CELEX: 61994CJ0103
Samarbetsavtalet mellan EEG och Algeriet
Artikel 39.1
Direkt effekt
Icke-diskrimineringsprincipen
Tillämpningsområde
Änkan efter en algerisk arbetstagare som varit sysselsatt i en medlemstat
Tilläggsförmån från den nationella solidaritetsfonden

Domskäl
1 Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre har genom beslut av den 16 december 1993, som inkommit till domstolens kansli den 25 mars 1994, enligt artikel 177 i EG-fördraget begärt ett förhandsavgörande angående tolkningen av artikel 39.1 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Algeriet, undertecknat i Alger den 26 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978 (EGT nr L 263, s. 1, nedan kallat "avtalet").
2 Denna fråga har uppkommit inom ramen för en tvist mellan Zoulika Krid, som är algerisk medborgare, och Caisse nationale d'assurance vieillesse des travailleurs salariés (nedan kallad "CNAVTS") angående dess vägran att bevilja en tilläggsförmån ur den nationella solidaritetsfonden (nedan kallad "FNS").
3 Det framgår av akten i målet att Zoulika Krid är änka efter en algerisk medborgare som tillbringat hela sitt yrkesverksamma liv i Frankrike. Zoulika Krid har aldrig själv yrkesarbetat och är bosatt i Asnières-sur-Seine (Frankrike).
4 Zoulika Krids make fick från den 1 december 1984, då han uppnådde 65 års ålder, en ålderspension av CNAVTS, beräknad på grundval av de 123 kvartal under vilka han hade betalat avgifter i Frankrike. Den 1 april 1987 ökades Krids pension på grund av att han hade en hemmavarande maka.
5 Efter det att Krid hade avlidit den 2 oktober 1992 betalade CNAVTS från och med den 1 november 1992 en efterlevandepension till hans maka.
6 Den 29 juni 1993 ansökte Zoulika Krid i Frankrike om en tilläggsförmån från FNS i enlighet med lagen av den 30 juni 1956.
7 FNS instiftades i Frankrike för att befrämja en allmän politik att skydda de äldre genom att förbättra pensioner, livräntor och åldersbidrag. I detta syfte utbetalas en förmån betecknad som ett tillägg till dem som uppbär ålders- eller invaliditetsförmåner som följer av lagar eller förordningar, när de berörda inte har tillräckliga medel.
8 Denna förmån regleras av kapitel 5 i avdelning I med titeln "Förmåner till äldre" i bok VIII i den nya franska lagen om social trygghet. I detta kapitel fastställs villkoren för beviljande i artiklarna L.815-2-L.815-6.
9 Enligt artikel L.815-2 har personer av fransk nationalitet som är bosatta inom franskt territorium rätt till tilläggsförmån. Enligt artikel L.815-5 "har utlänningar endast rätt till tilläggsförmån om internationella avtal om ömsesidighet har undertecknats".
10 Genom brev av den 18 augusti 1993 avslog CNAVTS Zoulika Krids ansökan med motiveringen att hon var av algerisk nationalitet och att avtalet om social trygghet mellan Frankrike och Algeriet undertecknat den 1 oktober 1980 inte innehåller något samförståndsprotokoll angående FNS:s tilläggsförmån.
11 Den 11 september 1993 överklagade Zoulika Krid detta beslut vid Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre.
12 Inför den domstolen gjorde Zoulika Krid i huvudsak gällande att eftersom hon var berättigad till en efterlevandepension omfattades hon av det allmänna systemet för social trygghet i Frankrike och hade rätt till detta systems förmåner. Artikel 39.1 i avtalet förbjöd i själva verket de franska myndigheterna att på grundval av sökandens algeriska medborgarskap vägra henne den förmån som hon ansökte om.
13 CNAVTS hävdade däremot att, förutom att Zoulika Krid inte var av fransk nationalitet och att det inte fanns något internationellt avtal om ömsesidighet mellan Frankrike och Algeriet angående FNS:s tilläggsförmån, icke avgiftsfinansierade förmåner var förbehållna gemenskapsmedborgare enligt rådets förordning (EEG) nr 1247/92 av den 30 april 1992 (EGT nr L 136, s. 1), om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, som sammanställts i rådets förordning (EEG) nr 2001/83 av den 2 juni 1983 (EGT nr L 230, s. 6, nedan kallad "förordning nr 1408/71").
