CELEX: 62005CJ0304
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
Direktyva 92/43/EEB
Natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsauga
Direktyva 79/409/EEB
Laukinių paukščių apsauga
Slidinėjimo trasų įrengimo darbų poveikio aplinkai įvertinimas

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti, kad vykdant slidinėjimo teritorijos Santa Caterina
Valfurva (trasų „Bucaneve“ ir „Edelweiss“) išplėtimo ir įrengimo bei atitinkamos slidinėjimo infrastruktūros sukūrimo 2005 m.
pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatams specialioje saugomoje teritorijoje IT 2040044, esančioje nacionaliniame Stelvio parke
(Parco Nazionale dello Stelvio, toliau – parkas), projektą:
–        leidusi imtis priemonių, galinčių turėti didelį poveikį minėtai teritorijai, tinkamai neįvertinusi šių priemonių poveikio
nagrinėjamai vietovei jos išsaugojimo tikslų atžvilgiu ir bet kuriuo atveju nesilaikydama nuostatų, pagal kurias, nepaisant
neigiamų poveikio įvertinimo išvadų, nesant alternatyvių sprendimo būdų, projektą galima įgyvendinti tik dėl privalomųjų svarbesnio
viešojo intereso pagrindų ir patvirtinus visas būtinas kompensacines priemones, kad būtų apsaugotas bendras
Natura 2000
vientisumas, bei apie jas pranešus Komisijai,
–        nesiimdama priemonių išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių pažeidimo bei rūšių, kurioms buvo įsteigta ši teritorija,
trikdymo,
–        nesuteikdama minėtai teritorijai teisinio apsaugos statuso, kuris galėtų užtikrinti, be kita ko, 1979 m. balandžio 2 d. Tarybos
direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (OL L 103, p. 1, toliau – Direktyva 79/409) I priede nurodytų paukščių
rūšių išlikimą ir veisimąsi bei ten reguliariai pasirodančių migruojančių rūšių, nenurodytų I priede, veisimąsi, šėrimąsi
ir migraciją,
Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių
ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7, toliau – Direktyva 92/43) 6 straipsnio 2–4 dalis ir 7 straipsnį bei
Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.

Bendrijos teisės aktai
Direktyvos 92/43 tikslas – padėti užtikrinti biologinę įvairovę, apsaugant natūralias buveines ir laukinę fauną bei florą
europinėje valstybių narių, kurioms taikoma EB sutartis, teritorijoje.
Šios direktyvos dešimta konstatuojamoji dalis nurodo:
„kadangi būtina tinkamai įvertinti bet kurį planą ar programą, kuri galėtų turėti reikšmingą poveikį esamos ar ateityje numatytos
įsteigti saugomos teritorijos apsaugos tikslams.“
Šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalis numato:
„
Natura 2000
pavadinimu kuriamas vieningas specialių saugomų teritorijų Europos ekologinis tinklas. Šis tinklas, sudarytas iš teritorijų,
kuriose yra į I priedą įrašyti natūralių buveinių tipai ir į II priedą įrašytų rūšių buveinės, sudaro galimybę palaikyti,
o kur reikia ir atkurti iki geros apsaugos būklės natūralių buveinių tipus ir rūšių buveines jų natūraliame paplitimo areale.
Į
Natura 2000
tinklą įeina specialios apsaugos teritorijos, kurias valstybės narės klasifikuoja pagal Direktyvą (79/409).“
Direktyvos 92/43 4 straipsnis reglamentuoja procedūrą, pagal kurią sukuriamas minėtas
Natura 2000
tinklas ir valstybės narės įsteigia specialias saugomas teritorijas.
Šios direktyvos 6 straipsnis, nustatantis minėtų teritorijų apsaugos priemones, numato:
„2.      Valstybės narės imasi priemonių, siekdamos specialiose saugomose teritorijose išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių
blogėjimo, taip pat rūšių, kurių apsaugai buvo įsteigtos specialios saugomos teritorijos, trikdymo, jei toks trikdymas galėtų
būti reikšmingas šios direktyvos tikslų atžvilgiu.
3.      Turi būti atliekamas bet kokių planų ir projektų, kurie tiesiogiai nesusiję arba nebūtini teritorijai tvarkyti, bet kurie
gali ją reikšmingai paveikti individualiai arba kartu su kitais planais arba projektais, galimo poveikio teritorijai įvertinimas.
Atsižvelgiant į poveikio teritorijai įvertinimo išvadas ir remiantis 4 dalies nuostatomis, kompetentingos nacionalinės institucijos
pritaria planui ar projektui tik įsitikinusios, kad jis neigiamai nepaveiks nagrinėjamos teritorijos vientisumo ir, jei reikia,
išsiaiškinusios plačiosios visuomenės nuomonę.
4.      Jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šis planas ar projektas vis
dėlto privalo būti įgyvendintas dėl privalomųjų svarbesnio viešojo intereso pagrindų, tarp jų ir socialinio ar ekonominio
pobūdžio, valstybė narė imasi visų kompensacinių priemonių, būtinų bendram
Natura 2000
vientisumui apsaugoti. Apie patvirtintas kompensacines priemones ji praneša Komisijai.
Kai atitinkamoje teritorijoje yra prioritetinis natūralių buveinių tipas ir (arba) prioritetinė rūšis, vieninteliai argumentai,
kuriuos galima pateikti, yra argumentai, susiję su žmonių sveikata ar sauga, su labai svarbiomis aplinkai palankiomis pasekmėmis
arba kitais, Komisijos nuomone, privalomaisiais svarbesnio viešojo intereso pagrindais.“ (Pataisytas vertimas)
Šios direktyvos 7 straipsnis nurodo:
„Šios direktyvos 6 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti įpareigojimai pakeičia bet kuriuos Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio
4 dalies pirmajame sakinyje nustatytus įpareigojimus teritorijoms, atrinktoms pagal 4 straipsnio 1 dalį arba panašiai pripažintoms
pagal jos 4 straipsnio 2 dalį, nuo šios direktyvos įgyvendinimo datos arba nuo valstybės narės atlikto atrinkimo arba pripažinimo
datos pagal Direktyvą 79/409/EEB, jei pastaroji data yra vėlesnė.“
Direktyva 79/409 siekiama užtikrinti visų rūšių laukinių paukščių, natūraliai paplitusių valstybių narių, kurioms taikoma
Sutartis, europinėje teritorijoje, apsaugą, tvarkymą ir kontrolę.
