CELEX: 62009CJ0464
Apeliacinis skundas
Valstybės pagalba
Gairės dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje
4.2.5 punktas
Salyklo rinka
Tinkamų galimybių parduoti rinkoje nebuvimas
Pagalbos priemonė, pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka

Savo apeliaciniu skundu
Holland Malt BV
(toliau –
Holland Malt
) prašo panaikinti 2009 m. rugsėjo 9 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą
Holland Malt prieš Komisiją
(T‑369/06, Rink. p. II‑3313, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį dėl 2006 m. rugsėjo 26 d.
Komisijos sprendimo 2007/59/EB dėl valstybės pagalbos, kurią Nyderlandai suteikė
Holland Malt BV
(OL L 32, 2007, p. 76, toliau – ginčijamas sprendimas), panaikinimo.

Teisinis pagrindas
Bendrijos gairių dėl valstybės pagalbos žemės ūkio sektoriuje (OL C 28, 2000, p. 2, toliau – gairės) 3.2 punkte, esančiame
dalyje „Bendrieji principai“, nustatyta:
„Nors [EB] 87, 88 ir 89 straipsniai sektoriuose, kuriuos apima bendras rinkos organizavimas, yra taikomi visa apimtimi, jų
taikymas priklauso nuo susijusių reglamentų nuostatų; kitaip tariant, valstybė narė negali teikti pirmenybės [EB] 87, 88 ir
89 straipsniams to rinkos sektoriaus reglamento nuostatų atžvilgiu <...>. Iš to išplaukia, kad Komisija jokiomis sąlygomis
negali pritarti pagalbai, kuri yra nesuderinama su bendrą rinkos organizavimą nustatančiomis nuostatomis arba kuri trukdytų
bendram organizavimui tinkamai funkcionuoti.“
Gairių dalies, susijusios su „Pagalba investicijoms“, 4.2.5 punkte numatyta:
„Jokia pagalba negali būti suteikta [investicijoms, susijusioms su žemės ūkio produktų perdirbimu ir gamyba], jei nepakankamai
įrodyta, kad galima rasti tinkamų galimybių parduoti atitinkamus produktus rinkoje[;] tokių įrodymų svarba turi būti tinkamai
įvertinta atsižvelgiant į atitinkamus produktus, investicijų rūšį, taip pat esamą bei numatomą gamybos potencialą. Šiuo tikslu
reikia atsižvelgti į visus apribojimus gamybos srityje ir visus Bendrijos paramos ribojimus, kurie gali būti numatyti pagal
bendrą rinkos organizavimą. Visų pirma, jokia pagalba negali būti suteikta pažeidžiant bet kokį pagal bendrą rinkos organizavimą
numatytą draudimą ar ribojimą <...>.
<...>“
Galiausiai tos pačios gairių dalies 4.2.6 punkte nustatyta:
„Apie pagalbą investicijoms, kurių tinkamos finansuoti sąnaudos viršija 25 mln. EUR arba kai pagalbos suma viršija 12 mln. EUR,
turi būti konkrečiai pranešama Komisijai pagal Sutarties 88 straipsnio 3 dalį.“

Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas

Holland Malt
yra alų bei nealkoholinius gėrimus gaminančios alaus daryklos
Bavaria NV
ir Vokietijos bei Šiaurės Nyderlandų grūdų augintojų kooperatyvo
Agrifirm
konsorciumas. Ji turi HTST („High Temperature, Short Time“, t. y. aukštos temperatūros, greito paruošimo) salyklo gamybos
ir pardavimo patentą.
Nyderlandų Karalystė priėmė regioninio investavimo programą
Regionale investeringsprojecten 2000
. 2000 m. rugpjūčio 17 d. sprendimu Komisija patvirtino šią programą ir 2002 m. vasario 18 d. sprendimu taip pat patvirtino
jos pakeitimą, pagal kurį jos taikymo sritis buvo išplėsta ir ji pradėta taikyti EB sutarties I priede išvardytų žemės ūkio
produktų perdirbimo ir prekybos sektoriams.
Nyderlandų Karalystė pagal šią regioninio investavimo programą suteikė
Holland Malt
7 425 000 eurų pagalbą investicijoms. Ši subsidija buvo skirta salyklo gamyklos Eemshaven (Nyderlandai) statybai finansuoti.
Norint ją gauti, investicijos į šį projektą turėjo būti įgyvendintos iki 2005 m. liepos 1 dienos. Tačiau subsidijos faktinis
mokėjimas buvo sustabdytas, kol jos nepatvirtino Komisija.
