CELEX: 62009CJ0218
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą
Reglamentas (EEB) Nr. 3665/87
Eksporto grąžinamosios išmokos
5 straipsnio 3 dalis
Suteikimo sąlygos
Išimtis
Nenugalimos jėgos sąvoka
Gabenant sugedę produktai

Prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra susijęs su 1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio
bendras išsamias grąžinamųjų eksporto išmokų už žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles (OL L 351, p. 1), su pakeitimais,
padarytais 1995 m. birželio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1384/95 (OL L 134, p. 14), 5 straipsnio 3 dalies išaiškinimu.
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčus, susijusius su eksporto grąžinamosiomis išmokomis, išmokėtomis už mėsą, kuri į paskirties
vietą buvo atgabenta sugedusi, tarp, pirma,
SGS Belgium NV
(toliau –
SGS Belgium
), įmonės, kuri specializuojasi kontrolės ir priežiūros srityje, ir
Belgisch Interventie‑ en Restitutiebureau
(Belgijos intervencijos ir grąžinimo biuras, toliau – BIRB), eksporto įmonės
Firme Derwa NV
(toliau –
Firme Derwa
) ir draudimo įmonės
Centraal Beheer Achmea NB
(toliau –
Centraal Beheer Achmea
) bei, antra,
Firme Derwa
ir
Centraal Beheer Achema
bei
SGS Belgium
ir BIRB.

Teisinis pagrindas
Reglamente Nr. 3665/87 numatyta galimybė ūkio subjektams, eksportuojantiems jautieną už Europos Bendrijos teritorijos ribų,
gauti eksporto grąžinamąsias išmokas.
Pagal Reglamento Nr. 3665/87 4 straipsnio 1 dalį „<…> grąžinamoji išmoka sumokama tik pateikus įrodymus, kad produktai, kurių
eksporto deklaracija buvo priimta, per šešiasdešimt dienų nuo tokio eksporto deklaracijos priėmimo dienos buvo nepakitę išgabenti
iš Bendrijos muitų teritorijos“.
Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnyje nustatyta:
„1.      Diferencijuotos ar nediferencijuotos grąžinamosios išmokos mokėjimas priklauso ne tik nuo to, ar produktai buvo išgabenti
iš Bendrijos muitų teritorijos, bet ir, išskyrus atvejus, kai produktai gabenami sugedo dėl nenugalimos jėgos aplinkybių,
nuo to, ar jie buvo importuoti į Bendrijai nepriklausančią šalį ir, prireikus, į konkrečią Bendrijai nepriklausančią šalį
per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos:
<…>
Tačiau minėtasis laikotarpis gali būti pratęstas laikantis 47 straipsnyje nustatytų sąlygų.
<…>
Be to, valstybių narių kompetentingos institucijos gali reikalauti pateikti papildomų įrodymų, kad įsitikintų, jog produktai
tikrai buvo nepakitę išleisti į rinką Bendrijai nepriklausančioje šalyje, į kurią jie buvo importuoti.
<…>
3.      Jei iš Bendrijos muitų teritorijos išgabenti produktai gabenami sugedo dėl nenugalimos jėgos aplinkybių, grąžinamąją išmoką
sudaro:
–        grąžinamosios išmokos, kurios dydis priklauso nuo produktų paskirties vietos, atveju – 20 straipsnyje nurodyta tokios išmokos
dalis,
–        grąžinamosios išmokos, kurios dydis nepriklauso nuo produktų paskirties vietos, atveju – visa tokios išmokos suma.“
Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnyje nustatyta, kad „grąžinamosios išmokos neskiriamos už produktus, kurie nėra pakankamai
geros ir tinkamos kokybės, kad juos būtų galima tiekti rinkai, taip pat už produktus, skirtus vartoti žmonėms, kai jų savybės
arba būklė neleidžia jų skirti vartoti žmonėms arba gerokai sumažina galimybę juos taip vartoti.“
Pagal šio reglamento 17 straipsnio 3 dalį produktas laikomas importuotu, kai atliekami muitinės formalumai, leidžiantys jį
patiekti į apyvartą atitinkamoje Bendrijai nepriklausančioje šalyje.
Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnyje nustatyta:
„1.      Įrodymui, kad produkto atžvilgiu buvo atlikti muitinės formalumai ir jį galima tiekti vartojimui, pateikiami šie dokumentai:
a)      atitinkamas muitinės dokumentas arba jo kopija ar fotokopija; <…>
b)      siuntos iškrovimo ir patiekimo į rinką sertifikatas, parengtas tarptautinės kontrolės ir priežiūros institucijos, patvirtintos
valstybės narės. <...>
2.      Jei eksportuotojas, atlikęs tinkamus procedūrinius veiksmus, kad gautų atitinkamą dokumentą pagal 1 dalies a ir b punktus,
negali jo gauti, arba kyla abejonių dėl pateikto dokumento autentiškumo, įrodymas, kad buvo įvykdyti muitinės formalumai,
susiję su produktų patiekimu į apyvartą, gali būti laikomas pateiktu pateikus vieną ar keletą toliau nurodomų dokumentų:
<…>
c)      siuntos iškrovimo sertifikatą, parengtą tarptautinės kontrolės ir priežiūros institucijos, patvirtintos valstybės narės, kurioje
buvo priimta eksporto deklaracija; sertifikate taip pat patvirtinama, kad produktai buvo išgabenti iš uosto zonos, arba bent,
kiek žinoma, nebuvo pakrauti reeksportuoti;
<…>“
Reglamento Nr. 3665/87 20 straipsnyje nustatyta:
„1.      Taikant išlygas 16 straipsnio nuostatoms ir nepažeidžiant 5 straipsnio, dalis grąžinamosios išmokos sumokama pateikus įrodymus,
kad produktai jau išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos.
<…>
2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyta grąžinamosios išmokos dalis lygi grąžinamajai išmokai, kurią eksportuotojas gautų, jei
jo produktai pasiektų produktų paskirties vietą, kurios atžvilgiu buvo nustatyta mažiausia grąžinamosios išmokos dalis, o
tuomet, jei tokia dalis nenustatoma, laikoma, kad buvo nustatyta mažiausia grąžinamosios išmokos dalis.
<…>“

Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
1996 m.
Firme Derwa
eksportavo jautienos siuntą į Libaną. 1996 m. birželio 24 d. muitinės tarnybos priėmė pateiktą atitinkamą eksporto deklaraciją.
1996 m. liepos 19 d. BIRB avansu išmokėjo
Firme Derwa
1 301 696 BEF (32 268,2 EUR) dydžio grąžinamąją eksporto išmoką.
1996 m. liepos 9 d. ši mėsos siunta buvo atgabenta į Beirutą, kur įgyvendinant muitinės taisykles veterinarijos tarnybos paėmė
mėginius, kad atliktų patikrinimą. Šios tarnybos mėginiuose aptiko bakterijų. Dėl šios priežasties visa siunta buvo pripažinta
netinkama vartoti žmonėms, užsakovas jos atsisakė ir galiausiai ji buvo sunaikinta.
Tam, kad teisė į grąžinamąją išmoką būtų galutinai patvirtinta,
Firme Derwa
per 12 mėn. nuo eksporto deklaracijos priėmimo privalėjo pateikti importo įrodymą, patvirtinantį, kad prekės į Libaną buvo
importuotos nepakitusios būklės. 1997 m. birželio 3 d.
Firme Derwa
paprašė BIRB pratęsti pateisinančių dokumentų pateikimo terminą.
Kadangi
Firme Derwa
neturėjo prašomo dokumento 1997 m. balandžio 14 d.
Centraal Beheer Achmea –
prekių draudikas – pavedė
SGS Belgium
susisiekti su jos korespondencine įmone Beirute dėl sertifikato išdavimo pagal Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 18 straipsnio
1 dalies b punktą. 1997 m. birželio 17 d.
SGS Liban
atsakė faksimiliniu pranešimu
SGS Belgium
, kad šioms prekėms nebuvo išduota deklaracija dėl prekių tiekimo į rinką.
Tačiau 1997 m. liepos 19 d.
SGS Belgium
patvirtino, kad Libano muitinės tarnybos leido patiekti prekes į rinką.
Tuomet 1997 m. spalio 8 d. BIRB „atlaisvino“
Firme Derwa
pateiktą garantiją. Tačiau kadangi įrodymas dėl šių prekių importo patiekiant jas į rinką Libane buvo pateiktas pavėluotai,
Firme Derwa
privalėjo grąžinti gautos eksporto grąžinamosios išmokos dalį.
