CELEX: 62008CJ0229
Direktiva 2000/78/ES
Člen 4(1)
Prepoved diskriminacije zaradi starosti
Nacionalna določba, po kateri je najvišja starost za zaposlitev javnih uslužbencev v gasilski službi 30 let
Cilj, ki se mu sledi
Pojem ‚bistvena in odločilna zahteva za neki poklic‘

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu (
UL L 303, str. 16
, v nadaljevanju: direktiva).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med C. Wolfom in Stadt Frankfurt am Main (v nadaljevanju: mesto Frankfurt na Majni) (Nemčija), ker to pri zaposlitvi v okviru operativne poklicne gasilske enote ni upoštevalo prijave C. Wolfa, saj je bil ta starejši od 30 let.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
Direktiva je bila sprejeta na podlagi člena 13 ES. V uvodnih izjavah 9, 11, 18 in 25 te direktive je navedeno:
„(9)
Zaposlovanje in delo sta bistvena elementa za to, da se zajamči enake možnosti za vse, in veliko prispevata k polni udeleženosti državljanov v ekonomskem, kulturnem in socialnem življenju ter k uresničevanju njihovih osebnih zmogljivosti.
[…]
(11)
Diskriminiranje zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti lahko ogrozi uresničevanje ciljev iz Pogodbe o Evropski skupnosti, še zlasti cilje visoke ravni zaposlenosti in socialnega varstva, višanja življenjske ravni in kakovosti življenja, ekonomske in socialne kohezije in solidarnosti ter prostega gibanja oseb.
[…]
(18)
Ta direktiva še zlasti ne zahteva, da bi vojska in policija, kaznilnice ali intervencijske službe zaposlile ali obdržale v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjati operativno usposobljenost teh služb.
[…]
(25)
Prepoved diskriminacije zaradi starosti je bistven del izpolnjevanja ciljev, opredeljenih v smernicah o zaposlovanju, in spodbujanja raznovrstnosti delovne sile. Vendar je v nekaterih okoliščinah različno obravnavanje v zvezi s starostjo lahko upravičeno in so s tem v zvezi potrebni posebni predpisi, ki so glede na položaj v državah članicah lahko med seboj različni. Bistveno je torej razlikovanje med upravičeno različnim obravnavanjem, zlasti tistim na podlagi legitimnih ciljev zaposlovalne politike, trga delovne sile in poklicnega usposabljanja, in diskriminacijo, ki mora biti prepovedana.“
V skladu s členom 1 direktive je njen namen opredeliti splošni okvir boja proti diskriminaciji zaradi vere ali prepričanja, hendikepiranosti, starosti ali spolne usmerjenosti pri zaposlovanju in delu, zato da bi v državah članicah uresničevali načelo enakega obravnavanja.
Člen 2 direktive določa:
„1.   V tej direktivi ‚načelo enakega obravnavanja‘ pomeni, da ne obstaja nikakršna neposredna ali posredna diskriminacija zaradi katerega od razlogov iz člena 1.
2.   V smislu odstavka 1:
(a)
se šteje, da gre za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila oseba obravnavana manj ugodno kakor neka druga v primerljivi situaciji zaradi katerega od razlogov iz člena 1;
[…]“
Člen 3(1)(a) direktive določa:
„V mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, se ta direktiva uporablja za vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva:
(a)
pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre, vključno z napredovanjem“.
Člen 4(1) direktive določa:
„Ne glede na člen 2(1) in (2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od motivov [razlogov] iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna.“
Člen 6(1) direktive določa:
„Ne glede na člen 2(2) lahko države članice predvidijo, da različno obravnavanje zaradi starosti ne predstavlja diskriminacije, če ga v kontekstu nacionalnega prava objektivno in razumno utemeljujejo z legitimnim ciljem, vključno z legitimnimi cilji zaposlovalne politike, delovnega trga in poklicnega usposabljanja, in če so načini uresničevanja tega cilja primerni in nujni.