Šios direktyvos 4 straipsnis jos I priede nurodytų paukščių rūšių atžvilgiu numato jų buveinėms taikomas specialios apsaugos
priemones, kuriomis siekiama užtikrinti, kad jie savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi. Šiame straipsnyje nurodyta:
„1.      Siekiant užtikrinti, kad I priede minimos rūšys savo paplitimo areale išliktų ir veistųsi, jų buveinėms taikomos specialios
apsaugos priemonės.
Todėl būtina atsižvelgti į:
a)      rūšis, kurioms gresia pavojus išnykti;
b)      rūšis, kurioms gali pakenkti tam tikri jų buveinių pokyčiai;
c)      rūšis, kurios laikomos retomis dėl jų mažų populiacijų ar riboto paplitimo arealo;
d)      kitas rūšis, kurioms dėl specifinio jų buveinių pobūdžio reikia išskirtinio dėmesio.
Vertinant visada remiamasi populiacijų gausumo tendencijomis ir pokyčiais.
Atsižvelgdamos į šių rūšių apsaugos reikalavimus geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, šių
rūšių apsaugai valstybės narės įsteigia kiekiu ir dydžiu tinkamiausias specialias apsaugos teritorijas.
2.      Valstybės narės panašias priemones taiko nuolatos aptinkamoms I priede nenurodytoms migruojančioms rūšims, atsižvelgdamos
į jų apsaugos poreikį geografiniame jūros ir sausumos plote, kuriame taikoma ši direktyva, jų veisimosi, šėrimosi ir žiemojimo
bei poilsio teritorijų, esančių jų migracijos kelyje, atžvilgiu. Dėl šios priežasties valstybės narės kreipia išskirtinį dėmesį
šlapžemių, ypač tarptautinės svarbos šlapžemių, apsaugai.
<...>
4.      Šio straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytose apsaugos teritorijose valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų išvengta
buveinių taršos ar pažeidimo, arba bet kokio paukščių trikdymo, jei tai galėtų būti reikšminga atsižvelgiant į šio straipsnio
tikslus. Valstybės narės taip pat stengiasi išvengti buveinių taršos ar pažeidimo už šių saugomų teritorijų ribų.“

Parkas

Parko statusas pagal nacionalinę teisę
Parkas įsteigtas 1935 m. balandžio 24 d. Įstatymu Nr. 740, pirmiausia tik Trento ir Bolzano provincijų teritorijoje, siekiant
apsaugoti ir palaikyti florą, gausinti fauną bei išsaugoti ypatingus geologinius darinius bei kraštovaizdžių grožį.
1977 m. balandžio 23 d. Respublikos prezidento dekretu parko teritorija buvo išplėsta ir apėmė Cancano ir Livinjo bei Sobretta,
Gavia ir Serottini kalnų teritorijas, esančias Sondrijaus ir Brešos provincijose, Lombardijos regione.
Pagal 1991 m. gruodžio 6 d. Pagrindų įstatymą Nr. 394 dėl nacionalinių saugomų teritorijų parkas yra saugoma teritorija. Šis
įstatymas pateikia pagrindinius principus, kuriais reglamentuojamos minėtos teritorijos, siekiant suderintai užtikrinti ir
palaikyti šalies gamtinio paveldo apsaugą bei vertinimą.
1993 m. lapkričio 23 d. Ministrų tarybos pirmininko dekretu įsteigtas
Consorzio del Parco Nazionale dello Stelvio
(toliau –
Consorzio
). Įstatuose apibrėžta
Consorzio
kompetencija ir užduotys.
Pagal šio statuto 4 straipsnį
Consorzio
, tvarkydamas parką, privalo užtikrinti gamtos apsaugą ir kraštovaizdžių išsaugojimą.

Parko statusas pagal Bendrijos teisę
1998 m. parkas priskirtas prie specialios apsaugos teritorijų pagal Direktyvos 79/409 4 straipsnį. Jis apibūdintas skyriuje
„Regione Lombardia“ Nr. IT 2040044.
Pagal 1998 m. Italijos Respublikos pateiktą duomenų anketą, parengtą remiantis 1996 m. gruodžio 18 d. Komisijos sprendimu
dėl informacijos apie siūlomas
Natura 2000
teritorijas formos (OL L 107, p. 1), parke gyvena daug pagal Direktyvos 79/409 I priedą saugomų paukščių rūšių: kilnusis
erelis (
Aquila chrysaetos
), sakalas keleivis (
Falco peregrinus
), vapsvaėdis (
Pernis apivorus
), jerubė (
Bonasa bonasia
), Alpių tundrinė žvyrė (
Lagopus mutus helveticus
), tetervinas (
Tetrao tetrix
), kurtinys (
Tetrao urogallus
) ir juodoji meleta (
Dryocopus martius
) bei trys migruojančių paukščių rūšys: paukštvanagis (
Accipiter nisus
), paprastasis suopis (
Buteo buteo
) ir liputis (
Tichodroma muraria
).
2004 m. gegužės 14 d. duomenų anketoje nurodyta, kad minėtoje teritorijoje esama kitų Direktyvos 79/409 I priede aprašytų
rūšių, būtent aviėdra (
Gypaetus barbatus
), rudasis peslys (
Milvus milvus
), mornelis (
Charadrius morinellus
), lututė (
Aegolius funereus
), žvirblinė pelėda (
Glaucidium passerinum
), didysis apuokas (
Bubo bubo
), pilkoji meleta (
Picus canus
) ir alpinis akmeninis keklikas (
Alectoris graeca saxatilis
).

Faktinės aplinkybės
1999 m. spalio 4 d. regiono institucijoms buvo pateiktas slidinėjimo teritorijos Santa Caterina Valfurva pertvarkymo ir atitinkamos
infrastruktūros sukūrimo 2005 m. pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatams darbų projektas.
Šiame projekte numatyta miško teritorijoje padaryti priėjimą prie slidinėjimo trasų. Jis taip pat apima keltuvo – kabinos,
kuris nuo įėjimo į Santa Caterina turėjo kelti iki Plaghera vietovės ir ją sujungti su Valle dell‘Alpe vietove, įrengimą.
Be to, projektas numatė kitą ryšio priemonę tarp Valle dell’Alpe ir Costa Sobretta – vienalaidį keturvietį krėslinį keltuvą.
Šis projektas apėmė ir kitus darbus, glaudžiai susijusius su numatytais pertvarkymais, t. y. išvykimo stoties, slidinėjimo
stadiono, stovėjimo aikštelės šalia išvykimo stoties įrengimą, „Edelweiss“ trasos pakeitimą, tilto per Frodolfo upę pastatymą,
pastogės Valle dell’Alpe pastatymą ir aprūpinimo linijų nutiesimą, programuojamo sniego gamybos įrenginio ir transporto priemonių
sandėlio įrengimą.
