CELEX: 61989CJ0288
Palvelujen tarjoamisen vapaus
Muista jäsenvaltioista lähetettäviin radio- ja televisio-ohjelmiin sisältyvien mainosten edelleen lähettämiselle asetetut edellytykset

Tuomion perustelut
1  Raad van Staten (Alankomaat) tuomioistuinosasto on 30.8.1989 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 19.9.1989, esittänyt kolme ennakkoratkaisukysymystä ETY:n perustamissopimuksen palvelujen tarjoamisen vapautta koskevien määräysten tulkinnasta, jotta se voisi arvioida sellaisten kansallisten säännösten yhteensoveltuvuutta yhteisön oikeuden kanssa, joilla säännellään muista jäsenvaltioista kaapeleitse lähetettävien, erityisesti alankomaalaiselle yleisölle suunnattuja mainoksia sisältävien radio- ja televisio-ohjelmien lähettämisen edellytyksiä.
2  Kysymykset on esitetty kymmenen kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajan ja kaapelitoiminnan harjoittamista valvovan elimen Commissariaat voor de Median välisessä oikeudenkäynnissä. Asia koskee niitä edellytyksiä, jotka ulkomailta lähetettäviin radio- ja televisio-ohjelmiin sisältyvien mainosten lähettämiselle asetetaan Alankomaiden 21.4.1987 annetussa laissa, jolla säännellään radio- ja televisio-ohjelmien tarjontaa, radio- ja televisiolupamaksuja sekä lehdistötukea (jäljempänä Mediawet) (Staatsblad n:o 249, 4.6.1987). Kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajien mukaan nämä edellytykset ovat ETY:n perustamissopimuksen 59 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen vastaisia.
3  Kyseiset edellytykset ilmenevät Mediawetin 66 pykälästä. Siinä säädetään seuraavaa:
"1)  Kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittaja voi:
a)  lähettää ohjelmia, jotka ulkomainen yleisradiotoiminnan harjoittaja on lähettänyt yleisradioaseman kautta ja jotka kaapeliverkon palvelujen kattamalla alueella voidaan useimmiten vastaanottaa laadultaan tyydyttävinä tavallisen yksityisantennin avulla;
b)  lähettää muita kuin a kohdassa tarkoitettuja ohjelmia, jotka ulkomainen yleisradiotoiminnan harjoittaja tai tällaisten lähetystoiminnan harjoittajien ryhmä lähettää yleisradio-ohjelmina lähetysmaassa sovellettavan lainsäädännön mukaisesti. Jos nämä ohjelmat sisältävät mainoksia, niitä voidaan lähettää ainoastaan sillä edellytyksellä, että erillinen oikeushenkilö on tuottanut mainokset, että mainokset ovat selvästi erotettavissa mainoksina, että ne on selvästi erotettu ohjelman muista osista eikä niitä lähetetä sunnuntaisin, ettei mainosten kesto ole pitempi kuin 5 % käytetystä lähetysajasta, että yleisradiotoiminnan harjoittaja täyttää 55 pykälän 1 momentin säännöksessä asetetut vaatimukset ja että tulot käytetään kokonaisuudessaan ohjelmien tuottamiseen. Jos näitä edellytyksiä ei täytetä, tällainen ohjelma voidaan kuitenkin lähettää edellyttäen, ettei siihen sisältyviä mainoksia ole suunnattu erityisesti alankomaalaiselle yleisölle.
- -
2.  Tämän pykälän 1 momentin b kohdan soveltamiseksi mainosten on joka tapauksessa katsottava olevan erityisesti alankomaalaiselle yleisölle suunnattuja silloin kun ne lähetetään sellaisen ohjelman osan aikana tai välittömästi sellaisen ohjelman osan jälkeen, joka sisältää hollanninkielistä tekstitystä tai jossa osa ohjelmasta esitetään hollanniksi.
3.  Toimivaltainen ministeri voi myöntää poikkeuksen 1 momentin b kohdan kiellosta niiden Belgiassa yleisradioitavien ohjelmien osalta, jotka on suunnattu Belgian hollanninkieliselle yleisölle."
