CELEX: 62009CJ0142
Direktiivit 92/61/ETY ja 2002/24/EY
Kaksi- tai kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntä
Kilpailuissa tiellä tai maastossa käytettäviksi tarkoitetut ajoneuvot
Kansallinen säännös, jossa kielletään varusteiden, joilla on tarkoitus lisätä mopojen moottoritehoa ja/tai nopeutta, valmistaminen, pitäminen kaupan ja asentaminen

Ennakkoratkaisupyyntö koskee kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä ja neuvoston direktiivin 92/61/ETY
kumoamisesta 18.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/24/EY (EYVL L 124, s. 1) tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty rikosoikeudenkäynnissä, jossa vastaajina ovat Vincent Willy Lahousse ja Lavichy BVBA (jäljempänä vastaajat),
joiden epäillään myyneen ja asentaneen mopojen viritystarvikkeita ja neuvoneen asiakkaita mopojen virittämisessä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt

Unionin oikeus
Direktiivillä 2002/24 toteutetaan kaksi- tai kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntämenettely Euroopan unionissa.
Samalla sillä kumotaan kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä 30.6.1992 annettu neuvoston direktiivi
92/61/ETY (EYVL L 225, s. 72) mutta säilytetään suurin osa sen säännöksistä.
Direktiivin 2002/24 1 artiklassa tämän direktiivin soveltamisala määritellään seuraavasti:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan kaksi- tai kolmipyöräisiin tieliikenteeseen tarkoitettuihin moottoriajoneuvoihin riippumatta
siitä, ovatko ne paripyöräisiä, sekä näiden ajoneuvojen osiin ja erillisiin teknisiin yksiköihin.
Tätä direktiiviä ei sovelleta seuraaviin ajoneuvoihin:
– –
d)      ajoneuvoihin, jotka on tarkoitettu käytettäviksi kilpailuissa tiellä tai maastossa,
– –
eikä näiden osiin tai erillisiin teknisiin yksiköihin, ellei niitä ole tarkoitettu asennettavaksi tässä direktiivissä tarkoitettuihin
ajoneuvoihin.
– –
2.      Edellä 1 kohdassa tarkoitetut ajoneuvot jaotellaan:
a)      mopoihin, eli kaksi- – – ja kolmipyöräisiin – – ajoneuvoihin, joiden suurin rakenteellinen nopeus on enintään 45 km/h ja joilla
on seuraavat ominaisuudet:
i)      kaksipyöräisen ajoneuvon osalta sen moottorin
–        sylinteritilavuus on enintään 50 cm
, kun kyseessä on polttomoottori, tai
–        suurin jatkuva nimellisteho on enintään 4 kW, kun kyseessä on sähkömoottori;
ii)      kolmipyöräisen ajoneuvon osalta sen moottorin
–        sylinteritilavuus on enintään 50 cm
, kun kyseessä on ottomoottori, tai
–        suurin nettoteho on enintään 4 kW, kun kyseessä ovat muut polttomoottorit,
–        suurin jatkuva nimellisteho on enintään 4 kW, kun kyseessä on sähkömoottori;
– –”
Direktiivin 2002/24 2 artiklan 7 kohdan mukaan ”tyyppihyväksynnällä” tarkoitetaan menettelyä, jolla jäsenvaltio varmentaa,
että ajoneuvotyyppi, järjestelmä, erillinen tekninen yksikkö tai osa täyttää tämän direktiivin tai erityisdirektiivien tekniset
vaatimukset sekä läpäisee saman direktiivin liitteessä I esitetyssä tyhjentävässä luettelossa säädetyt valmistajan antamien
tietojen oikeellisuutta koskevat tarkastukset. Kyseisessä liitteessä I viitataan osien ja erillisten teknisten yksiköiden
eräiden teknisten ominaisuuksien osalta mainittuihin direktiiveihin ja erityisesti kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen
tietyistä osista ja ominaisuuksista 17.6.1997 annettuun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviin 97/24/EY (EYVL L 226,
s. 1).