Tako različno obravnavanje je lahko med drugim:
(a)
določitev posebnih pogojev glede dostopnosti zaposlitve in poklicnega usposabljanja, zaposlitve in dela, vključno s pogoji glede odpustitve in plačila, za mlade osebe, starejše delavce in osebe, ki so dolžne skrbeti za druge, zato da se spodbuja njihovo poklicno vključenost ali jim zagotavlja varstvo;
(b)
z določitvijo minimalnih pogojev glede starosti, delovnih izkušenj ali delovne dobe glede dostopa do zaposlitve ali kakšnih ugodnosti, povezanih z zaposlenostjo;
(c)
z določitvijo najvišje starosti za zaposlitev, ki temelji na zahtevah glede usposobljenosti za zadevno delovno mesto, ali na potrebi po primerni dobi zaposlenosti pred upokojitvijo.“
Člen 17 direktive določa:
„Države članice določijo predpise o sankcijah, ki se uporabljajo, če so kršene določbe domačega prava, sprejete na podlagi te direktive, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Sankcije, med katerimi je lahko tudi plačilo odškodnine žrtvi, morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvrnilne. […]“
V skladu s prvim odstavkom člena 18 direktive bi morale države članice to direktivo v svoje pravne rede prenesti najpozneje 2. decembra 2003. Vendar pa drugi odstavek tega člena določa:
„Da [bi] se upoštevajo posebne okoliščine, [so] si države članice po 2. decembru 2003 po potrebi lahko [vzele] še dodatno obdobje treh let, torej v celoti 6 let, da izvedejo določbe te direktive v zvezi z diskriminacijo zaradi starosti ali hendikepiranosti. V tem primeru [so] o tem takoj obvesti[le] Komisijo. […]“
Zvezna republika Nemčija je izkoristila to možnost, tako da bi moral biti prenos določb direktive glede diskriminacije zaradi starosti in hendikepiranosti opravljen najpozneje 2. decembra 2006.
Nacionalna ureditev
Ureditev zvezne dežele Hessen
Člen 3(1), točka 1, uredbe o poklicnem napredovanju javnih uslužbencev, zaposlenih v intervencijskih službah poklicnih gasilcev zvezne dežele Hessen, (Hessische Feuerwehrlaufbahnverordnung) z dne 21. decembra 1994 (v nadaljevanju: FeuerwLVO) določa, da se lahko v operativno poklicni gasilski enoti zaposli vsak, ki ni starejši od 30 let.
Člena 194 in 197 zakona o javnih uslužbencih zvezne dežele Hessen (Hessisches Beamtengesetz) z dne 21. marca 1962 (GVBl. 1962 I, str. 26) določata:
„Člen 194 – Upokojitev
1.   Policisti z doživljenjskim statusom se upokojijo konec meseca, v katerem dopolnijo 60 let (starostna meja).
2.   V interesu službe in na prošnjo policista se lahko upokojitev preloži na čas po dopolnjenih 60 letih, in sicer za določeno obdobje, ki po vsaki preložitvi posebej ne more biti daljše od enega leta, največ do dopolnjene starosti 62 let.
[…]
Člen 197 – Pravni status
1.   Določbe členov 187 in od 192 do 194 se po analogiji uporabljajo za javne uslužbence, zaposlene v intervencijskih službah poklicnih gasilcev.
[…]“
Zvezna ureditev
Člena 4 in 14 zakona o pokojninah javnih uslužbencev ter zveznih in deželnih sodnikov (Gesetz über die Versorgung der Beamten und Richter in Bund und Ländern) z dne 24. avgusta 1976 (BGBl. 1976 I, str. 3839) v različici, ki je veljala ob nastanku dejanskega stanja v postopku v glavni stvari, določata:
„Člen 4 – Pridobitev in izračun pokojnine
1.   Pokojnina se dodeli samo, če ima javni uslužbenec:
1.
vsaj pet let delovne dobe […]
[…]
Člen 14 – Višina pokojnine
1.   Pokojnina za vsako leto delovne dobe, ki se šteje v pokojninsko dobo, znaša 1,79375% plače, ki je osnova za pokojnino (člen 5), vendar skupaj ne preseže 71,75%.