2004 m. kovo 31 d. laišku Nyderlandų Karalystė informavo Komisiją apie šią pagalbos priemonę pagal EB 88 straipsnio 3 dalį
ir gairių 4.2.6 punktą. 2005 m. gegužės 5 d. Komisija pradėjo procedūrą pagal EB 88 straipsnio 2 dalį. Dėl minėtos procedūros
subsidija nebuvo išmokėta iki iš pradžių Nyderlandų Karalystės nustatyto investicijų įgyvendinimo termino, todėl ieškovė paprašė
pratęsti šį terminą, kol Komisija priims sprendimą dėl šios subsidijos.
2006 m. rugsėjo 26 d. Komisija priėmė ginčijamą sprendimą, kuriame ji padarė išvadą, kad ši priemonė, susijusi su investicijomis
Holland Malt
produkcijos kokybei pagerinti ir jos gamybos pajėgumui padidinti, buvo valstybės pagalba EB 87 straipsnio 1 dalies prasme.
Ji vėliau nagrinėjo, ar minėta priemonė vis dėlto galėjo būti pripažinta suderinama su bendrąja rinka pagal EB 87 straipsnio
3 dalies c punktą.
Esant tokioms aplinkybėms, Komisija nustatė, kad nebuvo atskiros HTST salyklo arba atskiros
premium
rūšies salyklo, palyginti su įprastu salyklu, rinkos. Be to, atsižvelgdama į perteklinius pajėgumus pasaulio ir Bendrijos
salyklo rinkose, ji pažymėjo, kad nebuvo įrodyta, jog rinkoje šiuos produktus buvo galima paprastai parduoti, kaip nustatyta
gairių 4.2.5 punkte. Todėl nors ginčijamo sprendimo motyvų 93 punkte Komisija pripažino pagalbos svarbą regioninei plėtrai,
to paties sprendimo motyvų 94 punkte ji konstatavo, kad ši pagalba neatitiko gairėse nustatytos svarbios sąlygos.
Dėl šių priežasčių Komisija ginčijamo sprendimo 1 straipsnyje nustatė, kad ginčijama valstybės pagalba nesuderinama su bendrąja
rinka. Pagal šio sprendimo 2 straipsnį Nyderlandų Karalystė turi atsiimti šią pagalbą ir šio sprendimo 3 straipsnyje jai nustatytas
įpareigojimas susigrąžinti iš pagalbos gavėjo neteisėtai suteiktą pagalbą. Pagal to paties sprendimo 4 straipsnį Nyderlandų
Karalystė privalo pranešti Komisijai, kokių priemonių ėmėsi šiam sprendimui įgyvendinti.

Procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
Ieškiniu, Pirmosios instancijos teismo (dabar – Bendrasis Teismas) kanceliarijai pateiktu 2006 m. gruodžio 7 d.,
Holland Malt
pateikė prašymą panaikinti ginčijamą sprendimą.
Pareiškimu, Teismo kanceliarijai pateiktu 2007 m. balandžio 6 d., Nyderlandų Karalystė pateikė prašymą įstoti į bylą ieškovės
pusėje. 2007 m. birželio 12 d. Pirmosios instancijos teismo trečiosios kolegijos pirmininko nutartimi šis prašymas įstoti
į bylą buvo patenkintas.
Grįsdama savo ieškinį,
Holland Malt
pateikė keturis ieškinio pagrindus, susijusius atitinkamai su EB 87 straipsnio 1 dalies ir 3 dalies c punkto pažeidimu, gero
administravimo principo pažeidimu ir EB 253 straipsnyje nustatytos pareigos motyvuoti nesilaikymu.
Antrojo ieškinio pagrindo antroje dalyje dėl EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto pažeidimo teigiama, kad nėra tinkamos pusiausvyros
tarp pagalbos naudingų pasekmių ir jos poveikio valstybių narių tarpusavio prekybos sąlygoms.
Šioje dalyje ieškovė iš esmės kaltino Komisiją tuo, kad ši ginčijamame sprendime rėmėsi tik gairių 4.2.5 punktu ir nenustatė
pusiausvyros tarp aptariamos subsidijos naudingų pasekmių ir jos galimo neigiamo poveikio prekybos Europos bendrijoje sąlygoms
ir kad dėl to pažeidė EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.
Ji pažymėjo, kad faktas, jog gairės grindžiamos EB 87 straipsnio 3 dalimi, neabejotinai reiškia, kad Komisija negali savo
vertinimo įgaliojimų apriboti tik jose numatytais kriterijais. Visų pirma, ji turėtų aiškinti gairių 4.2.5 punktą, atsižvelgdama
į bendrąjį Sutartyje numatytą kriterijų, pagal kurį tik pagalba, kuri trikdo prekybos sąlygas ir prieštarauja bendrajam interesui,
gali būti laikoma nesuderinama su bendrąja rinka.