Direktiivin 2002/24 3 artikla kuuluu seuraavasti:
”Valmistajan on toimitettava tyyppihyväksyntää koskeva hakemus jäsenvaltion hyväksyntäviranomaiselle. Hakemuksen liitteenä
on oltava ilmoituslomake, jonka malli ajoneuvon tyyppihyväksynnän osalta on liitteessä II sekä järjestelmien, erillisten teknisten
yksiköiden ja osien tyyppihyväksynnän osalta kyseisiä järjestelmiä, erillisiä teknisiä yksikköjä ja osia koskevan direktiivin
liitteessä tai lisäyksessä, sekä myös muut ilmoituslomakkeessa mainitut asiakirjat. Tiettyä ajoneuvotyyppiä, järjestelmää,
erillistä teknistä yksikköä tai osaa koskeva hakemus voidaan jättää vain yhdessä jäsenvaltiossa.”
Direktiivin 2002/24 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on annettava tyyppihyväksyntä kaikille ajoneuvotyypeille, järjestelmille, erillisille teknisille yksiköille
ja osille, jos ne täyttävät seuraavat edellytykset:
– –
b)      järjestelmä, erillinen tekninen yksikkö tai osa täyttää sovellettavan erityisdirektiivin tekniset vaatimukset ja vastaa valmistajan
toimittamia liitteessä I olevan tyhjentävän luettelon mukaisia tietoja.”
Saman direktiivin 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot eivät saa kieltää tämän direktiivin mukaisten uusien ajoneuvojen markkinoille saattamista, myyntiä, käyttöönottoa
tai käyttöä. Ainoastaan tämän direktiivin mukaisia ajoneuvoja saa esittää ensimmäisen kerran rekisteröitäväksi.
2.      Jäsenvaltiot eivät saa kieltää tämän direktiivin mukaisten uusien erillisten teknisten yksiköiden tai osien markkinoille saattamista,
myyntiä tai käyttöä. Ainoastaan tämän direktiivin mukaisia erillisiä teknisiä yksiköitä tai osia saa saattaa markkinoille
ja myydä jäsenvaltioissa ensimmäistä kertaa käytettäviksi.
– –
4.      Tämä direktiivi ei vaikuta jäsenvaltion oikeuteen asettaa perustamissopimuksen mukaisesti vaatimuksia, joita ne pitävät tarpeellisina
käyttäjien turvallisuuden varmistamiseksi heidän käyttäessään kyseisiä ajoneuvoja, edellyttäen ettei tämä aiheuta muutoksia
ajoneuvoihin.”
Direktiivin 97/24 johdanto-osan kolmannessa perustelukappaleessa todetaan, että
”näitä kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen osia ja ominaisuuksia koskevien yhdenmukaistettujen vaatimusten vahvistaminen
on tarpeen [direktiivissä 92/61] tarkoitettujen, kutakin mainittujen ajoneuvojen tyyppiä koskevien tyyppihyväksynnän ja osien
tyyppihyväksynnän täytäntöönpanemiseksi”.
Direktiivin 97/24 liitteessä olevaan 7 lukuun, jonka otsikko on ”Kaksipyöräisten mopojen ja moottoripyörien virityksen estävät
toimenpiteet”, sisältyvät sen 1 kohdassa olevat seuraavat määritelmät:
”Määritelmät
Tässä luvussa tarkoitetaan:
1.1      ’kaksipyöräisten mopojen ja moottoripyörien virityksen estävillä toimenpiteillä’ kaikkia niitä teknisiä vaatimuksia ja eritelmiä,
joiden tavoitteena on estää mahdollisimman tehokkaasti luvattomat muutokset, joilla voi olla vaikutusta turvallisuuteen erityisesti,
koska ne lisäävät ajoneuvojen suorituskykyä, sekä ympäristöön
– –
1.3.1          A-luokan ajoneuvot eli mopot
– –
1.4      ’luvattomalla muutoksella’ muutosta, jota ei ole sallittu tämän luvun määräyksissä
– –”
Direktiivin 97/24 liitteessä olevan 7 luvun 2 kohtaan sisältyy muun muassa tyyppihyväksyttyjen ajoneuvojen muiden kuin identtisten
osien vaihdettavuutta koskevat yleisvaatimukset. Kyseisen 7 luvun 2.1.1 kohdasta ilmenee, ettei osien vaihtaminen saa johtaa
A-luokan ajoneuvon suurimman rakenteellisen nopeuden nousemiseen yli 5 kilometrillä tunnissa eikä tätä suurinta nopeutta saa
missään tapauksessa ylittää.