Belgijos Ekonomikos ministerijos ekonominės priežiūros inspekcijai laikotarpiu nuo 1998 m. iki 1999 m. atlikus patikrinimą
SGS

Belgium
patalpose, iš rasto 1997 m. birželio 17 d.
SGS Libanon
faksimilinio pranešimo paaiškėjo, kad eksportuota mėsa nebuvo patiekta į rinką.
1999 m. balandžio 21 d. BIRB pranešė
SGS Belgium
apie patikrinimo rezultatus.
2001 m. vasario 1 d. BIRB pranešė
SGS Belgium
, kad tokiomis aplinkybėmis pagal Reglamento (EEB) Nr. 3665/87 13 straipsnį teisė į eksporto grąžinamąją išmoką pasibaigė,
nepagrįstai išmokėta suma padidinama 15 %, nes eksporto grąžinamoji išmoka buvo išmokėta avansu, skiriama 200 % dydžio bauda,
nes klaidingi faktai buvo nurodyti sąmoningai, ir skaičiuojamos palūkanos nuo banko garantijos „atlaisvinimo” dienos – 1997 m.
spalio 8 dienos. BIRB pareikalavo sumokėti 3 829 628 BEF (94 934 EUR).
2001 m. balandžio 11 d. BIRB pareiškė ieškinį
SGS Belgium
, kad jai būtų išmokėta 3 829 628 BEF (94 934 EUR) suma, priskaičiuojant delspinigius, įskaitant delspinigius, skaičiuotinus
po ieškinio pareiškimo.
2001 m. lapkričio 21 d.
SGS Belgium
paprašė įtraukti į bylą
Firme Derwa
ir
Centraal Beheer Achema
kaip trečiuosius asmenis ir garantą.
2002 m. rugpjūčio 8 d.
Firme Derwa
ir
Centraal Beheer Achmea
pateikė ieškinį BIRB.
2003 m. balandžio 11 d.
Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
(Antverpeno pirmosios instancijos teismas) nusprendė, kad aiškiai nebuvo laikytasi mėsos patiekimo į rinką muitinės formalumų,
o tai reiškia, kad nebuvo įvykdytos ir diferencijuotų grąžinamųjų išmokų mokėjimo sąlygos. Todėl
Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
nurodė
SGS Belgium
sumokėti BIRB 3 829 628 BEF sumą, priskaičiuojant delspinigius, įskaitant delspinigius, skaičiuotinus po ieškinio pareiškimo.
Tuo pačiu sprendimu jis nurodė
Firme Derwa
ir
Centraal Beheer Achema
solidariai atlyginti visą
SGS Belgium
patirtą žalą ir atmetė atitinkamai
Firme Derwa
ir
Centraal Beheer
ieškinį kaip nepagrįstą.
Gavęs apeliacinį skundą
Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen
(Antverpeno apeliacinis teismas) 2004 m. gruodžio 21 d. priėmė sprendimą kad
SGS Belgium
negalima apkaltinti padarius pažeidimą, nes 1997 m. liepos 19 d. deklaracijoje, pagrįstoje Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio
1 dalies b punktu, iš tikrųjų buvo padaryta materialinė klaida ir ši deklaracija galėjo galioti kaip iškrovimo sertifikatas
Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 2 dalies c punkto prasme, o tai
Firme Derwa
suteikia teisę į grąžinamąsias eksporto išmokas.

Hof van beroep te Antwerpen
teigimu, grąžinamoji išmoka
Firme Derwa
nebuvo išmokėta nepagrįstai, o
SGS Belgium
nei padarė teisės pažeidimą, padariusį Europos Bendrijų biudžetui ar Bendrijų kontroliuojamiems biudžetams nuostolių, nei
dalyvavo jį darant.

BIRB
dėl šio sprendimo pateikė kasacinį skundą.
2007 m. kovo 16 d.
Hof van Cassatie
(Kasacinis teismas) nusprendė, kad siuntos iškrovimo sertifikatas Reglamento Nr. 3665/87 18 straipsnio 2 dalies c punkto
prasme akivaizdžiai yra ginčijamas įrodymas to, kad prekės iš tiesų pasiekė paskirties valstybės rinką ir joje buvo patiektos
į rinką. Jo manymu,
Hof van beroep
nepagrįstai nusprendė, kad išdavus siuntos iškrovimo sertifikatą sąlygos išmokėti diferencijuotą grąžinamąją išmoką turi būti
laikomos įvykdytomis, lyg šis sertifikatas būtų neginčijamas įrodymas. Todėl
Hof van Cassatie
panaikino 2004 m. gruodžio 21 d.
