CELEX: 61995CJ0147
Sosiaalipolitiikka
Mies- ja naispuoliset työntekijät
Tasa-arvoinen kohtelu
EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan tai direktiivin 79/7/ETY sovellettavuus
Julkisen sähköyrityksen vakuutusjärjestelmä
Jälkeenjääneen eläke
Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä oleva pöytäkirja N:o 2
Asian vireille saattamisen käsite

Tuomion perustelut
1 Dioikitiko Efeteio Athinon on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 30.3.1995 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 12.5.1995, EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan, Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 119 artiklasta tehdyn pöytäkirjan (jäljempänä pöytäkirja N:o 2) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24) tulkinnasta.
2 Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Evrenopoulos ja Dimossia Epicheirissi Ilektrismou (julkinen sähköyritys, jäljempänä DEI) ja jossa on kyse jälkeen jääneen eläkkeen myöntämisestä.
3 DEI on sellainen julkinen elin omaa lajiaan (sui generis), joka on oikeushenkilö ja jonka toiminnasta suurimpaan osaan sovelletaan yksityisoikeutta, mukaan lukien sen toimintaan työnantajana. Sen vakuutusjärjestelmä, johon kuuluu eläke- ja sairausvakuutus sekä toimeentulotuki, on perustettu lailla nro 4491/1966, jossa säädetään yksinomaan järjestelmän toiminnasta. Vakuutusjärjestelmän hallinnointi kuuluu DEI:n hallituksen tekemän päätöksen mukaan erityiselle yksikölle, jonka nimi on lain 1 §:n mukaan vakuutusyksikkö.
4 Lain 2 §:n mukaan työsuhteessa DEI:hin olevat henkilöt ja heidän perheenjäsenensä kuuluvat väistämättä kyseiseen järjestelmään.
5 Lain 4 §:llä perustetaan 11-jäseninen vakuutusneuvosto, joka toimii DEI:ssä ja jolla on toimivalta vahvistaa kyseessä olevien henkilöiden vakuutuskaudet, päättää lakiin perustuvien etuuksien myöntämisestä ja tehdä DEI:n hallitukselle ehdotuksia toimenpiteistä, joilla voidaan helpottaa DEI:n henkilökunnalle lain mukaan kuuluvan suojan saamisen edellytyksien täyttymistä.
6 Saman lain 8 §:n mukaan tämän järjestelmän mukaisesti myönnettävän eläkkeen määrä lasketaan viimeisen työssäolovuoden aikana maksettujen palkkojen perusteella ja suoraan palveluksessaoloajan perusteella, koska eläkkeen saamiseksi vaadittava vakuutuskausi vastaa aikaa DEI:n palveluksessa.
7 Lain 9 §:n 1 momentin a kohdan (jäljempänä riidanalainen säännös) mukaan "eläkeläisen tai vakuutetun henkilön kuoltua - - naispuolinen leski tai naispuolisen vakuutetun kuoltua sellainen miespuolinen leski, joka on varaton ja täysin työkyvytön ja jonka toimeentulo on ollut vainajasta riippuvainen viiden tämän kuolemaa edeltävän vuoden ajan, on oikeutettu eläkkeeseen".
8 Evrenopouloksen puoliso työskenteli DEI:n palveluksessa. Vaimon kuoltua Evrenopoulos haki 20.1.1989 päivätyllä kirjeellään DEI:n henkilöstön vakuutusasioita hoitavalta johtajalta (jäljempänä johtaja) jälkeen jääneen eläkettä.
9 Koska Evrenopoulos ei saanut johtajalta vastausta kolmena hakemuksen esittämistä seuranneena kuukautena, hän nosti 12.6.1989 Dioikitiko Protodikeio Athinonissa kumoamiskanteen vastaamatta jättämisen tarkoittamasta implisiittisestä hakemuksen hylkäämisestä.
10 Johtaja hylkäsi 21.9.1989 Evrenopouloksen hakemuksen sillä perusteella, että se ei täyttänyt riidanalaisessa säännöksessä mainittuja edellytyksiä. Dioikitiko Protodikeio Athinoniin jättämässään kirjelmässä kantaja laajensi kumoamiskanteensa koskemaan tätä nimenomaista hylkäyspäätöstä.