Holland Malt
teigimu, ginčijamame sprendime Komisija neįvertino, ar, atsižvelgiant į naudą, kurią būtų teikusi aptariama subsidija, jos
poveikis iš tiesų prieštaravo bendrajam interesui, kaip apibrėžta EB 87 straipsnio 3 dalyje, ir paprasčiausiai atmetė šios
subsidijos atitikties galimybę remdamasi tariamu tinkamų galimybių parduoti šiuos produktus rinkoje nebuvimu. Priešingai,
Komisija turėjo konstatuoti, kad, pirma, aptariama investicija darė didelį teigiamą poveikį bendros žemės ūkio politikos,
visų pirma su šia subsidija susijusio regiono kaimo plėtros politikos, tikslų įgyvendinimui ir, antra, tik suteikus šią subsidiją
ieškovė nusprendė padengti savo gamyklos atidarymo Eemshavene, t, y. zonoje, kuri turėjo vystytis ekonomiškai, o ne kitoje
ekonominiu požiūriu palankesnėje vietoje kitame Nyderlandų regione, išlaidas.
Skundžiamu sprendimu Pirmosios instancijos teismas atmetė ieškinį ir priteisė iš ieškovės padengti savo ir Komisijos patirtas
bylinėjimosi išlaidas.
Kiek tai susiję su antrojo pagrindo antra dalimi, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 166–180 punktuose nusprendė,
kad ginčijamas sprendimas buvo priimtas taikant tiek EB 87 straipsnio 1 ir 3 dalies, tiek gairių, visų pirma jų 4.2. dalies,
nuostatas.
Jis priminė, kad pagal Teisingumo Teismo praktiką, kai Komisija priima gaires, jos tampa jai privalomos, ir Sąjungos teismas
privalo nustatyti, ar ši institucija laikėsi savo priimtų taisyklių. Šioje byloje jis pažymėjo, kad iš gairių 3.7 punkto matyti,
jog bet kokį nagrinėjamos pagalbos teigiamą aspektą būtina nagrinėti taikant gairėse nustatytus kriterijus.
Šiuo atžvilgiu jis nusprendė, kad pagal gairių 4.2.5 punktą, nustačiusi, jog nagrinėjama pagalba patenka į gairių taikymo
sritį, Komisija visų pirma turėjo įvertinti, ar buvo pateikta pakankamai įrodymų, kad buvo tinkamų galimybių šiuos produktus
parduoti rinkoje. Teismas mano, kad ši išankstinė sąlyga šiuo atveju nebuvo įvykdyta, nes Komisija negalėjo patvirtinti aptariamos
pagalbos nepažeisdama savo pačios gairių, todėl nebuvo būtina įvertinti šios pagalbos tikslų ir teigiamo poveikio.
Be to, jis nusprendė, kad ieškovė negali pagrįstai teigti, jog gairių netaikymas ir tiesioginis EB 87 straipsnio 3 dalies
c punkto taikymas būtų leidęs atsižvelgti į ginčijamos pagalbos tikslus ir teigiamą poveikį, siekiant konstatuoti, jog ji
buvo suderinama su bendrąja rinka. Šiuo atžvilgiu jis priminė, kad, kaip nustatyta 1987 m. vasario 24 d. Sprendime
Deufil prieš Komisiją
(310/85, Rink. p. 901, 18 punktas), EB 87 straipsnio 3 dalimi Komisijai suteikiama diskrecija vykdyti ekonominio ir socialinio
pobūdžio vertinimus, kurie turi būti atliekami Bendrijos lygmeniu, ir ji neviršija savo diskrecijos nustatydama, kad pagalbos
investicijoms suteikimas, dėl kurio padidėjo gamybos pajėgumai sektoriuje, kuriame jau buvo didelis gamybos perviršis, trikdė
prekybos sąlygas taip, kad prieštaravo bendrajam interesui, ir kad tokia pagalba negalėjo padėti skatinti atitinkamo regiono
ekonominio vystymosi.
Teismas papildomai nurodė, kad šiai išvadai negali turėti įtakos ieškovės argumentas, jog ginčijama pagalba tik kompensuoja
ekonominius trūkumus, kuriuos lėmė jos pasirinkimas atidaryti gamyklą ekonomiškai menkiau išsivysčiusioje zonoje.

Šalių reikalavimai Teisingumo Teisme

Holland Malt
Teisingumo Teismo prašo:
–      panaikinti skundžiamo sprendimo 168–180 punktus,
–        grąžinti bylą Bendrajam teismui arba panaikinti ginčijamą sprendimą ir
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Teisingumo Teismo prašo:
–      atmesti apeliacinį skundą ir
–        priteisti iš
Holland Malt
bylinėjimosi išlaidas.
Nyderlandų Karalystė, kaip ir apeliantė, mano, kad skundžiamas sprendimas turi būti panaikintas ir kad Komisijai turi būti
nurodyta atlyginti bylinėjimosi išlaidas.

Dėl apeliacinio skundo
Grįsdama savo apeliacinį skundą
Holland Malt
nurodo du pagrindus, susijusius su Teismo atliktu ieškinio pirmojoje instancijoje antrojo pagrindo antros dalies vertinimu.
