CELEX: 62004CJ0442
Rybolov
Nařízení (ES) č. 1954/2003
Nařízení (ES) č. 1415/2004
Řízení intenzity rybolovu
Stanovení ročního nejvyššího stupně intenzity rybolovu
Referenční období
Rybolovné oblasti a zdroje Společenství
Biologicky citlivé oblasti
Akt o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv
Námitka protiprávnosti
Přípustnost
Zásada zákazu diskriminace
Zneužití pravomoci

Svým návrhem se Španělské království domáhá zrušení článků 1 až 6 nařízení Rady (ES) č. 1415/2004 ze dne 19. července 2004, kterým se stanoví roční maximální intenzita rybolovu pro některé rybolovné oblasti a populace (
Úř. věst. L 258, s. 1
).
Právní rámec
Nařízení (ES) č. 1954/2003
Nařízení Rady (ES) č. 2371/2002 ze dne 20. prosince 2002 o zachování a udržitelném využívání rybolovných zdrojů v rámci společné rybářské politiky (
Úř. věst. L 358, s. 59
; Zvl. vyd. 04/05, s. 460) stanoví, že Rada „přijme […] opatření Společenství, jimiž se řídí přístup do vod a ke zdrojům a udržitelné provozování rybolovných činností“. Článek 4 odst. 2 písm. f) tohoto nařízení uvádí mezi těmito opatřeními ta, která směřují k omezení intenzity rybolovu, kterou se rozumí součin kapacity a činnosti rybářského plavidla a pro skupinu plavidel součet intenzit rybolovu všech plavidel ve skupině.
Nařízení Rady (ES) č. 1954/2003 ze dne 4. listopadu 2003 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství, kterým se mění nařízení (ES) č. 2847/93 a zrušují nařízení (ES) č. 685/95 a (ES) č. 2027/95 (
Úř. věst. L 289, s. 1
; Zvl. vyd. 04/06, s. 44) je jedním z těchto opatření, které podle svého článku 1 stanoví kritéria a postupy pro režim řízení intenzity rybolovu v oblastech ICES V, VI, VII, VIII, IX a X a divizích CECAF 34.1.1, 34.1.2 a 34.2.0.
Podle druhého a čtvrtého bodu odůvodnění nařízení č. 1954/2003 je cílem tohoto nařízení zejména po pozbytí platnosti ustanovení Aktu o podmínkách přistoupení Španělského království a Portugalské republiky a o úpravách smluv (
Úř. věst. 1985, L 302, s. 23
, dále jen „akt o přistoupení“) dne 31. prosince 2002, jimiž se řídí přístup do určitých oblastí a ke zdrojům, přizpůsobit nové právní situaci některá ustanovení nařízení Rady (ES) č. 685/95 ze dne 27. března 1995 o řízení intenzity rybolovu některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (
Úř. věst. L 71, s. 5
; Zvl. vyd. 04/02, s. 204) a nařízení Rady (ES) č. 2027/95 ze dne 15. června 1995 o zavedení režimu řízení intenzity rybolovu týkající se některých rybolovných oblastí a zdrojů Společenství (
Úř. věst. L 199, s. 1
; Zvl. vyd. 04/02, s. 224), ve znění nařízení Rady (ES) č. 149/1999 ze dne 19. ledna 1999 (
Úř. věst. L 18, s. 3
; Zvl. vyd. 04/04, s. 97), jakož i zaručit, že v dotčených oblastech nedojde ke zvýšení současné celkové intenzity rybolovu.
Článek 3 nařízení č. 1954/2003, nazvaný „Opatření týkající se odlovu při dně žijících druhů a některých měkkýšů a korýšů“ stanoví následující:
„1.   S výjimkou oblasti vymezené v čl. 6 odst. 1 členské státy:
a)
vyhodnocují úrovně intenzity rybolovu uskutečňované plavidly o celkové délce 15 metrů nebo větší jako roční průměr v období let 1998 až 2002 v každé z oblastí ICES a každé z divizí CECAF uvedených v článku 1 pro druhy rybolovu při dně s výjimkou druhů rybolovu při dně podléhajících nařízení Rady (ES) č. 2347/2002 ze dne 16. prosince 2002, kterým se stanoví zvláštní podmínky přístupu k rybolovu hlubinných populací a s tím spojené požadavky, a rybolovu zaměřeného na hřebenatky, kraba německého a kraba trnitého, jak je stanoveno v příloze tohoto nařízení. Pro výpočet intenzity rybolovu se rybolovná kapacita plavidla měří instalovaným výkonem v kilowattech (kW);
b)
rozdělují úroveň intenzity rybolovu v každé oblasti ICES a divizi CECAF vyhodnocenou v souladu s písmenem a) každému z druhů rybolovu uvedených v písmeni a).
[…]“
Podle článku 4 nařízení č. 1954/2003:
„1.   Intenzita rybolovu plavidel o celkové délce 15 metrů nebo menších se vyhodnocuje celkově pro každý druh rybolovu a oblast nebo divizi uvedené v čl. 3 odst. 1 pro období 1998 až 2002.
