CELEX: 62008TJ0069
Teisės aktų derinimas
Direktyva 2001/18/EB
Nacionalinės nuostatos, kuriomis nukrypstama nuo suderinimo priemonės
Komisijos sprendimas atmesti
Pranešimo nepateikimas per šešių mėnesių terminą, numatytą EB 95 straipsnio 6 dalies pirmoje pastraipoje

Teisinis pagrindas
EB sutarties 100a straipsnio (po pakeitimo – EB 95 straipsnis) 4 dalyje numatyta:
„Jei Tarybai kvalifikuota balsų dauguma nustačius suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad [EB sutarties] 36 straipsnyje
[po pakeitimo – EB 30 straipsnis] nurodytais arba su aplinkos ar darbo aplinkos apsauga susijusiais svarbiais sumetimais būtina
taikyti nacionalines nuostatas, apie tas nuostatas ji praneša Komisijai.
Komisija patvirtina aptartąsias nacionalines nuostatas, patikrinusi, ar jos nėra savavališkos diskriminacijos priemonė arba
užslėptas valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas.
Nukrypdama nuo [EB sutarties] 169 ir 170 straipsniuose [po pakeitimo – EB 226 ir 227 straipsniai] nustatytos tvarkos, Komisija
ir kiekviena valstybė narė gali tiesiogiai kreiptis į Teisingumo Teismą, jei mano, kad kita valstybė narė piktnaudžiauja šiame
straipsnyje numatytomis galiomis.“
Amsterdamo sutartimi, įsigaliojusia 1999 m. gegužės 1 d., iš esmės pakeistas EB sutarties 100a straipsnis, kuris tapo EB 95 straipsniu.
EB 95 straipsnyje numatyta:
„1.      Nukrypstant nuo [EB] 94 straipsnio ir išskyrus tuos atvejus, kai šioje Sutartyje nustatyta kitaip, [EB] 14 straipsnyje iškeltiems
tikslams pasiekti taikomos toliau dėstomos nuostatos. Taryba [EB] 251 straipsnyje nurodyta tvarka, pasikonsultavusi su Ekonomikos
ir socialinių reikalų komitetu, nustato priemones valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatoms, skirtoms vidaus
rinkos sukūrimui ir veikimui, suderinti.
2.      1 dalis netaikoma fiskalinėms nuostatoms ir nuostatoms, susijusioms su laisvu asmenų judėjimu bei pagal sutartį dirbančių
asmenų teisėmis ir interesais.
3.      Komisija savo pasiūlymuose, numatytuose 1 dalyje, dėl sveikatos, saugos, aplinkos apsaugos ir vartotojų apsaugos dėmesį kreipia
į aukšto lygio apsaugą ir ypač atsižvelgia į visas mokslo faktais pagrįstas naujoves. Pagal atitinkamą kompetenciją šio tikslo
taip pat siekia Europos Parlamentas ir Taryba.
4.      Jei Tarybai arba Komisijai nustačius kurią nors suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad [EB] 30 straipsnyje nurodytais
arba su aplinkos ar darbo aplinkos apsauga susijusiais svarbiais sumetimais reikia išlaikyti nacionalines nuostatas, apie
tas nuostatas ir jų išlaikymo motyvus ji praneša Komisijai.
5.      Be to, nepažeidžiant 4 dalies, jei Tarybai arba Komisijai nustačius kurią nors suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad
dėl jos iškyla būdingų problemų ir todėl jai reikia priimti naujais moksliniais įrodymais pagrįstas nacionalines nuostatas,
reglamentuojančias aplinkos ar darbo aplinkos apsaugą, apie numatytas nuostatas ir jų priėmimo motyvus ji praneša Komisijai.
6.      Komisija per šešis mėnesius nuo 4 ir 5 dalyse nurodytų pranešimų patvirtina arba atmeta aptartąsias nacionalines nuostatas,
patikrinusi, ar jos nėra savavališkos diskriminacijos priemonė arba paslėptas valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas
ir ar jos netrukdo veikti vidaus rinkai.
Komisijai per šį terminą nepriėmus sprendimo, 4 ir 5 dalyse nurodytos nacionalinės nuostatos laikomos patvirtintomis.
Kai klausimas sudėtingas ir nėra pavojaus žmonių sveikatai, Komisija gali atitinkamai valstybei narei pranešti, kad šioje
dalyje nurodytas terminas gali būti pratęstas dar vienam iki šešių mėnesių trunkančiam laikotarpiui.“
EB 254 straipsnyje nustatyta:
„1.      [EB] 251 straipsnyje nurodyta tvarka priimtus reglamentus, direktyvas ir sprendimus pasirašo Europos Parlamento pirmininkas
ir Tarybos pirmininkas ir jie yra skelbiami
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
. Jie įsigalioja juose nurodytą dieną arba, jei ji nenurodoma, dvidešimtą dieną nuo jų paskelbimo.
2.      Tarybos ir Komisijos reglamentai, taip pat šių institucijų visoms valstybėms narėms skirtos direktyvos skelbiami
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
. Jie įsigalioja juose nurodytą dieną arba, jei ji nenurodoma, dvidešimtą dieną nuo jų paskelbimo.
3.      Apie kitas direktyvas ir sprendimus pranešama tiems, kuriems jie skirti, ir jie įsigalioja po tokio pranešimo.“

Faktinės bylos aplinkybės
2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo
į aplinką ir panaikinanti Tarybos direktyvą 90/220/EEB (OL L 106, p. 1) buvo priimta remiantis EB 95 straipsniu. Pagal šios
direktyvos 1 straipsnį jos tikslas yra derinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus bei apsaugoti žmonių sveikatą
ir aplinką tada, kai, pirma, bet kokiais tikslais, išskyrus pateikimo į rinką Europos bendrijos teritorijoje, į aplinką apgalvotai
išleidžiami genetiškai modifikuoti organizmai (toliau – GMO) ir, antra, kai Bendrijoje į rinką GMO pateikiami kaip atskiri
produktai ar esantys kituose produktuose.