Pirmasis pagrindas susijęs su teisės klaida ir prieštaringu bei nepakankamu motyvavimu, kiek tai susiję su EB 87 straipsnio
3 dalies c punkto ir gairių aiškinimu bei taikymu. Antrasis pagrindas susijęs su proceso pažeidimu dėl apeliantės pateiktų
argumentų klaidingo aiškinimo ir netikslaus išdėstymo.

Dėl pirmojo pagrindo, susijusio su teisės klaida ir prieštaringu bei nepakankamu motyvavimu, kiek tai susiję su EB 87 straipsnio
3 dalies c punkto ir gairių aiškinimu bei taikymu
Šalių argumentai
Grįsdama savo pirmąjį pagrindą
Holland Malt
nurodo tris dalis, susijusias atitinkamai su teisės klaida aiškinant ir taikant EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, teisės
klaida aiškinant bei taikant gaires ir prieštaringu bei nepakankamu motyvavimu, kiek tai susiję su jų aiškinimu bei taikymu.
–       Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies
Apeliantė teigia, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą aiškindamas ir taikydamas EB 87 straipsnio 3 dalies
c punktą, kai remdamasis minėtu Sprendimu
Deufil prieš Komisiją
padarė išvadą, jog Komisija vertindama pagalbos atitiktį bendrajai rinkai neprivalėjo atsižvelgti į subsidijos teigiamą poveikį,
nes dėl tokios subsidijos padidėjo gamybos pajėgumai sektoriuje, kuriame jau buvo didelis gamybos perviršis.
Šiuo atžvilgiu ji pažymi, kad ši byla susijusi su kitokia priemone nei ta, kuri buvo nagrinėjama byloje, kurioje buvo priimtas
minėtas Sprendimas
Deufil prieš Komisiją.
Iš tiesų toje byloje suteikta subsidija nebuvo susijusi su bendruoju interesu, o ginčijamame sprendime Komisija pripažino
Holland Malt
projekto svarbą regiono plėtrai. Be to, byloje, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, nagrinėjamame sektoriuje jau buvo didelis
gamybos perviršis, gamybos potencialo panaudojimas buvo 72 % ir 64 %, o šioje byloje panaudojama daugiau kaip 90 % gamybos
potencialo.
Nyderlandų Karalystė pritaria apeliantės nuomonei, kad Teismas klaidingai nusprendė, jog Komisija, neatsižvelgusi į aptariamos
pagalbos teigiamą poveikį, nepažeidė EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto. Ji taip pat pritaria Teismo atlikto minėto Sprendimo
Deufil prieš Komisiją
aiškinimo kritikai. Ši valstybė narė mano, kad, siekdama užtikrinti teisingą minėtos nuostatos taikymą ir garantuoti jos veiksmingumą,
Komisija privalėjo nustatyti pusiausvyrą tarp teigiamo ir neigiamo aptariamos pagalbos poveikio ir negalėjo paprasčiausiai
konstatuoti, jog nebuvo įrodymų, kad buvo tinkamų galimybių parduoti salyklo rinkoje.
Komisija į tai atsako, kad valstybės pagalbos srityje taikytinų taisyklių bet kokios analizės atspirties taškas yra tai, jog
EB 87 straipsnio 3 dalyje numatytos bendro draudimo, nustatyto EB 87 straipsnio 1 dalyje, išimtys, kurios turi būti aiškinamos
siaurai. Tačiau gairėse įtvirtinti tik absoliutūs minimalūs reikalavimai, kuriuos privaloma įvykdyti, kad pagalba žemės ūkio
sektoriuje būtų laikoma suderinama su bendrąja rinka. Be to, Komisija pažymi, kad, atsižvelgdama į savo didelę diskreciją
vertinant pagalbą pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, ji gali susiaurinti šią diskreciją priimdama gaires, kuriose nurodoma,
kaip ji ketina taikyti šią nuostatą konkrečiam sektoriui ar pagalbos rūšiai, su sąlyga, kad šios gairės nenukrypsta nuo Sutarties
normų. Todėl Komisija mano, kad, priėmusi tokias gaires sektoriaus ar pagalbos rūšies atžvilgiu, ji nebegali nuo jų nukrypti.
Taip yra todėl, kad priėmusi gaires Komisija apribotų savo įgaliojimus ir todėl turėtų tik įvertinti gairėse apibrėžtas sąlygas.
Šioje byloje Komisija mano, kad ji privalėjo taikyti gairių 4.2.5 punktą, nes nebuvo pateikta pakankamai įrodymų, jog buvo
tinkamų galimybių parduoti salyklo rinkoje.
