CELEX: 61989CJ0118
Destillation af vin
forskrifter
frist
gyldighed

1 Ved kendelse af 16 . marts 1989, indgaaet til Domstolen den 10 . april s.aa ., har Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2499/82 af 15 . september 1982 om bestemmelserne vedroerende forebyggende destillation for vinproduktionsaaret 1982/83 ( EFT L 267, s . 16 ).
2 Spoergsmaalet er rejst under en tvist mellem Firma Otto Lingenfelser ( herefter benaevnt "Lingenfelser ") og Bundesamt fuer Ernaehrung und Forstwirtschaft ( herefter benaevnt "Bundesamt "), som er det i Tyskland vedroerende den faelles landbrugspolitik kompetente interventionsorgan . Tvisten vedroerer et krav om tilbagebetaling af en stoette til forebyggende destillation af vin .
3 Ifoelge artikel 9, stk . 1, i forordning nr . 2499/82, som er vedtaget i medfoer af Raadets forordning ( EOEF ) nr . 337/79 af 5 . februar 1979 om den faelles markedsfordning for vin ( EFT L 54, s . 1 ) og senere aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2144/82 af 27 . juli 1982 ( EFT L 227, s . 1 ), skal destilleriet senest 90 dage efter vinens levering til destilleriet betale producenten den minimumsopkoebspris, som er fastsat for hver enkelt vintype .
4 Efter samme forordnings artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, skal destilleriet overfor interventionsorganet fremlaegge bevis for, at det har betalt minimumsopkoebsprisen inden den fastsatte frist paa 90 dage; saafremt der ikke fremlaegges bevis herfor inden 120 dage efter datoen for destillationsbevisets fremlaeggelse, skal de udbetalte beloeb tilbagebetales interventionsorganet .
5 Da Bundesamt havde konstateret, at Lingenfelser for tre partier vins vedkommende havde overskredet den fastsatte betalingsfrist paa 90 dage, kraevede det hele stoettebeloebet tilbagebetalt .
6 Lingenfelser indbragte Bundesamts afgoerelse til proevelse ved Verwaltungsgericht Frankfurt am Main, som har udsat sagen paa Domstolens praejudicielle afgoerelse af foelgende spoergsmaal :
"Er artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2499/82 af 15 . september 1982 - om bestemmelserne vedroerende forebyggende destillation for vinproduktionsaaret 1982/83 ( EFT L 267 af 16.9.1982, s . 16 ) - gyldig, naar stoetten efter denne bestemmelse skal tilbagebetales, saafremt destilleriet ikke inden for 90 dage har betalt producenten den i bestemmelsen omhandlede minimumsopkoebspris ."
7 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg ved Domstolen henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .
8 I deres skriftlige indlaeg ved Domstolen har Lingenfelser og Bundesamt hovedsaglig rejst tvivl om gyldigheden af artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, i forordning nr . 2499/82 og herved henvist til, at det er i strid med proportionalitetsprincippet at lade hele stoetten gaa tabt paa grund af en overskridelse af betalingsfristen . Under den mundtlige forhandling har Lingenfelser endvidere anfoert, at fastsaettelsen af en 90 dagesfrist for koebesummens betaling ikke ligger inden for bemyndigelsen i forordning nr . 337/79 .
9 For at kunne tage stilling til, om fastsaettelsen af en maksimalfrist for destilleriets betaling af koebesummen til producenten ligger inden for den bemyndigelse, Raadet har tillagt Kommissionen ved forordning nr . 337/79, maa det foerst tages i betragtning, at forordningens formaal ifoelge dennes tredje betragtning er at stabilisere markederne i vinsektoren og at sikre landbrugsbefolkningen i denne sektor en rimelig levestandard . Med henblik herpaa bestemmer forordningen, jfr . niende betragtning, at der under visse omstaendigheder boer gives tilladelse til at foretage forebyggende destillation til en koebspris, som ikke udgoer nogen tilskyndelse til at producere vin af utilstraekkelig kvalitet .
10 Forordningens artikel 11 fastsaetter visse betingelser for den forebyggende destillation og bestemmer i stk . 5, at afgoerelsen om at foretage destillationen samt at udstede gennemfoerelsesbestemmelser til ordningen skal traeffes efter den saakaldte "forvaltningskomitéprocedure ".