Hof van beroep te Antwerpen
sprendimą ir perdavė bylą
Hof van Beroep te Brussel
(Briuselio apeliacinis teismas).
Šiame kitame apeliaciniame teisme
SGS Belgium
teigė, kad vykdant eksportą pagrindinėje byloje nagrinėjama prekė buvo geros prekinės kokybės ir tinkama vartoti žmonėms,
todėl ji turi būti laikoma sugedusia gabenant dėl nenugalimos jėgos aplinkybių Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalies
prasme.
BIRB kritikavo tokią
SGS Belgium
, kuri nuo pat proceso pradžios teigė, kad minėtos prekės iš tiesų buvo importuotos į Libaną ir patiektos į rinką, pasikeitusią
poziciją. Bet kuriuo atveju BIRB tvirtino, kad šioje nuostatoje pavartotas veiksmažodis „sugesti“ jokiu būdu negali reikšti
„sugadinti“. Kad eksportuotojas galėtų pasinaudoti Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalies nuostatomis, reikia, kad pačios
prekės pražūtų, t. y. kad eksportuotojas jas prarastų, o tai reikštų, jog prekės nebegalėtų pasiekti savo paskirties vietos.

Hof van beroep te Brussel
sutinka, kad
SGS Belgium
pozicijos pakeitimas sukelia prieštaravimą. Tačiau, teismo manymu, ši aplinkybė nekliudo eksportuotojui pasiremti nenugalimos
jėgos aplinkybėmis.
Minėtas teismas mano, kad pagal
Centraal Beheer Achmea
kaip įrodymą pateiktą
Lloyds
ataskaitą pagrindinėje byloje nagrinėjama mėsa buvo gabenama tinkamai supakuota ir patalpinta konteineryje-šaldiklyje, o toks
konteineris būtent ir buvo naudojamas, kad mėsa nesugestų. Gabenant konteineryje-šaldiklyje taip pat tinkamai buvo palaikoma
0°C temperatūra. Pagaliau iš šios ataskaitos taip pat matyti, kad eksportuojant prekės buvo geros prekinės kokybės ir tiko
vartoti žmonėms, tačiau mėsa į Beirutą atgabenta jau sugedusi.
Šiomis aplinkybėmis der
Hof van beroep te Brussel
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento Nr. 3665/87 <…> 5 straipsnio 3 dalyje vartojama sąvoka „nenugalimos jėgos aplinkybės“ aiškintina taip, kad
jautienos, kuri buvo gabenama tinkamai supakuota ir patalpinta konteineryje-šaldiklyje, kuriame nuolat buvo palaikoma reikalaujama
temperatūra, sugedimas iš esmės yra nenugalimos jėgos aplinkybė?“

Dėl prejudicinio klausimo

Teisingumo Teismui pateiktos pastabos

SGS Belgium
ir
Firme Derwa
mano, kad į pateiktą klausimą reikia atsakyti teigiamai. Iš tiesų, nors olandiškoje Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalies
versijoje vartojamas terminas „verloren“ (prarasti), šioje nuostatoje nurodomas terminas „praradimas“ apima ir „sugedimą“,
kaip tai matyti iš kitų šios nuostatos kalbinių versijų. Angliškoje ir prancūziškoje versijose atitinkamai nurodomi terminai
„perished“ ir „péri“,, o ne „lost“ arba „perdues“. Be to, 1987 m. gegužės 20 d. Europos ekonominės bendrijos ir Austrijos
Respublikos, Suomijos Respublikos, Islandijos Respublikos, Norvegijos Karalystės, Švedijos Karalystės ir Šveicarijos Konfederacijos
konvencijos dėl bendros tranzito procedūros (OL L 226, p. 2), su pakeitimais, padarytais 2000 m. gruodžio 20 d. Europos Bendrijų
ir Europos laisvosios prekybos asociacijos (EFTA) Jungtinio komiteto sprendimu Nr. 1/2000 „Bendrasis tranzitas“ (OL L 9, 2001,
p. 1), I priedo 114 straipsnyje šiuo klausimu išaiškinta, kad „prekė laikoma negrąžintinai prarasta, kai ji tampa nenaudotina“.