Kiek tai susiję su argumentu dėl minėto Sprendimo
Deufil prieš Komisiją
neteisingo aiškinimo, Komisija pabrėžia, kad šiame sprendime pagalbos priemonės atitiktis buvo tiesiogiai įvertinta remiantis
EB 87 straipsnio 3 dalies c punktu, nes priimant ginčijamą sprendimą nebuvo jokios kitos produktui, kuriam skirta pagalba,
taikytinos normos. Be to, kiek tai susiję su apeliantės nurodytais faktiniais skirtumais, palyginti su byla, kurioje buvo
priimtas minėtas sprendimas, Komisija teigia, kad jie nėra svarbūs, nes šiuo atveju gairėse nurodyta, jog būtina įrodyti tik
tai, kad yra tinkamų galimybių parduoti produktus rinkoje, o ne tai, kad sektoriuje yra didelis gamybos perviršis.
–       Dėl pirmojo pagrindo antros dalies

Holland Malt
teigimu, Teismas neteisingai išaiškino gaires, nes nustatė išankstinę sąlygą, pagal kurią Komisija privalo įvertinti pagalbos
atitiktį bendrajai rinkai. Iš tiesų Teismas nusprendė, kad į gairių taikymo sritį patenkanti pagalba negali būti patvirtinta
remiantis jos trūkumų ir teigiamo poveikio pusiausvyros tyrimo kriterijumi, kaip numatyta EB 87 straipsnio 3 dalies c punkte,
jei neįvykdyta gairių 4.2.5 punkte nustatyta sąlyga. Priešingai, EB 87 straipsnio 3 dalies c punkte nėra sąlygos, pagal kurią
turi būti tinkamų galimybių parduoti produktų rinkoje, kad Komisija galėtų atsižvelgti į pagalbos teigiamą poveikį.
Nyderlandų Karalystė pritaria apeliantės nuomonei. Ji tvirtina, kad nors Teismas nusprendė, jog gairės turi būti aiškinamos
atsižvelgiant ne tik į jų formuluotę, bet ir į EB 87 straipsnį bei jame nustatytą tikslą, iš tiesų jis jas analizavo remdamasis
tik jų tekstu. Laikantis Teismo pateikto gairių aiškinimo, atliekant EB 87 straipsnyje numatytą vertinimą reikėtų tik atsakyti
į klausimą, ar yra tinkamų galimybių parduoti rinkoje. Toks ribotas tik pažodiniu gairių aiškinimu grindžiamas aiškinimas
būtų klaidingas ir pakenktų EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto teisingam taikymui bei veiksmingumui.
Komisija mano, kad Teismo išvadose nėra jokių teisės klaidų. Iš tiesų EB 87 straipsnio 3 dalies c punkte numatytas pusiausvyros
tyrimas įtrauktas į gaires ir todėl nereikia atsižvelgti į kitus kriterijus, kai atitinkamai pagalbai taikomos gairėse išdėstytos
taisyklės. Komisija galėtų atsižvelgti tik į gairėse numatytus tikslus, jei jie viršija tai, ką jose nustatė ši institucija.
Šioje byloje gairių 4.2.5 punkte vienareikšmiškai nustatyta, kad jokia pagalba negali būti suteikta investicijoms, susijusioms
su žemės ūkio produktų perdirbimu, jei nėra pateikta pakankamai įrodymų, jog esama tinkamų galimybių atitinkamus produktus
parduoti rinkoje. Todėl Komisija mano, kad jei ši sąlyga neįvykdyta, neįmanoma nustatyti pusiausvyros tarp tariamo teigiamo
aptariamos pagalbos poveikio ir jos poveikio prekybos sąlygoms.
–       Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies
Apeliantė mano, kad skundžiamo sprendimo motyvavimas yra prieštaringas ir nepakankamas, kiek tai susiję su gairių aiškinimu.
Iš tiesų skundžiamo sprendimo 132 ir 133 punktuose Teismas patvirtino, kad gairių negalima aiškinti atsižvelgiant tik į jų
tekstą arba aiškinti taip, kad būtų susiaurinta EB 87 ir 88 straipsnių taikymo sritis ar prieštaraujama šiose nuostatose nustatytiems
tikslams. Priešingai, skundžiamo sprendimo 170–172 punktuose Teismas patvirtino, kad Komisija privalėjo atsižvelgti į gairių
4.2.5 punkte nustatytus kriterijus jų neaiškindama pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, taigi ir nevertindama, ar nagrinėjama
pagalba trikdė prekybos sąlygas taip, kad prieštarautų bendrajam interesui.
Nyderlandų Karalystė pritaria apeliantės nuomonei ir tvirtina, kad skundžiamas sprendimas grindžiamas nepakankamais motyvais,
kiek tai susiję su gairių aiškinimu bei taikymu.