2007 m. balandžio 13 d. raštu Lenkijos Respublika, remdamasi EB 95 straipsnio 5 dalimi, pranešė Europos Bendrijų Komisijai
apie Lenkijos įstatymo dėl GMO projekto (toliau – įstatymo projektas) 111 ir 172 straipsnius kaip apie nuostatas, kuriomis
nukrypstama nuo Direktyvos 2001/18 nuostatų.
Į įstatymo projektą įtrauktos tokios nukrypti leidžiančios nuostatos:
–        prašymo leisti apgalvotai išleisti į aplinką GMO pateikėjo pareiga pateikti vietovės, kurioje norima apgalvotai išleisti GMO
į aplinką, kaimyninių ūkių savininkų raštiškus patvirtinimus, kad jie tokiam išleidimui neprieštarauja, ir savivaldybės, miestelio
ar miesto mero išduotą pažymą, liudijančią, kad tos vietovės erdvinės plėtros plane numatyta GMO išleidimo į aplinką galimybė
atsižvelgiant į poreikį apsaugoti vietovės aplinką, gamtą ir kultūrinį kraštovaizdį (įstatymo projekto 111 straipsnio 2 dalies
5 ir 6 punktai),
–        draudimas auginti genetiškai modifikuotus augalus visoje nacionalinėje teritorijoje, išskyrus žemės ūkio ministro sprendimu
sukurtas specialias zonas, kuriose tokius augalus auginti leidžiama (įstatymo projekto 172 straipsnis).
2007 m. liepos 9 d. raštu, adresuotu Lenkijos Respublikos nuolatinei atstovybei Europos Sąjungoje, Komisijos generalinis sekretoriatas
patvirtino, kad gavo Lenkijos Respublikos pranešimą pagal EB 95 straipsnio 5 dalį. Šiame rašte Komisija nurodė, kad išnagrinės
šį pranešimą per šešis mėnesius nuo 2007 m. balandžio 17 d., t. y. nuo pirmos darbo dienos, einančios po tos, kurią Komisija
gavo prašymą, ir kad pagal EB 95 straipsnio 6 dalies trečią pastraipą ji gali pratęsti šį terminą dar šešiems mėnesiams, jei
tai būtų pateisinama dėl klausimo sudėtingumo ir nekeltų pavojaus žmonių sveikatai.
2007 m. liepos 26 d. Komisija, remdamasi EB 95 straipsnio 5 dalimi, paskelbė Lenkijos Respublikos pranešimą
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL C 173, p. 8).
2007 m. spalio 12 d. Komisija paspartinta rašytine tvarka E/2254/2007 priėmė sprendimą C (2007) 4697, remiantis EB 95 straipsnio
6 dalimi, atmesti nuostatas, kuriomis nukrypstama nuo Direktyvos 2001/18, apie kurias pranešė Lenkijos Respublika (toliau
– ginčijamas sprendimas).
Ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatyta: „Įstatymo <...> projekto 111 straipsnio 2 dalies 5 bei 6 punktai ir 172 straipsnis,
apie kuriuos Lenkija pranešė pagal EB <...> 95 straipsnio 5 dalį, atmetami.“
2007 m. lapkričio 12 d. elektroniniu laišku Komisija nusiuntė Lenkijos Respublikai ginčijamo sprendimo kopiją. Šis elektroninis
laiškas buvo tokio turinio:
„Gerb. [Ponia] šiuo laišku siunčiame Komisijos sprendimo dėl Lenkijos pranešimo, kuris priimtas ir apie kurį pranešta Lenkijos
Respublikai 2007 m. spalio 12 d., kopiją <...>“
2007 m. lapkričio 30 d. elektroniniu laišku Lenkijos Respublika išsiuntė Komisijai tokį atsakymą:
„Gerb. [Pone],
turėdami mintyje mūsų paskutinius kontaktus (ir prie šio laiško prisegtą Jūsų elektroninį laišką), norėtume Jūsų paklausti,
ar Komisija išsiuntė savo oficialų atsakymą Lenkijos valdžios institucijoms dėl Lenkijos pranešimo, susijusio su įstatymo
dėl GMO projektu. Dokumentus, kuriuos Jūs pridėjote prie savo paskutinio elektroninio laiško, galime laikyti tik (2007 m.
spalio 11 d.) Komisijos sprendimo projektu, kuris kitą dieną Komisijoje svarstytas, taikant rašytinę procedūrą.
Tikimės, jog sutinkate, kad, nesant oficialaus Komisijos atsakymo, pagal Sutartį tolesnei procedūrai kyla tam tikros pasekmės.
Iš anksto dėkojame už Jūsų atsakymą ir šio klausimo paaiškinimą.“
2007 m. gruodžio 4 d. Komisija, remdamasi EB 254 straipsniu, apie ginčijamą sprendimą pranešė Lenkijos Respublikai.
2007 m. gruodžio 5 d. elektroniniu laišku Lenkijos Respublika paklausė Komisijos, ar ji patvirtinanti, kad ginčijamas sprendimas
buvo iš tiesų priimtas ir kad apie jį pranešta Lenkijos Respublikai. Tos pačios dienos elektroniniu laišku Komisija atsakė,
kad apie ginčijamą sprendimą iš tiesų buvo pranešta prieš dieną.
2007 m. gruodžio 20 d. rašte, adresuotame Lenkijos Respublikos nuolatinei atstovybei Europos Sąjungoje, Europos Komisijos
generalinio sekretoriaus pavaduotojas nurodė:
„Dėl Įstatymo dėl genetiškai modifikuotų organizmų projekto, gauto 2007 m. balandžio 13 d., 2007 m. spalio 12 d. Komisija
priėmė sprendimą šį projektą atmesti dėl to, kad nepateikta naujų mokslo įrodymų pagal EB 95 straipsnio 5 dalį.