[…]
4.   Pokojnina znaša najmanj 35% plače, ki je osnova za pokojnino (člen 5).
[…]“
Direktiva je bila prenesena s splošnim zakonom o enakem obravnavanju (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz) z dne 14. avgusta 2006 (BGBl. 2006 I, str. 1897, v nadaljevanju: AGG).
Členi 1, 3, 7, 10 in 15 AGG določajo:
„Člen 1 – Namen zakona
Namen tega zakona je preprečiti ali odpraviti vsak slabši položaj na podlagi rase ali narodnosti, spola, vere ali prepričanja, invalidnosti, starosti ali spolne usmerjenosti.
[…]
Člen 3 – Opredelitve
1.   Za neposredno diskriminacijo gre, če se ena oseba iz razlogov iz člena 1 obravnava manj ugodno, kakor se obravnava, se je obravnavala ali bi se obravnavala druga oseba v primerljivem položaju […]
Člen 7 – Prepoved diskriminacije
1.   Delavci ne smejo biti diskriminirani iz razlogov, naštetih v členu 1 […]
2.   Določbe, ki v sporazumih kršijo prepoved diskriminacije v smislu odstavka 1, so nične.
[…]
Člen 10 – Odobritev različnega obravnavanja na podlagi starosti
Ne glede na člen 8 je dovoljeno različno obravnavanje zaradi starosti, kadar je objektivno in razumno utemeljeno z legitimnim ciljem. Načini za uresničevanje tega cilja morajo biti primerni in nujni. To različno obravnavanje lahko med drugim vključuje:
[…]
3.
določitev najvišje starosti za zaposlitev, ki je utemeljena s posebnim izobraževanjem, ki se zahteva za zadevno delovno mesto, ali razumnim obdobjem zaposlitve, ki je potrebno pred upokojitvijo.
[…]
Člen 15 – Povračilo in odškodnina
1.   Delodajalec je ob kršitvi prepovedi diskriminacije dolžan plačati odškodnino za povzročeno škodo. To ne velja, če delodajalec ni odgovoren za kršitev.
2.   Delavec lahko zahteva ustrezno denarno odškodnino za nepremoženjsko škodo. Ob nezaposlitvi odškodnina ne more biti višja od treh mesečnih plač, če delavec kljub nediskriminatornemu izbirnemu postopku ne bi bil izbran.
3.   Če se uporabljajo kolektivne pogodbe, je delodajalec dolžan plačati odškodnino samo, če je ravnal naklepno ali iz hude malomarnosti.
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
C. Wolf, rojen 9. decembra 1976, je z dopisom, ki so ga na upravi požarnih služb mesta Frankfurt na Majni prejeli , oddal prijavo za zaposlitev v okviru operativne poklicne gasilske enote.
Mesto Frankfurt na Majni je C. Wolfa 13. novembra 2006 obvestilo, da bo naslednje zaposlovanje . Vendar je bil ta datum prestavljen na , izbirni postopek pa je potekal avgusta 2007.
Mesto Frankfurt na Majni je C. Wolfa z dopisom z dne 28. februarja 2007 obvestilo, da njegove prijave ne more upoštevati, ker je presegel starostno mejo 30 let.
C. Wolf je 12. aprila 2007 od mesta Frankfurt na Majni zahteval odškodnino na podlagi člena 21 AGG. Višina zahtevane odškodnine je ustrezala trikratnemu znesku mesečne plače, ki bi jo prejemal, če bi bil zaposlen.
Ta zahteva je bila zavrnjena z odločbo z dne 4. maja 2007, ta pa je bila potrjena, zato je C. Wolf pri Verwaltungsgericht Frankfurt am Main predlagal razveljavitev odločb z dne in ter naložitev plačila odškodnine mestu Frankfurt na Majni.
Pred tem sodiščem je trdil, da je FeuerwLVO v nasprotju z AGG.