11 Naar der ved artikel 9, stk . 1, i forordning nr . 2499/82 - udstedt med hjemmel i forordning nr . 337/79, navnlig forordningens artikel 11, stk . 5, og artikel 65 - er fastsat en frist for destilleriets betaling af minimumsopkoebsprisen til producenten, der, som det fremgaar af den ellevte betragtning, har til formaal at sikre producenten en tilsvarende fortjeneste som ved salg paa normale markedsvilkaar, maa denne forskrift anses for en gennemfoerelsesbestemmelse til forordningen, der som saadan ligger inden for den i forordning nr . 337/79 indeholdte bemyndigelse .
12 Hvad angaar spoergsmaalet, om den bestemmelse, som er naevnt i det praejudicielle spoergsmaal, er forenelig med proportionalitetsprincippet, maa det efter Domstolens faste praksis undersoeges, om sanktionen gaar videre end det er hensigtsmaessigt og noedvendigt for at opfylde det formaal, der tilsigtes med den tilsidesatte retsforskrift ( jfr . domme af 20 . februar 1979, Buitoni, 122/78, Sml . s . 677, og af 17 . maj 1984, Denkavit, 15/83, Sml . s . 2171 ). Det boer i saerdeleshed efterproeves, om de midler, som ifoelge retsforskriften kan bringes i anvendelse for at opfylde det tilsigtede formaal, staar i rimeligt forhold til formaalets betydning og er noedvendig for at opfylde det ( jfr . domme af 23 . februar 1983, Fromançais, 66/82, Sml . s . 395, og af 1 . oktober 1985, OBEA, 125/83, Sml . s . 3039 ).
13 Det bemaerkes i den forbindelse, at formaalet med at fastsaette en frist for destilleriets betaling af koebesummen til producenten er, som det fremgaar af den ellevte betragtning til forordning nr . 2499/82, at give producenterne sikkerhed for normalt at faa udbetalt den garanterede minimumspris inden for et saadant tidsrum, at de kan opnaa en tilsvarende fortjeneste som ved salg paa normale markedsvilkaar . Formaalet med at fastsaette en frist for destilleriets betaling af koebesummen til producenten er derfor at tilskynde producenten til at tilbyde vine til destillation, som ellers risikerer at bringe det hoeje kvalitetsniveau i fare for de vine, der bringes paa markedet .
14 En overskridelse af betalingsfristen, som ikke indebaerer en saa vaesentlig aendring af vilkaarene, sammenlignet med normale markedsvilkaar, at det kan afskraekke producenten fra at tilbyde vinen til destillation, kan derfor ikke antages at bringe selve formaalet med destillationsordningen i fare . Det fremgaar i oevrigt af droeftelserne under den mundtlige forhandling, at de betalingsfrister, som normalt gaelder i handelsforhold inden for Forbundsrepublikken Tyskland, ofte er laengere end fristen i artikel 9, stk . 1, i forordning nr . 2499/82 . En retsforskrift, som indeholder en sanktion om at en selv ubetydelig fristoverskridelse medfoerer fortabelse af hele stoettebeloebet, staar foelgelig i misforhold til det formaal, der soeges opnaaet med fristkravet .
15 Det af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main forelagte spoergsmaal maa herefter besvares saaledes, at bestemmelsen i artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, i forordning nr . 2499/82 er ugyldig, for saa vidt som den indeholder en sanktion om, at enhver overskridelse af den frist, destilleriet skal overholde ved betaling af minimumsopkoebsprisen til producenten, medfoerer fortabelse af hele stoettebeloebet .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
16 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg ved Domstolen, kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN ( Sjette Afdeling )
vedroerende det spoergsmaal, som er forelagt af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main ved kendelse af 16 . marts 1989, for ret :
Bestemmelsen i artikel 9, stk . 2, tredje afsnit, i Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2499/82 af 15 . september 1982 - om bestemmelserne vedroerende forebyggende destillation for vinproduktionsaaret 1982/83 - er ugyldig, for saa vidt som den indeholder en sanktion om, at enhver overskridelse af den frist, destilleriet skal overholde ved betaling af minimumsopkoebsprisen til producenten, medfoerer fortabelse af hele stoettebeloebet .