Dėl techninės klaidos informacija nepasiekė Lenkijos minėto sprendimo priėmimo dieną. Nustačiusi, kad informacija adresato
nepasiekė, Komisija perdavė savo sprendimą Lenkijai 2007 m. gruodžio 4 d. <...>
Nors informacija perduota pavėluotai, Komisija prašo Lenkijos atsižvelgti į per EB 95 straipsnio 6 dalyje numatytą šešių mėnesių
terminą priimto sprendimo turinį ir nepriimti jokių teisės aktų, kuriais būtų nukrypstama nuo Direktyvos 2001/18 nuostatų.
Taip pat norėtume priminti, kad valstybės narės negali remtis formaliais pažeidimais, kad pateisintų žalą tam tikriems esminiams
Bendrijos teisės aspektams ar trukdytų veikti vidaus rinkai.“
Ginčijamas sprendimas paskelbtas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
2008 m. sausio 19 d. (OL L 16, p. 17).
Nuo 2007 m. spalio 12 d. iki gruodžio 4 d. Lenkijos Respublika nepriėmė įstatymo projekto.

Procesas ir šalių reikalavimai
2008 m. vasario 12 d. Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Lenkijos Respublika pareiškė šį ieškinį.
Pareiškimais, Teismo kanceliarijai pateiktais atitinkamai 2008 m. gegužės 14 d., gegužės 23 d., gegužės 26 d. ir gegužės 30 d.,
Danijos Karalystė, Čekijos Respublika, Graikijos Respublika ir Austrijos Respublika pateikė prašymus įstoti į bylą Lenkijos
Respublikos reikalavimams paremti.
2008 m. liepos 4 d. Teismo aštuntosios kolegijos pirmininko nutartimi šio sprendimo 19 punkte nurodyti prašymai įstoti į bylą
buvo patenkinti.
2008 m. rugpjūčio 20 d. ir rugsėjo 17 d. atitinkamai Čekijos Respublika ir Austrijos Respublika pateikė savo įstojimo į bylą
paaiškinimus. Pagrindinės šalys pateikė pastabas dėl šių paaiškinimų. Graikijos Respublika nepateikė savo įstojimo į bylą
paaiškinimo.
2009 m. kovo 12 d. Teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Danijos Karalystė paprašė leisti atsiimti savo prašymą įstoti
į bylą.
2009 m. balandžio 20 d. nutartimi Teismo aštuntosios kolegijos pirmininkas patenkino šį prašymą.
Lenkijos Respublika Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Čekijos Respublika Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Austrijos Respublika Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą sprendimą,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, Teismas (aštuntoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį ir, taikydamas
proceso organizavimo priemones pagal savo Procedūros reglamento 64 straipsnį, raštu pateikti Komisijai klausimą, į kurį ji
atsakė per nustatytą terminą.
2009 m. rugpjūčio 3 d., rugsėjo 18 d. ir spalio 2 d. Teismo kanceliarijai pateiktais raštais atitinkamai Austrijos Respublika,
Graikijos Respublika ir Čekijos Respublika pranešė Teismui, kad jų atstovai posėdyje nedalyvaus.
Šalys pagrindinėje byloje buvo išklausytos ir atsakė į Teismo žodžiu pateiktus klausimus 2009 m. spalio 28 d. vykusiame posėdyje.

Dėl teisės
Lenkijos Respublika nurodo tris pagrindus, kuriais grindžia savo ieškinį: EB 95 straipsnio 6 dalies kartu su EB 254 straipsnio
3 dalimi pažeidimą, esminio procedūros reikalavimo pažeidimą ir teisinio saugumo principo pažeidimą.
Pirmiausia reikia nagrinėti pirmąjį iš šių pagrindų.
Šalių argumentai
Lenkijos Respublika, palaikoma Čekijos Respublikos ir Austrijos Respublikos, tvirtina, kad pažeista EB 95 straipsnio 6 dalis
kartu su EB 254 straipsnio 3 dalimi.
Visų pirma, Lenkijos Respublika tvirtina, kad EB 95 straipsnio 6 dalyje numatytas terminas yra imperatyvus, nes jam pasibaigus
kyla esminės pasekmės – laikoma, kad nacionalinės nuostatos, apie kurias pranešta, yra patvirtintos.
Pirma, šio termino imperatyviu pobūdžiu išreikšta valstybių narių valia. Įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, nacionalines nuostatas,
kuriomis nukrypstama nuo suderinimo priemonių, galima priimti, tik jei šias nuostatas patvirtina Komisija. Vis dėlto Komisijos
tyla laikoma nebyliu pritarimu nacionalinių priemonių priėmimui.
Antra, šio termino imperatyvų pobūdį ir tai, kad šiam terminui pasibaigus nacionalinės nuostatos laikomos patvirtintos, Teisingumo
Teismas patvirtino 2007 m. rugsėjo 13 d. Sprendimu
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
(C‑439/05 P ir C‑454/05 P, Rink. p. I‑7141, 40 ir 41 punktai). Komisija nepranešė Lenkijos Respublikai apie sprendimą patvirtinti
arba atmesti nacionalines nuostatas per šešių mėnesių terminą, numatytą EB 95 straipsnio 6 dalies pirmoje pastraipoje, ir
neinformavo apie galimą termino pratęsimą pagal EB 95 straipsnio 6 dalies trečią pastraipą, todėl Įstatymo projekto 111 ir
172 straipsniai laikomi patvirtinti nuo 2007 m. spalio 14 dienos.