2.   Intenzita rybolovu u plavidel o celkové délce 10 metrů nebo menších se vyhodnocuje celkově pro každý druh rybolovu a oblast nebo divizi uvedené v čl. 6 odst. 1 pro období 1998 až 2002.
3.   Členské státy zajistí, aby intenzita rybolovu těchto plavidel byla omezena na úroveň intenzity rybolovu vyhodnocenou v souladu s odstavci 1 a 2.“
Krom toho stanoví článek 6 nařízení č. 1954/2003 zvláštní režim řízení intenzity rybolovu použitelný na biologicky citlivou ohraničenou oblast u pobřeží Irska, v níž „vyhodnotí členské státy úrovně intenzity rybolovu uskutečňované plavidly o celkové délce 10 metrů nebo větší jako roční průměr v období let 1998 až 2002 pro druhy rybolovu při dně s výjimkou druhů podléhajících nařízení Rady (ES) č. 2347/2002 a rybolovu hřebenatek, kraba německého a kraba trnitého, a rozdělí takto vyhodnocenou intenzitu rybolovu každému z uvedených druhů rybolovu“.
Konečně stanoví čl. 11 odst. 1 a 2 nařízení č. 1954/2003, že na základě údajů oznámených členskými státy Komisi Evropských společenství předloží Komise Radě Evropské unie návrh nařízení o určení maximální roční intenzity rybolovu pro každý členský stát a pro každou oblast a druh rybolovu vymezené v článcích 3 a 6 a že Rada, která rozhodne na návrh Komise kvalifikovanou většinou, určí tuto intenzitu. Za použití tohoto ustanovení přijala Rada nařízení č. 1415/2004.
Nařízení č. 1415/2004
Nařízení č. 1415/2004 zní následovně:
„
Článek 1
Předmět nařízení
Toto nařízení stanoví roční maximální intenzitu rybolovu pro každý členský stát a pro každou oblast a populaci vymezené v článcích 3 a 6 nařízení (ES) č. 1954/2003.
Článek 2
Maximální úrovně
1.   Roční maximální úrovně intenzity rybolovu podle skupin druhů, oblastí a populací a podle členských států pro oblasti uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) nařízení (ES) č. 1954/2003 jsou stanoveny v příloze I tohoto nařízení.
2.   Roční maximální úrovně intenzity rybolovu podle skupin druhů, oblastí a populací a podle členských států pro oblast uvedenou v čl. 6 odst. 1 nařízení (ES) č. 1954/2003 jsou stanoveny v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Průjezd oblastí
1.   Každý členský stát zajistí, že využívání přidělené intenzity rybolovu podle oblasti ve smyslu článků 3 a 6 nařízení (ES) č. 1954/2003 nepovede k prodloužení doby rybolovu oproti úrovním intenzity rybolovu provedeného v průběhu referenčního období.
2.   Intenzita rybolovu stanovená v důsledku průjezdu plavidla oblastí, ve které v referenčním období nedošlo k žádnému rybolovu, nebude použita pro účely provádění rybolovu v této oblasti. Každý členský stát zaznamenává tuto intenzitu rybolovu zvlášť.
Článek 4
Metodika
Každý členský stát zajistí, že metoda záznamu intenzity rybolovu je stejná jako metoda pro hodnocení úrovní intenzity rybolovu podle článků 3 a 6 nařízení (ES) č. 1954/2003.
Článek 5
Dodržení ostatních pravidel pro omezování intenzity rybolovu
Roční maximální intenzitou rybolovu stanovenou v příloze I a II nejsou dotčena omezení intenzity rybolovu stanovená v rámci programů obnovy stavu nebo veškerých jiných řídicích opatření podle práva Společenství, pokud je dodrženo opatření stanovící nižší úroveň intenzity rybolovu.
Článek 6
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v
Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
[…]“
Řízení a návrhy účastníků řízení
Jelikož Španělské království podalo dne 29. ledna 2004 žalobu, zapsanou pod číslem C-36/04, směřující ke zrušení článků 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, bylo dne2. března 2005 v projednávané věci rozhodnuto přerušit řízení do vyhlášení rozsudku k uvedené žalobě.
Komisi Evropských společenství bylo usnesením předsedy Soudního dvora ze dne 9. března 2005 povoleno v rámci projednávané věci vstoupit do řízení na podporu návrhových žádání Rady.
Soudní dvůr rozsudkem ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada (
C-36/04, Sb. rozh. s. I-2981
), zamítl žalobu směřující ke zrušení pouze článků 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003 a rozhodl, že tato ustanovení jsou neoddělitelná od zbytku tohoto nařízení, takže tato žaloba byla nepřípustná.
V návaznosti na tento rozsudek a po obnovení řízení v projednávané věci vzneslo Španělské království ve své replice formálně námitku protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 a trvalo na svých návrhových žádáních směřujících ke zrušení článků 1 až 6 nařízení č. 1415/2004 a k uložení náhrady nákladů řízení žalovanému orgánu.
Rada a Komise navrhly zamítnout žalobu a uložit Španělskému království náhradu nákladů řízení.
