CELEX: 62007CJ0102
Kaubamärgid
Direktiivi 89/104/EMÜ artikli 5 lõike 1 punkt b ja artikli 5 lõige 2 ning artikli 6 lõike 1 punkt b
Vaba kasutatavuse nõue
Kolme triibu kaubamärk
Kahe triibu motiivi kui kaunistuse kasutamine konkurentide poolt
Etteheide kaubamärgi kahjustamise ja lahjendamise kohta

Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimese direktiivi kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (
EÜT L 40, lk 1
; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92; edaspidi „direktiiv”) tõlgendamist.
See taotlus esitati ühelt poolt adidas AG ja adidas Benelux BV ning teisalt Marca Mode CV (edaspidi „Marca Mode”), C&A Nederland CV (edaspidi „C&A”), H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV (edaspidi „H&M”) ja Vendex KBB Nederland BV (edaspidi „Vendex”) vahelises kohtuvaidluses seoses adidas AG-le kuuluvatele kolmetriibulistele kujutismärkidele laieneva kaitse ulatusega.
Õiguslik raamistik
Direktiivi artikli 3 „Kaubamärgi andmisest keeldumise või kaubamärgi tühistamise põhjused” lõige 1 sätestab:
„1.   Järgmisi ei registreerita kaubamärgina ja kui nad on registreeritud, võib need kehtetuks tunnistada:
a)
tähiseid, millest kaubamärk ei saa koosneda;
b)
kaubamärke, mis ei ole teistest eristatavad;
c)
kaubamärke, mis koosnevad ainult sellistest märkidest või tähistest, mis tähistavad kaubanduses sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu või kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
d)
kaubamärke, mis koosnevad ainult märkidest või tähistest, mis on muutunud tavapäraseks igapäevases keelekasutuses või heausksetes ja kindlakskujunenud kaubandustavades;
e)
tähiseid, mis koosnevad ainult:
—
kauba enda loomuomasest kujust, või
—
kaupade kujust, mis on vajalik tehnilise tulemuse saavutamiseks, või
—
kujust, mis annab kaubale märkimisväärse väärtuse;
[…]”
Direktiivi artikli 3 lõige 3 sätestab:
„Kaubamärgi registreerimisest ei keelduta ja seda ei tunnistata kehtetuks vastavalt lõike 1 punktile b, c või d, kui kaubamärk on enne registreerimistaotluse esitamise kuupäeva ja pärast selle kasutamist omandanud eristatavuse. Lisaks sellele võivad liikmesriigid näha ette, et seda sätet kohaldatakse siis, kui eristatavus tekkis pärast registreerimistaotluse esitamise kuupäeva või pärast registreerimiskuupäeva.”
Direktiivi artikli 5 „Kaubamärgiga antavad õigused” lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Registreeritud kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
a)
kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
b)
kõiki tähiseid, mille identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ning identsuse või sarnasuse tõttu kaubamärgiga ja tähisega kaitstud kaupade või teenustega on tõenäoline, et üldsus võib need omavahel segi ajada või tekitada seoseid kaubamärgi ja tähise vahel.
2.   Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet.”
Direktiivi artikli 6 „Kaubamärgi mõju piirangud” lõige 1 sätestab:
„Kaubamärk ei anna selle omanikule õigust keelata kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus:
a)
oma nime ja aadressi;
b)
tähiseid, mis näitavad sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu, kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi;
c)
kaubamärki, kui see on vajalik kauba või teenuse kavandatud otstarbe näitamiseks eelkõige juhul, kui tegemist on lisaseadme või varuosaga,
kui kõnealune isik kasutab neid kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga.”
Direktiivi artikli 12 „Tühistamise põhjused” lõige 2 sätestab:
„Kaubamärgi võib tühistada […] juhul, kui pärast selle registreerimise kuupäeva:
a)
on kaubamärk omaniku tegevuse või tegevusetuse tõttu kaubanduses muutunud selle kauba või teenuse üldnimeks, mille jaoks ta on registreeritud
[…]”.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
Ettevõtjale adidas AG kuuluvad kujutismärgid, mis koosnevad kolmest paralleelsest võrdse laiusega vertikaalsest triibust, mis on paigutatud spordi- ja vabaajarõivaste külgedele ning on riideesemega võrreldes kontrastset värvi.