Trečia, Lenkijos Respublika tvirtina, kad nors EB 95 straipsnio 6 dalyje aiškiai nurodyta pareiga pranešti apie nacionalines
nuostatas, tokios pareigos nenurodant Komisijos sprendimo atžvilgiu, pagal EB 254 straipsnio 3 dalį tokia pareiga nustatyta
visų Bendrijos sprendimų atžvilgiu, tačiau ji nenustatyta nacionalinių nuostatų atžvilgiu. Be to, Bendrijos teismas jau vartojo
sąvoką „sprendimo priėmimas“ plačiąja prasme, kalbėdamas tiek apie vidinį sprendimo priėmimą, tiek apie jo paskelbimą (2002 m.
birželio 18 d. Teisingumo Teismo Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
, C‑398/00, Rink. p. I‑5643, 34 punktas ir šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
37 punktas).
Toliau Lenkijos Respublika, palaikoma Čekijos Respublikos ir Austrijos Respublikos, tvirtina, kad vien sprendimo paskelbimo
tiems, kam jis skirtas, data turi lemiamą reikšmę jo įsigaliojimui.
Pirma, vien priėmus sprendimą nekyla jokių teisinių pasekmių jo adresatams. Atvirkščiai, pagal EB 254 straipsnio 3 dalį sprendimas
įsigalioja tik tada, kai apie jį jiems pranešama, t. y. kai sprendimo adresatai gali susipažinti su jo turiniu. Todėl tai,
kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas 2007 m. spalio 12 d., neturi jokios įtakos EB 95 straipsnio 6 dalyje nustatyto šešių
mėnesių termino laikymuisi.
Šiuo atveju apie ginčijamą sprendimą Lenkijos Respublikai pranešta 2007 m. gruodžio 4 d., t. y. pasibaigus EB 95 straipsnio
6 dalyje numatytam šešių mėnesių terminui. Lenkijos Respublika nežinojo, kad ginčijamas sprendimas priimtas 2007 m. spalio
12 d., ir negalėjo susipažinti su jo turiniu, tad šio sprendimo priėmimas yra tik Komisijos vidaus aktas. Dėl to ginčijamas
sprendimas negalėjo turėti jokių teisinių pasekmių ir sutrukdyti įsigalioti nacionalinėms nuostatoms pagal EB 95 straipsnio
6 dalies antrą pastraipą nuo šios dalies pirmoje pastraipoje numatyto šešių mėnesių termino pabaigos.
Antra, ginčijamas sprendimas paskelbtas 2007 m. gruodžio 4 d., taikant EB 254 straipsnį, pagal kurį sprendimai įsigalioja
nuo jų paskelbimo adresatams momento.
A contrario
, sprendimai neįsigalioja prieš juos paskelbiant adresatams. Šiuos samprotavimus patvirtino Teisingumo Teismas 1979 m. sausio
25 d. Sprendime
Racke
(98/78, Rink. p. 69, 15 punktas) ir galiausiai patikslino šio sprendimo 37 punkte minėtame Sprendime
Ispanija prieš Komisiją
.
Dėl Komisijos nurodytų Teisingumo Teismo sprendimų: 1972 m. liepos 14 d.
Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
(48/69, Rink. p. 619);
Geigy prieš Komisiją
(52/69, Rink. p. 787) ir 1974 m. gegužės 29 d.
König
(185/73, Rink. p. 607), Lenkijos Respublika tvirtina, kad šiose bylose buvo nagrinėjami pranešimo apie Bendrijos teisės aktus
arba jų paskelbimo procedūros pažeidimai. Tačiau nė vienoje iš šių bylų nenagrinėtas atvejis, kai buvo pažeista EB 95 straipsnio
6 dalis arba panaši nuostata, kurioje įtvirtintas pranešimo apie aktą arba jo paskelbimo terminas ir pagal kurią kyla „esminės
materialinės pasekmės“ tokį terminą praleidus. Tiesa, minėtame Sprendime
König
nagrinėtas Sutartimi numatytas terminas. Vis dėlto, kitaip nei toje byloje nagrinėtas terminas, EB 95 straipsnio 6 dalyje
numatytas terminas yra „esminis terminas“. Todėl pavėluotas pranešimas Lenkijos Respublikai apie ginčijamą sprendimą turi
„esminių teisinių pasekmių“, t. y. kad nacionalinės nuostatos laikomos patvirtintos.
Trečia, šio sprendimo 37 punkte minėtame Sprendime
Ispanija prieš Komisiją
(31 punktas) dėl sprendimo valstybės pagalbos srityje Teisingumo Teismas nusprendė, kad nagrinėjamo sprendimo priėmimas negalėjo
nutraukti 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB [88] straipsnio taikymo taisykles
(OL L 83, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 339), 4 straipsnio 6 dalyje numatyto penkiolikos
darbo dienų termino eigos, nes pagal EB 254 straipsnio 3 dalį apie sprendimus reikia pranešti adresatams, ir jie įsigalioja
tik apie juos pranešus. Be to, tame sprendime Teisingumo Teismas nurodė, kad pranešimo pareiga kyla iš EB 254 straipsnio 3 dalyje
esančios bendros nuostatos ir kad visų sprendimų įsigaliojimą lemia jų paskelbimas.
Ketvirta, pagal EB 230 straipsnio penktą pastraipą ieškinys dėl sprendimo panaikinimo gali būti pareikštas tik po to, kai
apie jį pranešta, o tai reiškia, kad atmetama bet kokia sprendimo įsigaliojimo prieš pranešant apie jį galimybė, dėl kurios
kiltų grėsmė, kad tuo atveju, kai apie jį nepranešta arba pranešta pavėluotai, bet kokia jo teisėtumo kontrolė taps neįmanoma
(generalinio advokato M. Alber išvada byloje, kurioje priimtas šio sprendimo 37 punkte minėtas Sprendimas
Ispanija prieš Komisiją
, Rink. p. I‑5646, 69 punktas). Tokiu atveju Lenkijos Respublika tvirtina, kad ji atsidūrė paradoksalioje padėtyje, nes ją
įpareigojo 2007 m. spalio 12 d. ginčijamas sprendimas, kurio negalėjo apskųsti prieš Komisijai jį paskelbiant 2007 m. gruodžio
4 dieną.
