CELEX: 62002CJ0277
Okolje
Odpadki
Uredba Sveta (EGS) št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov
Odpadki za predelavo
Ugovori
Pristojnost organa države odpreme
Predelava, ki ne spoštuje zahtev iz člena 4 Direktive 75/442/EGS ali nacionalnih predpisov
Pristojnost organa države odpreme za takšna ugovarjanja

Zadeva C-277/02
EU-Wood-Trading GmbH
proti
Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Oberverwaltungsgericht Rheinland Pfalz)
„Okolje – Odpadki – Uredba Sveta (EGS) št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov – Odpadki za predelavo – Ugovori – Pristojnost organa države odpreme – Predelava, ki ne spoštuje zahtev iz člena 4 Direktive 75/442/EGS ali nacionalnih predpisov – Pristojnost organa države odpreme za takšne ugovore“
Povzetek sodbe
1.
Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov – Odpadki za predelavo – Postopek prijave
pošiljk med državami članicami – Ureditev ugovorov zoper pošiljko – Ugovori na podlagi presojanj, ki se navezujejo na prevoz
in predelavo odpadkov – Dopustnost
(Uredba Sveta št. 259/93, člen 7(4)(a), prvi pododstavek; Direktiva Sveta št.  75/442, člen 7)
2.
Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov – Odpadki za predelavo – Postopek prijave
pošiljk med državami članicami – Ureditev ugovorov zoper pošiljko – Ugovori pristojnega organa države odpreme – Presoja vplivov
predelave na zdravje in okolje v namembni državi – Upoštevanje strožjih meril v državi odpreme – Dopustnost – Pogoji
(Uredba Sveta št. 259/93, člen 7(4)(a), prvi pododstavek; Direktiva Sveta št. 75/442, člen 7)
3.
Okolje – Odpadki – Uredba št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov – Odpadki za predelavo – Postopek prijave
pošiljk med državami članicami – Ureditev ugovorov zoper pošiljko – Ugovori pristojnega organa države odpreme na podlagi neskladnosti
predelave odpadkov z nacionalnimi predpisi v državi odpreme – Nedopustnost
(Uredba Sveta št. 259/93, člen 7(4)(a), drugi pododstavek)
1.
Člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti,
v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z odločbama 98/368 in 1999/816, na podlagi katerega imajo pristojni organi države
odpreme in namembne države, skladno z Direktivo 75/442, pravico utemeljeno ugovarjati načrtovani pošiljki odpadkov za predelavo,
je treba razlagati tako, da tako ugovarjanje lahko temelji na presojanjih, ki se navezujejo ne le na prevoz odpadkov v območje
vsakega pristojnega organa, ampak prav tako na predelavo, predvideno z omenjeno pošiljko.
(Glej točko 43 in točko 1 izreka.)
2.
Člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti,
v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z odločbama 98/368 in 1999/816, na podlagi katerega imajo pristojni organi države
odpreme in namembne države, skladno z Direktivo 75/442, pravico utemeljeno ugovarjati načrtovani pošiljki odpadkov za predelavo,
je treba razlagati tako, da se pristojni organ države odpreme lahko ob presoji vplivov načrtovane predelave na zdravje in
okolje v namembnem kraju in ob spoštovanju načela sorazmernosti sklicuje na kriterije, ki jim je zaradi izognitve takšnim
vplivom podvržena predelava odpadkov v državi odpreme, tudi kadar so ti kriteriji strožji od tistih, ki veljajo v namembni
državi.
(Glej točko 54 in točko 2 izreka.)
3.
Člen 7(4)(a), drugi pododstavek, Uredbe št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti,
v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z odločbama 98/368 in 1999/816, na podlagi katerega imajo pristojni organi države
odpreme in namembne države, skladno z Direktivo 75/442, pravico utemeljeno ugovarjati načrtovani pošiljki odpadkov za predelavo,
je treba v primeru, da načrtovana predelava ne spoštuje nacionalnih zakonov in drugih predpisov na področju varstva okolja,
javnega reda, javne varnosti in varstva zdravja, razlagati tako, da pristojni organ države odpreme ne more ugovarjati pošiljki
odpadkov na podlagi okoliščine, da načrtovana predelava ne spoštuje teh predpisov.
(Glej točko 60 in točko 3 izreka.)