4  Mediawetin 55 pykälän 1 momentissa säädetään, että periaatteessa "niitä elimiä, jotka ovat saaneet lähetysaikaa, ei tule käyttää sen mahdollistamiseksi, että tuotettaisiin voittoa kolmannelle osapuolelle - -".
5  Commissariaat voor de Media on 6.1.1988 tekemällään päätöksellä määrännyt kullekin kymmenestä kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajasta sakon sillä perusteella, että nämä olivat lähettäneet ulkomaisten yleisradiotoiminnan harjoittajien lähettämiä sellaisia ohjelmia, joihin sisältyi kokonaan tai osittain hollanninkielisiä mainoksia, jotka eivät täyttäneet edellä mainitun 66 pykälän 1 momentin b kohdassa säädettyjä edellytyksiä.
6  Kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajat ovat nostaneet kanteen tätä päätöstä vastaan Raad van Staten tuomioistuinosastolla väittäen, että edellä mainittu 66 pykälän 1 momentin b kohta on ETY:n perustamissopimuksen 56 ja 59 artiklan vastainen.
7  Raad van State on puolestaan katsonut tarpeelliseksi esittää kolme kysymystä, jotka koskevat perustamissopimuksen 59 artiklan ja sitä seuraavien artiklojen tulkintaa. Kysymykset ovat sanamuodoltaan seuraavat:
"1)  Onko perustamissopimuksen 59 artiklaa tulkittava siten, että on olemassa kielletty palvelujen - kuten kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajien kaapeleitse tapahtuva sellaisten ohjelmien, joita heille tarjotaan ulkomailta kaapeliyhteyksien, radioaaltojen tai satelliitin välityksellä ja jotka sisältävät tai eivät sisällä mainoksia, lähettäminen - tarjoamisen vapauden rajoitus, kun kansalliset säännökset asettavat tällaiselle lähettämiselle Mediawetin 66 pykälän 1 momentin b kohdan toisessa virkkeessä lausutun kaltaisia rajoittavia ehtoja, ja kun näitä kansallisia säännöksiä sovelletaan samalla tavoin valtion alueelta lähetettäviin vastaavanlaisiin ohjelmiin?
2)  Jos palvelujen tarjoamisen vapautta koskevia perustamissopimuksen määräyksiä sovelletaan, onko edellä mainitun kansallisen säännöstön paitsi noudatettava syrjintäkiellon periaatetta myös oltava perusteltu yleisen edun vuoksi ja oltava oikeassa suhteessa asetettuun tavoitteeseensa nähden?
3)  Jos vastaus toiseen kysymykseen on myöntävä, voivatko kulttuuripolitiikkaan liittyvät, moniarvoisen ja epäkaupallisen radio- ja televisiotoiminnan ylläpitämiseen ja mielipiteiden moninaisuuden säilyttämiseen radiossa ja lehdistössä tähtäävät tavoitteet toimia edellä mainittuna perusteluna?"
8  Asiaa koskevia tosiseikkoja, menettelyn kulkua sekä asianosaisten esittämiä huomautuksia koskevat tarkemmat tiedot ilmenevät suullista käsittelyä varten laaditusta kertomuksesta. Oikeudenkäyntiasiakirjojen näitä osia käsitellään jäljempänä vain, mikäli se on tarpeen tuomioistuimen perustelujen selvittämiseksi.
Perustamissopimuksen 59 artiklan soveltamisala
9  Näillä kysymyksillä kansallinen tuomioistuin pyrkii selvittämään, koskeeko perustamissopimuksen 59 artikla sellaisia edellytyksiä kuin Mediawetissa on asetettu sille, että kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajat lähettävät muista jäsenvaltioista lähetettyjä radio- ja televisio-ohjelmia, ja jos vastaus on myöntävä, voivatko ne olla perusteltavissa.