11 Dioikitiko Protodikeio Athinon päätti 26.11.1990 ottaa tutkittavaksi kanteen johtajan vastaamatta jättämisen tarkoittamasta implisiittisestä päätöksestä mutta jättää tutkimatta kanteen nimenomaista hylkäyspäätöstä koskevan osan sillä perusteella, että Evrenopoulos ei ollut ensin valittanut johtajan päätöksestä vakuutusneuvostoon. Koska johtaja ei kuitenkaan ollut ilmoittanut hänelle velvollisuudesta tehdä tällainen valitus, tuomioistuin myönsi Evrenopoulokselle tätä varten kolmen kuukauden määräajan, joka alkoi 26.11.1990.
12 Evrenopoulos teki valituksen 4.2.1991 vakuutusneuvostoon, joka hylkäsi sen 26.3.1991 samoilla perusteilla, jotka johtaja oli esittänyt päätöksessään.
13 Evrenopoulos nosti 2.5.1991 Dioikitiko Protodikeio Athinonissa kanteen vakuutusneuvoston päätöksestä. Tämä tuomioistuin totesi 16.4.1992 antamassaan tuomiossa, että riidanalainen säännös on pätemätön ja että sitä ei voida soveltaa, koska sillä rikotaan sukupuoleen perustuvan syrjinnän kieltoa, josta on säädetty Kreikan perustuslain 4 ja 116 §:ssä ja yhteisön oikeudessa. Siten kyseinen tuomioistuin kumosi DEI:n vakuutusneuvoston päätöksen.
14 DEI valitti tästä tuomiosta ylempään oikeusasteeseen, joka päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko DEI:n vakuutusjärjestelmä - - ammatillinen vai lakisääteinen järjestelmä?
2) Sovelletaanko tähän järjestelmään ja erityisesti sen mukaisiin jälkeen jääneiden etuuksiin EY:n perustamissopimuksen 119 artiklaa tai direktiiviä 79/7/ETY?
3) Onko lain nro 4491/1966  9 §:n 1 momentin a kohdan edellä mainittu säännös perustamissopimuksen 119 artiklan vastainen?
4) Voidaanko säännös pitää voimassa jonkin toisen yhteisön oikeussäännön perusteella?
5) Sovelletaanko perustamissopimuksen 119 artiklaa tässä asiassa, kun otetaan huomioon Euroopan unionista tehdyn sopimuksen liitteenä oleva pöytäkirja N:o 2 ja se seikka, että toisaalta vastaaja on nostanut alun perin kanteen ennen 17.5.1990, eli 12.6.1989, mutta että toisaalta Dioikitiko Protodikeio Athinon on hylännyt hänen kanteensa tuomiolla nro 8361/1990 sillä perusteella, että hän ei ollut tehnyt (kanteen luontoista) valitusta henkilöstön vakuutusasioita hoitavan johtajan päätöksestä, antaen hänelle tuomiossa kolmen kuukauden määräajan tällaisen valituksen tekemiselle?
6) Jos kolmanteen ja viidenteen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko miespuolinen leski, joka ei saa lesken eläkettä eikä muitakaan etuuksia kyseisen säännöksen [lain 4491/1966  9 §:n 1 momentin a kohta] nojalla, saada lesken eläkettä ja etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naispuoliset lesket?"
Ensimmäinen ja toinen kysymys
15 Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada tietää, kuuluvatko DEI:n vakuutusjärjestelmän kaltaisessa eläkejärjestelmässä myönnetyt etuudet perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
16 DEI ja Kreikan hallitus katsovat, että DEI:n vakuutusjärjestelmä on lakisääteinen järjestelmä, joka ei kuulu 119 artiklan soveltamisalaan. DEI korostaa, että järjestelmä on perustettu lailla ja siitä säädetään yksinomaan lailla ja että DEI hallinnoi järjestelmää itse julkisoikeudellisena oikeushenkilönä. Se lisää, että järjestelmää ei ole luotu työnantajan yksipuolisella päätöksellä eikä työmarkkinaosapuolien välisten neuvottelujen tai sopimuksen perusteella, että toimintaa koskevat yksityiskohtaiset säännöt ovat sidoksissa sosiaalipoliittisiin syihin eivätkä työsuhteeseen ja lopuksi että järjestelmä ei ole luonteeltaan yleistä vakuutusjärjestelmää täydentävä eivätkä sen perusteella maksetut etuudet korvaa osittain tai kokonaan etuuksia, joita maksetaan jonkin yleisen vakuutusjärjestelmän perusteella. Näillä perusteilla DEI ja Kreikan hallitus katsovat, että järjestelmä ei täytä arviointiperusteita, joita yhteisöjen tuomioistuin on esittänyt 119 artiklassa tarkoitetun palkan käsitteen tulkitsemiseksi.