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 16. decembra 2004(
*
)
„Okolje – Odpadki – Uredba Sveta (EGS) št. 259/93 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov – Odpadki za predelavo – Ugovori – Pristojnost organa države odpreme – Predelava, ki ne spoštuje zahtev iz člena 4 Direktive 75/442/EGS ali nacionalnih predpisov – Pristojnost organa države odpreme za takšna ugovarjanja“
V zadevi C-277/02,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, naslovljen na Sodišče s sklepom Oberverwaltungsgericht
Rheinland-Pfalz (Nemčija) z dne 3. julija 2002, ki je prispel na Sodišče 29. julija 2002, v postopku
EU-Wood-Trading GmbH
,
proti
Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH
,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi P. Jann, predsednik senata, A. Rosas, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, K. Lenaerts in K. Schiemann (poročevalec),
sodnika,
generalni pravobranilec: P. Léger,
sodna tajnica: L. Hewlett, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 27. maja 2004,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za EU-Wood-Trading GmbH T. Pschera in B. Enderle, Rechtsanwälte,
–        za Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH C. v. der Lühe, Rechtsanwalt,
–        za dansko vlado J. Molde, zastopnik,
–        za avstrijsko vlado E. Riedl, zastopnik,
–        za Komisijo Evropskih skupnosti U. Wölker in M. Konstantinidis, zastopnika,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 23. septembra 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7(4)(a), prvi in drugi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št.
259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje
(UL L 30, str. 1), kot je bila spremenjena z odločbama Komisije 98/368/ES z dne 18. maja 1998 (UL L 165, str. 20) in 1999/816/ES
z dne 24. novembra 1999 (UL L 316, str. 45, v nadaljevanju: Uredba).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbama EU-Wood-Trading mbH s sedežem v Bürstadtu (Nemčija) (v nadaljevanju:
EU-Wood-Trading) in Sonderabfall-Management-Gesellschaft Rheinland-Pfalz mbH, ker je le-ta ugovarjala prevozu 3500 ton lesnih
odpadkov, ki jih je družba EU-Wood-Trading nameravala prepeljati v Italijo.

Pravni okvir

Ureditev Skupnosti
Bistveni cilj Direktive Sveta 75/442/ES z dne 15. julija 1975 o odpadkih (UL L 194, str. 39), kot je bila spremenjena z Direktivo
Sveta 91/156/EGS z dne 18. marca 1991 (UL L 78, str. 32) in z Odločbo Komisije 96/350/ES z dne 24. maja 1996 (UL L 135, str.
32, v nadaljevanju: Direktiva), je varstvo zdravja ljudi in okolja pred škodljivimi vplivi, ki jih povzročajo zbiranje, prevoz,
obdelava, skladiščenje in odlaganje odpadkov. Četrta uvodna izjava omenjene direktive posebej navaja, da je pomembno spodbujati
predelavo odpadkov in uporabo s predelavo pridobljenih materialov, da bi ohranjali naravne vire.
V Direktivi je v členu 1(e) definirano „odstranjevanje“ kot „postopki, navedeni v Prilogi IIA“, in v členu 1(f) „predelava“
kot „postopki, navedeni v Prilogi IIB“.
Glede na člen 4, prvi pododstavek, Direktive:
„Države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev take predelave ali odstranjevanja odpadkov, da ne ogrožajo zdravja
ljudi in brez uporabe postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju, predvsem pa:
–        ne predstavljajo tveganja za vode, zrak, tla ter rastline in živali,
–        niso moteči zaradi hrupa ali vonjav,
–        ne vplivajo škodljivo na krajino ali mesta posebnega pomena.“
Na osnovi člena 7(1) Direktive morajo pristojni organi za dosego ciljev, navedenih zlasti v členu 4, čim prej pripraviti enega
ali več načrtov za ravnanje z odpadki. Glede na člen 7(3) lahko države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za preprečevanje
premeščanja odpadkov, ki ni v skladu z njihovimi načrti za ravnanje z odpadki.
V Uredbi je urejeno zlasti nadzorovanje in kontrola prevozov odpadkov med državami članicami.
V njeni deveti uvodni izjavi je določeno, da:
„[…] morajo biti pošiljke odpadkov predhodno prijavljene pristojnim organom, s čimer se jim omogoči, da so pravilno obveščeni
zlasti o vrsti odpadkov, njihovem premeščanju in odstranitvi ali predelavi, tako da lahko ti organi sprejmejo vse potrebne
ukrepe za varovanje zdravja ljudi in okolja, vključno z možnostjo, da utemeljeno ugovarjajo pošiljki“.
Po besedilu člena 2 Uredbe:
„V tej uredbi:
[…]
b)      ‚pristojni organi‘ pomenijo pristojne organe, ki jih določijo države članice skladno s členom 36 ali države nečlanice;
c)      ‚pristojni organ države odpreme‘ pomeni pristojni organ, ki ga določijo države članice skladno s členom 36 za območje, s katerega
se pošiljka odpremi […];
d)      ‚pristojni organ namembne države‘ pomeni pristojni organ, ki ga določijo države članice skladno s členom 36 za območje, kjer
se pošiljka sprejme […];
e)      ‚pristojni organ države tranzita‘ pomeni en sam organ, ki ga določijo države članice skladno s členom 36 za državo, skozi
katero potuje pošiljka v tranzitu;
[…]
g)      ‚prijavitelj‘ pomeni katero koli fizično ali pravno osebo, kateri je naložena dolžnost prijave, to je […] oseba, ki predlaga
ali naroči prevoz odpadkov […];
i)      ‚odstranjevanje‘ je opredeljeno kakor v členu 1(e) Direktive 75/442/EGS;
[…]
k)      ‚predelava‘ je opredeljena kakor v členu 1(f) Direktive 75/442/EGS;
[…]“
Naslov II Uredbe, z naslovom „Pošiljke odpadkov med državami članicami“, vsebuje dve različni poglavji, eno obravnava postopek,
ki se uporablja za pošiljke odpadkov za odstranjevanje (Poglavje A, členi od 3 do 5), drugo pa postopek, ki se uporablja za
pošiljke odpadkov za predelavo (Poglavje B, členi od 6 do 11).