Ker je imelo Verwaltungsgericht Frankfurt am Main pomisleke glede združljivosti nemške zakonodaje s členoma 6 in 17 direktive, je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali ima nacionalni zakonodajalec v okviru pooblastil na podlagi člena 6(1) Direktive […] nasploh široko diskrecijsko pravico in možnost samostojnega urejanja ali pa so ta pooblastila omejena na to, kar je potrebno, vsaj pri določitvi najvišje starosti za zaposlitev glede na minimalno delovno dobo pred upokojitvijo v skladu s členom 6(1), drugi pododstavek, točka (c), navedene direktive?
2.
Ali je s potrebo v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […] določena ustreznost ukrepa iz člena 6(1), prvi pododstavek, navedene direktive in ali ta omejuje področje uporabe te splošne določbe?
3.
(a)
Ali gre za legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če delodajalec najvišjo starost za zaposlitev določi v interesu za čim daljšo aktivno delovno dobo javnih uslužbencev, ki jih je treba zaposliti?
(b)
Ali uresničenje takšnega cilja ni primerno že, če je njegova posledica, da so javni uslužbenci zaposleni dlje, kot je potrebno, da se pri predčasni upokojitvi po poteku 5 let delovne dobe pridobi zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina?
(c)
Ali uresničenje takšnega cilja ni primerno šele, ko je njegova posledica, da so javni uslužbenci zaposleni dlje, kot je potrebno, da se pri predčasni upokojitvi prisluži zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina – to je trenutno 19,51 leta?
4.
(a)
Ali je dejstvo, da se z določitvijo čim nižje najvišje starosti za zaposlitev čim bolj omeji skupno število javnih uslužbencev, ki jih je treba zaposliti, da bi kar najbolj omejili obseg posamičnih nadomestil, kot so nezgodno zavarovanje ali zdravstveno zavarovanje (pomoči tudi za družinske člane), legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […]?
(b)
Kakšen pomen ima v zvezi s tem okoliščina, da so pri višji starosti pomoči pri nesrečah ali boleznih (tudi za družinske člane) višje kot za mlajše uslužbence, tako da bi se lahko pri zaposlovanju starejših javnih uslužbencev stroški v zvezi s tem povečali?
(c)
Ali morajo v zvezi s tem obstajati preverjene napovedi in statistike ali zadoščajo splošne verjetne domneve?
5.
(a)
Ali gre za legitimen cilj v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če želi delodajalec določeno najvišjo starost za zaposlitev uporabiti za zagotovitev ‚uravnotežene starostne strukture v zadevnem poklicu‘?
(b)
Katerim zahtevam mora ustrezati upoštevanje oblikovanja takšne starostne strukture, da bi bili izpolnjeni pogoji utemeljitvenega razloga (primernost in nujnost, potrebnost)?
6.
Ali gre za legitimno upoštevanje v smislu člena 6(1), prvi pododstavek, Direktive […], če delodajalec v zvezi z najvišjo starostjo za zaposlitev opozori na to, da je pred dopolnitvijo takšne starosti običajno mogoče izpolniti zaposlitvene pogoje za usposabljanje v operativni poklicni gasilski enoti v obliki ustrezne šolske izobrazbe ali poklicnega usposabljanja?
7.
Po katerih merilih je treba presojati, ali je minimalna delovna doba pred upokojitvijo primerna ali potrebna?
(a)
Ali je potrebnost minimalne delovne dobe mogoče utemeljiti izključno kot nadomestilo za pridobitev kvalifikacije pri delodajalcu (usposobljenost za delo v operativni poklicni gasilski enoti), ki jo je financiral samo ta, da bi se glede na takšno kvalifikacijo zagotovila primerna delovna doba pri njem, tako da bi stroške usposabljanja postopoma povrnil javni uslužbenec?
(b)
Koliko časa lahko najdlje traja delovna doba, ki sledi usposabljanju? Ali lahko presega 5 let, in če lahko, pod katerimi pogoji?