Direktiivin 97/24 liitteessä olevan 7 luvun 3 kohdassa, joka koskee A- ja B-luokan ajoneuvojen erityisvaatimuksia, säädetään
seuraavaa:
”Tässä osassa annetut vaatimukset ovat velvoittavia ainoastaan, jos ne erikseen tai yhdistettyinä osoittautuvat tarpeellisiksi
sellaisen virityksen estämiseksi, josta aiheutuu A-luokan ajoneuvon suurimman rakenteellisen nopeuden kasvaminen yli 5 km/h
– –. Missään tapauksessa ajoneuvoluokan suurin rakenteellinen nopeus tai moottorin suurin nettoteho ei saa ylittyä.
– –”

Kansallinen lainsäädäntö
Teknisiä vaatimuksia, jotka jokaisen maitse tapahtuvaan kuljetukseen käytettävän ajoneuvon, sen osien sekä turvallisuusvarusteiden
on täytettävä, koskevan 21.6.1985 annetun lain (Belgisch Staatsblad 13.8.1985, s. 11647) 1 §:n 5 momentissa säädetään seuraavaa:
”Varusteiden, joilla on tarkoitus lisätä mopon moottoritehoa ja/tai nopeutta, valmistaminen, tuonti, hallussapito myyntitarkoituksessa,
kauppaaminen, myynti ja luovuttaminen vastikkeetta sekä avun tai neuvojen antaminen tällaisten varusteiden asentamiseen on
kielletty.”

Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
Lahousse ja Lavichy ovat liikkeenjohtajina Lavichy BVBA -yhtiössä, joka harjoittaa polkupyörien ja mopojen myyntiä, vuokrausta,
huoltoa ja korjaamista. Tämän toiminnan yhteydessä siellä myydään ja asennetaan varusteita, joilla voidaan lisätä mopojen
moottoritehoa ja nopeutta.
Tutkinnan, kotietsinnän ja todisteiden takavarikoinnin jälkeen Politierechtbank te Sint-Niklaas tuomitsi vastaajat 21.6.1985
annetun lain 1 §:n 5 momentin rikkomisesta, koska vastaajat olivat myyneet varusteita, joilla oli tarkoitus lisätä mopon moottoritehoa
ja/tai nopeutta, sekä tarjonneet tähän liittyviä palveluja.
Vastaajat valittivat tästä tuomiosta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että 21.6.1985 annetun lain 1 §:n 5 momentin ja direktiivin 2002/24 välillä
saattaa olla ristiriita, koska toisin kuin direktiivin 2002/24 soveltamisalasta, kyseisen kansallisen säännöksen soveltamisalasta
ei ole säädetty poikkeusta. Näin ollen Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää
unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiiviä 2002/24 ja erityisesti sen 1 artiklan 1 kohdan [toisen alakohdan] d alakohtaa, jonka mukaan direktiiviä
ei sovelleta ajoneuvoihin, jotka on tarkoitettu käytettäviksi kilpailuissa tiellä tai maastossa, tulkittava siten, että siinä
sallitaan jäsenvaltioiden laajentavan tämän direktiivin soveltamisalaa niin, että sitä sovelletaan kaikkeen maaliikenteeseen
(eli kaksi- tai kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen käyttöön myös yleisen tien ulkopuolella ja yksityisalueella) ja ettei
kilpailuissa tiellä (rallikilpailu) tai maastossa käytettäviksi tarkoitettujen ajoneuvojen osalta myönnetä poikkeusta?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

Alustavat toteamukset
Direktiivin 2002/24 soveltaminen
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että vastaajien syyksi väitetyt teot ovat tapahtuneet 1.1.2002 ja 7.12.2005 välisenä aikana.
Koska direktiivi 2002/24 on annettu 18.3.2002 direktiivin 92/61 kumoamiseksi, osaan vastaajien syyksi väitetyistä teoista
on sovellettava viimeksi mainittua direktiiviä.