Na osnovi določbe člena 6(1) Uredbe proizvajalec ali imetnik odpadkov, kadar namerava poslati odpadke za predelavo iz Priloge
III k omenjeni uredbi (oranžni seznam odpadkov) iz ene države članice v drugo in/ali jih poslati v tranzitu skozi eno ali
več drugih držav članic, o tem s prijavo uradno obvesti pristojni organ namembne države in pošlje kopije prijave pristojnim
organom države odpreme in države tranzita ter prejemniku.
Glede na člen 6(3) Uredbe se prijava opravi s tovornim listom, ki ga izda pristojni organ države odpreme. V odstavku 5 istega
člena so določeni podatki, ki jih mora prijavitelj navesti v tovornem listu, med njimi so podatki o postopkih, ki vključujejo
predelavo, kakor je navedena v Prilogi IIB k Direktivi.
Na osnovi člena 6(6) navedene uredbe mora prijavitelj za predelavo odpadkov s prejemnikom skleniti pogodbo in kopijo te pogodbe
dostaviti pristojnemu organu na njegovo zahtevo.
Glede na člen 6(8) Uredbe se lahko pristojni organ države odpreme skladno z nacionalno zakonodajo odloči, da namesto prijavitelja
sam pošlje prijavo pristojnemu organu namembne države ter kopije prejemniku in pristojnemu organu države tranzita.
V členu 7(2) je določen rok ter tudi pogoji in načini, ki jih morajo spoštovati pristojni organi namembne države, države odpreme
in države tranzita pri ugovarjanju projektu prijave prevoza odpadkov za predelavo. Navedena določba posebej določa, da morajo
taki ugovori temeljiti na njenem odstavku 4.
V členu 7(4) Uredbe je določeno:
„a)       Pristojni organi namembne države in države odpreme lahko utemeljeno ugovarjajo načrtovani pošiljki:
–        skladno z Direktivo 75/442/EGS, zlasti členom 7 Direktive, ali
–        če ni skladna z nacionalnimi zakoni in predpisi, ki se nanašajo na varstvo okolja, javni red, javno varnost ali zdravstveno
varstvo, ali
–        če je bil prijavitelj ali prejemnik že prej spoznan za krivega nezakonitega pošiljanja. V tem primeru lahko pristojni organ
države odpreme skladno z nacionalno zakonodajo zavrne vse pošiljke, v katere je vpletena zadevna oseba, ali
–        če je pošiljka v nasprotju z obveznostmi iz mednarodnih konvencij, ki jih je sklenila zadevna država članica ali države članice,
ali
–        če razmerje med odpadki, ki jih je mogoče, in tistimi, ki jih ni mogoče predelati, ocenjena vrednost materialov, ki jih je
treba dokončno predelati, ali strošek predelave in stroški odstranitve frakcije, ki je ni mogoče predelati, z gospodarskega
in okoljskega stališča ne upravičujejo predelave.
b)      Pristojni organi države tranzita lahko na podlagi 7(4)(a), drugi, tretji in četrti pododstavek, upravičeno ugovarjajo načrtovani
pošiljki.“
V členu 26 Uredbe je določeno:
„1. Šteje se, da je vsako pošiljanje, ki je bilo opravljeno:
[...]
c)      s privolitvijo, pridobljeno od pristojnih organov s ponaredbo, napačnim prikazom dejstev ali goljufijo, ali
[…]
e)      in zato pride do odstranjevanja ali predelave, ki je v nasprotju s pravili Skupnosti ali mednarodnimi pravili
[...] nezakonit promet.“
Po besedilu člena 30(1) Uredbe:
„Države članice morajo sprejeti ustrezne ukrepe, da zagotovijo pošiljanje odpadkov skladno z določbami te uredbe. Taki ukrepi
lahko vključujejo preglede obratov in podjetij skladno s členom 13 Direktive 75/442/EGS in kontrole po naključnem izboru.“
Glede na člen 34 Uredbe:
„1.       Brez vpliva na določbe člena 26 ter določbe Skupnosti in nacionalne določbe o civilni odgovornosti ter neodvisno od kraja
odstranitve ali predelave odpadkov povzročitelj teh odpadkov sprejme vse potrebne ukrepe, da odpadke odstrani ali predela
ali uredi vse potrebno za njihovo odstranitev ali predelavo, da skladno z Direktivama 75/442/EGS in 91/689/EGS varuje kakovost
okolja.