2000 m. gegužės 30 d. Dekretu Nr. 13879 Lombardijos regionas, remdamasis bendrovėms
Montagne di Valfurva
ir
Santa Caterina Impianti
atlikta architekto studija, teigiamai įvertino projekto suderinamumą su aplinka, jei jį vykdant bus laikomasi kelių bendrų
ir specifinių sąlygų, susijusių su įvairių projekto elementų įgyvendinimu. Minėtame dekrete patikslinama, kad vykdant tolesnes
leidimo procedūras reikės įvertinti, ar laikomasi minėtų reikalavimų tam tikrų draudimų ir kompensacinių priemonių aplinkos
srityje.
Minėtame dekrete nurodytos studijos preambulėje teigiama, kad nagrinėjamos teritorijos įrengimų ir infrastruktūros būklė tapo
nepatenkinama ir kad būtina juos modernizuoti, taip pat siekiant gauti dotaciją numatytam projektui.
Remiantis šia studija, nebuvo atsižvelgta nei į antropogeninio spaudimo poveikį rūšims, kurių veisimuisi turi įtakos žmogaus
buvimas, būtent tundrinei žvyrei ir švilpikui, nei į galimą poveikį bestuburiams ir amfibijoms, nei į poveikį migruojančių
pelkių paukščių maršrutui.
Pagal šią studiją poveikis aplinkai ir numatyto darbų poveikio įvairiems aplinkos elementams sušvelninimo, kompensavimo ir
stebėjimo klausimai buvo nagrinėjami glaustai, o elementas „flora, augmenija ir buveinės“ buvo nagrinėjamas tik iš dalies.
Todėl šioje studijoje padaryta išvada, kad būtina numatyti morfologinio ir aplinkos atkūrimo projektą, kuris apimtų vietovių
apželdinimo pabaigus darbus klausimą.
Studijoje pateiktos šios išvados:
„<...>
Neatlikus darbų gali lėtai, bet neišvengiamai smukti ne tik Santa Caterina regiono, bet ir visos slidinėjimo teritorijos ekonomika.
Todėl keltuvų įrengimų plėtrą ir naujų trasų su infrastruktūromis įrengimą dėl jų socialinės ekonominės vertės, ypač turizmo
požiūriu, būtina paremti.
<...>
Projekte numatyti darbai gali būti laikomi palankūs aplinkai šiomis sąlygomis:
–        visi įrengimų pervertinimo ir naujų įrengimų bei aprūpinimo linijų paleidimo projektai turi būti vykdomi kartu su stovėjimo
aikštelės įrengimu Santa Caterina miesto centro link, kaip nuoseklia pagalba naujiems įrengimams pastatyti. Atsižvelgiant
į stovėjimo aikštelės projekto pobūdį ir ekonominę svarbą bei turint minty Bendrijos lygiu leidžiamo indėlio ribas, reikia
pabrėžti, kad gali būti, jog įrengimai iš esmės bus finansuojami pačių pareiškėjų.
<...>
–        siekiant, kad būtų iškirsta kuo mažiau medžių, judinama kuo mažiau dirvožemio ir kad tiltas per Frodolfo upę būtų kuo siauresnis,
jungiamoji trasa, pirmiausia numatyta 40 metrų pločio, turi būti susiaurinta iki 20 metrų <...>
<...>
–        slėnio infrastruktūroms (tribūnoms, komentatorių ir laiko matuotojų kabinoms) reikia parengti specialų projektą <...>
–        kirtimų juostų keltuvams įrengti plotis turi griežtai apsiriboti įrengimų saugos normų reikalaujamu pločiu <...>
–        esamas slidinėjimo trasas su nauja Plaghera atvykimo (išvykimo) stotimi jungiančios trasos matmenys turi būti perskaičiuoti,
siekiant kuo mažiau judinti dirvožemį.
<...>
–        kad kuo mažiau būtų judinamas dirvožemis ir keičiamos vietovės, reikia atsisakyti atvykimo stotį ir Valle dell’Alpe pastogę
jungiančio kelio bei kabinų sandėlio <...>
–        reikėtų netiesti naujo automobiliams tinkamo kelio, numatyto keltuvo Valle dell’Alpe – Costa Sobretta statybos aikštelei,
nes jį tiesiant reikėtų pernelyg stipriai pakeisti susijusias vietoves <...>
–        atsižvelgiant į didelę vietovių gamtinę vertę (natūralių pievų augmeniją, daugiamečius augalus, uolų ir morenų augmeniją,
tipišką kraštovaizdį, jungiantį vertikalias masyvias akmenuotų uolų linijas su nukirstomis keterų linijomis) ir į įvairius
aukščiau apibūdintus pavojus aplinkai, galutinis projektas <...> turi atitikti visus nurodymus įvairiose srityse (floros,
faunos, ekosistemų, geologijos, hidrogeologijos, šlaitų stabilumo <...>), kad numatytus darbus būtų galima įvertinti vietovių
didesnės alpinės gamtos apsaugos atžvilgiu.
Jei būtų leista imtis darbų, galutiniame projekte taip pat būtina atsižvelgti <...> į šias prognozes: <...>
–        iškirstas miškų valdas reikės atkurti pasodinant dvigubai daugiau medžių, nei bus iškirsta <...>
–        visos (vietovės, kuriose) žemės (buvo perkeltos) turės būti sutvarkytos ir apželdintos <...>
–        aprūpinimo linijos (akvedukai, drenažai, elektra, dirbtinio sniego gamybos įrenginiai) turės būti po žeme. Elektros linijų
tiesimas ore šalia keltuvų įrenginių bus draudžiamas,
–        būtina ir neišvengiama numatyti morfologinio bei aplinkos atkūrimo projektą, kuris galutinai apimtų vietovių apželdinimo klausimą
pabaigus darbus <...>
Galutinį projektą galima pradėti vykdyti tik įvykdžius šias sąlygas:
–        hidrogeologijos požiūriu, reikia imtis priemonių dėl slidinėjimo trasų įrengimo pasekmių ir statybos aikštelių poveikio Valle
dell’Alpe teritorijos hidrogeologinei pusiausvyrai bei Costa Sobretta pietiniam šlaitui,
–        reikia atlikti specialią hidrogeologinės ir geomechaninės pusiausvyros analizę, ištiriant požeminių vandenų cirkuliaciją <...>
–        reikia atlikti tinkamą nagrinėjamų uolų atsiveriančių darinių geomorfologinės pusiausvyros pokyčių įvertinimą <...>
Dėl faunos, kaip aplinkos elemento, būtina iš naujo apsvarstyti darbų poveikį atsižvelgiant į jų bendrą kontekstą <...>.“
2000 m. rugsėjo mėn. Lombardijos regionas įpareigojo Alpių regionų ekologijos ir ekonomikos tyrimo institutą (
Instituto di Ricerca per l’Ecologia e l’Economia Applicate alle Aree Alpine
, toliau – IREALP) parengti ataskaitą apie nagrinėjamo projekto poveikio aplinkai įvertinimą.