SGS Belgium
teigia, kad gabenant pagrindinėje byloje nagrinėjamas prekes buvo imtasi griežtesnių atsargumo priemonių, nei nustato norminiai
aktai, visų pirma, kiek tai susiję su mėsos šaldymu palaikant pastovią temperatūrą. Bakterijų atsiradimas yra nenumatomas
reiškinys, ir šiuo klausimu ta aplinkybė, kad galima pasinaudoti draudimo, apimančio tokius nelaimingus atsitikimus, polisu,
šio teiginio nepaneigia.
Belgijos vyriausybė ir Europos Komisija siūlo atsakyti į pateiktą klausimą taip, kad toks prekių sugedimas iš principo nėra
nenugalimos jėgos aplinkybė Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalies prasme. Nenugalimos jėgos aplinkybės būtų tik tuomet,
jei sugedimo priežastis ir aplinkybės būtų žinomos ir paaiškėtų, kad mėsa sugedo dėl neįprastų ir neprognozuojamų bei su eksportuotoju
nesusijusių priežasčių, kurių pasekmių nebuvo įmanoma išvengti, nepaisant visų įmanomų atsargumo priemonių, kurių jis ėmėsi.
Komisija priduria, kad pavojus, kad tam tikru būdu atsiras bakterinis užkratas, yra įprasta komercinė rizika, kuri kyla eksportuojant
gendančius maisto produktus. Taigi negali būti laikoma, kad bakterinis užkratas eksportuotojui iš principo yra nenormalus
ir neprognozuojamas reiškinys. Tik esant papildomoms ir išskirtinėms aplinkybėms būtų galima daryti skirtingą išvadą. Šiuo
klausimu Komisija turi labai mažai faktinės informacijos, pateikti savo nuomonę šioje byloje. Visų pirma ji teigia, kad nėra
įrodymų dėl gabenant naudoto konteinerio tinkamumo ir jo bendros būklės. Komisija tai pat pažymi, kad praėjo šešiolika dienų
nuo eksporto deklaracijos priėmimo datos ir bakterijų užkrato aptikimo, ir nežinoma, kas iš tiesų įvyko per tą laiką. Pagaliau,
šios institucijos manymu, atliekant analizę gali būti naudinga žinoti, ar buvo draudimas arba sutarties sąlyga, susijusi su
mėsos sugedimu.
Kalbant apie priemones, kurių eksportuotojas ėmėsi pagrindinėje byloje, pažymėtina, kad Belgijos vyriausybė pažymi, jog iš
draudimo įmonės
Lloyds
Beirute parengtos ataskaitos matyti, kad aptiktas bakterinis užkratas galėjo atsirasti dėl šaldymo proceso mėsos saugojimo
vietoje nutrūkimo. Galiausiai, kadangi tikroji prekės sugedimo priežastis iš tiesų nebuvo nustatyta, negalima daryti išvados,
kad eksportuotojas ėmėsi visų galimų atsargumo priemonių, kad būtų to išvengta. Šios vyriausybės manymu, tikėtina, kad jautienos
– pagrindinėje byloje nagrinėjamos prekės – šaldymo procesas nutrūko jos gabenimo ar iškrovimo Beiruto uoste metu. Toks įvykis
yra normali ir prognozuojama aplinkybė, kuriai eksportuotojas gali bandyti užkirsti kelią, ir ji nesudaro nenugalimos jėgos
aplinkybės.

Teisingumo Teismo atsakymas
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką diferencijuotų grąžinamųjų eksporto išmokų sistemos tikslas – diferencijuojant išmokas
atverti arba išlaikyti atviras atitinkamų Bendrijai nepriklausančių šalių rinkas Bendrijos produktų eksportui, siekiant atsižvelgti
į kiekvienos importo rinkos, kurioje Bendrija nori veikti, bruožus (1994 m. rugpjūčio 9 d. Sprendimo
Boterlux
, C‑347/93, Rink. p. I‑3933, 18 punktas ir nurodyta teismų praktika).
Iš šios teismo praktikos matyti, kad būtų nesilaikoma diferencijavimo sistemos, jei vien nepakitusios būklės eksportuotų prekių
iškrovimo Bendrijai nepriklausančioje šalyje pakaktų, kad būtų įgyta teisė gauti grąžinamąją išmoką (šiuo klausimu žr. minėto
Sprendimo
Boterlux
19 punktą).