Adidas Benelux BV on ettevõtja, kellele adidas AG andis Beneluxi riikides tegutsemiseks ainuõigusliku litsentsi.
Marca Mode, C&A, H&M ja Vendex on konkureerivad äriühingud, kes tegelevad rõivaesemete kaubandusega.
Teinud kindlaks, et teatavad konkurendid on toonud müügile spordi- ja vabaajarõivad, millel on asjaomaste rõivaste põhivärviga võrreldes kontrastsed kaks paralleelset triipu, esitasid adidas AG ja adidas Benelux BV (edaspidi koos „adidas”) Rechtbank te Bredale H&M-i suhtes ajutiste meetmete kohaldamise taotluse ning Marca Mode ja C&A vastu põhiküsimuses hagi selle kohta, et neil ettevõtjatel keelataks ära tähiste kasutamine, mis koosnevad adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiivist või sellega kokku langevast motiivist, nagu kahe paralleelse triibu motiiv, mida nende ettevõtjad kasutavad.
Marca Mode, C&A, H&M ja Vendex esitasid omalt poolt Rechtbank te Bredale taotlused, et tunnistataks, et kaunistamise eesmärgil on neil õigus kasutada spordi- ja vabaajarõivastel kahte triipu.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava Rechtbank te Breda presidendi 2. oktoobri 1997. aasta otsuse kohaselt tuli H&M-il lõpetada Beneluxi riikides selle tähise kasutamine, mis koosneb adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiivist või sellega kokku langevast mis tahes motiivist, nagu kahe triibu motiiv, mida ta kasutab.
Rechtbank te Breda sedastas 13. oktoobri 1998. aasta vaheotsuses, et adidasele kuuluvaid kaubamärgiõigusi on rikutud.
Gerechtshof te ’s-Hertogenboschile esitati 2. oktoobri 1997. aasta otsuse ja 13. oktoobri 1998. aasta otsuse peale apellatsioonkaebus.
Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch tühistas 29. märtsi 2005. aasta otsuses 2. oktoobri 1997. aasta otsuse ja 13. oktoobri 1998. aasta otsuse ning tegi asjas uue otsuse, jättes nii adidase kui ka Marca Mode, C&A, H&M-i ja Vendexi taotluse rahuldamata, kuna ühelt poolt ei olnud adidasele kuuluvaid kaubamärke kahjustatud ning teisalt olid Marca Mode, C&A, H&M-i ja Vendexi taotlused liiga üldsõnalised.
Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch täpsustas, et selline kolme triibu motiiv, nagu on registreeritud adidase jaoks, on iseenesest nõrga eristusvõimega, kuid adidase reklaamialaste pingutuste tulemusel on talle kuuluvad kaubamärgid omandanud märkimisväärse eristusvõime ning muutunud üldtuntuks. Nimetatud kaubamärkide kaitse on kolme triibu motiivi osas seetõttu laiem. Kuna triibud ning lihtsad triibu motiivid on tähised, mis põhimõtteliselt peavad jääma vabalt kasutatavaks ega saa seega olla kellegi ainuõigused, siis ei anna adidasele kuuluvad kaubamärgid mingit kaitset kahe triibu motiivide kasutamise vastu.
Hoge Raad der Nederlandeni kassatsioonmenetluse raames leidis adidas, et direktiiviga sätestatud korra ülesehituse põhjal tuleb vaba kasutatavuse nõuet võtta arvesse üksnes direktiivi artiklis 3 sätestatud keeldumise või tühistamise põhjuste kohaldamisel.
Neil kaalutlustel otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas sellise kaubamärgi kaitse ulatuse kindlaksmääramisel, mis koosneb tähisest, millel küll puudub eriomane eristusvõime, või tähisest, mis vastab direktiivi […] artikli 3 lõike 1 punktis c toodud kirjeldusele, kuid mis on eristusvõime kasutamise käigus (
inburgering
) omandanud ja mis on registreeritud, tuleb arvestada avalikku huvi, mis seisneb selles, et teatud tähiste vaba kasutatavust ei piirataks õigustamatult teiste asjaomaseid kaupu või teenuseid pakkuvate ettevõtjate jaoks (
Freihaltebedürfnis
)?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas selles osas omab tähtsust see, kas kõnealused tähised, mis peavad olema vabalt kasutatavad, eristavad asjaomase avalikkuse hinnangul teatud kaupu või kõigest kaunistavad neid?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas selles osas omab tähtsust ka asjaolu, et kaubamärgi omaniku poolt vaidlustatud tähisel puudub eristusvõime direktiivi […] artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses, või see, et see sisaldab tähist direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses?”