K přípustnosti námitky protiprávnosti
Argumentace účastníků řízení
Rada se domnívá, že námitka protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 vznesená Španělským královstvím je nepřípustná, neboť byla jednak vznesena opožděně, tedy ve stádiu repliky, a nikoli v žalobě, a jednak členský stát nemůže v každém případě zpochybnit platnost uvedeného nařízení po uplynutí lhůty stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES.
Rada jednak tvrdí, že čl. 42 odst. 2 jednacího řádu zakazuje předkládání nových důvodů v průběhu řízení a že zamítnutí žaloby podané Španělským královstvím v rámci věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada nemůže být považováno za novou skutečnost ve smyslu tohoto ustanovení.
A dále Rada připomíná, že kdyby byl členský stát oprávněn zpochybnit platnost nařízení Společenství po uplynutí lhůty stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES vznesením námitky protiprávnosti pokaždé, když určitý orgán přijme k tomuto nařízení prováděcí akt, umožňovalo by to donekonečna zpochybňovat akty Společenství, které mají právní účinky, což by bylo v rozporu s cílem lhůt pro podávání žalob, kterým je zaručit právní jistotu. Ačkoliv bylo nařízení č. 1954/2003 ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada, napadeno Španělským královstvím ve výše zmíněné lhůtě, a ačkoliv se nejedná o rozhodnutí, je nicméně třeba v projednávaném případě použít judikaturu, podle které adresát rozhodnutí přijatého orgány Společenství, které jím nebylo napadeno ve lhůtě stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES, se nemůže dovolávat protiprávnosti tohoto rozhodnutí na základě námitky protiprávnosti, jelikož se vůči němu stalo konečným (rozsudky ze dne 15. listopadu 1983, Komise v. Francie,
52/83, Recueil, s. 3707
, bod 10; ze dne 9. března 1994, TWD Textilwerke Deggendorf,
C-188/92, Recueil, s. I-833
, bod 13, a ze dne 15. února 2001, Nachi Europe,
C-239/99, Recueil, s. I-1197
, bod 29).
Komise, která vystupuje jako vedlejší účastník na podporu Rady a navrhuje zamítnutí žaloby jakožto neopodstatněné, uvádí, že nařízení č. 1954/2003 a nařízení č. 1415/2004, které pouze provádí předchozí nařízení, jsou tak těsně spojeny, že projednávaná žaloba je pouhým téměř doslovným zopakováním žaloby podané ve věci, ve které byl vydán výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada. Projednávaná žaloba není ve skutečnosti namířena proti nařízení č. 1415/2004, ale spíše proti článkům 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, když žádný z důvodů projednávané žaloby nezmiňuje specificky nebo přímo nařízení č. 1415/2004. V konečném důsledku se Španělské království pokračováním v tomto řízení po vyhlášení výše uvedeného rozsudku Španělsko v. Rada pokouší uniknout účinkům tohoto rozsudku. Jelikož byla uvedeným rozsudkem jeho žaloba zamítnuta, je projednávaná žaloba „bezpředmětná“.
Krom toho žalobkyně podle Komise nemůže vznést námitku protiprávnosti aktu, proti kterému mohla podat žalobu na neplatnost. Navíc tato námitka, která nenastoluje otázku, k níž by muselo být přihlédnuto i bez návrhu, musí být výslovně vznesena ve stádiu žalobního návrhu. Námitka byla vznesena po uplynutí lhůty a představuje předložení nového důvodu a změnu původního návrhu, což porušuje článek 42 jednacího řádu. Na základě všech těchto důvodů se Komise domnívá, že projednávaná žaloba musí být odmítnuta, aniž by bylo nezbytné přezkoumávat věc samou.
Španělské království tvrdí, že nařízení č. 1954/2003 a č. 1415/2004 mezi sebou mají přímý právní vztah a že výše uvedený rozsudek Španělsko v. Rada představuje novou skutkovou a právní okolnost, která vyšla najevo v průběhu řízení, takže námitka protiprávnosti, kterou vzneslo, je přípustná. Dodává, že tato námitka neporušuje ani zásadu právní jistoty ani zásadu překážky věci pravomocně rozsouzené, neboť byla včas podána žaloba proti základnímu nařízení a prováděcímu nařízení a Soudní dvůr ve svém předchozím rozsudku nerozhodl o věci samé.
Závěry Soudního dvora
Podle článku 241 ES, „[d]otýká-li se spor nařízení vydaného společně Evropským parlamentem a Radou nebo nařízení Rady, Komise nebo [Evropské centrální banky], může se každý účastník řízení, i když lhůta stanovená v čl. 230 pátém pododstavci uplynula, domáhat z důvodů stanovených v článku 230 druhém pododstavci před Soudním dvorem nepoužitelnosti tohoto nařízení“.