14 Det var under dessa omständigheter som Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre har ställt domstolen följande fråga:
"Är den tilläggsförmån från nationella solidaritetsfonden som avses i Europeiska gemenskapernas råds förordning nr 1247/92 av den 30 april 1992 endast förbehållen EEG-medborgare (bosatta i Frankrike) eller kan den utsträckas till algeriska medborgare (bosatta i Frankrike) med tillämpning av artikel 39 i samarbetsavtalet mellan EEG och Algeriet och/eller med tillämpning av EEG-förordningarna? Kan denna förmån i förlängningen beviljas medborgare från stater som ingått samarbetsavtal med EEG inom området för social trygghet, såsom Marocko, Tunisien?"
15 Inledningsvis är det lämpligt att erinra om syftet med och de relevanta bestämmelserna i avtalet.
16 Enligt artikel 1 i avtalet är dess syfte att främja övergripande samarbete mellan parterna för att bidra till Algeriets ekonomiska och sociala utveckling och stärka förbindelserna mellan parterna. Enligt avdelning I inrättas detta samarbete inom områdena ekonomi, teknik och finans, enligt avdelning II inom området handelssamarbete och enligt avdelning III för det sociala området.
17 I artikel 39.1, som tillhör avdelning III och rör samarbete i fråga om arbetskraft, föreskrivs att
"med förbehåll för vad som föreskrivs i nedanstående punkter skall arbetare med algeriskt medborgarskap och de familjemedlemmar som bor tillsammans med dem i fråga om social trygghet, åtnjuta en behandling som är fri från diskriminering på grund av nationalitet jämfört med medborgarna i de medlemsstater där de är sysselsatta".
18 De därpå följande styckena gäller sammanläggningen av försäkrings-, anställnings- och bosättningsperioder som har fullgjorts i olika medlemsstater, familjebidrag för de familjemedlemmar som är bosatta i gemenskapen och överföring till Algeriet av pensioner eller andra ersättningar vid hög ålder, dödsfall, olycksfall i arbetet, yrkessjukdomar samt invaliditet.
19 Det framgår av sammanhanget i målet inför den nationella domstolen att den hänskjutande domstolen huvudsakligen har önskat få klarhet i om artikel 39.1 i avtalet skall tolkas så att den motsätter sig att en medlemsstat vägrar att bevilja änkan efter en algerisk arbetstagare, som är bosatt i denna medlemsstat och där erhåller en efterlevandepension, en förmån som tilläggsförmånen från FNS, vilken av dess lagstiftning föreskrivs till förmån för medborgare som är bosatta i den staten, med motiveringen att hon är av algerisk nationalitet.
20 För att kunna svara på denna fråga bör man i första hand pröva om artikel 39.1 i avtalet kan åberopas direkt av en enskild inför en nationell domstol, och i andra hand om denna bestämmelse täcker fallet med en algerisk migrerande arbetstagares familjemedlem som i den medlemsstat där han eller hon är bosatt och uppbär en efterlevandepension ansöker om en förmån av den typ det gäller i målet inför den nationella domstolen.
Den direkta effekten av artikel 39.1 i avtalet
21 Enligt en fast rättspraxis (se domarna av den 31 januari 1991, Kziber, C-18/90, Rec. s. I-199, punkterna 15-22, och av den 20 april 1994, Yousfi, C-58/93, Rec. s. I-1353, punkt 16) innebär artikel 41.1 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Kungariket Marocko, undertecknat i Rabat den 27 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2211/78 av den 26 september 1978 (EGT nr L 264, s. 1), vilken i klara, bestämda och ovillkorliga ordalag stadfäster förbudet att på grund av nationalitet diskriminera arbetstagare med marockanskt medborgarskap och de familjemedlemmar som bor tillsammans med dem i fråga om social trygghet, en klar och entydig skyldighet som inte för sitt genomförande eller sin effekt är beroende av någon påföljande rättsakt, såvida det inte gäller sådana frågor som upptas i punkterna 2, 3 och 4 i denna artikel. Domstolen tillade i dessa domar att avtalets syfte att främja ett övergripande samarbete mellan parterna, bland annat inom arbetskraftsområdet, bekräftar att den icke-diskrimineringsprincip som är inskriven i artikel 41.1 direkt kan reglera enskildas rättsställning.
22 Därav har domstolen dragit slutsatsen att denna bestämmelse kan vara direkt tillämplig (se de ovan nämnda domarna Kziber, punkt 23, och Yousfi, punkt 17).
23 Artikel 39.1 i samarbetsavtalet mellan EEG och Algeriet är formulerad på samma sätt som artikel 41.1 i samarbetsavtalet mellan EEG och Marocko och båda avtalen har samma syfte.
24 Den direkta effekt som man alltså bör tillerkänna artikel 39.1 i avtalet innebär att de enskilda som denna bestämmelse gäller har rätt att åberopa den inför de nationella domstolarna.