Komisija tvirtina, kad Lenkijos Respublikos argumentai yra nepagrįsti.
Visų pirma Komisija tvirtina, kad įvykdė pareigą pagal EB 95 straipsnio 6 dalį, per nustatytą terminą priėmusi ginčijamą sprendimą.
Pirma, dėl EB 95 straipsnio 6 dalies
ratio legis
Komisija primena, kad EB sutarties 100a straipsnio 4 dalyje nenumatytas joks terminas, per kurį ji privalo išnagrinėti nuo
vidaus rinkos direktyvų nuostatų nukrypstančias nuostatas, apie kurias pranešė valstybė narė. Komisija tik privalėjo vykdydama
lojalaus bendradarbiavimo pareigą pagal EB 10 straipsnį veikti su visu reikalaujamu rūpestingumu ir kuo greičiau. EB 95 straipsnio
6 dalies antra pastraipa, įterpta Amsterdamo sutartimi, buvo nustatyta tam tikra disciplina tikrinimo srityje. Remdamasi 1999 m.
birželio 1 d. Teisingumo Teismo sprendimu
Kortas
(C‑319/97, Rink. p. I‑3143, 36–38 punktai), Komisija tvirtina, kad šioje nuostatoje kalbama apie situaciją, kai nėra Komisijos
sprendimo, o ne pranešimo apie jį.
Antra, nepaisant to, kad apie ginčijamą sprendimą pranešta pavėluotai, Komisija atmetė Įstatymo projekto 111 ir 172 straipsnius
ir priėmė ginčijamą sprendimą 2007 m. spalio 12 d., t. y. prieš pasibaigiant šešių mėnesių nuo pranešimo apie nagrinėjamas
nacionalines nuostatas dienos terminui. Vadinasi, Komisija įvykdė jai nustatytą pareigą pagal EB 95 straipsnio 6 dalį. Taigi
dėl pranešimo apie ginčijamą sprendimą praėjus šešių mėnesių terminui (Lenkijos Respublika neginčija ginčijamo sprendimo priėmimo
2007 m. spalio 12 d.) nesusidaro EB 95 straipsnio 6 dalies antroje pastraipoje numatyta teisinė situacija – ji galėtų susidaryti,
tik jei Komisija nebūtų ėmusis jokių veiksmų. Komisija tvirtina, kad jei pareiga pranešti apie sprendimus per šešis mėnesius
nuo pranešimo apie nacionalines nuostatas aiškiai išplauktų iš EB 95 straipsnio 6 dalies ir jei nacionalinės nuostatos būtų
laikomos patvirtintomis, jeigu ji per šį terminą nepraneštų apie savo sprendimą, Lenkijos Respublika be reikalo remtųsi EB 254 straipsnio
3 dalimi. Komisijos manymu, jeigu norėta įtvirtinti galimybę, kad jei Komisija nepraneša apie savo sprendimą per šešis mėnesius
nuo pranešimo apie nacionalinės teisės nuostatas, šios nuostatos laikomos patvirtintos, tokia galimybė turėjo būti aiškiai
numatyta EB 95 straipsnio 6 dalyje. Be to, šio sprendimo 37 punkte minėtame Sprendime
Ispanija prieš Komisiją
(30 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad aktas, Komisijos narių priimtas taikant paspartintą rašytinę procedūrą pagal
Komisijos vidaus reglamento 12 straipsnį ir autentifikuotas generalinio sekretoriaus parašu, jo priėmimo dieną įgyja Komisijos
sprendimo pobūdį pagal EB 249 straipsnį. Taip pat buvo ir šiuo atveju.
Trečia, anot Komisijos, Lenkijos Respublika mano, kad pavėluotai pranešus apie 2007 m. spalio 12 d. ginčijamą sprendimą atsirado
antras sprendimas, t. y.
actus contrarius
, kuriuo panaikintas tariamas Įstatymo projektu, apie kurį pranešta, pasiūlytų nukrypti leidžiančių nuostatų patvirtinimas.
Tačiau toks argumentavimas būtų akivaizdžiai klaidingas ir prieštarautų pačiam ieškinio turiniui, nes Lenkijos Respublika
neprieštarauja, kad ginčijamas sprendimas priimtas 2007 m. spalio 12 dieną.
Ketvirta, Komisijos išaiškinimas yra pagrįstas EB 95 straipsnio 6 dalies pirmos ir trečios pastraipos formuluotėmis, būtent
kuriose, kitaip nei šios nuostatos antroje pastraipoje, kalbama apie „pranešimą“. Taigi, anot Komisijos, EB 95 straipsnio
6 dalį aiškinant pažodžiui, galima manyti, kad vienintelė sąlyga, kurios ji turi laikytis, kad įvykdytų pareigą patikrinti
nacionalines nuostatas, – reikalavimas priimti sprendimą per jai nustatytą šešių mėnesių terminą. Šį aiškinimą patvirtino
Teisingumo Teismas šio sprendimo 36 punkte minėtame Sprendime
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
(37 ir 40 punktai). Be to, Lenkijos Respublika pripažino, kad reikalavimas pranešti per šešis mėnesius sutrumpintų laikotarpį,
per kurį Komisija gali priimti sprendimą, o tai pakenktų patikrinimo procedūrai ir būtų sunkiau įvykdyti pareigą šį sprendimą
motyvuoti. Toks išaiškinimas taip pat taikomas atsižvelgiant į EB 95 straipsnio 6 dalies tikslą nustatyti laikotarpį, per
kurį Komisija turi priimti sprendimą dėl nacionalinių nuostatų, apie kurias jai pranešta siekiant nukrypti nuo vidaus rinkos
suderinimo priemonių.
Toliau EB sutartyje nustatyta, kad nors pranešimas apie Komisijos sprendimą turi įtakos jo įsigaliojimui adresatų atžvilgiu
ir termino, per kurį reikia pareikšti ieškinį, pradžios nustatymui, jis nedaro įtakos tokio sprendimo galiojimui.