Kuten direktiivin 2002/24 johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisellä direktiivillä on kuitenkin ainoastaan
tarkoitus selkeyttää tiettyjä hallinnollisia määräyksiä ja täydentää direktiivin 92/61 liitteisiin sisältyviä vaatimuksia.
Tästä seuraa, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa todennut, että käsitteet, joiden tulkintaa kansallinen
tuomioistuin pyytää, eivät ole muuttuneet, eivätkä myöskään unionin oikeuden yksityiskohtaiset säännöt kaksi- tai kolmipyöräisten
moottoriajoneuvojen tyyppihyväksyntämenettelystä.
Direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 säädetty tyyppihyväksyntämenettely
Kuten direktiivin 92/61 johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen direktiivin tarkoituksena on vahvistaa
teknisiä ominaisuuksia koskevat vaatimukset, joilla keskenään erilaiset kansalliset vaatimukset korvataan kaksi- ja kolmipyöräisten
moottoriajoneuvojen kaupan helpottamiseksi Euroopan yhteisössä.
Vaatimukset ovat samat kaikissa jäsenvaltioissa, ja direktiiveillä 92/61 ja 2002/24 toteutetaan tyyppihyväksyntäjärjestelmä
eli menettely, jonka avulla kunkin jäsenvaltion viranomaiset pystyvät viime kädessä varmistumaan siitä, että toisessa jäsenvaltiossa
tyyppihyväksytyt ajoneuvot, jotka on tarkoitettu myyntiin, liikenteeseen tai käyttöön sen alueella, täyttävät nämä vaatimukset.
Näin tehdessään jäsenvaltio toteaa tyyppihyväksyntämenettelyssä, että ajoneuvotyyppi, järjestelmä, erillinen tekninen yksikkö
tai osa täyttää direktiivien 92/61 ja 2002/24 tai erityisdirektiivien tekniset vaatimukset sekä läpäisee direktiivin 92/61
ja vastaavasti direktiivin 2002/24 liitteessä I esitetyssä tyhjentävässä luettelossa säädetyt valmistajan antamien tietojen
oikeellisuutta koskevat tarkastukset.
Jos ajoneuvo saattaa kuulua direktiivien 92/61 ja 2002/24 soveltamisalaan, sen valmistajan on haettava tyyppihyväksyntää sen
jäsenvaltion toimivaltaisilta viranomaisilta, missä hän aikoo asettaa ajoneuvotyypin myyntiin. Nämä viranomaiset varmistavat
tällöin, että kyseinen ajoneuvotyyppi on asiaa koskevien direktiivien teknisten säännösten mukainen.
Jokaiselle ajoneuvolle, jota kansallisen viranomaisen antama tyyppihyväksyntä koskee, valmistaja laatii vaatimustenmukaisuustodistuksen,
joka seuraa ajoneuvon mukana. Muiden jäsenvaltioiden viranomaiset, joilta pyydetään lupaa kyseisen ajoneuvon markkinoille
saattamiseen tai liikenteessä käyttämiseen, toteavat sen jälkeen vain sen, että ajoneuvo vastaa sen mukana seuraavaa vaatimustenmukaisuustodistusta.
Osiin ja erillisiin teknisiin yksiköihin, jotka kuuluvat direktiivien 92/61 ja 2002/24 soveltamisalaan kuuluviin ajoneuvoihin
tai jotka on tarkoitettu asennettaviksi sellaisiin ajoneuvoihin, sovelletaan samanlaista menettelyä erityisdirektiiveissä
säädettyjen teknisten vaatimusten osalta.
Unionin tyyppihyväksyntämenettelyllä on siten toteutettu järjestelmä, jossa jäsenvaltioiden tyyppihyväksyntäviranomaisten
suorittamat direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 sekä erityisdirektiiveissä säädettyjen vaatimusten täyttymistä koskevat tarkastukset
tunnustetaan vastavuoroisesti.