Eelotsuse küsimused
Nende küsimustega, mida tuleb kontrollida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, mil määral tuleb arvestada avalikku huvi, mis seisneb selles, et kaubamärgi omaniku ainuõiguse ulatuse kindlaksmääramisel ei piirataks õigustamatult teatud tähiste vabalt kasutatavust.
Nimetatud kohus esitas selle küsimuse seoses adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiiviga, mis on omandanud eristusvõime kasutamise käigus. Eelkõige soovib see kohus teada, kas siis, kui kolmandad isikud kasutavad ilma kaubamärkide omaniku nõusolekuta asjaomaste kaubamärkidega identseid või sarnaseid tähiseid ning tuginevad asjaomase kasutamise toetuseks vaba kasutatavuse nõudele, on oluline teada, kas asjaomane avalikkus peab nimetatud tähiseid kaunistusteks või mitte, kas neil on eristusvõime direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses või neil puudub see ning kas need on või ei ole kirjeldavad direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses.
Sissejuhatavad märkused
Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 ja järgnevates punktides, on olemas avaliku huvi kaalutlused, millest lähtudes võiksid teatavad tähised konkurentsi kahjustamise vältimise huvides olla kõigi ettevõtjate poolt vabalt kasutatavad.
Nagu Euroopa Kohus on juba sedastanud, on see vaba kasutatavuse nõue teatavate direktiivi artiklis 3 märgitud keeldumispõhjuste eesmärk (vt selle kohta eelkõige 4. mai 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-108/97 ja C-109/97: Windsurfing Chiemsee, EKL 1999, lk I-2779
, punkt 25; 8. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades
C-53/01–C-55/01: Linde jt, EKL 2003, lk I-3161
, punkt 73, ja 6. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-104/01: Libertel, EKL 2003, lk I-3793
, punkt 53).
Lisaks sätestab direktiivi artikli 12 lõike 2 punkt a, et kaubamärgi võib tühistada juhul, kui pärast selle registreerimise kuupäeva on kaubamärk omaniku tegevuse või tegevusetuse tõttu muutunud kaubanduses selle kauba või teenuse üldnimeks, mille jaoks ta on registreeritud. Ühenduse seadusandja on selle sättega kaalunud kaubamärgi omaniku ja konkurentide huve, mis on seotud tähiste vaba kasutatavusega (vt 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas
C-145/05: Levi Strauss, EKL 2006, lk I-3703
, punkt 19).
Kui osutub tõeks, et vaba kasutatavuse nõue on direktiivi artiklitega 3 ja 12 seoses asjakohane, siis tuleb nentida, et käesolev eelotsusetaotlus väljub nendest raamidest, kuna selles esitatakse küsimus, kas pärast kaubamärgi registreerimist on vaba kasutatavuse nõue selle asjaolu kindlaksmääramiseks kriteerium, kas kaubamärgiomaniku ainuõiguse ulatust tuleb piirata. Marca Mode, C&A, H&M ja Vendex ei soovi kaubamärgi tühistamist kõnealuse artikli 3 tähenduses või asjaomase artikli 12 tähenduses, vaid tuginevad selliste triibumotiivide vaba kasutatavuse vajadusele, mis ei ole adidase taotlusel registreeritud, et viidata oma õigusele neid motiive ilma asjaomase kaubamärgi omaniku nõusolekuta kasutada.
Kui kolmas isik tugineb vaba kasutatavuse nõudele, et toetada enda õigust kasutada tähist, mis ei ole kaubamärgi omanikule registreeritud, siis ei tule sellise argumendi asjakohasust hinnata seoses direktiivi artiklitega 3 ja 12, vaid seda tuleb kontrollida direktiivi artikli 5 suhtes, mis käsitleb registreeritud kaubamärgi kaitset tähiste kasutamise vastu kolmandate isikute poolt, ning seoses direktiivi artikli 6 lõike 1 punktiga b, kui asjaomane tähis kuulub selle sätte rakendusalasse.
Direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti b tõlgendamine
Kuna direktiivi 89/104 artiklis 5 antakse kaubamärgi omanikule segiajamise tõenäosuse korral õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast identset või sarnast tähist ja kuna selles on märgitud teatavad sellise tähise kasutamise juhud, mida võib takistada, siis on artikli 5 eesmärk kaitsta omanikku selliste tähiste kasutamise eest, mis võivad asjaomast kaubamärki kahjustada (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Levi Strauss, punkt 14).
Eritingimus registreeritud kaubamärgiga antavale kaitsele, mis on suunatud eelkõige mitteidentsete tähiste kasutamise vastu kolmandate isikute poolt, on segiajamise tõenäosus. Euroopa Kohus on seda tingimust määratlenud kui ohtu, et avalikkus võib arvata, et asjaomased kaubad või teenused pärinevad samalt ettevõtjalt või omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt (vt 22. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas
C-342/97: Lloyd Schuhfabrik Meyer, EKL 1999, lk I-3819
, punkt 17, ning 6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-120/04: Medion, EKL 2005, lk I-8551
, punktid 24 ja 26).
Direktiivi põhjenduse 10 kohaselt sõltub segiajamise tõenäosuse hindamine „mitmest asjaolust ja eelkõige kaubamärgi tuntusest turul, seostest, mis võivad tekkida kasutatava või registreeritud tähisega, ning kaubamärgi ja tähise ja identifitseeritud kaupade või teenuste vahelise sarnasuse ulatusest”. Segiajamise tõenäosust üldsuse seas tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki käesolevas juhtumis tähtsust omavaid asjaolusid (vt 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas
C-251/95: SABEL, EKL 1997, lk I-6191
, punkt 22; 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas
C-425/98: Marca Mode, EKL 2000, lk I-4861
, punkt 40, ja eespool viidatud kohtuotsus Medion, punkt 27).
See, kas ettevõtjatel on vaba kasutatavuse vajadus olemas, ei ole üks nendest asjakohastest asjaoludest. Nagu tuleneb direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti b sõnastusest ning viidatud kohtupraktikast, peab vastus küsimusele, kas esineb segiajamise tõenäosus, põhinema sellel, kuidas avalikkus tajub esiteks asjaomase omaniku kaubamärgiga hõlmatavaid kaupu ning teiseks asjaomase kolmanda isiku kasutatava tähisega hõlmatavaid kaupu.
Lisaks on võimalikud selliste tähiste kuritarvitused, mis peavad põhimõtteliselt jääma kõigile ettevõtjatele vabalt kasutatavaks; nende kuritarvituste eesmärk on tarbijates segadust tekitada. Kui sellises olukorras saaks kolmas isik kaubamärgiga sarnase tähise vaba kasutamise toetuseks tugineda vaba kasutatavuse nõudele, ilma et viimati nimetatud kaubamärgi omanik saaks segiajamise tõenäosusele tuginedes sellele vastu väita, kahjustataks direktiivi artikli 5 lõike 1 punkti b tõhusat rakendamist.
See kaalutlus kehtib ka triibumotiivide kohta. Nagu tunnistas adidas oma märkuste sissejuhatavas osas, on triibumotiivid kui sellised vabalt kasutatavad ja kõik ettevõtjad võivad neid paigutada spordi- ja vabaajarõivastele paljudel eri viisidel. Siiski ei tohi adidase konkurentidel olla lubatud kahjustada adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiivi, paigutades nende turustatavate spordi- ja vabaajarõivastele triibumotiive, mis on niivõrd sarnased adidase taotlusel registreeritud triibumotiiviga, et avalikkus võib need omavahel segi ajada.
Siseriikliku kohtu ülesandeks jääb kontrollida, kas selline segiajamine on tõenäoline. Selle kontrolli põhjal on asjakohane uurida eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust, kas on oluline kontrollida seda, kas avalikkus tajub kolmanda isiku poolt kasutatavat tähist asjaomase kauba lihtsa kaunistusena.
