai pagrįstas.
Šiuo atveju ginčijamo sprendimo 27 punkte Apeliacinė taryba nurodo:
„Prašomas įregistruoti prekių ženklas yra tapatus prekių ženklui, kuriam apsaugą suteikia tarptautinė registracija Nr. 238 203) 32 klasei priklausančio „visų rūšių alaus“ atžvilgiu. Todėl, remiantis (Reglamento Nr. 40/94) 8 straipsnio 1 dalies a punktu, kalbant apie „alų, elį, porterį ir alkoholinius gėrimus su salyklu“, protestą reikia patenkinti, nes kalbama apie tapačius prekių ženklus ir prekes. Kalbant apie likusias prekes („nealkoholinius gėrimus“), protestą reikia patenkinti pagal (Reglamento Nr. 40/94) 8 straipsnio 1 dalies b punktą. Atsižvelgiant į prekių ženklų tapatumą ir akivaizdų prekių panašumą, atitinkamoje teritorijoje yra galimybė supainioti; Austrijoje ir Vokietijoje vartotojai neišvengiamai manys, kad nealkoholinių gėrimų, kurie parduodami pažymėti BUDWEISER prekių ženklu, ir alaus, kuris parduodamas pažymėtas tuo pačiu prekių ženklu, gamintojas yra tas pats.“
Anheuser-Busch
ypač ginčija Apeliacinės tarybos išvadą, kad yra „akivaizdžių panašumų“ tarp „likusių prekių“, nurodytų paraiškoje įregistruoti prekių ženklą, t. y. prekių, išskyrus „alų, elį, porterį ir alkoholinius gėrimus su salyklu“. Apeliacinė taryba šiuo klausimu nurodė, kad „likusias prekes“ sudaro „nealkoholiniai gėrimai“.
Visų pirma reikia manyti, kad vartodama apibrėžimą „nealkoholiniai gėrimai“, Apeliacinė taryba iš tikrųjų turi omenyje „nealkoholinius gėrimus su salyklu“. Nagrinėjamą prekių ženklą prašoma įregistruoti „alui, eliui, porteriui, alkoholiniams ir nealkoholiniams gėrimams su salyklu“. Iš šio aprašymo aiškiai matyti, kad būdvardis „nealkoholiniai“ vartojamas ir su žodžiais „gėrimai su salyklu“. Taigi registracijos prašoma, be kita ko, ir „nealkoholiniams gėrimams su salyklu“. Be to, šalys to neginčija. Todėl minėto 27 punkto antrajame sakinyje nurodžius „alų, elį, porterį ir alkoholinius gėrimus su salyklu“, Apeliacinės tarybos vartojamas apibrėžimas „likusios prekės“ gali apimti tik „nealkoholinius gėrimus su salyklu“.
Neginčijama, kad ankstesniu prekių ženklu žymimas „visų rūšių alus“ apima ir alų be alkoholio, kuris apibrėžiamas kaip nealkoholinis gėrimas su salyklu. Šiuo atžvilgiu reikia pabrėžti, kad motyvuose, kuriais grindė 1999 m. rugsėjo 28 d. protestą,
Budvar
aiškiai nurodė, kad „nealkoholiniai gėrimai su salyklu“ ir „visų rūšių alus“ yra panašūs būtent todėl, kad šios prekės faktiškai apėmė gėrimus „su salyklu“. Apie tai puikiai žinojo prekių ženklo paraišką pateikęs asmuo, kuris, be to, aptariamame sektoriuje žinomas kaip profesionalas.
Anheuser-Busch
Apeliacinėje taryboje šiuo klausimu nepateikė pastabų, nors Protestų skyrius taip pat nusprendė, kad ir dėl kito prekių ženklo, tačiau juo buvo žymimas alus, jog tarp šių prekių yra „didelis panašumo ar tapatumo laipsnis“. Šiomis aplinkybėmis
Anheuser-Busch
galėjo suprasti priežastis, dėl kurių Apeliacinė taryba nusprendė, kad nagrinėjamos prekės „akivaizdžiai panašios“.
Be kita ko, reikia konstatuoti, kad net VRDT pateiktuose rašytiniuose dokumentuose, kalbant būtent apie ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203), grįsdama savo protestą
Budvar