Komisija mano, kad skundžiamo sprendimo motyvai nėra nei nepakankami, nei prieštaringi. Visų pirma ji pažymi, kad skundžiamo
sprendimo 132 punkte Teismas teisingai nurodė, jog gairės visada turėjo būti aiškinamos atsižvelgiant į neiškraipytos konkurencijos
bendrojoje rinkoje tikslą, ir šio sprendimo 173–177 punktuose aiškiai nurodė, kodėl tiesioginis EB 87 straipsnio 3 dalies
c punkto taikymas būtų leidęs atsižvelgti į apeliantės prašytos pagalbos tikslus ir teigiamą poveikį. Šiuo atžvilgiu skundžiamo
sprendimo 176 punkte jis pažymėjo, kad gairių 4.2.5 punkte nurodytas kriterijus atspindi EB 87 straipsnio 3 dalies c punkte
nustatytą sąlygą, pagal kurią bet kokia pagalba, kuri trikdo prekybos sąlygas taip, kad prieštarauja bendrajam interesui,
negali būti suderinama su bendrąja rinka.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmojo pagrindo trys dalys susijusios su gairių apimtimi bei aiškinimu ir Teismo atliktu ieškinio pirmojoje instancijoje
antrojo pagrindo antros dalies vertinimu. Todėl jas reikia nagrinėti kartu.
Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad ginčijamame sprendime Komisija, taikydama gairių 4.2.5 punktą, nusprendė, jog
Holland Malt
skirta pagalba buvo nesuderinama su bendrąja rinka, nes nagrinėjamoje rinkoje nebuvo tinkamų galimybių parduoti. Skundžiamame
sprendime Teismas nusprendė, kad, pirma, gairių 4.2.5 punkte numatyta sąlyga nebuvo įvykdyta, nes Komisija negalėjo patvirtinti
ginčijamos pagalbos. Antra, remdamasis minėtu Sprendimu
Deufil prieš Komisiją
, jis patvirtino, kad tai, jog buvo taikomos ne gairės, bet tik EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas, šiuo atveju, priešingai
nei teigė apeliantė, nereiškė, jog Komisija privalėjo atsižvelgti į aptariamos pagalbos teigiamą poveikį atitinkamam regionui.
Šiose dviejose išvadose nėra jokios teisės klaidos.
Iš tiesų, kaip matyti iš nusistovėjusios teismų praktikos, taikydama EB 87 straipsnio 3 dalį Komisija turi didelę diskreciją,
apimančią sudėtingus ekonominius ir socialinius vertinimus, kurie turi būti atliekami atsižvelgiant į Bendrijos kontekstą
(žr. 2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo
Vokietija ir kt. prieš Kronofrance
, C‑75/05 P ir C‑80/05 P, Rink. p. I‑6619, 59 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką). Priimdama elgesio taisykles ir viešai
paskelbdama, kad nuo šio momento taikys jas atvejams, kuriems skirtos šios normos, Komisija apriboja šią diskreciją ir negali
nukrypti nuo šių taisyklių, nes priešingu atveju jai gali būti paskirta sankcija už bendrųjų teisės principų, pavyzdžiui,
vienodo požiūrio ar teisėtų lūkesčių apsaugos, pažeidimą (žr. minėto Sprendimo
Vokietija ir kt. prieš Kronofrance
60 punktą ir jame nurodytą teismų praktiką).
Todėl pagal šią teismų praktiką specifinėje valstybės pagalbos srityje Komisija privalo laikytis savo pačios nustatytų rekomendacijų
ir priimtų pranešimų tiek, kiek jie atitinka Sutarties normas (žr. 2000 m. spalio 5 d. Sprendimo
Vokietija prieš Komisiją
, C‑288/96, Rink. p. I‑8237, 62 punktą ir
Vokietija ir kt. prieš Kronofrance
61 punktą).
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad, kaip matyti iš minėto Sprendimo
Deufil prieš
Komisiją, EB 87 straipsnio 3 dalies c punktas turi būti aiškinamas taip, jog iš esmės, kai pagalba suteikiama rinkoje, kuri
pasižymi pertekliniais pajėgumais, ji trikdo prekybos sąlygas ir prieštarauja bendrajam interesui.
Be to, faktas, kad pagalba taip pat daro teigiamą poveikį atitinkamam regionui ar ekonomikos sektoriui, nebūtinai reiškia,
jog ji turi būti laikoma suderinama su bendrąja rinka. Iš tiesų iš EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto matyti, jog kai pagalbos
priemonė trikdo prekybos sąlygas taip, kad prieštarauja bendrajam interesui, ji negali būti pripažinta suderinama su bendrąja
rinka, neatsižvelgiant į jos galimą teigiamą poveikį. Tačiau, vertindama poveikį prekybai, Komisija privalo atsižvelgti į
visus atitinkamos priemonės ir rinkos požymius (žr. 1970 m. birželio 25 d. Sprendimo
Prancūzija prieš Komisiją
, 47/69, Rink. p. 487, 7–9 punktus).