Ši ataskaita parengta kaip įvykdymo analizė, turėjusi apimti klausimus, susijusius su aplinkos vertinimu, pataisymo veiksmais,
aplinkos apsaugos darbais ir aplinkos atkūrimu, kurie laikomi būtinais tam, kad būtų galima vykdyti preliminarų, o vėliau
– galutinį projektus.
Ginčijamas projektas vėliau buvo pakeistas, būtent įtraukiant „Edelweiss“ trasos išplėtimą nuo 20 iki beveik 50 metrų.
2002 m. rugsėjo mėn. IREALP viešai paskelbė savo ataskaitą apie projekte numatytų priemonių poveikio aplinkai įvertinimą.
Šioje ataskaitoje vietovės dalis, kuriai buvo skirtas nagrinėjamas projektas, sintetiškai aprašyta kaip „eglynas, nors turintis
nedaug retų rūšių, tačiau pasižymintis gausia įvairove, būdinga subalpiniams miškams, labai pažeidžiamas ir lėtai atsikuriantis“.
Šioje ataskaitoje konstatuojama, kad „yra ypač reikšmingų gyvūnų, kurie miške suka lizdus: vanagas, juodoji meleta, didysis
genys, žalioji meleta“. Šioje ataskaitoje apibūdinant šio projekto poveikį darbų vykdymo etapu, be kita ko, nurodomas „miško
buveinių, kuriose saugomų rūšių paukščiai suka lizdus, sumažėjimas“.
Iš IREALP ataskaitos išvadų matyti, kad gairės, į kurias buvo galima atsižvelgti studijoje, dar nebuvo visiškai apibrėžtos,
tačiau laipsniškai vystėsi, ypač atsižvelgiant į duomenis ir detales, paaiškėjusius vykdant nagrinėjamą projektą. Taip pat
nurodyta, kad ataskaita sudarė galimybę pateikti kitų pasiūlymų, kaip pagerinti visos slidinėjimo teritorijos tvarkymo poveikį
aplinkai.
Ataskaitoje taip pat teigiama:
„Nors procesą galima vertinti teigiamai, jam vis dėlto būdingi ir mažiau teigiami aspektai, nes jis rodo būtinybę apibrėžti
tam tikrus kitus, tiek pat svarbius techninius aspektus, dėl kurių kituose etapuose turbūt reikės techninio paaiškinimo. Žinoma,
ši studija taip pat yra ribota, todėl gali būti laikoma gairių priimant sprendimus dokumentu, kuriame nurodomi pavojai ir
pasiūlymai, kaip spręsti problemas, o ne konkrečia priemone, apibūdinančia, kokį poveikį siūlomi darbai turės aplinkai. Tikslesnius
poveikio aplinkai įvertinimus <...> galėtų pateikti ateityje atliktos poveikio aplinkai studijos, kurios padėtų plėtoti dabartines
gaires <...>.“
Ataskaitos išvadose pateikiami keli galimybės laikytis aplinkos požiūriu nagrinėjamo projekto gairių vertinimai. Jose teigiama:
„Bet kuriuo atveju tolesniais apibrėžimais, palyginti su pirminėmis prielaidomis, būtina iš esmės sumažinti kišimąsi į aplinką,
t. y. tikslas, (kurio siekiant) taip pat galima naudotis šioje ataskaitoje tuo klausimu pateiktais pasiūlymais. (Šio tikslo
reikia ryžtingai siekti) darbų Valle dell’Alpe, dėl kurių reikės atlikti kitą specialų poveikio aplinkai tyrimą, atžvilgiu,
kai bus nuspręsta dėl visų numatytų darbų.“
2002 m. spalio 3 d.
Consorzio
paskelbė, kad patvirtina bendrąsias gaires ir IREALP ataskaitoje rekomenduojamas priemones, kurių reikia imtis, bei jame
pateiktus pasiūlymus.
2003 m. vasario 14 d.
Consorzio
išdavė leidimą kalnų slidinėjimo trasų „Bucaneve“ ir „Edelweiss“ ir susijusios infrastruktūros išplėtimo bei įrengimo Santa
Caterina Valfurva vietovėje projektui (toliau – 2003 m. vasario 14 d. leidimas).
Consorzio
nusprendė, kad numatyti darbai atitinka šios išvados turinį. Todėl jis patikslino, kad leidimas išduotas su sąlyga, jog tokia
atitiktis yra. Be to, leidimas išduotas su sąlyga, kad bus laikomasi įvairių sąlygų bei reikalavimų.
2003 m. vasario mėn. nukirsta beveik 2 500 medžių 50 metrų pločio ir 500 metrų ilgio ruože nuo 1 700 iki 1 900 metrų aukštyje.
Be to, įrengus trasas ir infrastruktūrą Santa Caterina Valfurva, esančioje specialioje apsaugos teritorijoje IT 2040044, buvo
visiškai suskaldyta vietovėje aptinkamų paukščių buveinė.
Atsižvelgiant į IREALP ataskaitoje pateikus nurodymus, 2003 m. birželio 19 d. paskelbtas naujas projektas, su kuriuo pateiktas
išsamus Valfurva savivaldybės poveikio aplinkai tyrimas. 2003 m. liepos mėnesį pradėta poveikio aplinkai įvertinimo procedūra.
Ja buvo siekiama gauti nuomonę dėl projekto dalies, skirtos teritorijai tarp Plaghera, Costa Sobretta ir Valle dell’Alpe.
2003 m. rugpjūčio 20 d.
Consorzio
pareiškė neigiamą nuomonę dėl projekto suderinamumo su aplinka, motyvuodamas IREALP ataskaitoje pateiktų nurodymų nesilaikymu.
Siekiant išspręsti ginčytinus projekto klausimus, 2003 m. spalio 16 d. buvo pasirašytas susitarimas tarp Lombardijos regiono,
Consorzio
, pasaulio kalnų slidinėjimo čempionatų organizacinio komiteto ir asmens, atsakingo už su projektu susijusią pagrindų programą.