Todėl Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatoma, kad grąžinamosios išmokos mokėjimas priklauso
ne tik nuo to, ar produktai buvo išgabenti iš Bendrijos muitų teritorijos, bet ir nuo to, ar jie buvo importuoti į Bendrijai
nepriklausančią šalį. Šiuo klausimu šio reglamento 17 straipsnio 3 dalyje nurodoma, kad produktas laikomas importuotu, kai
atliekami muitinės formalumai, leidžiantys jį patiekti į rinką atitinkamoje Bendrijai nepriklausančioje šalyje.
Be to, pagal Reglamento Nr. 3665/87 13 straipsnio sąlygas grąžinamosios išmokos neskiriamos už produktus, kurie nėra pakankamai
geros ir tinkamos kokybės, kad juos būtų galima tiekti rinkai, taip pat už produktus, skirtus vartoti žmonėms, kai jų savybės
arba būklė neleidžia jų skirti vartoti žmonėms arba gerokai sumažina galimybę juos taip vartoti.
Kalbant apie diferencijuotą grąžinamąją išmoką, Reglamento Nr. 3665/87 20 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta, kad pagal mažiausią
eksporto dieną taikytiną grąžinamosios išmokos dydį apskaičiuota bazinė grąžinamoji išmoka sumokama eksportuotojui pateikus
įrodymų, kad produktas išgabentas iš Bendrijos muitų teritorijos. Diferencijuotai grąžinamosios išmokos daliai taikomos papildomos
sąlygos, apibrėžtos šio reglamento 17 ir 18 straipsniuose. Per 12 mėnesių nuo eksporto deklaracijos priėmimo dienos eksportuotojas
turi įrodyti, kad produktas importuotas į Bendrijai nepriklausančią šalį ar vieną iš Bendrijai nepriklausančių šalių, kuriai
taikoma grąžinamoji išmoka, pateikdamas įrodymų, kad buvo baigti muitinės formalumai, susiję su prekės patiekimu į rinką šioje
šalyje (žr. 2009 m. kovo 19 d. Sprendimo
Dachsberger & Söhne
, C‑77/08, Rink. p. I‑0000, 28 punktą).
Tačiau išimties tvarka Reglamento Nr. 3665/87 15 straipsnio 3 dalyje nustatoma, kad grąžinamosios išmokos vis tiek turi būti
išmokamos, kai produktas, kuris buvo išgabentas už Bendrijos muitų teritorijos ribų, gabenamas dėl nenugalimos jėgos aplinkybės
taip sugedo, kad jau nebegali būti patiektas į apyvartą Bendrijai nepriklausančioje eksporto šalyje.
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką nenugalimos jėgos sąvoka turi būti aiškinama kaip su asmeniu, kuris remiasi šia situacija,
nesusijusi, neįprasta ir iš anksto neprognozuojama aplinkybė, kurios pasekmių nebuvo įmanoma išvengti, nepaisant visų atsargumo
priemonių, kurių buvo imtasi (žr., be kita ko, 1987 m. vasario 5 d. Sprendimo
Denkavit
, 145/85, Rink. p. 565, 11 punktą ir 2006 m. spalio 5 d. Sprendimo
Komisija prieš Belgiją
, C‑377/03, Rink. p. I‑9733, 95 punktą).
Dėl Reglamento Nr. 3665/87 nuostatų, susijusių su nenugalima jėga, iš šios nusistovėjusios teismo praktikos taip pat matyti,
kad ši sąvoka skirtingose Sąjungos teisės srityse nėra apibrėžta vienodai, jos reikšmė turi būti apibrėžiama atsižvelgiant
į teisinį kontekstą, kuriam esant ją siekiama taikyti (žr., be kita ko, 1993 m. gruodžio 7 d. Sprendimo
Huygen ir kt.
, C‑12/92, Rink. p. I‑6381, 30 punktą ir 1998 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo
First City Trading ir kt.
, C‑263/97, Rink. p. I‑5537, 41 punktą).
Šiuo klausimu konstatuotina, kad Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalis yra normalios eksporto išmokų grąžinimo procedūros
išimtis, todėl ši nuostata turi būti aiškinama siaurai. Kadangi nenugalimos jėgos atvejis yra esminė sąlyga, kad būtų galima
siekti grąžinamųjų išmokų už eksportuotas prekes, kurios nebuvo patiektos į rinką Bendrijai nepriklausančioje eksporto šalyje,
darytina išvada, kad ši sąvoka turi būti aiškinama taip, kad tokių atvejų, kuriais tokia išmoka galima būti pasinaudoti, skaičius
lieka ribotas (pagal analogiją žr. 2008 m. lapkričio 20 d. Sprendimo
Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading prieš Komisiją
, C‑38/07 P, Rink. p. I‑8599, 60 punktą).