17 Lisäksi ne katsovat, että myöskään direktiiviä 79/7/ETY ei sovelleta kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevassa asiassa, koska sen 3 artiklan 2 kohdassa jätetään jälkeen jääneille maksettavat etuudet direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
18 Myös Evrenopoulos, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus ja komissio arvioivat, että direktiiviä ei voida soveltaa kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa. Sitä vastoin ne toteavat, että DEI:n vakuutusjärjestelmä kuuluu 119 artiklan soveltamisalaan. Koska järjestelmää sovelletaan ainoastaan tiettyyn työntekijäryhmään, koska kyseinen etuus määräytyy suoraan palveluksessaoloajan perusteella ja koska etuuden määrä lasketaan viimeisen palveluksessaolovuoden perusteella, järjestelmä perustuu olennaisilta osin työsuhteeseen ja täyttää siten ratkaisevat arviointiperusteet sille, että järjestelmän perusteella maksettavat eläkkeet luokitellaan perustamissopimuksen 119 artiklassa tarkoitetuksi palkaksi.
19 Tältä osin on muistettava, kuten yhteisöjen tuomioistuin on toistuvasti täsmentänyt, että ainoa arviointiperuste, jota voidaan pitää ratkaisevana, on se, onko eläke maksettu työntekijälle hänen ja hänen entisen työnantajansa välisen työsuhteen perusteella, mikä on 119 artiklan sanamuodon mukainen työtä tai tehtävää koskeva arviointiperuste (asia C-7/93, Beune, tuomio 28.9.1994, Kok. 1994, s. I-4471, 43 kohta).
20 Yhteisöjen tuomioistuin on tosin todennut, että tätä arviointiperustetta ei voida pitää yksinomaisena, koska lakisääteisissä sosiaaliturvajärjestelmissä maksetuissa eläkkeissä voidaan ottaa huomioon työstä maksettu palkka kokonaan tai osittain (em. asia Beune, tuomion 44 kohta).
21 Kuitenkaan sellaiset sosiaalipoliittiset, valtionhallintoon liittyvät tai eettiset arviot tai edes budjettiin liittyvät perusteet, jotka ovat vaikuttaneet tai voineet vaikuttaa järjestelmään, josta kansallinen lainsäätäjä on säätänyt, eivät voi olla ratkaisevia, jos eläke koskee ainoastaan tiettyä työntekijäryhmää, jos se myönnetään suoraan palveluksessaoloajan perusteella ja jos sen suuruus lasketaan viimeisen palkan perusteella (em. asia Beune, tuomion 45 kohta).
22 Lisäksi on muistutettava, että ammatillisen eläkejärjestelmän mukainen jälkeen jääneen eläke on etuus, jonka perustana on lesken puolison liittäminen järjestelmään, joten tällainen eläke kuuluu 119 artiklan soveltamisalaan (asia C-109/91, Ten Oever, tuomio 6.10.1993, Kok. 1993, s. I-4879, 13 ja 14 kohta ja asia C-200/91, Coloroll Pension Trustees, tuomio 28.9.1994, Kok. 1994, s. I-4389, 18 kohta).
23 Edellä esitetystä seuraa, että kansallisessa tuomioistuimessa esillä olevan kaltaisessa ammatillisessa eläkejärjestelmässä maksettu jälkeen jääneen eläke, joka perustuu olennaisilta osin työhön, joka kyseessä olevan henkilön puolisolla oli, maksetaan puolison palkan perusteella ja se kuuluu perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
24 Ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on siis vastattava, että DEI:n vakuutusjärjestelmän kaltaisessa eläkejärjestelmässä maksetut etuudet jälkeen jääneille maksettavat etuudet mukaan lukien kuuluvat perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
Kolmas ja neljäs kysymys
25 Näillä kysymyksillään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää ensiksi, onko sellaisen kansallisen säännöksen soveltaminen vastoin perustamissopimuksen 119 artiklaa, jolla miespuolisen lesken tässä artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen sisältyvän eläkkeen myöntämiselle on asetettu erityisiä edellytyksiä, joita ei ole asetettu naispuolisen lesken eläkkeen myöntämiselle, ja toiseksi, voidaanko tällainen kansallinen säännös pitää voimassa jonkin yhteisön oikeussäännön perusteella.