Šiame susitarime numatyta:
–        nuomonės gavimo, siekiant užbaigti regionines įvertinimo procedūras, metodo apibrėžimas,
–        bendros analizuojamų darbų vizijos priėmimas, kiek įmanoma koordinuojant nagrinėjamas procedūras,
–        garantija, kad bus laikomasi
Consorzio
valdybos nustatytų sąlygų,
–        tarpinės stoties Plaghera ir pastogės Valle dell’Alpe vietos patvirtinimas,
–        darbų Santa Caterina-Plaghera vietovėje projektų persvarstymas ir patvirtinimas, atsižvelgiant į
Consorzio
nustatytus kontrolės reikalavimus.
2003 m. lapkričio 28 d. dekretu Nr. 20789 Lombardijos regionas konstatavo, kad keltuvo įrenginių ir susijusių paslaugų Valfurva
savivaldybės teritorijoje pertvarkymas buvo suderinamas su specialios apsaugos teritorijos IT 2040044 aplinka.
Šiuo dekretu, kuriame pakartojamos Lombardijos regiono žemės ūkio generalinio direktorato (
Direzione Generale Agricoltura
) atlikto poveikio aplinkai įvertinimo išvados, Valfurva savivaldybė įgaliota kontroliuoti, ar laikomasi nustatytų sąlygų
tiek tvirtinant projektus, tiek juos vykdant. Be to, jame numatyta, kad galutiniams projektams buvo nustatyta tam tikrų sąlygų,
pavyzdžiui, pateikti darbų poveikio tyrimą.

Ikiteisminė procedūra
Pagal EB 226 straipsnį Komisija 2003 m. gruodžio 19 d. laišku paragino Italijos Respubliką pateikti savo pastabas dėl padėties
specialios apsaugos teritorijoje IT 2040044.
Negavusi atsakymo į šį laišką, Komisija 2004 m. liepos 9 d. išsiuntė Italijos Respublikai pagrįstą nuomonę.
Italijos Respublika atsakė į šioje pagrįstoje nuomonėje Komisijos išdėstytus kaltinimus išsiųsdama kelis žinybinius pranešimus.
Manydama, kad taip pateikti atsakymo argumentai nepatenkinami, Komisija pareiškė šį ieškinį.

Dėl ieškinio
Komisija pateikia Italijos Respublikai keturis kaltinimus, iš kurių pirmieji trys susiję su Direktyva 92/43, o ketvirtasis
– su Direktyva 79/409.
Dėl pirmojo kaltinimo, kad bendrai pažeistos Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies ir 7 straipsnio nuostatos
–       Šalių argumentai
Komisija pabrėžia, kad 2003 m. vasario 14 d. leidimas nebuvo pagrįstas tinkamu sprendimo praplėsti slidinėjimo trasas „Bucaneve“
ir „Edelweiss“ ir įrengti daug susijusių infrastruktūros objektų poveikio aplinkai įvertinimu.
Komisija pabrėžia, kad IREALP ataskaitoje nepateikiamas tinkamas numatytų darbų poveikio specialios apsaugos teritorijai IT 2040044
įvertinimas.
Ji teigia, kad šioje teritorijoje gyvena daug saugomų paukščių rūšių, kaip tai matyti iš nuorodų
Atlas of European Breeding Birds
, t. y. veikalo, atspindinčio 10 000 ornitologų iš visos Europos atliktus tyrimus ir laikomo visiškai patikimu dokumentu Europoje
lizdus sukančių paukščių srityje.
Be to, Komisija pastebi, kad suteikiant 2003 m. vasario 14 d. leidimą nebuvo deramai atsižvelgta į IREALP ataskaitoje pateiktas
naudingas rekomendacijas.
Komisija daro išvadą, kad minėtas leidimas suteiktas nacionalinėms institucijoms neįsitikinus, jog numatyti darbai neturės
žalingo poveikio nagrinėjamos specialios apsaugos teritorijos vientisumui.
Italijos Respublika teigia, kad reikia atskirti dviejų rūšių darbus, t. y., pirma, tuos, kurių atžvilgiu įvykdyta poveikio
aplinkai įvertinimo procedūra ir nurodytos šio poveikio mažinimo priemonės, ir, antra, tuos, kuriuos numatyta pakoreguoti,
remiantis IREALP ataskaita.
Italijos Respublika nurodo, kad pirmos darbų kategorijos, kuri apima darbus, įvykdytus tarp Plaghera ir Valle dell’Alpe, atžvilgiu
reikia nustatyti, ar kompetentingos valdžios institucijos įvertino su specialios apsaugos teritorija IT 2040044 susijusius
aplinkos apsaugos interesus. Kitų darbų, t. y. tarp Santa Caterina ir Plaghera atliktų darbų, atžvilgiu reikia nustatyti,
ar įvykdyta ta pati procedūra ir ar poveikio aplinkai sumažinimo priemonių apibrėžimo atidėjimas vėlesniam, projekto užbaigimo,
etapui atitinka Direktyvos 92/43 nuostatas.
Italijos Respublika mano, kad 2000 m. gegužės 30 d. Regiono dekretas Nr. 13879, nors aiškiai ir nesiremia poveikio aplinkai
įvertinimu, buvo priimtas išanalizavus šioje direktyvoje numatytus kriterijus.
Italijos Respublikos nuomone, dėl šios priežasties įvertinimas, kurio pagrindu buvo priimtas šis dekretas, yra būtinas bet
kuriam vėlesniam sprendimui dėl leidimo priimti.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia reikia konstatuoti, kad šalys sutinka, jog slidinėjimo trasų įrengimo ir susijusių infrastruktūrų įdiegimo darbai
yra tokie, jog privaloma pirmiausia įvertinti jų poveikį aplinkai pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalį.
Ši nuostata įtvirtina įvertinimo procedūrą, kuria, atliekant išankstinį patikrinimą, siekiama užtikrinti, kad leidimas vykdyti
planą ar projektą, tiesiogiai nesusijusį arba nebūtiną teritorijai tvarkyti, bet galintį ją stipriai paveikti, bus suteiktas,
tik jeigu juo nebus pakenkta šios teritorijos vientisumui (žr. 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo
Waddenvereniging ir Vogelbeschermingsvereniging
, C‑127/02, Rink. p. I‑7405, toliau – sprendimas
Waddenzee
, 34 punktą ir 2006 m. spalio 26 d. Sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
, C‑239/04, Rink. p. I‑10183, toliau – sprendimas
Castro Verde
, 19 punktą).
Kalbant apie sąvoką „tinkamas įvertinimas“ direktyvos 6 straipsnio 3 dalies prasme, reikia pažymėti, kad joje neapibrėžiamas
joks konkretus būdas, kaip tokį įvertinimą reikėtų atlikti.
Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, jog šį įvertinimą kompetentingos valdžios institucijos turi atlikti taip, kad galėtų įsitikinti,
jog planas ar projektas neturės žalingo poveikio nagrinėjamos teritorijos vientisumui, o suabejojusios dėl tokio poveikio
nebuvimo šios institucijos turi atsisakyti suteikti prašomą leidimą (šiuo klausimu žr. minėto sprendimo
Waddenzee
56 ir 57 punktus bei minėto sprendimo
Castro Verde
20 punktą).
Dėl elementų, kuriais remdamosi kompetentingos institucijos galėtų reikiamai įsitikinti, Teisingumo Teismas patikslino, kad
negali likti jokios pagrįstos mokslinės abejonės su sąlyga, jog šios institucijos remiasi geriausiais šios srities mokslo
duomenimis (žr. minėto sprendimo
Waddenzee
59 ir 61 punktus ir minėto sprendimo
Castro Verde
24 punktą).
Todėl svarbu patikrinti, ar šiuo atveju ginčijamų darbų poveikis nagrinėjamai vietovei prieš suteikiant 2003 m. vasario 14 d.
leidimą buvo ištirtas ankstesniuose šio sprendimo punktuose išdėstytus parametrus atitinkančiu būdu.
Iš Teisingumo Teismui pateiktų bylos dokumentų matyti, kad prieš suteikiant nagrinėjamą leidimą šis klausimas kelis kartus
buvo apsvarstytas. Įvertinimai, kuriuos galima būtų laikyti tinkamais Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies prasme, yra,
pirma, 2000 m. parengta studija apie poveikį aplinkai ir, antra, 2002 m. pateikta ataskaita (žr. šio sprendimo 21–24 ir 25–32 punktus).
Dėl minėtos studijos, kurią dviem viešųjų darbų bendrovėms parengė architektas, reikia pastebėti, kad nors joje nagrinėjamas
numatytų darbų poveikis teritorijos faunai ir florai klausimas, vis dėlto joje pabrėžiama, kad slidinėjimo trasų išplėtimo
ir susijusių infrastruktūrų pastatymo poveikis aplinkai nagrinėjamas glaustai ir iš dalies.
Taip pat reikia pabrėžti, kad ši studija atskleidžia daug svarbių veiksnių, į kuriuos nebuvo atsižvelgta. Todėl joje rekomenduojama
visų pirma atlikti papildomus morfologinius ir aplinkos tyrimus bei, atsižvelgiant į bendrą numatytų darbų kontekstą, iš naujo
įvertinti šių darbų poveikį laukinei faunai apskritai ir tam tikrų saugomų rūšių padėčiai, ypač miško, kurį ketinama iškirsti,
teritorijoje.
Be to, šioje studijoje teigiama, jog vykdant numatytus, ekonominiu požiūriu pageidautinus darbus būtina laikytis daugybės
apsaugos sąlygų ir reikalavimų.
Galima daryti išvadą, kad minėta studija nėra tinkamas įvertinimas, kuriuo nacionalinės institucijos galėtų remtis spręsdamos,
ar ginčijamiems darbams išduoti leidimą pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalį.
Dėl 2002 m. pateikto IREALP ataskaitos reikia pastebėti, kad joje taip pat aprašomi numatyti darbai, nagrinėjant jų poveikį
hidrologinei tvarkai, geomorfologijai ir teritorijos augmenijai. Kalbant apie paukščius, dėl kurių ši vietovė priskirta specialios
apsaugos teritorijai, šioje ataskaitoje nepateikiamas išsamus joje esančių laukinių paukščių sąrašas.
Nors tiesa, kad IREALP ataskaitoje nurodoma, jog pagrindinius veiksnius, dėl kurių faunai kyla grėsmė, lemia lizdų sunaikinimas
kertant mišką ir buveinės suskaldymas, vis dėlto joje pateikiama daug preliminarių duomenų ir mažai galutinių išvadų. Iš tiesų
šioje ataskaitoje nurodoma laipsniškai atliksimų įvertinimų ypač remiantis duomenimis ir aplinkybėmis, galinčiais paaiškėti
vykdant šį projektą, svarba. Be to, minėta ataskaita parengta suteikiant galimybę pateikti kitų pasiūlymų, kaip pagerinti
siūlomų darbų poveikį aplinkai.
Iš šių aplinkybių matyti, kad IREALP ataskaitos negalima laikyti tinkamu ginčijamų darbų poveikio specialios apsaugos teritorijai
IT 2040044 įvertinimu.
Iš visų išdėstytų argumentų aišku, kad 2000 m. studija ir 2002 m. ataskaita turi spragų ir nepateikia išsamių, tikslių ir
galutinių duomenų bei išvadų, galinčių išsklaidyti pagrįstas mokslines abejones dėl numatytų darbų poveikio nagrinėjamai specialios
apsaugos teritorijai.
Tokie duomenys ir išvados kompetentingoms institucijoms buvo būtini, kad jos įsitikintų, jog reikia priimti sprendimą, leidžiantį
vykdyti minėtus darbus.
Šiomis aplinkybėmis 2003 m. vasario 14 d. leidimas neatitiko Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies.
Dėl kitų studijų pakanka pastebėti, kad jų negalima laikyti tinkamomis, nes jos parengtos vykdant darbus arba šiuos pabaigus,
t. y. po to, kai buvo suteiktas 2003 m. vasario 14 d. leidimas.
Vadinasi, reikia pripažinti, kad įsipareigojimų pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalį neįvykdymas įrodytas.
Dėl antrojo kaltinimo, kad bendrai pažeistos Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalies ir 7 straipsnio nuostatos
–       Šalių argumentai
Komisija mano, kad akivaizdu, jog numatyti darbai galėjo labai pakenkti nagrinėjamos teritorijos vientisumui. Tačiau nebuvo
rimtai pasiūlyta jokios alternatyvos. Iš tiesų 2000 m. gegužės 30 d. Regiono dekretu Nr. 13879 nurodyta galimybė ne įrengti
slidinėjimo trasas „Bucaneve“ ir „Edelweiss“, o kiek įmanoma išlaikyti esamą ruožą, kurį būtų galima toliau pratęsti.
Komisija mano, kad projektui pritarta, nors būta kitų mažiau šios teritorijos aplinkai žalingų sprendimų, į kuriuos nacionalinės
institucijos neatsižvelgė.
Komisija taip pat tvirtina, kad darbų vykdymo nepateisino privalomieji svarbesnio viešojo intereso pagrindai. Be to, nebuvo
numatyta jokių kompensacinių priemonių.