rėmėsi Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies a punktu ir proteste, kuris apėmė visas nurodytas ankstesnes teises, ji teigė ne tik tai, kad prekių ženklai ir prekės yra panašios (protesto 93 skyrius), bet ir tai, kad yra galimybė supainioti (protesto 94 skyrius). Taip pat motyvuose, kuriais grindė protestą, kalbėdama apie ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203),
Budvar
aiškiai nurodė, kad nagrinėjamos prekės yra panašios. Be to, reikia pastebėti, kad Reglamento Nr. 40/94 42 straipsnio 1 dalies a punkte kaip sąlyginis pagrindas protestui paduoti yra nurodyta, be kita ko, su šio reglamento 8 straipsnio 1 dalimi susijusi situacija neišskiriant minėtos dalies a ir b punktų. Taip pat Reglamento Nr. 2868/95 versijos, taikomos klostantis faktinėms bylos aplinkybėms, 15 taisyklėje buvo numatyta situacija, kai protestas grindžiamas ankstesnio prekių ženklo buvimu, nedarant skirtumo tarp Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies a ir b punktų. Šioje nuostatoje taip pat nebuvo nurodyta, kad tuo atveju, kai prekių ženklas grindžiamas daugiau nei vienu ankstesniu prekių ženklu, kiekvieno prekių ženklo atžvilgiu reikia išsamiai išdėstyti pagrindus, kuriais grindžiamas protestas,. Šiomis aplinkybėmis, nagrinėdama ankstesnį žodinį tarptautinį prekių ženklą BUDWEISER (R 238 203), Apeliacinė taryba turėjo teisę sprendime remtis Reglamento Nr. 40/94 8 straipsnio 1 dalies b punktu, ir Pirmosios instancijos teisme
Anheuser-Busch
to neginčija.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, ir atsižvelgiant į ginčijamo sprendimo kontekstą bei nagrinėjamos bylos aplinkybes, reikia manyti, kad pateikdama motyvus Apeliacinė taryba įvykdė iš Reglamento Nr. 40/94 73 straipsnio pirmojo sakinio jai kylančias pareigas.
Taigi vienintelį ieškinio pagrindą, kuriuo, grįsdama papildomus reikalavimus, remiasi
Anheuser-Busch,
reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Todėl reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
Kadangi
Anheuser-Busch
pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas pagal VRDT ir
Budvar
pateiktus reikalavimus.

Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nusprendžia:

1.
Atmesti ieškinį.

2.
Anheuser-Busch, Inc
. padengia savo ir VRDT bei Budějovický Budvar, národní podnik bylinėjimosi išlaidas.

Tiili
Dehousse
Wiszniewska-Białecka
Paskelbta 2009 m. kovo 25 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
Turinys

Ginčo aplinkybės

Šalių reikalavimai

Dėl teisės

1. Dėl pagrindinių reikalavimų

Dėl pirmojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su teise būti išklausytai pažeidimu

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 74 straipsnio 2 dalies pažeidimu

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

— Dėl pažymėjimo, susijusio su ankstesnio žodinio tarptautinio prekių – ženklo BUDWEISER (R 238 203) registracijos galiojimo termino pratęsimu

— Dėl
Budvar
pateiktų dokumentų protestui pagrįsti, kuriuos VRDT gavo iki 2002 m. vasario 27 d. imtinai

Dėl trečiojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su Reglamento Nr. 40/94 43 straipsnio 2 ir 3 dalių pažeidimu

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

2. Dėl papildomų reikalavimų

Šalių argumentai

Pirmosios instancijos teismo vertinimas

Dėl bylinėjimosi išlaidų
(
*1
)	Proceso kalba: anglų.