2.       Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo izpolnjevanje obveznosti iz odstavka 1.“
Glede na člen 36 Uredbe:
„1.       Države članice določijo organ ali organe, pristojne za izvajanje te uredbe. Vsaka država članica določi en sam organ, pristojen
za tranzit.“

Nacionalna ureditev
V členu 5(3) Gesetz zur Förderung der Kreislaufwirtschaft und Sicherung der umweltverträglichen Beseitigung von Abfällen (zakon
za pospeševanje recikliranja in zagotovitev odstranjevanja odpadkov, upoštevajoč okolje) z dne 27. septembra 1994 (BGBl. 1994 I,
str. 2705, v nadaljevanju: zakon z dne 27. septembra 1994) je prepovedana vsaka predelava odpadkov, ki bi vodila k povečanju
vsebnosti škodljive snovi v snovnem ciklusu.
Organizacija odstranjevanja toksičnih odpadkov za deželo Rheinland‑Pfalz je naloga družbe Sonderabfall-Management Gesellschaft
Rheinland-Pfalz mbH.

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
23. novembra 1999 je družba EU-Wood-Trading, s sedežem v Bürstadtu (Nemčija), prijavila družbo Sonderabfall-Management-Gesellschaft
Rheinland-Pfalz mbH pristojnemu organu države odpreme, da namerava le-ta podjetju Frati Luigi iz Pomponesca, s sedežem v Italiji,
poslati 3500 ton lesnih odpadkov.
Glede na to prijavo so bili zadevni odpadki sestavljeni zlasti iz obdelanega ali pobarvanega lesa od porušenja, pohištva ali
mizarskih ostankov. Namenjeni so bili predelavi za proizvodnjo strnjenih plošč.
V dokumentih, priloženih prijavi, so bili opis postopka predelave, potrdila o tem, da organi namembne države Italije ne ugovarjajo
uvozu tega že rabljenega lesa, in laboratorijsko poročilo, v katerem je analiza odpadkov pokazala vsebnost svinca 47 mg v
kilogramu suhe snovi.
Z odločbo z dne 17. januarja 2000 je pristojni organ države odpreme temu prevozu ugovarjal na podlagi člena 7(4)(a), prvi
in drugi pododstavek, Uredbe. Ti ugovori so temeljili na dejstvu, da se glede na vsebnost svinca v zadevnih odpadkih, ki je
presegala priporočljivo vrednost, določeno s smernico ministrstva za okolje dežele Rheinland-Pfalz, predelava navedenih odpadkov
ne bi mogla izvesti brez nevarnosti za zdravje ljudi niti brez škodljivih vplivov za okolje, kar bi bilo v nasprotju z zahtevami
Direktive in zakona z dne 27. septembra 1994.
Družba EU-Wood-Trading je pri pristojnem organu države odpreme nasprotovala ugovarjanju in je izdelala novo poročilo analize
odpadkov, v katerem je vsebina svinca v kilogramu suhe snovi 23 mg, vsebina pa arzena 3,4 mg. To nasprotovanje je bilo 5.
julija 2000 zavrnjeno.
Tožba proti tej odločbi, ki jo je družba EU-Wood- Trading vložila pri Verwaltungsgericht Mainz (Nemčija), je bila s sodbo
z dne 16. oktobra 2001 zavrnjena. Družba EU-Wood-Trading se je zoper to sodbo pritožila pri Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz.
To je v bistvu poudarilo, da pristojni organ države odpreme ne more ugovarjati zoper prevoz odpadkov za predelavo, če se ugovori
nanašajo ne le na prevoz odpadkov, temveč tudi na predelavo v drugi državi članici.
V teh okoliščinah je Oberverwaltungsgericht Rheinland-Pfalz presodilo, da je rešitev spora, v katerem je odločalo, odvisna
od razlage prava Skupnosti, ter prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali je mogoče ugovarjati na podlagi člena 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe (EGS) št. 259/93 […] prevozu odpadkov za predelavo,
ker predvidena predelava krši zahtevo iz prvega stavka člena 4 Direktive 75/442 […], ki predpisuje predelavo odpadkov, ki
ne ogroža zdravja ljudi in ne škodi okolju?
2.      Če je to mogoče, ali lahko razen organa namembne države tako ugovarja tudi organ države odpreme?
3.      Če lahko, ali se lahko organ države odpreme, ki presoja vplive načrtovane predelave na zdravje in okolje v namembnem kraju,
sklicuje na kriterije, ki veljajo v državi odpreme, čeprav so ti strožji od kriterijev, ki se uporabljajo v namembni državi?