Pirma, šio sprendimo 42 punkte minėtame Sprendime
Imperial Chemical Industries prieš Komisiją
(39 punktas) Teisingumo Teismas nusprendė, kad pranešimo apie sprendimą pagal EB 254 straipsnio 3 dalį procedūros pažeidimai
nėra susiję su pačiu aktu ir todėl negali padaryti jo negaliojančio. Šiuo atveju vėlavimas pranešti apie ginčijamą sprendimą,
kurį lėmė techninė klaida, galėjo būti toks pažeidimas. Be to, šio sprendimo 42 punkte minėtame Sprendime
Geigy prieš Komisiją
(18 punktas) Teisingumo Teismas nagrinėjo pranešimo klausimą EB 230 straipsnyje numatyto termino pareikšti ieškinį atžvilgiu.
Konstatavęs, kad pranešimo procedūros pažeidimai nesutrukdė ieškovei pareikšti ieškinio, jis pripažino ieškinio pagrindą,
kad pažeista EB 254 straipsnio 3 dalis, kaip nepriimtiną, motyvuodamas tuo, kad šiuo atžvilgiu nebuvo suinteresuotumo pareikšti
ieškinį. Be to, šio sprendimo 42 punkte minėtame Sprendime
König
(6–8 punktai) Teisingumo Teismas konstatavo, kad pavėluotas reglamento paskelbimas nepadarė įtakos jo galiojimui, o tik pakeitė
datą, nuo kurios šį aktą galima taikyti ir jis sukelia teisinių pasekmių. Galiausiai 1999 m. lapkričio 23 d. Sprendime
Portugalija prieš Tarybą
(C‑149/96, Rink. p. I‑8395, 54 punktas) Teisingumo Teismas taip pat nusprendė, kad pavėluotas Tarybos sprendimo paskelbimas
Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
nedaro įtakos šio akto galiojimui.
Antra, ieškovė, remdamasi šio sprendimo 37 punkte minėtu Sprendimu
Ispanija prieš Komisiją
, nepaisė specifinio EB 95 straipsnio 6 dalies konteksto ir šioje nuostatoje numatytos procedūros teisinių pasekmių. Komisijos
nuomone, EB 95 straipsnio 6 dalis yra susijusi su valstybės narės teisės aktuose numatytu akivaizdžiu nukrypimu nuo vidaus
rinkos taisyklių, kurį tam tikromis sąlygomis galima toleruoti. Tačiau tai, kad apie sprendimą, priimtą pagal nagrinėjamas
nuostatas, nepranešta per šešis mėnesius, negali lemti šio sprendimo neteisėtumo, dėl kurio Komisija netektų bet kokios galimybės
atlikti nukrypstančių nacionalinių teisės normų teisinę kontrolę, o tai aiškiai neatitiktų Sutarties autorių siekių. Tačiau
šio sprendimo 37 punkte minėtame Sprendime
Ispanija prieš Komisiją
ginčijamo sprendimo panaikinimas dėl jo paskelbimo pasibaigus nustatytam terminui lėmė tik naują valstybės pagalbos projekto
teisinį kvalifikavimą, taip paliekant Komisijai teisinės kontrolės galimybę. Be to, šio sprendimo 37 punkte minėtas Sprendimas
Ispanija prieš Komisiją
buvo susijęs su visiškai kitokiomis nei šioje byloje faktinėmis ir teisinėmis aplinkybėmis. Pavyzdžiui, reikalavimas nedelsiant
pranešti apie sprendimą, priimtą pagal Reglamentą Nr. 659/1999, buvo aiškiai numatytas šio reglamento 25 straipsnyje, o taip
nėra EB 95 straipsnio 6 dalies ir EB 254 straipsnio 3 dalies atveju. Vadinasi, Teisingumo Teismo motyvai nebuvo absoliutaus
pobūdžio.
Trečia, pranešimo apie ginčijamą sprendimą 2007 m. gruodžio 4 d. teisinės pasekmės yra tokios: nuo šios dienos prasideda terminas,
per kurį galima pareikšti ieškinį pagal EB 230 straipsnio 5 dalį ir ginčijamu sprendimu remtis Lenkijos Respublikos atžvilgiu.
Šiuo atveju Komisija tvirtina, kad Lenkijos Respublika nepriėmė Įstatymo projekto 111 ir 172 straipsnių nei iki pranešimo
apie ginčijamą sprendimą, nei apie jį pranešus ir kad ieškovė savo ieškinį grindžia tik tuo, kad apie ginčijamą sprendimą
pranešta 2007 m. gruodžio 4 dieną. Tačiau iš teismo praktikos matyti, kad toks pranešimas negali daryti įtakos ginčijamo sprendimo
galiojimui, dėl jo tik susidaro kliūčių šiuo sprendimu remtis Lenkijos Respublikos atžvilgiu laikotarpiu nuo 2007 m. spalio
12 d. iki 2007 m. gruodžio 4 dienos. Be to, reikia manyti, kad Lenkijos Respublika prieš oficialiai pranešant apie ginčijamą
sprendimą žinojo, kad įstatymo projektas atmestas.
Bendrojo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia priminti, kad EB sutartimi numatyta laipsniškai sukurti vidaus rinką, kurią sudaro vidaus sienų neturinti
erdvė, kur užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas. Šiuo tikslu EB sutartyje numatyta priimti
priemones, skirtas valstybių narių teisės aktams suderinti. Vystantis pirminei teisei, Vieningu Europos aktu į šią sutartį
įtraukta nauja nuostata, EB sutarties 100a straipsnis (2003 m. kovo 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Danija prieš Komisiją
, C‑3/00, Rink. p. I‑2643, 56 punktas), kuris, 1999 m. gegužės 1 d. įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai, buvo pakeistas EB 95 straipsniu.