26 Tältä osin on riittävää todeta, että 119 artiklassa kielletään kaikki mies- ja naispuolisten työntekijöiden välinen syrjintä palkan osalta riippumatta siitä, miksi tilanne on epätasa-arvoinen (asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990, Kok. 1990, s. I-1889, 32 kohta).
27 Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian asiakirjoista ilmenee, että riidanalaisella säännöksellä syrjitään suoraan miehiä; kohtelu eroaa siten, että 119 artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen kuuluvan eläkkeen myöntämiseksi miespuolisille leskille on asetettu erityisiä edellytyksiä, joita ei ole asetettu naispuolisille leskille.
28 On selvää, että millään yhteisön oikeuden säännöllä ei voida perustella tällaisen syrjivän säännöksen voimassaoloa.
29 Kolmanteen ja neljänteen kysymykseen on siis vastattava ensiksi, että perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista on sellaisen kansallisen säännöksen soveltaminen, jonka mukaan 119 artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen kuuluvan eläkkeen myöntämiseksi miespuolisille leskille on asetettu erityisiä edellytyksiä, joita ei ole asetettu naispuolisille leskille, ja toiseksi, että millään yhteisön oikeuden säännöllä ei voida perustella tällaisen syrjivän säännöksen voimassaoloa.
Viides kysymys
30 Tällä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa saada selville, täytyykö pöytäkirjaa N:o 2 tulkita siten, että perustamissopimuksen 119 artiklaan voidaan vedota asiassa, jossa nostettiin kanne ennen asiassa Barber 17.5.1990 annettua tuomiota ja jossa vaaditaan ammatilliseen sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvia etuuksia, vaikka alkuperäinen kanne hylättiin sillä perusteella, että kantaja ei ollut ensin tehnyt valitusta.
31 DEI väittää, että edellä mainitun asiassa Barber annetun tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamisen takia, joka on toistettu pöytäkirjassa N:o 2, 119 artiklaa ei sovelleta kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan kaltaiseen asiaan. Koska Evrenopoulos on nostanut kanteen 12.6.1989 Dioikitiko Protodikeiossa esittämättä ensin valitusta DEI:n vakuutusneuvostoon, hän ei ole noudattanut kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelymääräyksiä, joten kannetta ei voida pitää pöytäkirjassa N:o 2 tarkoitettuna oikeudenkäynnin vireillepanemisena tai vastaavan vaatimuksen esittämisenä. DEI:n mielestä on siis katsottava, että kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä oleva asia on saatettu vireille aikaisintaan 4.2.1991, jolloin Evrenopoulos esitti valituksen DEI:n vakuutusneuvostolle, eli siis sen jälkeen, kun asiassa Barber annettiin tuomio.
32 Evrenopoulos, jota komissio tukee, katsoo, että hän on nostanut pöytäkirjassa N:o 2 tarkoitetun kanteen jo 12.6.1989, jolloin hän saattoi Dioikitiko Protodikeio Athinonin käsiteltäväksi johtajan tekemän implisiittisen hylkäyspäätöksen. Evrenopouloksen mukaan tätä tilannetta ei muuta se, että valitus vakuutusneuvostolle esitettiin myöhässä. Evrenopoulos myöntää, että Kreikan oikeuden mukaan hänellä ei ole oikeutta nostaa kannetta suoraan toimivaltaisessa kansallisessa tuomioistuimessa, ennen kuin johtaja on tehnyt tai jättänyt tekemättä päätöksen, mutta toteaa, että koska johtaja ei ollut vastannut hänen hakemukseensa, hänellä oli oikeus nostaa kanne tuomioistuimessa ja vaatia sen laiminlyönnin kumoamista, jota pidetään implisiittisenä päätöksenä kieltäytyä eläkkeen myöntämisestä.