Z tohoto článku vyplývá, že členský stát může v rámci sporu zpochybnit legalitu nařízení, proti němuž nepodal žalobu na neplatnost před uplynutím lhůty stanovené v čl. 230 pátém pododstavci ES. V tomto ohledu je třeba poznamenat, že jelikož právo členských států podat žalobu na neplatnost nařízení není omezené, námitka nepřípustnosti vznesená Radou a Komisí, jejíž podstatou je to, že členský stát nemůže vznést námitku protiprávnosti nařízení po uplynutí výše uvedené lhůty, jelikož mohl požadovat zrušení tohoto nařízení v této lhůtě, by v případě, že by jí bylo vyhověno, vedla k tomu, že členským státům by bylo odepřeno právo zpochybnit v rámci právního sporu legalitu nařízení tím způsobem, že se budou před Soudním dvorem domáhat jeho nepoužitelnosti. Takové řešení by odporovalo, jak uvádí generální advokát v bodě 61 svého stanoviska, samotnému znění článku 241 ES, který toto právo poskytuje „každému účastníku řízení“ (viz rozsudek ze dne 10. července 2003, Komise v. BCE,
C-11/00, Recueil, s. I-7147
, bod 76), a proto je třeba tuto námitku nepřípustnosti zamítnout.
Co se týče námitky nepřípustnosti, kterou vznáší Rada a Komise, vycházející z opožděnosti námitky protiprávnosti vznesené Španělským královstvím, je nesporné, že tato námitka byla formálně vznesena v replice po vyhlášení výše uvedeného rozsudku Španělsko v. Rada, kterým byl zamítnut žalobcův návrh směřující proti článkům 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, ačkoliv jednak musí být taková námitka k tomu, aby byla přípustná, v zásadě formulována v žalobě, a jednak nemůže být zamítnutí tohoto návrhu považováno navzdory tvrzení Španělského království za novou právní okolnost, která vyšla najevo v průběhu řízení ve smyslu čl. 42 odst. 2 jednacího řádu (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 1. dubna 1982, Dürbeck v. Komise,
11/81, Recueil, s. 1251
, bod 17).
Nicméně v projednávaném případě vyplývá z žaloby, že Španělské království požaduje zrušení článků 1 až 6 nařízení č. 1415/2004, představujících celkový souhrn ustanovení tohoto nařízení, pouze z důvodu, že toto nařízení provádí články 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, jehož legalitu Španělské království zpochybňuje tvrzením, že tyto články zasahují do zásady zákazu diskriminace a že se Rada přijetím článku 6 posledně uvedeného nařízení dopustila zneužití pravomoci. Španělské království přitom sice v replice výslovně uplatnilo námitku protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 jakožto celku, nicméně neuvedlo na podporu této námitky jiné důvody než ty, které uvedlo již v žalobě, k nimž mohla Rada zaujmout stanovisko již v žalobní odpovědi. Jeví se tedy, že námitka protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 byla implicitně, avšak jasně obsažena v žalobě, z čehož vyplývá, že námitku nepřípustnosti vycházející z pozdního podání námitky protiprávnosti je rovněž třeba zamítnout.
Krom toho je třeba poznamenat, že námitka protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 vznesená Španělským královstvím nenaráží na překážku věci pravomocně rozsouzené. Tato překážka se totiž týká pouze skutkových a právních otázek, které byly skutečně nebo nutně dotčeným soudním rozhodnutím vyřešeny (rozsudek ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise,
C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P až C-252/99 P a C-254/99 P, Recueil, s. I-8375
, bod 44 jakož i citovaná judikatura). Ve svém výše uvedeném rozsudku Španělsko v. Rada však Soudní dvůr nerozhodl o legalitě článků 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, proti nimž směřuje námitka protiprávnosti vznesená v projednávané věci, ale odmítl návrhová žádání směřující k jejich zrušení z důvodu, že byla nepřípustná.
Ze všeho, co bylo uvedeno výše, vyplývá, že námitka protiprávnosti vznesená Španělským královstvím je přípustná a že je třeba meritorně zkoumat žalobní důvody uvedené na její podporu, které vycházejí zaprvé z porušení zásady zákazu diskriminace a zadruhé ze zneužití pravomoci.
K opodstatněnosti námitky protiprávnosti
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení zásady zákazu diskriminace
Argumentace účastníků řízení
Španělské království se dovolává článků 12 ES a čl. 34 odst. 2 ES a tvrdí, že články 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, provedené nařízením č. 1415/2004, obsahují diskriminační prvky ve vztahu ke španělskému loďstvu vzhledem k loďstvu jiných členských států, jelikož Rada nezohlednila zvláštní situaci tohoto loďstva vyplývající z aktu o přistoupení. Tyto diskriminační prvky spočívají v referenčním období stanoveném v těchto článcích pro výpočet intenzity rybolovu, jakož i ve vymezení biologicky citlivé oblasti definované v čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1954/2003.
Referenční období stanovené jako léta 1998 až 2002 totiž zaprvé odpovídá období, během kterého Španělské království podléhalo z důvodu přechodného režimu zavedeného aktem o přistoupení, jehož platnost uplynula dne 31. prosince 2002, výraznějším omezením v oblasti rybolovu, než byla omezení uložená jiným členským státům. Od roku 1996, po revizi přechodného režimu, ke které došlo během roku 1995 nařízeními č. 685/95a č. 2027/95, byl pouze na španělské loďstvo uplatněn režim sledující jednak omezení přístupu do oblastí ICES V b, VI, VII a VIII a, b, d a e stanovených v článku 158 aktu o přistoupení, a jednak omezující současnou přítomnost plavidel v citlivé oblasti nazvané „Irish Box“, nyní se částečně překrývající s biologicky citlivou oblastí definovanou v čl. 6 odst. 1 nařízení č. 1954/2003. V důsledku toho členské státy nebyly během referenčního období ve stejné situaci a zohlednění referenčního období pro výpočet intenzity rybolovu má za následek pokračování přechodných opatření, a tudíž diskriminaci na základě státní příslušnosti.