4.      Ali se lahko ugovarja prevozu odpadkov za predelavo na podlagi člena 7(4)(a), drugi pododstavek, Uredbe (EGS) št. 259/93,
ker predvidena predelava krši nacionalne zakone in druge predpise na področju varstva okolja, javnega reda, javne varnosti
ali varstva zdravja?
5.      Če se lahko, ali lahko organ države odpreme tako ugovarja, ker predelava krši nacionalne zakone in druge predpise, ki se uporabljajo
v kraju odpreme?“

Vprašanja za predhodno odločanje

Prvo in drugo vprašanje
S prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba proučiti hkrati, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je ugovarjanje
prevozu odpadkov, za katerega so pooblaščeni na podlagi člena (7)(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe pristojni organi države
odpreme in namembne države, lahko osnovano na presojanjih, ki se ne navezujejo le na prevoz odpadkov v območje vsakega pristojnega
organa, ampak ravno tako na predelavo, predvideno z omenjenim prevozom.
Takoj je treba poudariti, da v Uredbi pojem prevoz ni definiran . Druge določbe te uredbe se sklicujejo na pojem prevoza odpadkov,
zlasti določbe člena 7(3) te uredbe, vendar prevoz iz člena 7(4) te iste uredbe ne more biti omejen samo na odpadke.
Torej je treba pojem prevoza ponovno postaviti v njegov kontekst in ga razlagati glede na smisel in namembnost zadevnih določb
zato, da se določi, ali te omogočajo ugovarjanje prevozu odpadkov, ki temelji na predvideni predelavi v namembni državi.
Najprej je treba spomniti, da Uredba usklajeno ureja vprašanje prevoza odpadkov na ravni Skupnosti za zagotovitev varstva
okolja (sodba z dne 13. decembra 2001 DaimlerChrysler, C-324/99, Recueil, str. I-9897, točka 42).
Pogoji in postopki, določeni z Uredbo, so bili sprejeti za zagotovitev varstva okolja in upoštevajoč cilje, ki zadevajo okoljsko
politiko, kot so načelo bližine, načelo, da ima predelava prednost, ter načelo samozadostnosti na ravni Skupnosti in na nacionalni
ravni. Posebej omogočajo državam članicam, da za izvajanje teh načel sprejmejo ukrepe, s katerimi na splošno ali delno prepovedo
pošiljke odpadkov, ki niso v skladu z določbami Direktive, ali jim sistematično ugovarjajo. Uredba sodi na področje okoljske
politike, ki jo zastavi Skupnost, in ne more se šteti, da je njen namen izvajanje prostega pretoka odpadkov znotraj Skupnosti
(sodba z dne 28. junija 1994 v zadevi Parlament proti Svetu, C-187/93, Recueil, str. I-2857, točki 22 in 23).
V sistemu Skupnosti, vzpostavljenem z Uredbo, se zdi očitno, da bi lahko bili cilji varovanja zdravja in okolja, določeni
s strani zakonodajalca Skupnosti, ogroženi, če se prevoza odpadkov med državami članicami, glede na predmet Uredbe, ne bi
pojmovalo v celoti, to je od odhoda odpadkov iz države odpreme do zaključka ravnanja z njimi v namembni državi.
V tem pogledu izhaja iz devete uvodne izjave Uredbe, da ta uvaja postopek predhodne prijave pošiljke odpadkov pristojnim organom
zato, da se ti pravilno seznanijo ne le z vrsto in s premeščanjem teh odpadkov, ampak tudi z njihovo odstranitvijo ali predelavo,
tako da lahko sprejmejo vse potrebne ukrepe za varstvo zdravja človeka in okolja, vključno z možnostjo utemeljenih ugovarjanj.
V ta namen mora prijavitelj na osnovi člena 6(5) Uredbe na tovornem listu, ki je nosilec prijave, poleg podatkov o sestavi
in količini odpadkov pred predelavo in pogojih njihovega prevoza navesti tudi podatke o pogojih, v katerih morajo biti omenjeni
odpadki predelani. Zakonodajalec Skupnosti je želel, da bi bili vsi pristojni organi obveščeni o celotnem procesu ravnanja
z odpadki do takrat, ko ti ne bodo več nevarni za zdravje in okolje.
V ostalem Uredba vsebuje druge določbe, kot so določbe v sporu o glavni stvari, katerih izvajanje zahteva, da pristojni organi
za kontrolo pošiljk odpadkov za predelavo upoštevajo sestavine, ki se lahko predelajo. V členu 7(4)(a), peti pododstavek,
Uredbe je kot razlog ugovarjanj taki pošiljki navedena neutemeljitev predelave z gospodarskega in ekološkega stališča. V kombiniranih
določbah člena 26(1)(e) Uredbe in 26(5) te uredbe je določeno, da države članice sprejmejo ustrezne pravne ukrepe, da prepovejo
in kaznujejo nezakonit promet vsake pošiljke odpadkov, ki z odstranitvijo ali predelavo krši pravila Skupnosti ali mednarodna
pravila.