10  Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä (ks. viimeksi asia C-154/89, komissio v. Ranska, tuomio 26.2.1991, Kok. 1991, s. I-659, 12 kohta; asia C-180/89, komissio v. Italia, tuomio 26.2.1991, Kok. 1991, s. I-709, 15 kohta ja asia C-198/89, komissio v. Kreikka, tuomio 26.2.1991, Kok. 1991, s. I-727, 16 kohta) ilmenee tältä osin, että perustamissopimuksen 59 artikla merkitsee ensisijaisesti kaiken sellaisen syrjinnän poistamista, jonka kohteeksi palvelujen tarjoaja joutuu kansalaisuutensa perusteella tai sen vuoksi, että hän on sijoittautunut muuhun jäsenvaltioon kuin siihen, jossa palvelu on tarkoitus suorittaa.
11  Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa 352/85, Bond van Adverteerders 26.4.1988 antamassaan tuomiossa (Kok. 1988, s. 2085, 32 ja 33 kohta), kansalliset säännökset, joita ei sovelleta erotuksetta kaikkiin palveluihin niiden alkuperästä riippumatta, ovat sopusoinnussa yhteisön oikeuden kanssa ainoastaan, jos niihin voidaan soveltaa jotain nimenomaista poikkeusmääräystä, kuten perustamissopimuksen 56 artiklaa. Tästä tuomiosta (34 kohta) ilmenee myös, että luonteeltaan taloudelliset tavoitteet eivät voi olla tässä artiklassa tarkoitettuja yleiseen järjestykseen liittyviä perusteita.
12  Koska palveluja koskevia oikeussääntöjä ei ole yhdenmukaistettu eikä edes ole luotu niiden vastaavuuden tunnustamista koskevaa järjestelmää, perustamissopimuksen tällä alalla takaaman vapauden rajoitukset voivat toiseksi johtua siitä, että sellaisia tietyn jäsenvaltion oikeussääntöjä, joiden soveltamisalaan kuuluvat kaikki tämän valtion alueelle sijoittautuneet henkilöt, sovelletaan toisen jäsenvaltion alueelle sijoittautuneisiin palvelujen tarjoajiin, joiden on täytettävä jo tuon valtion lainsäädännön vaatimukset.
13  Kuten vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee (ks. viimeksi em. 26.2.1991 annetut tuomiot, asia komissio v. Ranska, 15 kohta; asia komissio v. Italia, 18 kohta ja asia komissio v. Kreikka, 18 kohta), tällaiset esteet kuuluvat 59 artiklassa määrätyn kiellon soveltamisalaan silloin, kun kansallisen lainsäädännön soveltaminen ulkomaisiin palvelujen tarjoajiin ei ole perusteltua yleisen edun turvaamiseen liittyvistä pakottavista syistä tai kun nämä pakottavat vaatimukset on jo täytetty säännöillä, joita näihin palvelujen tarjoajiin sovelletaan siinä jäsenvaltiossa, johon he ovat sijoittautuneet.
14  Niihin yleisen edun mukaisiin pakottaviin syihin, jotka yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt, kuuluvat palvelun vastaanottajan suojelemiseksi tarkoitetut ammatilliset säännöt (ks. yhdistetyt asiat 110/78 ja 111/78, Van Wesemael, tuomio 18.1.1979, Kok. 1979, s. 35, 28 kohta), henkisen omaisuuden suojelu (asia 62/79, Coditel, tuomio 18.3.1980, Kok. 1980, s. 881), työntekijöiden suojelu (asia 279/80, Webb, tuomio 17.12.1981, Kok. 1981, s. 3305, 19 kohta; yhdistetyt asiat 62/81 ja 63/81, Seco v. Evi, tuomio 3.2.1982, Kok. 1982, s. 223, 14 kohta; asia C-113/89, Rush Portuguesa, tuomio 27.3.1990, Kok. 1990, s. I-1417, 18 kohta), kuluttajien suojelu (asia 220/83, komissio v. Ranska, tuomio 4.12.1986, Kok. 1986, s. 3663, 20 kohta; asia 252/83, komissio v. Tanska, tuomio 4.12.1986, Kok. 1986, s. 3713, 20 kohta; asia 205/84, komissio v. Saksa, tuomio 4.12.1986, Kok. 1986, s. 3755, 30 kohta; asia 206/84, komissio v. Irlanti, tuomio 4.12.1986, Kok. 1986, s. 3817, 20 kohta sekä em. 26.2.1991 annetut tuomiot, asia komissio v. Italia, 20 kohta ja asia komissio v. Kreikka, 21 kohta), historiallisen ja taiteellisen kansallisomaisuuden säilyttäminen (em. asia komissio v. Italia, tuomio 26.2.1991, 20 kohta), sekä maan arkeologisten, historiallisten ja taiteellisten rikkauksien arvoon saattaminen ja maan taiteellista ja kulttuuriperintöä koskevien tietojen mahdollisimman laaja levittäminen (em. 26.2.1991 annetut tuomiot, asia komissio v. Ranska, 17 kohta, ja asia komissio v. Kreikka, 21 kohta).