(c)
Ali se lahko primernost ali potrebnost minimalne delovne dobe, ne glede na odgovor na vprašanje v točki 7(a), utemelji s tem, da mora za javnega uslužbenca, čigar pokojnino financira samo delodajalec, pričakovana delovna doba od zaposlitve do verjetne upokojitve zadoščati, da bi se z delovno dobo, ki trenutno znaša 19,51 leta, pridobila zakonsko zagotovljena najmanjša pokojnina?
(d)
Ali je, nasprotno, zavrnitev zaposlitve v skladu s členom 6(1) Direktive […] upravičena samo, če bi se zaposlila oseba s takšno starostjo, da bi bilo pri verjetni upokojitvi treba plačevati najmanjšo pokojnino, čeprav ta z matematičnega vidika še ne bi bila prislužena?
8.
(a)
Ali je pri presoji pojma upokojitev v smislu člena 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […] treba izhajati iz zakonsko določene starostne meje za upokojitev, ki ji sledi prejemanje pokojnine, ali iz statistične povprečne starosti upokojitve določene kategorije javnih uslužbencev ali določene poklicne skupine?
(b)
Koliko je, če je to potrebno, treba upoštevati, da se lahko za posamezne javne uslužbence redna upokojitev odloži najmanj za eno leto in največ za dve leti? Ali je posledica te okoliščine to, da se najvišja starost za zaposlitev ustrezno zviša?
9.
Ali se lahko pri izračunu minimalne delovne dobe v okviru člena 6(1) Direktive […] upošteva usposabljanje, dokončano, medtem ko je bil javni uslužbenec že zaposlen? Ali je v zvezi s tem pomembno vprašanje, ali je treba čas usposabljanja pri pridobitvi pokojnine v polni meri upoštevati kot pokojninsko dobo ali ga je treba odšteti od minimalne delovne dobe, ki jo delodajalec lahko zahteva v skladu s členom 6(1), drugi pododstavek, točka (c), Direktive […]?
10.
Ali je ureditev iz člena 15(1),
in fine
, in (3) [AGG] v skladu s členom 17 Direktive […]?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Z vprašanji od prvega do devetega, ki jih je treba obravnavati skupaj, se predložitveno sodišče sprašuje o diskrecijski pravici, ki jo ima nacionalni zakonodajalec pri odločanju, da različno obravnavanje zaradi starosti ni diskriminacija, ki jo prepoveduje pravo Skupnosti. Sprašuje zlasti, ali so cilji, kot so zagotovitev čim daljše zaposlitve za javne uslužbence, omejitev socialnih nadomestil, oblikovanje uravnotežene starostne strukture v nekem poklicu ali zagotovitev minimalne delovne dobe pred upokojitvijo, legitimni v smislu člena 6(1) Direktive in ali je določitev 30 let kot najvišje starosti za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti primeren in nujen ukrep za uresničitev teh ciljev.
Da bi odgovorili na ta vprašanja, je treba proučiti, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe te direktive, ali zajema različno obravnavanje v smislu navedene direktive, in če je odgovor pritrdilen, ali je to različno obravnavanje upravičeno ali ne.
Prvič, glede vprašanja, ali ureditev iz postopka v glavni stvari spada na področje uporabe direktive, je treba ugotoviti, da iz člena 3(1)(a) direktive izhaja, da se ta v mejah pristojnosti, ki so prenesene na Skupnost, uporablja za „vse osebe, bodisi v javnem bodisi v zasebnem sektorju, vključno z javnimi telesi, kar zadeva […] pogoje, pod katerimi je dostopna zaposlitev, samozaposlitev ali delo, vključno z izbirnimi merili in pogoji za sprejem v službo, ne glede na to, za katero vejo dejavnosti ali hierarhično mesto gre“ (glej sodbo z dne 18. junija 2009 v zadevi Hütter, C-88/08, ZOdl., str. I-5325, točka 34).
Vendar pa iz člena 3 FeuerwLVO izhaja, da so v operativni poklicni gasilski enoti lahko zaposlene samo osebe, ki so stare največ 30 let. Ta določba vpliva na pogoje zaposlovanja v okviru te zaposlitve. Zato je treba za tako ureditev šteti, da določa pravila v zvezi s pogoji zaposlovanja v smislu člena 3(1)(a) direktive.