Iz teh presojanj izhaja, da Uredba kot celota ne izključuje, da ne bi vsi pristojni organi, zadolženi za kontrolo pošiljk
odpadkov, upoštevali elementov, ki se navezujejo ne le na prevoz teh odpadkov, ampak tudi na pogoje, v katerih se predelujejo.
Glede člena 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe se lahko zgledujemo po točki 36 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca
in najprej poudarimo, da je treba te določbe, ki predvidevajo možnost, da pristojni organi namembne države in države odpreme
utemeljeno ugovarjajo načrtovani pošiljki „v skladu z Direktivo 75/442/EGS, zlasti s členom 7 Direktive“, razlagati tako,
da pooblaščajo navedene organe za ugovarjanje na podlagi Direktive in zlasti člena 7 te direktive.
Uporaba prislova „zlasti“ pred omembo člena 7 Direktive povzroči, da dobi sklicevanje na ta člen čisto indikativen značaj,
tako da se lahko ugovarja tudi na podlagi drugih določb Direktive. Okoliščina, da člen 7(3) Direktive določa, da lahko države
članice sprejmejo ukrepe, potrebne za preprečevanje „premeščanja“ odpadkov, ki niso v skladu z njihovimi načrti za ravnanje
z odpadki, ne more povzročiti, da so presojanja, na katerih pristojni organi osnujejo ugovore na podlagi člena 7(4)(a), prvi
pododstavek, Uredbe, omejena le na prevoz teh odpadkov.
Ker na podlagi člena 4 Direktive države članice sprejmejo potrebne ukrepe za zagotovitev predelave ali odstranjevanja odpadkov,
ki ne ogroža zdravja ljudi in ne uporablja postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju, je treba določbe člena 7(4)(a),
prvi pododstavek, Uredbe razlagati tako, da pooblaščajo pristojne organe namembne države in države odpreme, da ugovarjajo
pošiljkam odpadkov za predelavo, ker predvidena predelava ne upošteva zahtev iz navedenega člena 4 Direktive.
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da se člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe razlaga
tako, da ugovarjanje pošiljki odpadkov za predelavo, do katerega so upravičeni pristojni organi države odpreme in namembne
države, lahko temelji na presojanjih, ki se navezujejo ne le na prevoz odpadkov v območje vsakega pristojnega organa, ampak
prav tako na predelavo, predvideno z omenjeno pošiljko.

Tretje vprašanje
S tretjim vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe razlaga tako,
da se pristojni organ države odpreme, da bi ugovarjal pošiljki odpadkov, presojajoč vplive načrtovane predelave na zdravje
in okolje v namembnem kraju, lahko sklicuje na kriterije, ki jim je podvržena predelava odpadkov v državi odpreme zato, da
se izogne takšnim vplivom, tudi kadar so ti kriteriji strožji od tistih, ki veljajo v namembni državi.
V tem pogledu, kot je bilo navedeno v točki 33 te sodbe, je Uredba uskladila vprašanje pošiljanja odpadkov za zagotovitev
varstva okolja. Vendar, kot navaja generalni pravobranilec v točki 60 sklepnih predlogov, pogoji predelave odpadkov niso bili
predmet usklajevanja. Torej morajo države članice na podlagi 4(1) Direktive sprejeti potrebne ukrepe za zagotovitev predelave
odpadkov, ki ne ogroža zdravja ljudi in ne uporablja postopkov ali načinov, ki bi lahko škodovali okolju, predvsem pa ne predstavljajo
tveganja za vode, zrak, tla ter rastline in živali, niso moteči zaradi hrupa ali vonjav in ne vplivajo škodljivo na krajino
ali mesta posebnega pomena. Ta določba sicer ne določa dejanske vsebine ukrepov, ki jih je treba sprejeti, vendar so države
članice s to uredbo vezane glede cilja, ki ga je treba doseči tako, da lahko prosto presojajo o potrebi po takšnih ukrepih
(sodba z dne 9. novembra 1999 v zadevi Komisija proti Italiji, C-365/97, Recueil, str. I-7773, točki 66 in 67).