15  Lisäksi, vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten säännösten soveltamisella muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneisiin palvelujen tarjoajiin on voitava saavuttaa se tavoite, johon säännöksillä pyritään, eikä soveltamisella saa ylittää sitä, mikä tämän tavoitteen saavuttamiseksi on välttämätöntä; toisin sanoen vaaditaan, ettei samaa lopputulosta voida saavuttaa vähemmän rajoittavilla oikeussäännöillä (ks. viimeksi em. 26.2.1991 annetut tuomiot, asia komissio v. Ranska, 14 ja 15 kohta; asia komissio v. Italia, 17 ja 18 kohta ja asia komissio v. Kreikka, 18 ja 19 kohta).
16  Nämä periaatteet huomioon ottaen on tutkittava, sisältääkö Mediawetin 66 pykälän 1 momentin b kohdan kaltainen säännös, joka kansallisen tuomio-istuimen mukaan ei ole syrjivä, palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvia rajoituksia, ja jos vastaus on myöntävä, ovatko ne perusteltavissa.
Palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvien rajoitusten olemassaolo
17  On ensinnäkin todettava, että sellaisiin edellytyksiin, joita Mediawetin 66 pykälän 1 momentin b kohdan toisessa virkkeessä asetetaan, sisältyy palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuva kaksinkertainen rajoitus. Niillä estetään ensinnäkin jäsenvaltioon sijoittautuneita kaapelijakeluverkon toiminnanharjoittajia lähettämästä muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yleisradiotoiminnan harjoittajien tarjoamia radio- ja televisio-ohjelmia, jotka eivät täytä näitä edellytyksiä. Toisaalta niillä rajoitetaan yleisradiotoiminnan harjoittajien mahdollisuuksia sisällyttää ohjelmiinsa erityisesti vastaanottajavaltioon sijoittautuneiden mainostajien hyväksi nimenomaan tämän valtion yleisölle suunnattuja mainoksia.
18  Ensimmäiseen kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on näin ollen vastattava, että Mediawetin 66 pykälän 1 kohdan b alakohdan toisessa virkkeessä lueteltujen kaltaiset edellytykset ovat perustamissopimuksen 59 artiklassa tarkoitettuja palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvia rajoituksia.
Mahdollisuus perustella rajoitukset
19  Kuten komissio on oikein perustein todennut, nämä edellytykset kuuluvat kahteen eri ryhmään. Ensinnäkin on edellytyksiä, jotka koskevat yleisradiotoiminnan harjoittajien rakennetta: näiden on uskottava mainonta oikeushenkilölle, joka on riippumaton ohjelmien toimittajiin nähden; niiden on käytettävä kaikki mainostulonsa ohjelmien tuotantoon; niiden tarkoituksena ei saa olla voiton tuottaminen kolmannelle osapuolelle. Lisäksi on edellytyksiä, jotka liittyvät mainontaan itseensä: mainonnan on oltava selvästi erotettavissa mainontana ja oltava erillään muista ohjelman osista; sen osuus ei saa olla suurempi kuin 5 % lähetysajasta; mainoksia ei saa lähettää sunnuntaisin.
20  Toiseen ja kolmanteen kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen, joilla pyritään pääasiallisesti selvittämään, voivatko tällaiset rajoitukset olla perusteltavissa, vastaamiseksi on mainittuja edellytyksiä tarkasteltava erikseen.