Räckvidden av artikel 39.1 i avtalet
25 För att bedöma räckvidden av den icke-diskrimineringsprincip som är inskriven i artikel 39.1 i avtalet bör man kontrollera dels om en person som sökanden inför den nationella domstolen omfattas av denna artikels personliga tillämpningsområde, dels om en förmån som den tilläggsförmån från FNS som det gäller i målet inför den nationella domstolen faller in under området social trygghet i denna bestämmelses mening.
26 Då det för det första gäller det personliga tillämpningsområdet för artikel 39.1 i avtalet, är denna bestämmelse i första hand tillämplig på arbetstagare med algeriskt medborgarskap, ett begrepp som då skall förstås i bred bemärkelse. I enlighet med rättspraxisen beträffande den likalydande bestämmelsen i samarbetsavtalet mellan EEG och Marocko (se de ovan nämnda domarna Kziber, punkt 27, och Yousfi, punkt 21), vilken följaktligen är analogt tillämplig i förevarande mål, bör i själva verket som arbetstagare betraktas både aktiva arbetstagare och sådana som har lämnat arbetsmarknaden efter att ha uppnått den ålder som krävs för att få ålderspension eller som har drabbats av ett av de riskfall som ger rätt till förmåner enligt andra grenar av systemet för social trygghet.
27 Vidare är artikel 39.1 i avtalet även tillämplig på dessa arbetstagares familjemedlemmar vilka är bosatta tillsammans med dem i den medlemsstat där de är sysselsatta.
28 I detta avseende gör artikel 39.2 en uttrycklig hänvisning - vad beträffar möjligheten att lägga samman de försäkrings-, anställnings- och bosättningsperioder i olika medlemsstater - till pensioner på grund av dödsfall till förmån för den migrerande algeriske arbetstagarens familjemedlemmar som är bosatta i gemenskapen.
29 För övrigt ger artikel 39.4 rätt att till Algeriet överföra vissa sociala trygghetsförmåner som förvärvats i medlemsstaterna, däribland pensioner på grund av dödsfall.
30 Det framgår härav att artikel 39.1 i avtalet även avser en migrerande algerisk arbetstagares familjemedlemmar som efter arbetstagarens död fortsätter att vara bosatta inom den medlemsstat där denne har varit sysselsatt.
31 Under dessa förhållanden omfattas en person som sökanden i målet vid den nationella domstolen, som i egenskap av änka efter en migrerande algerisk arbetstagare är bosatt inom den medlemsstat där arbetstagaren före sin bortgång tillbringade hela sitt yrkesverksamma liv, och som där har rätt till en efterlevandepension, som utbetalas till följd av denna yrkesverksamhet av artikel 39.1 i avtalet.
32 Såvitt gäller begreppet social trygghet i artikel 39.1 i avtalet, framgår det analogt av de ovan nämnda domarna Kziber, punkt 25, och Yousfi, punkt 24, att detta skall förstås på samma sätt som det likalydande begrepp som förekommer i förordning nr 1408/71.
33 Även om förordning nr 1408/71, innan den ändrades genom förordning nr 1247/92, inte, bland de grenar av systemet för social trygghet som förordningen gällde, specifikt nämnde den gren som gällde förmåner av sådan typ som tilläggsförmånen från FNS, föll denna tilläggsförmån enligt en fast rättspraxis inom det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71 med stöd av dess artikel 4.1 (se särskilt domarna av den 24 februari 1987, Giletti m.fl., 379/85, 380/85 och 381/85 och 93/86, Rec. s. 955, och av den 12 juli 1990, kommissionen mot Frankrike, C-236/88, Rec. s. I-3163).
34 Domstolen har i själva verket ansett (se särskilt den ovan nämnda domen Giletti m.fl., punkt 10) att en nationell lagstiftning som den om tilläggsförmåner som FNS betalar, i själva verket fyller en dubbel funktion bestående i dels att garantera de personer ett existensminimum som har behov därav, dels att tillförsäkra dem som får otillräckliga sociala trygghetsförmåner ett inkomsttillägg.
35 Domstolen har därav dragit slutsatsen (se den ovan nämnda domen Giletti m.fl., punkt 11) att, i den mån som en sådan lagstiftning ger rätt till tilläggsförmåner avsedda att öka pensionsbeloppet från det sociala trygghetssystemet, oberoende av den bedömning av enskildas behov och förhållanden som kännetecknar socialt bistånd, omfattas detta av det system för social trygghet som avses i förordning nr 1408/71. Domstolen tillade att i förhållande till gemenskapsrätten bör den omständigheten att en och samma lag även kan avse förmåner som kan anses utgöra socialt bistånd, inte kunna förändra att en förmån som är förbunden med invaliditets-, ålders- eller efterlevandepension som följer av själva lagen, i sig har karaktär av social trygghet.