V izvajanju te pravice presoje lahko države članice s tem, da določijo svoja pravila predelave odpadkov, sprejmejo nacionalne
ukrepe, katerih zahtevnostne ravni se lahko z upoštevanjem ciljev varstva zdravja ljudi in okolja, določenih z Direktivo,
med državami precej razlikujejo. Natanko v takšnih okoliščinah so se pojavila vprašanja, ki jih je predložitveno sodišče postavilo,
zlasti vprašanje, ali lahko pristojni organ države odpreme ugovarja načrtovani pošiljki na podlagi Uredbe tako, da se sklicuje
na višjo raven varstva, ki ga zagotavljajo nacionalna pravila njegove države, kadar so pravila, ki jih je za dosego zgoraj
navedenih ciljev določila država članica odpreme, na višji ravni kot pravila, ki se uporabljajo v namembni državi. Kakor hitro
je torej dopustno, da so pristojni organi države odpreme pooblaščeni ugovarjati pošiljanju, ob upoštevanju elementov, ki se
navezujejo na pogoje izvedbe predelave odpadkov v namembni državi, zahtevajo določbe člena 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe,
da navedeni organi, presojajoč nevarnost te predelave za zdravje ljudi in okolja, v tem pogledu upoštevajo vse umestne kriterije,
vključno s tistimi, ki veljajo v državi odpreme, čeprav so strožji od kriterijev namembne države, zato, ker se z njimi lahko
izogne nevarnosti. Pristojni organi države odpreme ne morejo biti vezani na kriterije svoje države, če se niso bili sposobni
izogniti nevarnosti dlje časa kot pristojni organi namembne države.
Na tak način je treba razlagati Uredbo, če ta sodi v okvir okoljske politike, ki jo zastavi Skupnost, katere naloga na podlagi
člena 2 ES je zlasti spodbujanje visoke ravni varstva in izboljšanje kakovosti okolja. Takšen cilj bi lahko bil ogrožen, če
bi se pristojnemu organu države odpreme onemogočilo, da se sklicuje na vsebino pravil svoje države, ki ustrezajo visoki ravni
varstva okolja, in da posledično ugovarja pošiljki odpadkov, katere pogoji predelave v namembni državi bi lahko škodili zdravju
ljudi ali okolju.
Res je, da je lahko takšno ugovarjanje, kot v sporu o glavni stvari, v nasprotju s sprejetim stališčem pristojnega organa
namembne države, kadar ta po presoji, da je predelava v skladu z zahtevami pravil njegove države, ne ugovarja načrtovani pošiljki
odpadkov. Takšna okoliščina je neločljivo povezana s sistemom, ki je vzpostavljen v Uredbi, v kateri je celoti pristojnih
organov hkrati zaupana odgovornost, da pazijo na to, da se pošiljanje izvede v skladu z določbami omenjene uredbe (sodba z
dne 27. februarja 2002 v zadevi ASA, C-6/00, Recueil, str. I-1961, točka 44). Na to razhajanje v presojanju med različnimi
pristojnimi organi, ki je nasprotno načelu lojalnosti, izraženem v členu 10 ES, se ne more ponovno sklicevati, da bi se zahtevala
druga razlaga Uredbe.
S tem da je zakonodajalec Skupnosti predvidel, da naj bi odpadki za predelavo prosto krožili med državami članicami zato,
da bi bili tam obdelani (sodba z dne 25. junija 1998 v zadevi Dusseldorp in drugi, C-203/96, Recueil, str. I-4075, točka 33),
je ugovarjanje pristojnega organa odpreme pošiljki, na podlagi nacionalnih pravil njegove države o predelavi, na zakonit način
mogoče le, kolikor ta pravila ob spoštovanju načela sorazmernosti omogočajo uresničitev zasledovanih ciljev za izognitev nevarnosti
za zdravje ljudi in okolja ter ne gredo dlje, kot je potrebno za njihovo doseganje.
V tem pogledu je treba nevarnost oceniti na podlagi ustreznih znanstvenih raziskav in ne glede na splošna presojanja (glej
v tem smislu zlasti sodbo z dne 14. julija 1994 v zadevi Van der Veldt, C-17/93, Recueil, str. I-3537, točka 17).
Dejstvo, da ena država članica predpisuje manj stroga pravila od tistih, ki se uporabljajo v drugi državi članici, ne pomeni,
da strožja pravila niso sorazmerna in posledično niso skladna s pravom Skupnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 11. julija
2002 v zadevi Gräbner, C-294/00, Recueil, str. I-6515, točka 46).
Okoliščina, da je država članica izbrala drugačen sistem varstva, kot ga je sprejela druga država članica, ne more vplivati
na presojo o potrebi in sorazmernosti sprejetih določb na tem področju (sodba z dne 21. oktobra 1999 v zadevi Zenatti, C-67/98,
Recueil str. I-7289, točka 34, in zgoraj navedena sodba Gräbner, točka 47).
Nacionalno sodišče, pri katerem je bila vložena tožba zoper ugovarjanje pristojnega organa odpreme, mora presoditi, ali je
ta uporabil nacionalna pravila v pogojih, ki so v nasprotju z načelom sorazmernosti (glej v tem smislu sodbo z dne 12. oktobra
2000 v zadevi Snellers, C-314/98, Recueil, str. I-8633, točka 59).
Glede na navedeno je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe razlagati tako,
da se pristojni organ države odpreme zato, da bi ugovarjal pošiljki odpadkov, ob presoji vplivov načrtovane predelave v namembnem
kraju in spoštovanju načela sorazmernosti, lahko sklicuje na kriterije, ki jim je zaradi izognitve takšnim vplivom podvržena
predelava odpadkov v državi odpreme, tudi kadar so ti kriteriji strožji od tistih, ki veljajo v namembni državi.