Näin ollen sellaisella menettelyllä voidaan helpottaa kaksi- tai kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen sekä niiden erillisten
teknisten yksiköiden ja osien liikkumista yhteismarkkinoilla yhtäältä siksi, ettei hyväksytyn tyypin mukaisesti valmistettuja
tavaroita enää tarkasteta direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 sekä erityisdirektiiveissä säädettyjen teknisten vaatimusten osalta,
ja toisaalta siksi, että direktiivien 92/61 ja 2002/24 15 artiklan 1 ja 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltiot eivät saa
kieltää tämän direktiivin mukaisten uusien ajoneuvojen, erillisten teknisten yksiköiden tai osien markkinoille saattamista,
myyntiä, käyttöönottoa tai käyttöä, jollei direktiivin 92/61 15 artiklan 5 kohdassa tai direktiivin 2002/24 15 artiklan 4
kohdassa toisin säädetä.

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään lähinnä, onko direktiivejä 92/61 ja 2002/24 tulkittava
siten, että jäsenvaltio voi ulottaa näillä direktiiveillä toteutetun ajoneuvojen, osien ja erillisten teknisten yksiköiden
tyyppihyväksyntämenettelyn koskemaan myös niiden soveltamisalan ulkopuolelle jääviä ajoneuvoja eli ajoneuvoja, jotka on tarkoitettu
käytettäviksi kilpailuissa tiellä tai maastossa.
Ensimmäiseksi on syytä muistuttaa, että direktiivien 92/61 ja 2002/24 1 artiklan 1 kohdasta johtuu, että niitä sovelletaan
kaikkiin kaksi- tai kolmipyöräisiin tieliikenteeseen tarkoitettuihin moottoriajoneuvoihin riippumatta siitä, ovatko ne paripyöräisiä,
eli muun muassa mopoihin sekä näiden ajoneuvojen osiin ja erillisiin teknisiin yksiköihin. Kyseisen artiklan 2 kohdassa olevan
määritelmän pääsisällön mukaan mopolla tarkoitetaan tässä yhteydessä kaksi- tai kolmipyöräisiä ajoneuvoja, jotka on varustettu
polttomoottorilla, jonka sylinteritilavuus on enintään 50 cm
, tai sähkömoottorilla, jonka suurin jatkuva nimellisteho on enintään 4 kW.
Direktiivin 92/61 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan neljännestä luetelmakohdasta ja direktiivin 2002/24 1 artiklan 1 kohdan
toisen alakohdan d alakohdasta ilmenee, ettei direktiivejä sovelleta ajoneuvoihin, jotka on tarkoitettu käytettäviksi kilpailuissa
tiellä tai maastossa, eikä niiden osiin tai erillisiin teknisiin yksiköihin.
Kuten Euroopan komissio on kirjallisissa huomautuksissaan korostanut, unionin tasolla yhdenmukaistettujen vaatimusten vahvistamista
kyseisille ajoneuvoille ei ole pidetty tarpeellisena tai sen on katsottu olevan vastoin suhteellisuusperiaatetta.
On nimittäin todettava, että tämäntyyppiset ajoneuvot vastaavat erilaisiin tarpeisiin kuin direktiivien 92/61 ja 2002/24 soveltamisalaan
kuuluvat ajoneuvot, koska niitä ei ole tarkoitettu liikenteeseen yleisellä tiellä. Siten kyseisiin ajoneuvoihin ei yhtäältä
kohdistu yhtä tiukkoja vaatimuksia liikenneturvallisuuden osalta, ja toisaalta niitä valmistetaan ehdottomasti vähemmän kuin
liikenteeseen yleisellä tiellä tarkoitettuja mopoja, ja tästä johtuu, ettei tyyppihyväksyntäjärjestelmällä olisi sanottavaa
merkitystä.
Tästä seuraa, ettei mahdollisuus direktiiveillä 92/61 ja 2002/24 käyttöön otetun unionin tyyppihyväksyntäjärjestelmän hyödyntämiseen
riipu ensisijaisesti ajoneuvon käyttötarkoituksesta vaan siitä, pystyykö ajoneuvo täyttämään näissä direktiiveissä säädetyt
tekniset vaatimukset.
Pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa tilanteessa on siten kaksi vaihtoehtoa eli joko se, että vastaajilta takavarikoiduilla
varusteilla on ollut unionin tyyppihyväksyntä ja että niiden myyntiin, käyttöönottoon ja käyttämiseen sovelletaan sen vuoksi
direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 vahvistetun järjestelmän mukaisia helpotuksia, taikka se, ettei kyseisillä varusteilla ole
ollut tyyppihyväksyntää, jolloin niiden markkinoille saattaminen, myynti, käyttöönotto tai käyttö eivät luonnostaan kuulu
kyseisten direktiivien vaan kansallisen lainsäädännön piiriin.