Italijos Respublika tvirtina, kad ginčijamiems darbams buvo taikoma dviguba leidimo procedūra. Ruožų ir įrengimų pradinė dalis
tarp Santa Caterina ir Plaghera buvo laikoma suderinama su aplinka pagal 2000 m. gegužės 30 d. Regiono dekretą Nr. 13879,
kurį papildė vėliau pateikta teigiama Lombardijos regiono tarybos nuomonė. Projekto dalies, skirtos teritorijai tarp Plaghera
ir Valle dell’Alpe, peržiūrėjimo etapas pradėtas gavus IREALP ataskaitoje pateiktas gaires, siekiant pradėti poveikio aplinkai
įvertinimo procedūrą.
Italijos Respublika pažymi, kad Lombardijos regionas 2003 m. lapkričio 28 d. Regiono dekretu Nr. 20789, kuriame pateikiamas
su teritorija tarp Plaghera ir Valle dell’Alpe susijęs poveikio aplinkai įvertinimas, numatė sąlygą, jog poveikio aplinkai
tyrimas bus pateiktas visų darbų, taip pat ir skirtų teritorijai tarp Santa Caterina ir Plaghera vietovių, atžvilgiu.
Italijos Respublika priduria, kad kompetentingos institucijos buvo reikiamai įsitikinusios, jog reikėjo atlikti visų darbų,
taip pat ir tų, kuriems minėtu regiono dekretu buvo pritarta, poveikio aplinkai įvertinimą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Sprendžiant, ar kaltinimas, kad pažeista Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalis, pagrįstas, reikia nustatyti, ar 2003 m. vasario
14 d. leidimas atitiko direktyvos 6 straipsnio 4 dalyje pateiktus reikalavimus.
Šioje nuostatoje numatyta, kad jei, nepaisant poveikio teritorijai neigiamo įvertinimo pagal šios direktyvos 6 straipsnio
3 dalies pirmą sakinį ir nesant kitų alternatyvių sprendimų, šį planą ar projektą vis dėlto būtina įgyvendinti dėl privalomųjų
svarbesnio viešojo intereso pagrindų, tarp jų ir socialinio ar ekonominio pobūdžio, valstybė narė imasi visų kompensacinių
priemonių, būtinų bendram
Natura 2000
vientisumui apsaugoti.
Kaip Teisingumo Teismas pabrėžė minėto sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
35 ir 36 punktuose, šios direktyvos 6 straipsnio 4 dalį, kaip leidžiančią nukrypti nuo šio straipsnio 3 dalies antrame sakinyje
pateikto leidimo kriterijaus nuostatą, reikia aiškinti siaurai.
Be to, reikia pabrėžti, kad Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalį galima taikyti tik po to, kai plano ar projekto poveikis
išnagrinėtas pagal šios direktyvos 6 straipsnio 3 dalį. Iš tiesų šio poveikio, atsižvelgiant į apsaugos tikslus, susijusius
su nagrinėjama vietove, žinojimas yra būtina sąlyga norint taikyti minėto 6 straipsnio 4 dalį, nes neturint šių duomenų jokia
šios nukrypti leidžiančios nuostatos taikymo sąlyga nebūtų vertinama. Nagrinėjant galimus privalomuosius svarbesnio viešojo
intereso pagrindus ir tai, ar yra mažiau žalingų alternatyvų, iš tiesų reikalaujama palyginti tai su žala, kuri būtų padaryta
vietovei vykdant nagrinėjamą planą ar projektą. Be to, reikia tiksliai nustatyti šiai vietovei daromą žalą, kad būtų galima
apibrėžti, kokių kompensacinių priemonių gali prireikti.
Taigi iš to, kas išdėstyta, aišku, kad nacionalinės institucijos, priimdamos sprendimą suteikti 2003 m. vasario 14 d. leidimą,
neturėjo šių duomenų. Todėl šis leidimas negalėjo būti pagrįstas Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalimi.
Vadinasi, 2003 m. vasario 14 d. leidimas neatitiko Direktyvos 92/43 6 straipsnio 4 dalies.
Todėl Komisijos ieškinys pagrįstas ir šiuo klausimu.
Dėl trečiojo kaltinimo, kad bendrai pažeistos Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2 dalies ir 7 straipsnio nuostatos
–       Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad nacionalinės institucijos neturėjo kompetencijos suteikti leidimą kalnų slidinėjimo teritorijos išplėtimo
bei įrengimo darbams, nes šie darbai galėjo smarkiai pažeisti parko vientisumą.
Komisija pabrėžia, kad nagrinėjama teritorija, atlikus
Consorzio
leistus darbus, buvo labai nuniokota. Ji primena, kad kalnų slidinėjimo trasoms „Bucaneve“ ir „Edelweiss“ įrengti reikėjo
iškirsti beveik 2 500 medžių, kurie buvo svarbi daugybės saugomų rūšių paukščių buveinė.
Italijos Respublika teigia, kad aplinkybė, jog ginčijami darbai apėmė tam tikrus kritiškus aspektus ir kad šie dar nebuvo
tinkamai pašalinti, nereiškia, jog tie darbai nebuvo teisingai įvertinti. Iš tiesų, kai neigiamą poveikį aplinkai darantys
viešieji darbai yra būtini, Direktyvos 92/43 nuostatos numato ne draudimą juos įgyvendinti, o pareigą imtis galimų kompensacinių
priemonių.
Italijos Respublika tvirtina, kad tokias priemones reikia įgyvendinti pagal galimybes prieš pradedant nagrinėjamus darbus,
juos atliekant arba juos pabaigus.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Norint nustatyti, ar pareikštas kaltinimas pagrįstas, reikia išsiaiškinti, ar specialios apsaugos teritorijai darančia poveikį
veikla galima pažeisti ir Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 ir 4 dalis, kaip tai pripažinta šiuo atveju šio sprendimo 73 ir
85 punktuose, ir to paties straipsnio 2 dalį.
Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad pastaroji nuostata numato pareigą imtis tinkamų aplinkos apsaugos priemonių, skirtų išvengti
pažeidimo ir trikdymo, kurie turi reikšmingą poveikį Direktyvos 92/43 tikslų atžvilgiu.
Ši pareiga atitinka tikslą, pateiktą šios direktyvos septintoje konstatuojamojoje dalyje, kurioje nurodyta, jog kiekvieną
specialios apsaugos teritoriją reikia integruoti į Europos ekologinį tinklą.
Jeigu, kaip šioje byloje matyti iš pirmojo kaltinimo nagrinėjimo, leidimas vykdyti planą arba projektą buvo suteiktas nesilaikant
Direktyvos 92/43 6 straipsnio 3 dalies, šio straipsnio 2 dalies pažeidimą specialios apsaugos teritorijos atžvilgiu galima
konstatuoti nustačius buveinės blogėjimą arba rūšių, kurioms nagrinėjama teritorija buvo įsteigta, trikdymą.