Zadruhé vymezení biologicky citlivé oblasti a postup výpočtu nejvyšší roční úrovně intenzity rybolovu pro tuto oblast diskriminují španělské loďstvo a vyjadřují snahu pokračovat v uplatňování opatření analogických těm, která byla použitelná v dřívější oblasti Irish Box, a která jsou rovněž diskriminující pro španělské loďstvo. Důvod vymezení této oblasti podaný sedmým bodem odůvodnění nařízení č. 1954/2003, tedy existence vysoké koncentrace nedospělého štikozubce obecného na tomto místě, má ve skutečnosti pouze odůvodnit zachovávání těchto diskriminačních opatření.
Rada líčí, že omezení intenzity rybolovu je opatřením, směřujícím k omezení počtu dní rybolovu určitých plavidel v určených vodách s cílem přispět k trvalosti rybolovných zdrojů a zároveň zefektivnit omezení odlovu zavedené pro určité populace ryb. Rada tvrdí, že omezení intenzity rybolovu v závislosti na intenzitě dosažené každým vnitrostátním loďstvem v každé oblasti a pro každý druh rybolovu během období let 1998 až 2002, stanovené nařízením č. 1954/2003, se použije na všechna plavidla Společenství, nezávisle na jejich státní příslušnosti, takže neexistuje patrná diskriminace na základě státní příslušnosti. Ačkoliv jsou rovněž zakázány všechny skryté formy diskriminace, je nicméně podle Rady třeba zohlednit judikaturu, podle které může být opatření považováno za diskriminaci, pouze je-li svévolné, tedy pokud není odůvodněno a není založeno na objektivních kritériích (rozsudky ze dne 15. září 1982, Kind v. EHS,
106/81, Recueil, s. 2885
, bod 22; ze dne 9. července 1985, Bozzetti,
179/84, Recueil, s. 2301
, bod 34, a ze dne 14. července 1994, Řecko v. Rada,
C-353/92, Recueil, s. I-3411
, bod 25). Kritérium použité k omezení intenzity rybolovu v projednávaném případě, tedy intenzita dosažená v nedávném období, je přitom plně odůvodněné, vhodné a přiměřené sledovanému cíli.
Krom toho žalobce podle Rady neprokázal, že omezení intenzity rybolovu uložená nařízeními č. 685/95 a č. 2027/95 jsou přísnější než ta, která byla uložena jiným členským státům, ani že by při neexistenci těchto omezení byla intenzita rybolovu uskutečněného španělskými plavidly vyšší než intenzita rybolovu, která byla skutečně dosažena v období let 1998 až 2002.
Co se týče omezení intenzity rybolovu v biologicky citlivé oblasti definované v článku 6 nařízení č. 1954/2003, vysvětluje Rada, že účelem zvláštního omezení intenzity rybolovu v této oblasti je zamezení riziku, že z důvodu omezení, které se uplatní na tak rozsáhlé oblasti, jakými jsou oblasti ICES a divize CECAF, se intenzita rybolovu soustředí na zvláštní oblasti, jakými jsou dotyčné oblasti, v nichž existuje silná koncentrace nedospělého štikozubce obecného. Tato oblast není totožná s Irish Box, neboť představuje méně než polovinu této oblasti, takže i za předpokladu, že omezení uložená v této oblasti Španělskému království nařízeními č. 685/95 a č. 2027/95 byla přísnější než ta, která se uplatnila na jiné členské státy a že výkon španělského loďstva by mohl být v této oblasti, pokud by tato omezení nebyla zavedena, během období let 1998 až 2002 vyšší, nebylo prokázáno, že z toho pro španělské loďstvo vyplývají negativní důsledky.
Komise poznamenává, že způsob výpočtu intenzity rybolovu stanovený nařízením č. 1954/2003 je totožný pro všechny členské státy a tvrdí, že referenční období stanovené na léta 1998 až 2002 nemá za následek žádnou diskriminaci v neprospěch španělského loďstva. V tomto ohledu podotýká, že zatímco maximální limity intenzity rybolovu byly v rámci režimu zavedeného v roce 1995 stanoveny na základě teoretických údajů, nyní musejí být maximální limity intenzity rybolovu vypočítávány na základě nařízení č. 1954/2003 podle objektivního kritéria, a to kritéria intenzity rybolovu skutečně dosažené během nedávného a reprezentativního referenčního období.