Četrto in peto vprašanje
S četrtim in petim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati hkrati, predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali člen 7(4)(a),
drugi pododstavek, Uredbe, na osnovi katerega je mogoče utemeljeno ugovarjati načrtovani pošiljki, če ni v skladu z nacionalnimi
zakoni in drugimi predpisi na področju varstva okolja, javnega reda, javne varnosti ali varstva zdravja, pooblašča pristojni
organ države odpreme, da utemeljeno ugovarja na podlagi okoliščin, da načrtovana predelava ne spoštuje nacionalnih določb.
Kot je bilo omenjeno v točki 39 te sodbe, Uredba kot celota ne izključuje, da ne bi vsi pristojni organi, zadolženi za kontrolo
pošiljk odpadkov, upoštevali elementov, ki se navezujejo ne le na prevoz teh odpadkov, ampak ravno tako na pogoje, v katerih
se predelujejo. Vendar obravnava celote določb člena 7(4) Uredbe ne more voditi k takšnemu zaključku glede uporabe člena 7(4)(a),
drugi pododstavek, Uredbe, ne da bi se podvomilo v povezanost tega člena.
Pomembno je poudariti, da člen 7(4)(b) Uredbe pooblašča pristojni organ države tranzita, da utemeljeno ugovarja načrtovani
pošiljki, na podlagi člena 7(4)(a), drugi, tretji in četrti pododstavek, vendar pa ne na podlagi člena 7(4)(a), prvi in peti
pododstavek.
Pristojni organi države tranzita, obratno od pristojnih organov države odpreme in namembne države, na podlagi Uredbe torej
niso upravičeni do preizkusa, ali se bodo odpadki obravnavali v skladu z Direktivo ali je predelava utemeljena z gospodarskega
in ekološkega stališča.
S tem, da člen 7(4)(a), drugi pododstavek, Uredbe določa, da lahko pristojni organi ugovarjajo načrtovani pošiljki, če ni
v skladu z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi, je želel zakonodajalec Skupnosti na vsaki od stopenj pošiljanja ohraniti
učinkovitost določb vsake prizadete države članice v zvezi z odpadki, ki se nahajajo na ozemlju te države. Iz tega izhaja,
da se pristojni organi države odpreme v ugovorih v zvezi s predelavo v namembni državi ne morejo sklicevati na omenjene določbe.
V teh pogojih je treba na četrto in peto vprašanje odgovoriti, da se člen 7(4)(a), drugi pododstavek, Uredbe razlaga tako,
da se pristojni organ države odpreme ne more sklicevati na določbe tega člena zato, da bi ugovarjal pošiljki odpadkov na podlagi
okoliščine, da načrtovana predelava ne spoštuje nacionalnih zakonov in drugih predpisov na področju varstva okolja, javnega
reda, javne varnosti in varstva zdravja.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1)
Člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe Sveta (EGS) št. 259/93 z dne 1. februarja 1993 o nadzorovanju in kontroli pošiljk odpadkov
znotraj Evropske skupnosti, v Skupnost in iz nje, kot je bila spremenjena z odločbama Komisije 98/368/ES z dne 18. maja 1998
in 1999/816/ES z dne 24. novembra 1999, je treba razlagati tako, da ugovarjanje pošiljki odpadkov za predelavo, do katerega
so upravičeni pristojni organi države odpreme in namembne države, lahko temelji na presojanjih, ki se navezujejo ne le na
prevoz odpadkov v območje vsakega pristojnega organa, ampak prav tako na predelavo, predvideno z omenjeno pošiljko.
2)
Člen 7(4)(a), prvi pododstavek, Uredbe št. 259/93, kot je bila spremenjena z odločbama Komisije 98/368/ES in 1999/816/ES,
je treba razlagati tako, da se pristojni organ države odpreme zato, da bi ugovarjal pošiljki odpadkov, ob presoji vplivov
načrtovane predelave v namembnem kraju in spoštovanju načela sorazmernosti, lahko sklicuje na kriterije, ki jim je zaradi
izognitve takšnim vplivom podvržena predelava odpadkov v državi odpreme, tudi kadar so ti kriteriji strožji od tistih, ki
veljajo v namembni državi.
3)
Člen 7(4)(a), drugi pododstavek, Uredbe št. 259/93, kot je bila spremenjena z odločbama Komisije 98/368/ES in 1999/816/ES,
je treba razlagati tako, da se pristojni organ države odpreme ne more sklicevati na določbe tega člena zato, da bi ugovarjal
pošiljki odpadkov na podlagi okoliščine, da načrtovana predelava ne spoštuje nacionalnih zakonov in drugih predpisov na področju
varstva okolja, javnega reda, javne varnosti in varstva zdravja.
Podpisi
*
Jezik postopka: nemščina.