Nėra nė vieno argumento, kuriuo remiantis būtų galima teigti, kad tokio pirminės teisės aiškinimo taip pat nebūtų galima taikyti
pagalbai žemės ūkio sektoriuje. Iš tiesų iš EB 36 straipsnio pirmos pastraipos, kurioje pripažįstama žemės ūkio politikos
viršenybė Sutarties tikslų konkurencijos srityje atžvilgiu, matyti, kad bet koks Sutarties nuostatų šioje srityje taikymas
priklauso nuo to, ar atsižvelgiama į EB 33 straipsnyje išvardytus, t. y. bendros žemės ūkio politikos, tikslus (žr. 1996 m.
spalio 15 d. Sprendimo
IJssel-Vliet
, C‑311/94, Rink. p. I‑5023, 31 punktą).
Todėl, vertindama šiame sektoriuje suteiktos valstybės pagalbos atitiktį, Komisija privalo atsižvelgti į šios politikos reikalavimus,
kurie atitinka visos bendrosios rinkos reikalavimus (šiuo klausimu žr. minėto Sprendimo
IJssel-Vliet
33 punktą). Vienas iš šių reikalavimų yra gamybos kontrolė. Todėl visų pirma Bendrijos finansinės paramos srityje pagal 1999 m.
gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos
kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus (OL L 160, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas
lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391) 6 straipsnį draudžiama skirti paramą investicijoms, kuriomis siekiama didinti produktų
gamybą, kuriai nėra įprastos pardavimo rinkos.
Nagrinėjamu atveju gairių 4.2.5 punkte Komisija nustatė, kad, jos nuomone, su žemės ūkio produktų perdirbimu ir prekyba susijusi
pagalba, suteikta nesant tinkamų galimybių parduoti rinkoje, laikytina nesuderinama su bendrąja rinka. Iš šio punkto matyti,
kad, Komisijos nuomone, tokia priemonė laikoma prieštaraujančia bendrajam interesui, atsižvelgiant į sektoriaus, kuriame ji
daro poveikį, požymius. Be to, tame pačiame 4.2.5 punkte ši institucija numatė, kad vertindama tokią pagalbos priemonę ji
privalo atsižvelgti į atitinkamo produkto pasiūlos rinkoje lygį, taip pat į visus apribojimus gamybos srityje ir visus Bendrijos
paramos ribojimus, kurie gali būti numatyti pagal bendrą rinkos organizavimą. Ji taip pat turi atlikti išsamią šios rinkos
analizę.
Tokios elgesio taisyklės atitinka pirminės teisės nuostatas ir visų pirma EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą, taikomą laikantis
bendros žemės ūkio politikos tikslų. Pagalba, suteikta rinkoje, pasižyminčioje pertekliniais pajėgumais, iš tiesų trikdo prekybos
sąlygas ir prieštarauja bendrajam interesui. Taigi Komisija gali laikyti nesuderinama su bendrąja rinka priemonę, kuri skirta
regiono ar veiklos plėtrai, kai ji suteikiama tokiame sektoriuje, kaip žemės ūkio produktų perdirbimas, kuriame bet koks gamybos
augimas, nesant tinkamų galimybių parduoti, gali trikdyti valstybių narių tarpusavio prekybą ir prieštarauti bendrajam interesui,
neatsižvelgiant į atitinkamos veiklos teigiamą poveikį regionui.
Darytina išvada, kad Teismas teisingai nusprendė, jog ginčijamame sprendime Komisija teisingai pritaikė tiek gairių 4.2.5 punktą,
tiek EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Iš tiesų, konstatavusi, remdamasi salyklo rinkos išsamia analize, jog nebuvo tinkamų
galimybių parduoti produktų šioje rinkoje, Komisija privalėjo nuspręsti, kad nagrinėjama priemonė buvo nesuderinama su bendrąja
rinka.
Be to, pagalbos, nagrinėtos byloje, kurioje buvo priimtas minėtas Sprendimas
Deufil prieš Komisiją
, ir aptariamos šioje byloje faktiniai skirtumai, kuriuos nurodė apeliantė, neturi reikšmės aiškinant taisykles, susijusias
su pagalbos atitikties sąlygomis, numatytomis EB 87 straipsnio 3 dalies c punkte.
Visų pirma,
Holland Malt
nurodyta aplinkybė, kad salyklo rinkoje nėra didelio gamybos perviršio, kaip rinkoje, nagrinėtoje byloje, kurioje buvo priimtas
minėtas Sprendimas
Deufil prieš Komisiją
, nereiškia, kad Komisija turėjo netaikyti gairių 4.2.5 punkto. Iš tiesų iš šio punkto matyti, kad žemės ūkio produktų perdirbimo
sektoriaus atžvilgiu pagalbos priemonė, dėl kurios padidėja, nors ir nesmarkiai, gamyba, dėl šio ekonomikos sektoriaus požymių
ir žemės ūkio politikos apribojimų laikoma nesuderinama su bendrąja rinka. Todėl skundžiamas sprendimas nėra grindžiamas klaidingu
taikytinų taisyklių, kaip jas išaiškino Teisingumo Teismas minėtame Sprendime
Deufil prieš Komisiją
, vertinimu.