Selles osas tuleb märkida, et see, kui avalikkus tajub tähist kaunistusena, ei takista direktiivi artikli 5 lõike 1 punktis b ettenähtud kaitse kohaldamist, kui selle tähise kaunistavast laadist hoolimata on asjaomane tähis registreeritud kaubamärgiga sarnane, nii et asjaomane avalikkus võib uskuda, et asjaomased kaubad pärinevad samalt ettevõtjalt või omavahel majanduslikult seotud ettevõtjatelt.
Käesoleval juhul tuleb seega hinnata, kas olukorras, kus keskmine tarbija näeb spordi- või vabaajarõivaid, millele on adidase taotlusel registreeritud triibumotiividega samadele kohtadele paigutatud samalaadsed triibumotiivid, mis erinevad üksnes selle poolest, et neid triipe on kaks, mitte kolm, võib eksida asjaomase kauba päritolu osas ning uskuda, et seda kaupa turustab adidas AG, adidas Benelux BV või mõni muu nendega majanduslikult seotud ettevõtja.
Nagu tuleneb direktiivi põhjendusest 10, ei olene see hinnang üksnes kaubamärgi ja tähise vahelise sarnasuse ulatusest, vaid ka sellest, kui kergesti võib asjaomast tähist seostada asjaomase kaubamärgiga, eriti arvestades selle kaubamärgi tuntust turul. Mida enam on kaubamärk turul tuntud, seda suurem on ettevõtjate hulk, kes soovivad sarnaseid tähiseid kasutada. Asjaomast kaubamärki võib kahjustada asjaolu, kui turul on suur hulk kaupu, mis kannavad sarnaseid tähiseid, kuna see võib kaubamärgi eristusvõimet vähendada ning kahjustada kaubamärgi peamist ülesannet, milleks on tagada tarbijatele kaupade või teenuste päritolu.
Direktiivi artikli 5 lõike 2 tõlgendamine
Põhikohtuasja pooled ei ole vaidlustanud seda, et adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiiv on mainekas kaubamärk. Selge on ka see, et Madalmaade kohaldatavad õigusaktid sisaldavad direktiivi artikli 5 lõikes 2 käsitletud normi. Ühtlasi on Euroopa Kohus täpsustanud, et direktiivi artikli 5 lõige 2 on kohaldatav ka kaupade ja teenuste suhtes, mis on identsed või sarnased nendega, millele asjaomane kaubamärk on registreeritud (vt selle kohta 9. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-292/00: Davidoff, EKL 2003, lk I-389
, punkt 30, ning 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-408/01: Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, EKL 2003, lk I-12537
, punktid 18–22).
Adidase taotlusel registreeritud kolme triibu motiivi kaitseb seega nii direktiivi artikli 5 lõige 1 kui tugevamini ka selle artikli lõige 2 (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Davidoff, punktid 18 ja 19).
Neil kaalutlustel tuleb ka eelotsusetaotlusele vastata viimati nimetatud sätte alusel, mis käsitleb just nimelt mainekate kaubamärkide kaitset.
Direktiivi artikli 5 lõige 2 sätestab mainekate kaubamärkide suhtes kaitse, mille rakendamise tingimuseks ei ole segiajamise tõenäosus. See säte on kohaldatav olukordades, kus kaitse eritingimuseks on vaidlusaluse tähise põhjendamatu kasutamine, mis kasutab ebaõiglaselt ära või kahjustab kaubamärgi eristusvõimet või mainet (eespool viidatud kohtuotsus Marca Mode, punkt 36, ning eespool viidatud kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, punkt 27).
Direktiivi artikli 5 lõikes 2 käsitletud kahjustamine on selle toimumise korral asjaomase kaubamärgi ja tähise teatava sarnasuse tagajärg, mille tõttu asjaomane avalikkus seostab tähist kaubamärgiga, st loob nende vahel seose, olgugi et ta ei aja neid omavahel segi. Seega ei ole nõutav, et maineka kaubamärgi ja kolmanda isiku poolt kasutatava tähise sarnasuse ulatus oleks selline, et asjaomase avalikkuse tajus tekiks segiajamise tõenäosus. Piisab, kui sarnasuse ulatus maineka kaubamärgi ja tähise vahel oleks selline, et asjaomane avalikkus loob selle tähise ja kaubamärgi vahel seose (vt eespool viidatud kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, punktid 29 ja 31).