Drugič, glede vprašanja, ali ureditev iz postopka v glavni stvari zajema različno obravnavanje zaradi starosti glede zaposlitve in dela, je treba ugotoviti, da na podlagi člena 2(1) direktive „načelo enakega obravnavanja“ v njej pomeni, da ne obstaja neposredna ali posredna diskriminacija iz katerega od razlogov iz člena 1 direktive. Člen 2(2)(a) natančno določa, da gre na podlagi odstavka 1 za neposredno diskriminacijo, kadar je, je bila ali bi bila iz katerega od razlogov iz člena 1 direktive oseba obravnavana manj ugodno od neke druge osebe v primerljivem položaju (glej sodbi z dne 16. oktobra 2007 v zadevi Palacios de la Villa, C-411/05, ZOdl., str. I-8531, točka 50, in z dne v zadevi Age Concern England, C-388/07, ZOdl., str. I-1569, točka 33).
Uporaba člena 3 FeuerwLVO pomeni, da se osebe obravnavajo manj ugodno od drugih oseb v primerljivem položaju, ker so presegle starost 30 let. Taka določba uvaja različno obravnavanje zaradi starosti v smislu člena 2(2)(a) direktive.
Tretjič, kot predlaga predložitveno sodišče, je treba proučiti, ali je različno obravnavanje, ki je posledica uporabe člena 3 FeuerwLVO, upravičena glede na direktivo ali ne.
Glede tega je predložitveno sodišče menilo, da bi bilo treba preveriti, ali je lahko različno obravnavanje zaradi starosti upravičeno na podlagi člena 10 AGG, ki v bistvu povzema načela iz člena 6(1) direktive. Svoja različna vprašanja je osredotočilo na to določbo direktive in je najprej zavrnilo možnost, da različno obravnavanje ne bi moglo pomeniti diskriminacije na podlagi člena 4(1) direktive. Meni namreč, da se fizična sposobnost kandidata za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti ocenjuje v ločenem izbirnem postopku, iz katerega pa je bil C. Wolf izključen zaradi starosti. Zato zakonske omejitve starosti za dostop do tega poklica ni mogoče šteti za bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic v smislu navedenega člena 4(1).
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso, čeprav je predložitveno sodišče svoje vprašanje formalno omejilo na razlago člena 6(1) direktive glede iskanja utemeljitve za različno obravnavanje, ki izhaja iz uporabe nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari, taka okoliščina Sodišča ne ovira, da predložitvenemu sodišču sporoči vse vidike razlage prava Skupnosti, ki bi mu lahko koristili pri presoji predložene zadeve, in sicer ne glede na to, ali se je nanje sklicevalo v predstavitvi svojega vprašanja ali ne (glej zlasti sodbe z dne 25. januarja 2007 v zadevi Dyson, C-321/03, ZOdl., str. I-687, točka 24; z dne v zadevi Alevizos, C-392/05, ZOdl., str. I-3505, točka 64 in navedena sodna praksa, in z dne v zadevi Lianakis in drugi, C-532/06, ZOdl., str. I-251, točka 23). Glede tega mora Sodišče iz vseh dejstev in dokazov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, zbrati elemente prava Skupnosti, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbo z dne v zadevi ČEZ, C-115/08, ZOdl., str. I-10265, točka 81 in navedena sodna praksa).
Vendar pa je iz odgovorov nemške vlade na vprašanja, ki jih je postavilo Sodišče na podlagi člena 24 Statuta Sodišča, razvidno, da stališča, ki jih je predstavila ista vlada na obravnavi, da je cilj določitve starostne meje 30 let za zaposlitev gasilcev v operativni poklicni gasilski enoti v zvezi deželi Hessen zagotoviti operativnost in dobro delovanje poklicnih gasilcev.