Co se týče biologicky citlivé oblasti, Komise zastává stanovisko, že období let 1998 až 2002 může právoplatně sloužit jako referenční období pro výpočet intenzity rybolovu v této oblasti, která se neshoduje zcela s Irish Box, neboť odráží intenzitu rybolovu skutečně dosaženou španělským loďstvem a nezpůsobuje mu žádnou škodu. Toto loďstvo provádělo intenzivní rybolov v určitých oblastech přiléhajících k oblasti Irish Box, dnes zahrnutých do biologicky citlivé oblasti, a intenzita rybolovu, které španělské loďstvo takto dosáhlo, byla zohledněna v intenzitě rybolovu, který může uskutečnit v celé této oblasti. Španělské království ostatně nijak neprokázalo, že limit platný v oblasti Irish Box měl za následek snížení činnosti jeho loďstva, ba ani že posledně uvedené loďstvo tohoto limitu dosáhlo.
Závěry Soudního dvora
Zásada zákazu diskriminace tak, jak je zakotvena v čl. 34 odst. 2 ES vyžaduje, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněno (viz rozsudky ze dne 17. října 1995, Fishermen’s Organisations a další,
C-44/94, Recueil, s. I-3115
, bod 46; ze dne 9. září 2004, Španělsko v. Komise,
C-304/01, Sb. rozh. s. I-7655
, bod 31, a ze dne 8. listopadu 2007, Španělsko v. Rada,
C-141/05, Sb. rozh. s. I-9485
, bod 40).
V projednávaném případě se ustanovení článků 3, 4 a 6 nařízení č. 1954/2003, jejichž protiprávnosti se dovolává Španělské království, použijí stejně na všechny členské státy. Konkrétně, referenční období stanovené jako léta 1998 až 2002 a sloužící podle těchto ustanovení k posouzení a následnému přidělení úrovní intenzity rybolovu pro druhy rybolovu a rybolovné oblasti stanovené těmito ustanoveními je stejné pro celé Evropské společenství. Omezení intenzity rybolovu stanovené v závislosti na intenzitě rybolovu skutečně dosažené během tohoto období každým vnitrostátním loďstvem v těchto rybolovných oblastech a druzích rybolovu se tedy použije na všechna rybolovná plavidla Společenství, nezávisle na jejich státní příslušnosti. Proto mohou být opatření obsažená v těchto ustanoveních považována za diskriminační vůči Španělskému království jednak pouze tehdy, jestliže tento stát byl, jak tvrdí, v době přijetí těchto ustanovení v situaci, která se liší od situace jiných členských států, a jednak pokud není případně objektivně odůvodněno, aby Španělské království podléhalo stejnému režimu řízení intenzity rybolovu, jako je režim použitelný na jiné členské státy.
V tomto ohledu je třeba konstatovat, že jak bylo uvedeno v bodech 61 a 62 stanoviska generálního advokáta Légera ve věci, v níž byl vydán výše uvedený rozsudek ze dne 30. března 2006, Španělsko v. Rada, na které odkazuje bod 95 stanoviska generálního advokáta v projednávané věci, Španělské království podléhalo ode dne svého přistoupení k Evropské unii až do 31. prosince 2002 určitým omezením přístupu k některým rybolovným oblastem a zdrojům a že jeho situace navzdory postupnému vyrovnání se situací jiných členských států vykazovala určité zvláštnosti i nadále až do konce tohoto období, a tedy i během referenčního období let 1998 až 2002 stanoveného dotčenými ustanoveními k určení intenzity rybolovu.
Akt o přistoupení totiž ve svých článcích 156 až 166 vymezil režim přístupu španělských plavidel k vodám Společenství a jejich zdrojům, omezující jejich možnosti rybolovu v některých oblastech vod Společenství. Článek 158 aktu o přistoupení zmíněný Španělským královstvím v žalobě tak stanovil, že 300 plavidlům, určeným spolu s jejich technickými charakteristikami na jmenném seznamu v příloze IX aktu o přistoupení, může být povoleno provozovat rybolov v oblastech ICES V b, VI, VII, VIII a, b a d, a vymezil podmínky, za nichž mohou být plavidla ze seznamu v uvedených oblastech současně přítomna. Tento článek 158 vyloučil kromě toho přístup do oblasti Irish Box. Článek 166 aktu o přistoupení upřesňoval, že režim vymezený v článcích 156 až 164 tohoto aktu zůstává v platnosti až do dne skončení období stanoveného v čl. 8 odst. 3 nařízení Rady (EHS) č. 170/83 ze dne 25. ledna 1983, kterým se zavádí systém Společenství k zachování a řízení rybolovných zdrojů (
neoficiální překlad
) (
Úř. věst. L 24, s. 1
), tedy do 31. prosince 2002. Článek 162 aktu o přistoupení však stanovil postup vyhodnocení a přizpůsobení tohoto režimu, když uváděl, že změny, které se ukáží nezbytnými, vstoupí v platnost dne 1. ledna 1996.