Amsterdamo sutartimi iš dalies pakeistas EB sutarties trečiosios dalies V antraštinės dalies 3 skyrius, skirtas valstybių
narių teisės aktų suderinimui (2003 m. sausio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑512/99, Rink. p. I‑845, 38 punktas).
Pagal EB sutarties 100a straipsnio 4 dalį, t. y. nuostatą, taikytą prieš įsigaliojant Amsterdamo sutarčiai, kai nustačius
suderinimo priemonę valstybė narė mano, kad 34 straipsnyje nurodytais arba su aplinkos ar darbo aplinkos apsauga susijusiais
sumetimais būtina taikyti nacionalines nuostatas, ji apie jas praneša Komisijai. Komisija patvirtina nagrinėjamas nuostatas,
patikrinusi, ar jos nėra savavališkos diskriminacijos priemonė arba paslėptas valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas
(1994 m. gegužės 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, C‑41/93, Rink. p. I‑1829, 27 punktas ir šio sprendimo 56 punkte minėto Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
39 punktas). Valstybė narė gali taikyti nacionalines nuostatas, apie kurias pranešė pagal EB sutarties 100a straipsnio 4 dalį,
tik gavusi jas patvirtinantį Komisijos sprendimą (minėto Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
30 punktas).
EB sutarties 100a straipsnio 4 dalyje nenumatytas joks terminas, per kurį Komisija turi patvirtinti nuostatas, apie kurias
jai pranešta. Teisingumo Teismas vis dėlto nusprendė, kad tai, jog nėra nustatytas terminas, neatleidžia Komisijos nuo pareigos
vykdyti savo pareigas su visu būtinu rūpestingumu (šio sprendimo 47 punkte minėto Sprendimo
Kortas
34 punktas).
EB 95 straipsnyje, kuriuo, remiantis Amsterdamo sutartimi, panaikinamas ir pakeičiamas EB sutarties 100a straipsnis, daromas
skirtumas tarp nuostatų, apie kurias buvo pranešta, pagal tai, ar jos yra nacionalinės nuostatos, egzistavusios jau prieš
derinimą, ar tai nacionalinės nuostatos, kurias atitinkama valstybė narė nori priimti. Pirmuoju atveju, numatytu EB 95 straipsnio
4 dalyje, egzistuojančių nacionalinių nuostatų išlaikymas turi būti pagrįstas svarbiais EB 30 straipsnyje numatytais reikalavimais
arba su darbo ar aplinkos apsauga susijusiais reikalavimais. Antruoju atveju, numatytu EB 95 straipsnio 5 dalyje, valstybės
narės privalo pateikti Komisijai patvirtinti visas, jų manymu, būtinas nacionalines nukrypti leidžiančias nuostatas (2008 m.
lapkričio 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Nyderlandai prieš Komisiją
, C‑405/07 P, Rink. p. I‑8301, 51 punktas). Tokiu atveju naujų nacionalinių nuostatų priėmimas dėl šiai valstybei narei būdingos
problemos, kuri iškyla nustačius suderinimo priemonę, turi būti pagrįstas naujais mokslo įrodymais, susijusiais su aplinkos
apsauga arba darbo sritimi (šio sprendimo 56 punkte minėto Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
40 punktas).
Reikia pabrėžti, kad pagal EB 95 straipsnio 6 dalies antrą pastraipą nacionalinės nukrypti leidžiančios nuostatos laikomos
patvirtintomis, jeigu Komisija nepriima sprendimo per šešis mėnesius nuo šios nuostatos 4 ir 5 dalyse numatyto pranešimo dienos.
Be to, pagal 95 straipsnio 6 dalies trečią pastraipą šio termino pratęsti negalima, kai klausimas nėra sudėtingas ir kai yra
pavojus žmonių sveikatai (šio sprendimo 36 punkte minėto Sprendimo
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
40 punktas).
Iš šios nuostatos taip pat matyti, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas manė, jog būtina Amsterdamo sutartimi nustatyti Komisijai
tam tikrą terminą, per kurį ji turi patikrinti nacionalines nuostatas, apie kurias jai pranešta (šiuo klausimu žr. šio sprendimo
47 punkte minėto Sprendimo
Kortas
33 punktą).
Pagal teismo praktiką iš EB 95 straipsnio 6 dalies antros pastraipos aišku, jog Sutarties autoriai norėjo, kad ir pranešimą
pateikusios valstybės narės, ir tinkamo vidaus rinkos veikimo interesais šiame straipsnyje numatyta procedūra būtų greitai
užbaigta (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 55 punkte minėto Sprendimo
Danija prieš Komisiją
49 punktą ir 36 punkte minėto Sprendimo
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
40 ir 41 punktus; 2005 m. spalio 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Land Oberösterreich ir Austrija prieš Komisiją
, T‑366/03 ir T‑235/04, Rink. p. II‑4005, 43 punktas).
Šiuo atveju neginčijama, kad apie ginčijamą sprendimą Lenkijos Respublikai pranešta 2007 m. gruodžio 4 d., t. y. pasibaigus
EB 95 straipsnio 6 dalies pirmoje pastraipoje numatytam šešių mėnesių terminui.
Tačiau Komisija šiuo atžvilgiu tvirtina, kad ginčijamą sprendimą priėmė 2007 m. spalio 12 d., t. y. prieš pasibaigiant EB 95 straipsnio
6 dalies antroje pastraipoje numatytam šešių mėnesių terminui ir kad todėl ji įvykdė pareigą pagal šią nuostatą.