Operativna poklicna gasilska enota namreč pri nekaterih intervencijah zahteva izjemno dobro fizično pripravljenost, ki jo lahko dosežejo le mlajši uslužbenci. Ob upoštevanju procesa staranja, ki je medicinsko dokazano, uslužbenci, ki so starejši od 45 in 50 let, nimajo več teh velikih fizičnih sposobnosti, tako da morajo navedene intervencije opraviti mlajši uslužbenci. Zato je namen predpisane najvišje starosti za zaposlitev zagotoviti, da uslužbenci v operativni poklicni gasilski enoti lahko opravljajo naloge, ki zahtevajo dobro fizično pripravljenost v razmeroma dolgem obdobju njihove poklicne poti.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da v skladu s členom 4(1) direktive „različno obravnavanje, ki temelji na neki značilnosti v zvezi s katerim od motivov [razlogov] iz člena 1, ne predstavlja diskriminacije, če zaradi narave določene poklicne dejavnosti ali zaradi konteksta, v katerem se izvaja, takšna značilnost predstavlja bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic, pod pogojem, da je cilj legitimen in zahteva sorazmerna“. Iz tega je razvidno, da ni razlog tisti, s katerim je utemeljeno različno obravnavanje, ampak je to značilnost, ki je povezana z razlogom, ki mora pomeniti bistveno in odločilno zahtevo za neki poklic.
Za proučitev, ali je različno obravnavanje zaradi starosti v nacionalni ureditvi iz postopka v glavni stvari utemeljena, je treba preveriti, ali je fizična zmogljivost značilnost, povezana s starostjo, in ali pomeni bistveno in odločilno zahtevo za zadevni poklic ali njegovo opravljanje, če je cilj, ki mu sledi ta ureditev, legitimen in je ta zahteva sorazmerna.
Prvič, glede cilja, ki mu sledi navedena nacionalna ureditev, je iz pojasnil nemške vlade razvidno, da je cilj zagotoviti operativno usposobljenost in dobro delovanje poklicnih gasilcev.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da so poklicni gasilci del reševalnih služb. V uvodni izjavi 18 direktive pa je navedeno, da ta ne zahteva, da bi te službe zaposlile ali obdržale v službi osebe, ki nimajo ustreznih zmožnosti, da bi izvajale vse raznovrstne funkcije, ki bi jih morebiti morale glede na legitimni cilj ohranjanja operativne usposobljenosti navedenih služb.
Zdi se, da skrb za zagotovitev operativne usposobljenosti in dobrega delovanja poklicnih gasilcev pomeni legitimen cilj v smislu člena 4(1) Direktive.
Drugič, glede bistvene in odločilne zahteve za poklic gasilca ali opravljanje tega poklica je iz pojasnil, ki jih je predložila nemška vlada in ki niso bile prerekane, razvidno, da morajo člani operativne poklicne gasilske enote naloge poklicnih gasilcev opravljati na terenu. V nasprotju z vodstvenimi in nadzornimi nalogami gasilsko-tehnične službe je glavna značilnost operativne gasilske enote fizično delo. Med področja dejavnosti v okviru operativne poklicne gasilske enote spadajo gašenje požarov, reševanje ljudi, naloge varovanja okolja in odpravljanja škode po slabem vremenu, pomoč živalim in ulov nevarnih živali ter podporne naloge, na primer vzdrževanje in preverjanje zaščitne opreme in intervencijskih vozil. Iz tega izhaja, da se zelo velike fizične sposobnosti lahko štejejo za bistveno in odločilno zahtevo v smislu člena 4(1) direktive za opravljanje poklica gasilca v operativni poklicni gasilski enoti.