Rada tak přijala nařízení (ES) č. 1275/94 ze dne 30. května 1994 o úpravách režimů v kapitolách o rybolovu aktu o přistoupení Španělska a Portugalska (
Úř. věst. L 140, s. 1
; Zvl. vyd. 04/02, s. 164), jakož i nařízení č. 685/95 a č. 2027/95, zrušená nařízením č. 1954/2003. Článek 1 nařízení č. 1275/94 stanoví, co se týče Španělského království, že ode dne 1. ledna 1996 se režim týkající se přístupu k vodám a ke zdrojům stanovený v článcích 156 až 166 aktu o přistoupení upravuje a začleňuje do opatření Společenství stanovených v článcích 3 a 4 tohoto nařízení, která platí pro všechna plavidla Společenství, v souladu s články, které následují. Článek 3 téhož nařízení stanoví, že Rada přijme v souladu s články 4 a 8 nařízení Rady (EHS) č. 3760/92 ze dne 20. prosince 1992 o zavedení režimu Společenství pro rybolov a akvakulturu (
Úř. věst. L 389, s. 1
) opatření Společenství týkající se podmínek přístupu do oblastí a ke zdrojům, které podléhají zvláštní úpravě podle článků 156 až 166 aktu o přistoupení a že tato opatření se musejí shodovat se zásadou nezvyšování úrovně intenzity rybolovu, stanovenou v článcích 158, 160, 164 a 165 aktu o přistoupení. V souladu s tímto článkem 3 přijala Rada nařízení č. 685/95, které stanoví s účinností ke dni 1. ledna 1996 kritéria a postupy pro zavedení režimu řízení intenzity rybolovu v oblastech ICES V b, VI, VII, VIII, IX a X, jakož i v oblastech CECAF 34.1.1., 34.1.2. a 34.2.0. Tento režim byl poté zaveden nařízením č. 2027/95, které určilo pro každý členský stát a rybolovnou oblast maximální úroveň intenzity rybolovu. Co se týče Irish Box, stanovil čl. 3 odst. 5 nařízení č. 685/95, že příslušné členské státy jsou povinny vyhodnotit intenzitu rybolovu v této oblasti na základě stupně stávající aktivity jejich plavidel, s výjimkou plavidel plujících pod španělskou vlajkou, jejichž počet byl v této oblasti omezen na 40.
V důsledku toho se Španělské království při přijetí nařízení č. 1954/2003 nacházelo, jak to tvrdí, v odlišné situaci než jiné členské státy, charakterizované zejména nemožností zvýšit rybolov během období let 1998 až 2002 nad omezení stanovená aktem o přistoupení a omezením počtu španělských plavidel, která mohou být současně přítomna v Irish Box, na 40.
Nicméně podřízení Španělského království stejnému režimu řízení intenzity rybolovu, jako je režim použitelný na jiné členské státy, zavedený nařízením č. 1954/2003, se jeví jako objektivně odůvodněné. Jednak tento režim stanoví metodu vyhodnocování intenzity rybolovu spočívající na objektivních údajích, totiž na intenzitě rybolovu skutečně dosažené každým členským státem v dotyčných oblastech a rybolovných oblastech během nedávného referenčního období pěti let. Krom toho je podle čtvrtého bodu odůvodnění uvedeného nařízení účelem tohoto režimu přispět k trvalosti rybolovných zdrojů zaručením, že nedojde ke zvýšení současné celkové intenzity odlovu.
V tomto ohledu je třeba poznamenat, že všechny právní předpisy Společenství v této oblasti, včetně, od aktu o přistoupení až do přijetí nařízení č. 1954/2003, právních předpisů, jejichž cílem bylo zahrnutí Španělského království do všeobecného systému společné rybářské politiky, se řídí cílem zachování rybolovných zdrojů a zásadou relativní stability činností rybolovu. Třetí bod odůvodnění nařízení č. 1275/94 tak uvádí, „že nová ustanovení musí umožnit plnou integraci Španělska […] do všeobecného systému společné rybářské politiky a musí zcela splňovat [při plném dodržování]
acquis communautaire
, zejména pokud jde o zásady relativní stability a výjimek ze zásad volného přístupu k vodám jak je stanoveno v nařízení (EHS) č. 3760/92“. Nařízení č. 1275/94 krom toho uvádí ve svém čtvrtém a pátém bodě odůvodnění, „že volný přístup k vodám musí být prováděn pod dohledem rybářského úřadu, aby bylo zajištěno, že dotčená opatření jsou vhodná pro dostupné zdroje“ a „že tyto úpravy nesmí znamenat zvýšení v celkových úrovních existující intenzity rybolovu v divizích ICES a CECAF ani nepříznivě ovlivnit zdroje, které podléhají omezením odlovu“. Nařízení č. 685/95 rovněž uvádí ve svém třetím a čtvrtém bodě odůvodnění, „že je nezbytné zachovat stávající rovnováhu a
acquis communautaire
, a to zejména zásadu relativní stability“ a „že je nezbytné zaručit, aby se nezvýšila současná intenzita rybolovu v oblastech a u zdrojů, na které se vztahuje Akt o přistoupení“.