Grįsdama šį tvirtinimą Komisija pateikė daug dokumentų, susijusių su ginčijamo sprendimo priėmimu: 2007 m. spalio 9 d. Komisijos
nariams skirtos pažymos, susijusios su paspartinta rašytine procedūra E/2254/2007 dėl ginčijamo sprendimo priėmimo, kopiją,
šios pažymos 2007 m. spalio 11 d. papildymo (kuriame uždėta žyma: „PATVIRTINTA 2007 M. SPALIO 12 D. SGAII – 11 val.) kopiją
ir 2007 m. spalio 12 d. Komisijos nariams skirtos pažymos „Rašytinių procedūrų aprobacija“, kuria Komisijos generalinio sekretoriato
raštinės direktorius Komisijos nariams patvirtino, kad ji priėmė 2007 m. spalio 12 d. ginčijamą sprendimą, laikydamasi rašytinės
procedūros, kopiją.
Iš šių dokumentų matyti, kad Komisijos nariai iš tiesų buvo pakviesti 2007 m. spalio 12 d. priimti sprendimą, laikantis paspartintos
rašytinės procedūros, dėl Generalinio direktorato „Aplinka“ pasiūlymo patvirtinti Komisijos sprendimo projektą, susijusį su
Įstatymo projektu.
Vis dėlto, priešingai nei tvirtina Komisija, tai, kad ginčijamas sprendimas priimtas tą dieną, negali nutraukti EB 95 straipsnio
6 dalies pirmoje pastraipoje numatyto šešių mėnesių termino eigos. Iš tiesų ginčijamas sprendimas pagal EB 254 straipsnio
3 dalį įsigaliojo nuo pranešimo apie jį adresatui, šiuo atveju – Lenkijos Respublikai (šiuo klausimu žr. 1979 m. kovo 8 d.
Teisingumo Teismo sprendimo
Salumificio di Cornuda
, 130/78, Rink. p. 867, 23 punktą ir 2008 m. lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Foselev Sud‑Ouest
, C‑18/08, Rink. p. I‑8745, 18 punktą).
Tiesa, kaip pažymi Komisija, EB 95 straipsnio 6 dalies antroje pastraipoje, kitaip nei šios nuostatos trečioje pastraipoje,
nurodytas Komisijos sprendimo nebuvimas. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad sprendimas, kuriuo neleidžiama priimti nacionalinių
nuostatų, apie kurias Komisijai pranešė valstybė narė, įsigalioja, o tai būtinai turi įvykti prieš pasibaigiant EB 95 straipsnio
6 dalies pirmoje pastraipoje numatytam šešių mėnesių terminui, ne anksčiau, kaip tą dieną, nuo kurios juo galima remtis šios
valstybės narės atžvilgiu, t. y. pranešimo apie jį dieną (pagal analogiją žr. šio sprendimo 37 punkte minėto Sprendimo
Ispanija prieš Komisiją
32 punktą). Be to, Komisija šiuo atžvilgiu per posėdį, atsakydama į Bendrojo Teismo klausimą, patvirtino, kad nuo tada, kai
įsigaliojo Amsterdamo sutartis, nė apie vieną Komisijos sprendimą, priimtą remiantis EB 95 straipsnio 6 dalimi, nebuvo atitinkamai
valstybei narei pranešta pasibaigus šios nuostatos pirmoje pastraipoje numatytam šešių mėnesių terminui.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, negalima aiškinti, kad pagal EB 95 straipsnio 6 dalies antrą pastraipą, kurioje nurodyta:
„Komisijai per [šios nuostatos pirmoje pastraipoje numatytą šešių mėnesių] terminą nepriėmus sprendimo“ šio termino eiga nutraukiama
tik priėmus sprendimą, nesvarbu, kada apie jį pranešama. Iš tiesų, kaip tai pažymi Lenkijos Respublika, Komisijos vidinis
sprendimų priėmimo procesas apskritai nėra atitinkamai valstybei narei žinomas. Todėl jei termino sprendimui priimti eiga
būtų nutraukiama tik priėmus sprendimą, o ne pranešus apie jį atitinkamai valstybei narei, jos atžvilgiu šis terminas būtų
pratęstas (šiuo klausimu žr. šio sprendimo generalinio advokato M. Alber išvados, pateiktos byloje, kurioje priimtas 37 punkte
minėtas Sprendimas
Ispanija prieš Komisiją
, 66 ir 67 punktus).
Abejonių dėl tokios išvados nekelia ir Komisijos argumentas, kad paskelbiant ginčijamą sprendimą padaryta „techninė klaida“
– šis sprendimas nebuvo įtrauktas į Komisijos generalinio sekretoriato parengtą skelbtinų sprendimų sąrašą, nes už tokią klaidą
išimtinai atsako ji pati.
Iš šių samprotavimų aišku, kad 2007 m. spalio 12 d. priimtas ir tik gruodžio 4 d. paskelbtas ginčijamas sprendimas priimtas
pasibaigus EB 95 straipsnio 6 dalies pirmoje pastraipoje numatytam šešių mėnesių terminui. Pasibaigus šiam terminui Įstatymo
projektas buvo laikomas patvirtintas ir Komisija negalėjo jo vėliau atmesti ginčijamu sprendimu.
Iš visų pateiktų samprotavimų matyti, kad reikia patvirtinti šį ieškinio pagrindą ir panaikinti ginčijamą sprendimą.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti bylinėjimosi išlaidas, nes Lenkijos Respublika to reikalavo.
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 4 dalies Čekijos Respublika, Graikijos Respublika ir Austrijos Respublika turi pačios
padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (aštuntoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2007 m. spalio 12 d. Komisijos sprendimą 2008/62/EB dėl Lenkijos akto dėl genetiškai modifikuotų organizmų projekto
111 ir 172 straipsnių, apie kuriuos Lenkijos Respublika pranešė pagal EB sutarties 95 straipsnio 5 dalį kaip apie nuostatas,
leidžiančias nukrypti nuo Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto
išleidimo į aplinką.
2.
Europos Komisija padengia savo ir Lenkijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Čekijos Respublika, Graikijos Respublika ir Austrijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Paskelbta 2010 m. gruodžio 9 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Parašai.
*
Proceso kalba: lenkų.