Tretjič, glede vprašanja, ali je potreba po velikih fizičnih sposobnostih povezana s starostjo, je treba poudariti, da nemška vlada zatrjuje, ne da bi ji kdo nasprotoval, da je za nekatere naloge gasilcev v operativni poklicni gasilski enoti, kot je gašenje požarov ali reševanje oseb, potrebne izjemno velike fizične sposobnosti in jih lahko opravljajo le mlajši uslužbenci. V zvezi s tem je ta vlada predstavila znanstvene dokaze, ki izhajajo iz študije, opravljene v okviru medicine dela in športa, in iz katerih je razvidno, da se dihalne zmogljivosti, mišičevje in vzdržljivost s starostjo zmanjšujejo. Zato ima zelo malo uslužbencev, ki so starejši od 45 let, zadostne fizične sposobnosti za opravljanje dejavnosti na področju gašenja požarov. Za reševanje ljudi naj zadevni uslužbenci navedenih sposobnosti pri starosti 50 let ne bi več imeli. Uslužbenci, ki so presegli to starost, delajo na drugih področjih navedenih dejavnosti. Iz tega je razvidno, da je potreba po popolni fizični pripravljenosti za opravljanje poklica gasilca v operativni poklicni gasilski enoti povezana s starostjo članov te službe.
Četrtič in zadnjič, glede vprašanja, ali je nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari, ki določa 30 let kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev uslužbencev, ki imajo velike fizične sposobnosti za opravljanje poklica gasilca v operativni poklicni gasilski enoti, sorazmerna, je treba proučiti, ali je ta omejitev primerna za dosego cilja, ki se mu sledi, in ali ne presega tega, kar je potrebno za dosego tega cilja.
Kot je bilo že navedeno, lahko naloge gašenja požara in reševanja ljudi, za katere je pristojna gasilska služba, izpolnjujejo samo mlajši uslužbenci. Uslužbenci, starejši od 45 in 50 let opravljajo druge naloge. Za zagotovitev učinkovitega delovanja operativne poklicne gasilske enote se lahko šteje za potrebno, da so uslužbenci gasilske službe večinoma sposobni opravljati fizično zahtevne naloge in da so mlajši od 45 oziroma 50 let. Poleg tega dodelitev fizično manj zahtevnih nalog uslužbencem, starejšim od 45 oziroma 50 let, pomeni, da morajo te uslužbence nadomestiti mlajši. Vendar pa starost, pri kateri je uslužbenec sprejet na delo, določa obdobje, v katerem bo lahko opravljal fizično zahtevne naloge. Uslužbenec, ki se zaposli pred 30. letom in mora poleg tega opraviti dveletno izobraževanje, lahko te naloge opravlja najmanj od 15 do 20 let. Če pa se zaposli pri starosti 40 let, to obdobje traja od 5 do največ 10 let. Zaposlitev pri višji starosti pomeni, da veliko uslužbencev ne more opravljati fizično zahtevnih nalog. Poleg tega taka zaposlitev ne omogoča, da tako zaposleni uslužbenci navedene naloge izpolnjujejo dovolj dolgo. Nazadnje, kot je zatrjevala nemška vlada, razumna organizacija poklicne gasilske službe za operativno poklicno gasilsko enoto zahteva medsebojno odvisnost med delovnimi mesti, ki so fizično zahtevna in niso primerna za starejše uslužbence, in delovnimi mesti, ki so fizično manj zahtevna in za te uslužbence primerna.
Zato se zdi, da se za nacionalno ureditev, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let, lahko šteje, prvič, da ustreza cilju zagotovitve operativne usposobljenosti in dobrega delovanja poklicne gasilske službe in, drugič, da ne presega tistega, kar je potrebno za dosego tega cilja.
Ker je različno obravnavanje zaradi starosti glede na člen 4(1) direktive upravičeno, ni treba proučiti, ali je lahko upravičeno glede na člen 6(1) direktive.
Iz vseh teh ugotovitev je razvidno, da je treba na vprašanja od prvega do devetega odgovoriti, da je treba člen 4(1) direktive razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let.
Ob upoštevanju odgovora na vprašanja od prvega do devetega na deseto vprašanje za predhodno odločanje ni treba odgovoriti.
Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.

Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:

Člen 4(1) Direktive Sveta 2000/78/ES z dne 27. novembra 2000 o splošnih okvirih enakega obravnavanja pri zaposlovanju in delu je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, ki kot zgornjo starostno mejo za zaposlitev v operativni poklicni gasilski enoti določa 30 let.

Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.