A  Muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yleisradiotoimintaa harjoittavien elinten rakennetta koskevat edellytykset
21  Niiden edellytysten osalta, jotka koskevat muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneiden yleisradiotoimintaa harjoittavien elinten rakennetta, Alankomaiden hallitus selittää, että ne ovat täsmälleen samat kuin edellytykset, jotka yleisradiotoimintaa harjoittavien alankomaalaisten elinten on täytettävä. Näin ollen vaatimus, jonka mukaan ohjelmien tuottajista erillisen oikeushenkilön on tuotettava mainokset, vastaa Mediawetissa kansallisille elimille annettua mainonnan kieltoa; mainonnan lähettäminen on varattu televisiomainonnan säätiölle (Stichting Etherreclame, jäljempänä STER). Sillä, että muissa jäsenvaltioissa toimivat yleisradiotoiminnan harjoittajat eivät saa pyrkiä voiton tuottamiseen kolmannelle osapuolelle, on tarkoitus taata yleisradiotoiminnan epäkaupallinen luonne; Mediawetin tarkoituksena on säilyttää kansallisten yleisradiotoiminnan harjoittajien epäkaupallisuus. Vaatimuksen, joka koskee mainostulojen käyttöä siten, että ne varataan ohjelmien tuotantoon, tavoitteena on tarjota muiden jäsenvaltioiden yleisradiotoiminnan harjoittajille vähintään vastaavat tulot kuin Alankomaiden kansallisessa järjestelmässä, jossa suurimmalla osalla STERin mainostuloista katetaan radio- ja televisiotoiminnasta aiheutuvia kuluja.
22  Alankomaiden hallitus väittää, että nämä rajoitukset ovat perusteltavissa sen audiovisuaalisella alalla toteuttamaan kulttuuripolitiikkaan liittyvillä pakottavilla syillä. Hallituksen mukaan kyseisen politiikan tavoitteena on turvata audiovisuaalisella alalla Alankomaissa esiintyvien eri virtausten osalta - erityisesti yhteiskunnallisten, kulttuuristen, uskonnollisten ja filosofisten - sananvapaus siten, että kyseistä vapautta voidaan käyttää lehdistössä, radiossa ja televisiossa. Alankomaiden hallituksen mukaan tämä tavoite voi vaarantua, jos mainostajilla on liikaa valtaa ohjelmien sisältöön nähden.
23  Tällä tavalla ymmärretty kulttuuripolitiikka voi tosin olla yleiseen etuun liittyvä pakottava syy, jolla voidaan perustella palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuva rajoitus. Moniarvoisuuden ylläpitäminen, joka tällä Alankomaiden politiikalla pyritään takaamaan, on yhteydessä sananvapauteen, sellaisena kuin sitä suojellaan ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen 10 artiklassa; se kuuluu perusoikeuksiin, jotka on turvattu yhteisön oikeusjärjestyksessä (asia 4/73, Nold, tuomio 14.5.1974, Kok. 1974, s. 491, 13 kohta).
24  On kuitenkin todettava, ettei tällaisen kulttuuripolitiikan ja niiden edellytysten välillä, jotka koskevat ulkomaisten yleisradiotoimintaa harjoittavien elinten rakennetta, ole välttämätöntä yhteyttä. Moniarvoisuuden varmistamiseksi audiovisuaalisella alalla ei ole itse asiassa mitenkään välttämätöntä, että kansallisella lainsäädännöllä asetetaan muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille yleisradiotoiminnan harjoittajille velvoite seurata alankomaalaista mallia, jos ne aikovat lähettää alankomaalaiselle yleisölle suunnattuja mainoksia sisältäviä ohjelmia. Varmistaakseen tämän moniarvoisuuden, jonka ylläpitämiseen se pyrkii, Alankomaiden hallitus voi hyvin tyytyä sääntelemään toimivaltaansa kuuluvien elinten aseman asianmukaisella tavalla.
25  Edellytyksiä, jotka koskevat ulkomaisten yleisradiotoiminnan harjoittajien rakennetta, ei voida näin ollen pitää objektiivisesti välttämättöminä sen yleisen edun takaamiseksi, joka liittyy moniarvoisuuden takaavan kansallisen radio- ja televisiojärjestelmän ylläpitämiseen.