Co se krom toho týče biologicky citlivé oblasti, která je předmětem zvláštního režimu řízení intenzity rybolovu definovaného v článku 6 nařízení č. 1954/2003, vyplývá nejprve ze spisu, že překrývání této oblasti s oblastí Irish Box je omezené, neboť tato oblast představuje méně než polovinu oblasti Irish Box. Nelze tudíž tvrdit, že vymezení uvedené biologicky citlivé oblasti a postup výpočtu nejvyšší roční úrovně intenzity rybolovu pro tuto oblast vyjadřují snahu pokračovat v uplatňování analogických opatření, jako jsou ta, která byla použitelná v oblasti Irish Box. Ze sedmého bodu odůvodnění a z článku 6 nařízení č. 1954/2003 dále vyplývá, že zvláštní omezení intenzity rybolovu stanovené tímto článkem rovněž sleduje cíl zachování rybolovných zdrojů v oblasti, kde existuje silná koncentrace nedospělého štikozubce obecného a že stanovená metoda vyhodnocování úrovně intenzity rybolovu rovněž spočívá na objektivním kritériu, totiž na intenzitě rybolovu uskutečňovaného plavidly o celkové délce 10 metrů nebo větší jako roční průměr v období let 1998 až 2002 pro druhy rybolovu při dně.
Z toho vyplývá, že navzdory skutečnosti, že Španělské království bylo při přijetí nařízení č. 1954/2003 v odlišné situaci, než byla situace jiných členských států, nemohou být články 3, 4 a 6 tohoto nařízení považovány za ustanovení porušující ve vztahu ke Španělskému království zásadu zákazu diskriminace.
Za těchto podmínek musí být tudíž projednávaný žalobní důvod zamítnut jako neopodstatněný.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu ze zneužití pravomoci
Argumentace účastníků řízení
Španělské království tvrdí, že skutečným cílem vymezení biologicky citlivé oblasti stanovené v článku 6 nařízení č. 1954/2003 není zachování nedospělého štikozubce obecného, ale pokračování v diskriminaci španělského loďstva v této oblasti. Španělské království vychází ze studie předložené španělskou delegací v květnu roku 2003 a tvrdí, že existují jiné oblasti, které mají podobné biologické charakteristiky a že přijetí tohoto druhu opatření směřujících k zachování nedospělého štikozubce obecného se řídí nařízením Rady (ES) č. 850/98 ze dne 30. března 1998 o zachování rybolovných zdrojů pomocí technických opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů (
Úř. věst. L 125, s. 1
; Zvl. vyd. 04/03, s. 217). Přijetím článku 6 nařízení č. 1954/2003 se tedy Rada dopustila zneužití pravomoci.
Rada v podstatě tvrdí, že tento žalobní důvod je irelevantní, jelikož nařízení č. 1415/2004, které je předmětem projednávané žaloby, obsahuje pouze opatření k provedení nařízení č. 1954/2003 a bylo přijato v souladu s řízením stanoveným uvedeným nařízením, takže nedošlo k obejití žádného postupu.
Komise podotýká, že skutečnost, že by mohly existovat jiné biologicky citlivé oblasti nebo že je možné uvažovat i o jiných opatřeních, neprokazuje existenci zneužití pravomoci.
Závěry Soudního dvora
Podle ustálené judikatury je akt postižen zneužitím pravomoci pouze tehdy, pokud se na základě objektivních, relevantních a shodujících se nepřímých důkazů ukáže, že byl přijat za výlučným nebo přinejmenším rozhodujícím účelem dosáhnout jiných cílů, než jsou uváděné cíle, nebo vyhnout se postupu zvláště upravenému Smlouvou o ES pro vyrovnání se s okolnostmi daného případu (rozsudky ze dne 13. listopadu 1990, Fedesa a další,
C-331/88, Recueil, s. I-4023
, bod 24, a ze dne 22. listopadu 2001, Nizozemsko v. Rada,
C-110/97, Recueil, s. I-8763
, bod 137).
V projednávaném případě nicméně Španělské království neprokázalo, že zvláštní režim řízení intenzity rybolovu stanovený v článku 6 nařízení č. 1954/2003 pro dotčenou biologicky citlivou oblast byl přijat za výlučným nebo rozhodujícím účelem dosáhnout jiných cílů, než je zachování nedospělého štikozubce obecného. Krom toho, jak tvrdí Komise a jak podotýká generální advokát v bodě 102 svého stanoviska, okolnost, že by technická opatření na ochranu nedospělých mořských živočichů mohla být přijata i na základě jiného nařízení, ani skutečnost, že by mohly existovat i jiné biologicky citlivé oblasti, neprokazují, že se Rada přijetím článku 6 nařízení č. 1954/2003 dopustila zneužití pravomoci.
Z toho vyplývá, že tento žalobní důvod musí být tudíž rovněž zamítnut jako neopodstatněný.
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že námitka protiprávnosti nařízení č. 1954/2003 vznesená Španělským královstvím na podporu jeho žaloby musí být zamítnuta a jelikož nebyl ohledně legality nařízení č. 1415/2004 předložen žádný jiný žalobní důvod, je třeba tuto žalobu zamítnout.
K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Rada požadovala náhradu nákladů řízení a Španělské království nemělo ve věci úspěch, je namístě posledně uvedenému uložit náhradu nákladů řízení. Podle odstavce 4 první odrážky téhož článku ponese Komise vlastní náklady řízení.

Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:

1)
Žaloba se zamítá.

2)
Španělskému království se ukládá náhrada nákladů řízení.

3)
Komise Evropských společenství ponese vlastní náklady řízení.

Podpisy.
(
*1
) – Jednací jazyk: španělština.