36 För övrigt har förmåner av samma typ som tilläggsförmånen från FNS sedan förordning nr 1247/92 den 1 juni 1992 trädde i kraft, uttryckligen innefattats i det materiella tillämpningsområdet för förordning nr 1408/71, just för att ta hänsyn till den ovan nämnda rättspraxisen, vilket framgår av tredje och fjärde övervägandena i förordning nr 1247/92. I själva verket är förordning nr 1408/71 enligt den nya punkten 2a, införd i artikel 4, tillämplig på särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner när, såsom i fallet inför den nationella domstolen, dessa avser att täcka de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i punkt 1 a-h i denna bestämmelse, där just åldersförmåner förekommer, i stället för eller som tillägg till andra förmåner.
37 Eftersom begreppet social trygghet i artikel 39.1 i avtalet, i analogi med de ovan nämnda domarna Kziber och Yousfi, inte kan ha ett annat innehåll än det som det tillerkänts inom ramen för förordning nr 1408/71, faller en förmån som tilläggsförmånen från FNS inom området för social trygghet i denna bestämmelses mening.
38 Frankrikes regering har emellertid invänt att en algerisk medborgare som är änka efter en migrerande algerisk arbetstagare, men som aldrig själv har varit arbetstagare, inte kan åberopa artikel 39 i avtalet för att få en sådan förmån som tilläggsförmånen från FNS, eftersom denna förmån i fransk rätt är utformad som en egen rättighet och inte som en härledd rättighet, som förvärvas i egenskap av familjemedlem till en migrerande arbetstagare.
39 I detta avseende räcker det att påpeka att artikel 39.1 i avtalet enbart stadfäster principen om att det inte skall finnas någon diskriminering på grund av nationalitet av migrerande algeriska arbetstagare och de familjemedlemmar som är bosatta med dem, i förhållande till medborgarna i de medlemsstater där de har sin sysselsättning. Eftersom det personliga tillämpningsområdet för denna bestämmelse i avtalet inte sammanfaller med det för artikel 2 i förordning nr 1408/71, går inte rättspraxisen, som skiljer mellan en migrerande arbetstagares familjemedlemmars härledda rättigheter och egna rättigheter inom ramen för förordning nr 1408/71, att överföra på avtalets område, såsom framgår av den ovan nämnda domen Kziber.
40 Under dessa omständigheter innebär principen i artikel 39.1 i avtalet om frihet från diskriminering på grund av nationalitet, att änkan efter en migrerande algerisk arbetstagare, som är bosatt inom den medlemsstats territorium där denne arbetstagare var sysselsatt och som uppfyller alla villkor, med undantag av nationaliteten, för att där kunna få en sådan förmån som den från FNS, vilken är avsedd för mottagare av efterlevandepension och vilken inte förutsätter att förmånstagaren är en före detta arbetstagare, inte kan förvägras denna förmån i anledning av sin nationalitet.
41 Med beaktande av alla de föregående övervägandena finns det anledning att svara Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre att artikel 39.1 i avtalet skall tolkas så att det inte är tillåtet att en medlemsstat förvägrar änkan efter en algerisk arbetstagare, som är bosatt i denna stat och där får en efterlevandepension, en sådan förmån som tilläggsförmånen från FNS, vilken i denna medlemsstats lagstiftning föreskrivs till förmån för de medborgare som är bosatta inom denna stat, med hänvisning till att hon är av algerisk nationalitet.
Beslut om rättegångskostnader
Rättegångskostnader
42 De kostnader som har förorsakats Frankrikes och Förenade kungarikets regeringar liksom Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
- angående den fråga som genom beslut av den 16 december 1993 förts vidare av Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre - följande dom:
Artikel 39.1 i samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Algeriet, undertecknat i Alger den 26 april 1976 och godkänt på gemenskapens vägnar genom rådets förordning (EEG) nr 2210/78 av den 26 september 1978 skall tolkas så att det inte är tillåtet att en medlemsstat förvägrar änkan efter en algerisk arbetstagare, som är bosatt i denna stat och där får en efterlevandepension, en sådan förmån som tilläggsförmånen från den nationella solidaritetsfonden, vilken i denna medlemsstats lagstiftning föreskrivs till förmån för de medborgare som är bosatta inom denna stat, med hänvisning till att hon är av algerisk nationalitet.