Bendrai kalbant, pažymėtina, kad bakterinis užkratas mėsos siuntoje nėra neįprastas dalykas. Iš tiesų, nepaisant griežtų sanitarinių
priemonių, kaip antai, gyvulių prevencinė medicininė priežiūra, mėsos šaldymas ir kilmės atsekamumas, taip pat sanitarijos
įstaigų vykdoma kontrolė ir priežiūra, pardavėjai kartais priversti atsisakyti jautienos, kuria prekiaujama Sąjungos teritorijoje,
siuntų dėl aptikto bakterinio užkrato.
Toks bakterinio užkrato pavojus visų pirma atsiranda tuomet, kai jautiena eksportuojama, nes prieš pasiekiant paskirties vietą
jautienos siuntų atžvilgiu vykdomos įvairios krovinių pakrovimo ir iškrovimo operacijos, panaudojant įvairias transporto priemones.
Be to, gabenant tolimais atstumais, visų pirma jūra, aplinkos temperatūra labai keičiasi, todėl tokiam gabenimui naudojama
šaldymo įranga turi atlaikyti papildomus techninius reikalavimus.
Siekiant atsakyti į klausimą, ar ūkio subjektas veikė tinkamai, kad išvengtų bakterinio užkrato, nacionalinis teismas turi
nustatyti tikslias pagrindinėje byloje aptariamų prekių gabenimo, saugojimo ir iškrovimo sąlygas bei patikrinti, ar, nepaisant
eksporto valstybės narės sanitarinių tarnybų tyrimo, bakterinis užkratas jau galėjo atsirasti pakraunant prekes. Tačiau pažymėtina,
kad jei mėsą gabenant tinkamai supakuotą ir patalpintą konteineryje-šaldiklyje, kuriame buvo palaikoma reikalaujama temperatūra,
nebuvo galima sutrukdyti atsirasti bakteriniam užkratui ir (arba) jam išplisti, iš tiesų tikėtina, kad jis jau buvo mėsos
siuntoje jos išgabenimo iš Sąjungos teritorijos momentu, t. y. prieš ją transportuojant į Bendrijai nepriklausančią šalį tokioje
stadijoje, kurioje nacionalinės eksporto valstybės narės sanitarinės tarnybos šio bakterinio užkrato neaptiko arba negalėjo
aptikti.
Todėl jei tokia nelaimė įvyksta, ji turėtų būti laikoma tokioms ūkinėms operacijoms būdinga komercine rizika, t. y. aplinkybe,
kuri negali būti laikoma „nenormalia“ vykdant minėtas ūkinės operacijas, nei „netikėta“ atidžiam bei apdairiam prekybininkui
(šiuo klausimu žr. 1968 m. liepos 11 d. Sprendimą
Schwarzwaldmilch
, 4/68, Rink. p. 549, 563).
Be to, kaip teisingai pažymėjo Belgijos vyriausybė ir Komisija, aplinkybė, kad tokiam eksportuojamų siuntų bakterinio užkrato
atsiradimui, kaip yra šioje pagrindinėje byloje, gali būti taikomas specifinis draudimo polisas, įrodo, jog tokia aplinkybė
negali būti laikoma neprognozuojama vykdant eksporto operacijas.
Todėl į pateiktą prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 3665/87 5 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama
taip, kad jautienos siuntos sugedimas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo apibūdintomis sąlygomis nėra
nenugalimos jėgos aplinkybė minėtos nuostatos prasme.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo
nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo
Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1987 m. lapkričio 27 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3665/87, nustatančio bendras išsamias grąžinamųjų eksporto išmokų už
žemės ūkio produktus sistemos taikymo taisykles, su pakeitimais, padarytais 1995 m. birželio 19 d. Komisijos reglamentu (EB)
Nr. 1384/95, 5 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama taip, kad jautienos siuntos sugedimas prašymą priimti prejudicinį sprendimą
pateikusio teismo apibūdintomis sąlygomis nėra nenugalimos jėgos aplinkybė minėtos nuostatos prasme.
Parašai.
*
Proceso kalba: olandų.