Kalbant apie šią bylą, reikia priminti, kad nagrinėjamos teritorijos, kuri yra saugomų paukščių rūšių, būtent vanagų, Alpių
tundrinių žvyrių, juodųjų meletų ir tetervinų, buveinė, miškų masyve buvo iškirsta beveik 2 500 medžių. Todėl ginčijamais
darbais buvo sunaikintos šių rūšių veisimosi vietovės.
Galima daryti išvadą, kad minėti darbai ir poveikis specialios apsaugos teritorijai IT 2040044 buvo nesuderinami su apsaugos
teisiniu statusu, kuris šiai teritorijai turėjo būti taikomas pagal Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2 dalį.
Todėl Komisijos ieškinį reikia patenkinti ir šiuo klausimu.
Dėl ketvirtojo kaltinimo, kad pažeistos Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalys
–       Šalių argumentai
Komisija mano, kad priemonių, kurių ėmėsi nacionalinės institucijos, analizė rodo, jog specialios apsaugos teritorijai IT 2040044
nebuvo taikomas teisinis apsaugos statusas, galintis užtikrinti, be kita ko, Direktyvos 79/409 I priede nurodytų paukščių
rūšių išlikimą ir veisimąsi bei nuolatos aptinkamų I priede nenurodytų migruojančių rūšių veisimąsi, šėrimąsi ir žiemojimą.
Komisija mano, kad gavus 2003 m. vasario 14 d. leidimą vykdyti darbai yra tokie, jog gali padaryti didelę žalą šioje specialioje
apsaugos teritorijoje esančioms paukščių rūšims, ypač jų veisimosi laikotarpiu.
Komisija patikslina, kad nors šiai teritorijai taikomos tam tikros taisyklės, 2003 m. vasario 14 d. Sprendimas rodo, jog nacionalinės
institucijos nesiėmė būtinų priemonių įtvirtinti tinkamą teisinės apsaugos sistemą, kad būtų užtikrinta ne tik teritorijos
apsauga, bet ir veiksminga joje esančių paukščių apsauga.
Italijos Respublika teigia, kad ginčijama teritorija yra griežtai reglamentuojama.
Ji teigia, kad iš teisės aktų, kurių pagrindu sukurtas parkas, matyti, jog ši teritorija naudojasi apsaugos statusu, tinkamu
užtikrinti Bendrijos teisės aktais numatytus tikslus. Iš tiesų parko sukūrimu buvo siekiama apsaugoti fauną, įtvirtinant gyvūnų
ir augalų rūšių išsaugojimu pagrįstą tvarkymo sistemą.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia primintina, kad teritorija, dėl kurios pareikštas šis ieškinys, priskirta prie specialios apsaugos teritorijų pagal
Direktyvos 79/409 4 straipsnio nuostatas.
Taip pat reikia pastebėti, kad nors Direktyvos 92/43 7 straipsniu įsipareigojimai pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2–4 dalis
pakeičia įsipareigojimus pagal Direktyvos 79/409 4 straipsnio 4 dalį, įsipareigojimai pagal šio 4 straipsnio 1 ir 2 dalis
ir toliau yra visiškai taikomi. Pastarieji įsipareigojimai yra savarankiški ir jais siekiama kitų tikslų, negu numatytieji
Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2–4 dalyse.
Norint nustatyti, ar pareikštas kaltinimas pagrįstas, būtina pažymėti, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką
Komisija privalo įrodyti tariamą įsipareigojimų neįvykdymą. Būtent ji turi Teisingumo Teismui pateikti būtinų įrodymų, kad
pastarasis galėtų patikrinti, ar buvo neįvykdyti šie įsipareigojimai, be to, Komisija negali remtis kokia nors prielaida (žr.,
be kita ko, 2003 m. lapkričio 6 d. Sprendimo
Komisija prieš Jungtinę Karalystę
, C‑434/01, Rink. p. I‑13239, 21 punktą; 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimo
Komisija prieš Portugaliją
, C‑117/02, Rink. p. I‑5517, 80 punktą ir 2007 m. balandžio 26 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C‑135/05, Rink. p. I‑0000, 20 punktą).
Šiuo atžvilgiu reikia pastebėti, kad nagrinėjamos specialios apsaugos teritorijos tvarkymą, kaip nurodė pati Komisija, reglamentuoja
keli Italijos teisės aktai.
Tokiomis aplinkybėmis Komisija turi įrodyti, kad šiais įvairiais aktais įtvirtintas teisinis reglamentavimas negali suteikti
šiai teritorijai tinkamos apsaugos statuso.
Tačiau Komisija neįrodė, kad šis teisinis reglamentavimas buvo nepakankamas Direktyvos 79/409 4 straipsnio 1 ir 2 dalių nuostatų
atžvilgiu. Ji tik apsiribojo nurodymu, kad administracinė institucija priėmė Direktyvos 92/43 6 straipsnio 2–4 dalims prieštaraujantį
sprendimą išduoti leidimą, tačiau to neužtenka nustatyti, jog šis teisinis reglamentavimas neatitinka Direktyvos 79/409 4 straipsnio.
Todėl darytina išvada, kad ketvirtąjį Komisijos kaltinimą reikia atmesti.

Bylinėjimosi išlaidos
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, o Italijos Respublika iš esmės pralaimėjo bylą, pastaroji
turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (ketvirtoji kolegija) nusprendžia:
1.
–
Leidusi imtis priemonių, galinčių turėti didelės įtakos specialios apsaugos teritorijai IT 2040044, Parco Nazionale dello
Stelvio, tinkamai neįvertinusi šių priemonių poveikio šios teritorijos išsaugojimui,
–
leidusi imtis šių priemonių nesilaikydama nuostatų, pagal kurias, nepaisant neigiamų poveikio įvertinimo išvadų, nesant alternatyvių
sprendimo būdų projektą galima įgyvendinti tik dėl privalomųjų svarbesnio viešojo intereso pagrindų ir tik patvirtinus visas
būtinas kompensacines priemones, kad būtų apsaugotas

bendras
Natura 2000
vientisumas, bei apie jas pranešus Europos Bendrijų Komisijai,
–
nesiimdama priemonių išvengti natūralių buveinių ir rūšių buveinių pažeidimo bei rūšių, kurioms buvo sukurta ši specialios
apsaugos teritorija IT 2040044, Parco Nazionale dello Stelvio, trikdymo,
Italijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių
ir laukinės faunos bei floros apsaugos 6 straipsnio 2–4 dalis kartu su šios direktyvos 7 straipsniu bei 1979 m. balandžio
2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos 4 straipsnio 1 ir 2 dalis.
2.     Atmesti likusią ieškinio dalį.
3.     Priteisti iš Italijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: italų.