33 Komissio lisää, että vaikka ensimmäinen kanne hylättiin menettelyllisten syiden perusteella, kantaja oli vedonnut ennen 17.5.1990 kansallisessa tuomioistuimessa 119 artiklan mukaan hänelle kuuluvaan oikeuteen, koska Dioikitiko Protodikeio oli ottanut 12.6.1989 nostetun kanteen tutkittavaksi siltä osin kuin siinä oli kyse johtajan implisiittisestä hylkäyspäätöksestä. Kantajan täytyy siis komission mukaan voida käyttää pöytäkirjassa N:o 2 säädettyä poikkeusta hyväkseen.
34 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus puolestaan väittää ensin, että koska kyseinen henkilö ei ole noudattanut kansallisen prosessioikeuden mukaisia määräaikoja, hän ei voi vedota pöytäkirjassa N:o 2 asetettuun poikkeukseen. Tilanne olisi toinen ainoastaan, jos hän voisi sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan valittaa päätöksestä, jolla hänen aiempi kanteensa hylättiin. Suullisessa käsittelyssä Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus katsoi, että jos Evrenopoulos on koko ajan noudattanut Kreikan oikeuden mukaista menettelyä, Kreikan tuomioistuinten myöhempien päätösten on katsottava olevan osa sitä menettelyä, joka on aloitettu 12.6.1989. Tämän analyysin mukaan asiassa Barber annetun tuomion ajallisten vaikutusten rajoittamista ei voitaisi soveltaa Evrenopouloksen hakemukseen.
35 Edellä mainitussa asiassa Barber annetun tuomion 44 ja 45 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin täsmensi, että oikeusvarmuutta koskevien pakottavien syiden takia perustamissopimuksen 119 artiklaan ei voida vedota eläkeoikeuden saamiseksi 17.5.1990 edeltävältä ajalta. Kuitenkin yhteisöjen tuomioistuin totesi, että niihin henkilöihin sovelletaan poikkeusta, jotka ovat ajoissa ryhtyneet toimiin turvatakseen oikeutensa; kyse on työntekijöistä tai heidän oikeudenomistajistaan, jotka ovat ennen kyseistä päivämäärää nostaneet kanteen tai esittäneet vastaavan vaatimuksen sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti.
36 Tämä rajoitus on mainittu myös pöytäkirjassa N:o 2, jossa todetaan seuraavaa: "Sovellettaessa 119 artiklaa korvauksena ei pidetä ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukaisia etuuksia, jos ja sikäli kuin niiden voidaan osoittaa olevan 17 päivää toukokuuta 1990 edeltävältä työskentelykaudelta, paitsi kun on kyse työntekijöistä tai heidän jälkeensä etuuteen oikeutetuista, jotka ovat ennen tätä ajankohtaa panneet vireille oikeudenkäynnin tai esittäneet vastaavan vaatimuksen asiaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti."
37 Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 40 kohdassa, on selvää, että ne kanteet tai vastaavat vaatimukset, joiden osalta asiassa Barber annetun tuomion ja pöytäkirjan N:o 2 mukaan voidaan poiketa niiden mukaisesta ajallisia vaikutuksia koskevasta rajoituksesta, on esitettävä kyseisessä jäsenvaltiossa sovellettavien menettelyllisten sääntöjen mukaisesti.
38 Kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävänä olevassa asiassa on tosin niin, että Evrenopouloksen nostaman ensimmäisen kanteen kohteena oli hänen eläkehakemuksensa implisiittinen hylkäyspäätös ja että kansallinen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätti kanteen tutkimatta siltä osin kuin kannetta oli laajennettu siten, että se koski johtajan nimenomaista hylkäyspäätöstä, mutta tämä kansallinen tuomioistuin myönsi kuitenkin hänelle kolmen kuukauden määräajan valituksen esittämiseksi tästä päätöksestä vakuutusneuvostossa, minkä hän teki, ja tämän jälkeen Evrenopoulos nosti toisen kanteen valitustaan koskevasta vakuutusneuvoston hylkäyspäätöksestä. Tätä toista kannetta koskeva kansallisen alioikeuden päätös on ennakkoratkaisupyynnön tehneeseen tuomioistuimeen tehdyn valituksen kohteena.