Tältä osin on syytä heti aluksi korostaa, ettei ennakkoratkaisupyynnössä eikä unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa
ole mainittu, onko vastaajilta takavarikoiduilla varusteilla, joiden myynnistä ja asentamisesta heitä syytetään, ollut direktiivien
92/61 ja 2002/24 mukainen tyyppihyväksyntä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee vain se, että kyseiset tavarat on tarkoitettu
asennettaviksi mopoihin ja että niiden avulla mopojen nopeutta ja/tai moottoritehoa nostetaan niiden muuntamiseksi moottoriurheilussa
käytettäviksi kilpailuajoneuvoiksi.
Tässä tilanteessa on hyödyllisen vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle syytä korostaa ensinnäkin,
että direktiivin 2002/24 liitteessä I tarkoitetuista erityisdirektiiveistä direktiivin 97/24 liitteessä säädetään toimenpiteistä
muun muassa kaksipyöräisten mopojen virittämisen estämiseksi. Niissä kielletään erityisesti mopoa suurempitehoisiin ajoneuvoihin
tarkoitettujen osien asentaminen mopoon, jos se johtaa mopon nopeuden nousemiseen yli 5 kilometrillä tunnissa. Myöskään suurinta
rakenteellista nopeutta ja moottorin suurinta nettotehoa ei saa missään tapauksessa ylittää.
Siten nämä tekniset vaatimukset estäisivät ehdottomasti hyväksymästä unionissa direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 tarkoitetulla
tavalla sellaisia osia tai erillisiä teknisiä yksiköitä, joiden vaikutuksesta mopon nopeus nousisi yli 5 kilometrillä tunnissa
taikka suurin rakenteellinen nopeus tai moottorin suurin nettoteho pystyttäisiin ylittämään.
Toiseksi on syytä muistuttaa, että direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 säädetyn tyyppihyväksyntäjärjestelmän soveltaminen tiettyyn
osaan tai erilliseen tekniseen yksikköön edellyttää, että osa tai yksikkö liittyy ajoneuvoon, johon näitä direktiivejä sovelletaan,
eli esimerkiksi kaksipyöräiseen ajoneuvoon, jonka ominaisuuksiin kuuluu polttomoottori, jonka sylinteritilavuus on enintään
50 cm
, tai sähkömoottori, jonka jatkuva nimellisteho on enintään 4 kW, tai vaihtoehtoisesti, että se on tarkoitettu asennettavaksi
sellaiseen ajoneuvoon.
Unionin oikeuden nykyisessä tilassa unionin tyyppihyväksyntämenettelyä ei siten voida soveltaa osaan tai erilliseen tekniseen
yksikköön, jonka vaikutuksesta mopon tekniset ominaisuudet muuttuisivat siten, ettei se erityisesti tehonsa puolesta enää
täyttäisi direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 annettua mopon määritelmää.
Toiseksi on syytä muistuttaa, että mikäli pääasian oikeudenkäynnin yhteydessä takavarikoituihin osiin ei sovelleta direktiiveissä
92/61 ja 2002/24 säädettyä unionin tyyppihyväksyntäjärjestelmää, niiden markkinoille saattamiseen, myyntiin ja käyttöön sovelletaan
kansallisia oikeussääntöjä.
Kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 82 ja 83 kohdassa todennut, mikään ei siten lähtökohtaisesti estä jäsenvaltiota
soveltamasta analogisesti direktiiveissä 92/61 ja 2002/24 säädettyä unionin tyyppihyväksyntäjärjestelmää ja sallimasta toisessa
jäsenvaltiossa yksittäishyväksyttyjen ajoneuvojen, osien tai erillisten teknisten yksiköiden saattamisen markkinoilleen, jollei
niihin ole jo sovellettu unionin tyyppihyväksyntäjärjestelmää.
Siinä tapauksessa jäsenvaltion on kuitenkin lainsäädäntövaltaansa käyttäessään noudatettava unionin oikeutta ja erityisesti
SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa.