Pagaliau, kiek tai susiję su tariamu prieštaravimu skundžiamo sprendimo motyvuose, nurodytu apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
trečioje dalyje, pažymėtina, kad, priešingai nei tvirtina apeliantė, Teismas, skundžiamo sprendimo 170–172 punktuose nurodęs
Komisijos pareigą laikytis gairių nuostatų, įvertino ginčijamą sprendimą atsižvelgdamas į pirminės teisės nuostatas.
Iš tiesų jis konstatavo, kad ginčijamas sprendimas, priimtas remiantis gairių 4.2.5 punktu, neprieštaravo susijusioms Sutarties
nuostatoms. Todėl Teismas nepateikė prieštaringų motyvų nuspręsdamas, kad šis gaires atitinkantis sprendimas nenukrypsta nuo
teisingo Sutarties normų taikymo.
Kadangi skundžiamo sprendimo motyvavimas nėra prieštaringas, pirmojo pagrindo trečia dalis taip pat nėra pagrįsta.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad reikia atmesti visą pirmąjį pagrindą, kuriuo apeliantė grindžia savo apeliacinį skundą.

Dėl antrojo pagrindo, susijusio su proceso pažeidimu dėl apeliantės pateiktų argumentų klaidingo aiškinimo ir netikslaus išdėstymo
Šalių argumentai
Apeliantė teigia, kad Teismas skundžiamo sprendimo 168 punkte neteisingai nurodė, jog savo pastabose dėl prašymo įstoti į
bylą ji neneigė privalomosios gairių galios ar jų suderinamumo su Sutarties nuostatomis. Priešingai, šiame prašyme ji tvirtino,
kad gairės neatitiktų EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto reikalavimo, jei būtų aiškinamos taip, kad Komisija neprivalėjo atlikti
pagalbos poveikio pusiausvyros tyrimo. Šiuo atžvilgiu ji patvirtino, kad „siaurai ir nelanksčiai taikydama savo gairių nuostatas,
Komisija akivaizdžiai viršijo jai pagal EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą suteiktos diskrecijos, kaip ji aiškinama Bendrijos
teismų praktikoje, ribas“.
Apeliantė iš to daro išvadą, kad toks procedūros pažeidimas neigiamai paveikė jos interesus, nes Teismas turėjo išnagrinėti
jos argumentus, kad nuspręstų, jog Komisija privalėjo tiesiogiai taikyti EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą.
Komisija visų pirma pažymi, kad antrasis pagrindas, net jei jis būtų pagrįstas, negali turėti įtakos Teismo motyvų ar pateiktų
išvadų vertinimui. Iš tiesų Teismas nagrinėjo klausimą, ar dėl tiesioginio EB 87 straipsnio 3 dalies c punkto taikymo Komisija
būtų privalėjusi atlikti kitokią nei ginčijamame sprendime remiantis gairių 4.2.5 punktu atlikta analizę.
Dėl esmės Komisija pažymi, kad, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo, apeliantė aiškiai pareiškė, jog ji neginčijo, kad, priimdama
gaires, ji apribojo savo diskreciją.
Teisingumo Teismo vertinimas
Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 168 punkte Teismas faktiškai konstatavo, jog savo pastabose dėl prašymo
įstoti į bylą apeliantė neneigė privalomosios gairių galios ar jų suderinamumo su Sutarties nuostatomis.
Nepaisydamas to, skundžiamo sprendimo 169–177 punktuose Teismas nagrinėjo, ar ginčijamas sprendimas atitiko gaires ir ar jis
pažeidė EB 87 straipsnio 3 dalies c punktą. Kitaip tariant, jis vertino, ar ginčijamas sprendimas, kuriame
Holland Malt
suteiktos pagalbos atitikties bendrajai rinkai galimybė buvo atmesta remiantis tik atitinkamos rinkos požymiais, prieštaravo
gairėms ir šiai Sutarties nuostatai.
Taigi apeliantė negali pagrįstai tvirtinti, kad Teismas neatsakė į jos argumentą, kad Komisija, remdamasi gairėmis, netiksliai
pritaikė minėtą Sutarties nuostatą.
Darytina išvada, kad antrasis pagrindas nepagrįstas ir turi būti atmestas.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad nė vieno pagrindo, kurį apeliantė nurodo grįsdama savo apeliacinį skundą, negalima priimti,
todėl visą šį skundą reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliacinėse bylose pagal šio reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai
šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi
išlaidas ir
Holland Malt
pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Priteisti iš
Holland Malt BV
bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: anglų.