39 Evrenopouloksen ja DEI:n välinen oikeudenkäynti on siten alkanut nostettaessa 12.6.1989 ensimmäinen kanne Dioikitiko Protodikeiossa eli siis ennen kuin asiassa Barber annettiin tuomio 17.5.1990.
40 Viidenteen kysymykseen on siis vastattava, että pöytäkirjaa N:o 2 on tulkittava siten, että perustamissopimuksen 119 artiklaan voidaan vedota asiassa, joka on saatettu vireille ennen 17.5.1990 ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukaisten etuuksien saamiseksi, vaikka kyseinen kanne olisi jätetty tutkimatta sillä perusteella, että kantaja ei ollut ensin tehnyt valitusta asiassa, jos kansallinen tuomioistuin on myöntänyt hänelle uuden määräajan tällaisen valituksen tekemistä varten.
Kuudes kysymys
41 Tällä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa tietää, edellytetäänkö perustamissopimuksen 119 artiklassa, että tällä määräyksellä kielletyn syrjinnän kohteeksi joutuneiden miespuolisten leskien on saatava jälkeen jääneen puolison eläkettä ja muita etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naispuolisten leskien.
42 Tältä osin on todettava, että yhteisöjen tuomioistuin täsmensi edellä mainitussa asiassa Coloroll Pension Trustees antamansa tuomion 32 kohdassa, että jos yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että palkkojen osalta on menetelty syrjivästi, mutta järjestelmässä ei ole ryhdytty toimenpiteisiin yhdenvertaisen kohtelun varmistamiseksi, 119 artiklan noudattaminen voidaan varmistaa ainoastaan siten, että huonommin kohdellulle henkilöryhmälle myönnetään ne etuudet, joita etuoikeutettu henkilöryhmä saa.
43 Tästä seuraa, että Evrenopouloksen tilanteessa olevan lesken on saatava etuudet samoilla edellytyksillä kuin naispuolisten leskien osalta on säädetty.
44 Yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyyn kuudenteen kysymykseen on siis vastattava, että perustamissopimuksen 119 artiklassa edellytetään, että tällä määräyksellä kielletyn syrjinnän kohteeksi joutuneiden miespuolisten leskien on saatava lesken eläkettä ja muita etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naispuolisten leskien.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
45 Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Helleenien tasavallan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallituksille ja Euroopan yhteisöjen komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
(kuudes jaosto)
on ratkaissut Dioikitiko Efeteio Athinonin 30.3.1995 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Dimossia Epicheirissi Ilektrismoun vakuutusjärjestelmän kaltaisessa eläkejärjestelmässä maksetut etuudet, mukaan lukien jälkeen jääneille maksettavat etuudet, kuuluvat EY:n perustamissopimuksen 119 artiklan soveltamisalaan.
2) Perustamissopimuksen 119 artiklan vastaista on sellaisen kansallisen säännöksen soveltaminen, jonka mukaan 119 artiklassa tarkoitettuun palkan käsitteeseen kuuluvan eläkkeen myöntämiseksi miespuolisille leskille on asetettu erityisiä edellytyksiä, joita ei ole asetettu naispuolisille leskille, eikä millään yhteisön oikeuden säännöllä voida perustella tällaisen säännöksen voimassaoloa.
3) Euroopan yhteisön perustamissopimuksen 119 artiklasta tehtyä pöytäkirjaa on tulkittava siten, että 119 artiklaan voidaan vedota asiassa, joka on saatettu vireille ennen 17.5.1990 ammatillisen sosiaaliturvajärjestelmän mukaisten etuuksien saamiseksi, vaikka kyseinen kanne olisi jätetty tutkimatta sillä perusteella, että kantaja ei ollut ensin tehnyt valitusta asiassa, jos kansallinen tuomioistuin on myöntänyt hänelle uuden määräajan tällaisen valituksen tekemistä varten.
4) Perustamissopimuksen 119 artiklassa edellytetään, että tällä määräyksellä kielletyn syrjinnän kohteeksi joutuneiden miespuolisten leskien on saatava jälkeen jääneen puolison eläkettä ja muita etuuksia samoilla edellytyksillä kuin naispuolisten leskien.