Sellise seose olemasolu tuleb hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki tähtsust omavaid asjaolusid (eespool viidatud kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, punkt 30).
Tuleb nentida, et vaba kasutatavuse nõue ei ole seotud maineka kaubamärgi ja kolmanda isiku poolt kasutatava tähise sarnasuse ulatuse kindlaksmääramisega ega ka selle seose hindamisega, mida asjaomane avalikkus võib kõnealuse kaubamärgi ja tähise vahel luua. Niisiis ei ole vaba kasutatavuse nõue asjakohane asjaolu selle kontrollimisel, kas tähise kasutamine kasutab ebaõiglaselt ära või kahjustab varasema kaubamärgi eristusvõimet või mainet.
Direktiivi artikli 6 lõike 1 punkti b tõlgendamine
Direktiivi artikli 6 lõike 1 punkt b sätestab, et kaubamärk ei anna selle omanikule õigust keelata kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus tähiseid, mis näitavad sorti, kvaliteeti, kvantiteeti, otstarvet, väärtust, geograafilist päritolu, kaupade tootmise või teenuste pakkumise aega või muid kauba või teenuse omadusi, kui kõnealune isik kasutab neid kooskõlas ausa tööstus- või kaubandustavaga.
Direktiivi artiklist 6 tuleneva kaubamärgi omaniku ainuõiguste piiramise eesmärk on ühisturul omavahel sobitada kaubamärgiõiguse kaitse ning kaupade vaba ringluse ja teenuste osutamise vabaduse põhihuvid, nii et kaubamärgiõigus võiks täita olulist osa moonutamata konkurentsi süsteemis, mille loomine ja säilitamine on EÜ asutamislepingu eesmärk (vt 17. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas
C-228/03: Gillette Company ja Gillette Group Finland, EKL 2005, lk I-2337
, punkt 29 ja viidatud kohtupraktika).
Täpsemalt soovitakse direktiivi artikli 6 lõike 1 punktiga b kaitsta kõigi ettevõtjate võimalust kasutada kirjeldavaid tähiseid. See säte on, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 75 ja 78 on märkinud, vaba kasutatavuse nõude väljendus.
Vaba kasutatavuse nõue ei saa mingil juhul olla kaubamärgi mõju iseseisev piirang, mis lisandub direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis b otsesõnu nimetatud piirangutele. Siinkohal tuleb rõhutada, et selleks, et kolmas isik saaks tugineda kaubamärgi piirangutele, mis on sätestatud direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis b, ning selles osas toetuda kõnealuse sätte aluseks olevale vaba kasutatavuse nõudele, peaks selle isiku poolt kasutatav tähis, nii nagu see säte ette näeb, puudutama selle isiku poolt turustatava kauba või teenuse üht omadust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Windsurfing Chiemsee, punkt 28, ja 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas
C-48/05: Adam Opel, EKL 2007, lk I-1017
, punktid 42–44).
Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotlusest ja adidase konkurentide poolt Euroopa Kohtule esitatud märkustest, et viimased tuginevad vaidlusaluse kahe triibu motiivi kasutamise õigustamiseks üksnes nende kaunistavale laadile. Sellest tuleneb, et nende konkurentide poolt rõivastele triibumotiivide paigutamise eesmärk ei ole tähistada nende kaupade üht omadust.
Arvestades kõiki eeltoodud kaalutlusi, tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omaniku ainuõiguse ulatuse hindamisel ei tule vaba kasutatavuse nõuet arvesse võtta, välja arvatud niivõrd, kuivõrd tuleb kohaldada direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis b sätestatud kaubamärgi mõju piirangut.
Kohtukulud
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:

Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimest direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgiomaniku ainuõiguse ulatuse hindamisel ei tule vaba kasutatavuse nõuet arvesse võtta, välja arvatud niivõrd, kuivõrd tuleb kohaldada direktiivi artikli 6 lõike 1 punktis b sätestatud kaubamärgi mõju piirangut.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.