Käsiteltävänä olevassa tapauksessa on todettava, että mopojen tehon ja/tai nopeuden nostamiseen tarkoitettujen varusteiden
myynnin ja käytön yleinen kielto, jollaisesta pääasian oikeudenkäynnissä on kyse, on omiaan rajoittamaan kyseisten tavaroiden
vapaata liikkuvuutta (ks. analogisesti asia C-110/05, komissio v. Italia, tuomio 10.2.2009, Kok., s. I-519, 58 kohta). SEUT
34 artiklassa kielletään sellainen rajoitus, jollei se ole perusteltu tai perusteltavissa jollain SEUT 36 artiklassa luetelluista
yleisen edun mukaisista syistä tai pakottavalla tarpeella.
Vaikka pääasian oikeudenkäynnin kohteena oleva kansallinen säännös olisi perusteltavissa esimerkiksi liikenneturvallisuuden
takaamista koskevalla tavoitteella, toimenpiteen on lisäksi oltava sellainen, että sillä voidaan taata sillä tavoiteltavan
tavoitteen toteutuminen, eikä sillä saada ylittää sitä, mikä on tarpeen tämän tavoitteen saavuttamiseksi (ks. vastaavasti
em. asia komissio v. Italia, tuomion 59 kohta).
Tässä tapauksessa tieliikenteeseen käytettävien mopojen tehon ja/tai nopeuden nostamisen mahdollistavien varusteiden myynnin
ja käytön yleisen kiellon välttämättömänä seurauksena on, että niiden käyttö estyy esimerkiksi muualla kuin yleisessä liikenteessä
järjestettävissä kilpailuissa. Siksi olisi aiheellista pohtia esimerkiksi sitä, olisiko olemassa sellainen yleistä kieltoa
lievempi toimenpide, jolla liikenneturvallisuus voitaisiin taata yhtä tehokkaasti.
Koska unionin tuomioistuimen käytettävissä ei kuitenkaan ole mitään tähän kysymykseen liittyviä tietoja, näiden seikkojen
tutkiminen on kansallisen tuomioistuimen tehtävä.
Esitettyyn kysymykseen on siksi vastattava, että direktiivien 92/61 ja 2002/24 säännöksiä on tulkittava siten, että jos ajoneuvolla
tai siihen liittyvällä osalla tai erillisellä teknisellä yksiköllä ei ole niissä säädetyn menettelyn mukaista tyyppihyväksyntää
esimerkiksi siksi, etteivät ne kuulu näiden direktiivien soveltamisalaan, niiden säännökset eivät estä jäsenvaltiota toteuttamasta
kansallisissa oikeussäännöissään kyseistä ajoneuvoa, kyseistä osaa tai kyseistä erillistä teknistä yksikköä koskevaa vastaavanlaista
järjestelmää muiden jäsenvaltioiden suorittamien tarkastusten tunnustamiseksi. Sellaisten oikeussääntöjen on joka tapauksessa
oltava unionin oikeuden ja erityisesti SEUT 34 ja SEUT 36 artiklan mukaisia.

Oikeudenkäyntikulut
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Kaksi- ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä 30.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/61/ETY sekä kaksi-
ja kolmipyöräisten moottoriajoneuvojen tyyppihyväksynnästä ja direktiivin 92/61 kumoamisesta 18.3.2002 annetun Euroopan parlamentin
ja neuvoston direktiivin 2002/24/EY säännöksiä on tulkittava siten, että jos ajoneuvolla tai siihen liittyvällä osalla tai
erillisellä teknisellä yksiköllä ei ole niissä säädetyn menettelyn mukaista tyyppihyväksyntää esimerkiksi siksi, etteivät
ne kuulu näiden direktiivien soveltamisalaan, niiden säännökset eivät estä jäsenvaltiota toteuttamasta kansallisissa oikeussäännöissään
kyseistä ajoneuvoa, kyseistä osaa tai kyseistä erillistä teknistä yksikköä koskevaa vastaavanlaista järjestelmää muiden jäsenvaltioiden
suorittamien tarkastusten tunnustamiseksi. Sellaisten oikeussääntöjen on joka tapauksessa oltava unionin oikeuden ja erityisesti
SEUT 34 ja SEUT 36 artiklan mukaisia.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.