B  Mainoksia koskevat edellytykset
26  Alankomaiden hallituksen mukaan ja vastoin komission väittämää kielto lähettää mainoksia tiettyinä päivinä, mainosten keston rajoittaminen tai niiden tunnistettavuutta sellaisenaan ja erotettavuutta muista ohjelman osista koskeva velvoite eivät ole luonteeltaan syrjiviä. STERin tarjoamat palvelut ovat samojen rajoitusten alaisia. Alankomaiden hallitus viittaa tältä osin Mediawetin 39 pykälään. Tästä säännöksestä ilmenee, että Commissariaat voor de Media luovuttaa STERille lähetysaikaa kansallisessa verkossa ja että tämän luovutuksen on tapahduttava siten, etteivät kansallisten yleisradiotoiminnan harjoittajien ohjelmat keskeydy. Saman säännöksen mukaan lähetysaikaa ei luovuteta sunnuntaita varten.
27  Tältä osin on ensinnäkin korostettava, että mainosten lähettämiseen kohdistuvat rajoitukset, kuten kielto mainostaa tiettyjä tuotteita tai tiettyinä päivinä, mainosten keston tai niiden esitystiheyden rajoittaminen tai rajoitukset, joiden tavoitteena on mahdollistaa se, etteivät radionkuuntelijat tai televisionkatsojat sekoita mainontaa muiden ohjelman osien kanssa, voivat olla perusteltavissa yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä. Tällaisia rajoituksia voidaan itse asiassa asettaa kuluttajien suojelemiseksi liialliselta mainonnalta tai kulttuuripoliittisessa tarkoituksessa ohjelmien laadun ylläpitämiseksi.
28  Lisäksi on todettava, että kyseiset rajoitukset koskevat ainoastaan niiden mainosten markkinoita, jotka on suunnattu erityisesti alankomaalaiselle yleisölle. Nämä olivat myös ainoat markkinat, joita tarkoitettiin Kabelregelingiin sisältyneellä mainontaa koskevalla kiellolla, joka antoi aiheen ennakkoratkaisukysymyksiin asian Bond Van Adverteerders osalta (ks. em. 26.4.1988 annettu tuomio). Vaikka mainokset koskevat sellaisia tuotteita, joita voidaan kuluttaa Alankomaissa, rajoituksilla on merkitystä ainoastaan silloin, kun mainokset esitetään hollanniksi esitettyjen tai tekstitettyjen ohjelmien yhteydessä. Tämän lisäksi rajoitukset ovat poistettavissa niiden hollanniksi esitettyjen tai hollanniksi tekstitettyjen ohjelmien osalta, jotka lähetetään Belgiassa ja jotka on suunnattu Belgian hollanninkieliselle yleisölle.
29  Kabelregelingistä poiketen niissä Mediawetin säännöksissä, joita kansallinen tuomioistuin tarkoittaa, ei enää varata STERille kaikkia niitä tuloja, jotka tulevat erityisesti alankomaalaiselle yleisölle suunnatuista mainoksista. Koska niillä kuitenkin säännellään näiden mainosten lähettämistä, niillä rajoitetaan kilpailua, jota ulkomaiset yleisradiotoiminnan harjoittajat voivat näillä markkinoilla STERiin kohdistaa. Ne johtavat näin ollen, vaikkakin vähemmässä määrin kuin Kabelregelingin tapauksessa, STERin tulojen turvaamiseen, ja niiden tavoite on siten sama kuin aikaisemmankin säännöstön. Kuten edellä mainitun asiassa Bond Van Adverteerders 26.4.1988 annetun tuomion 34 kohdassa on todettu, tällainen tavoite ei voi olla peruste palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuville rajoituksille.
30  Toiseen ja kolmanteen kansallisen tuomioistuimen esittämään kysymykseen on näin ollen vastattava, ettei asiassa esitetyn kaltaisia rajoituksia tässä voida perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
31  Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Alankomaiden hallitukselle ja komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikuluista.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut Raad van Staten (Alankomaat) tuomioistuinosaston 30.8.1989 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)  Mediawetin 66 pykälän 1 kohdan b alakohdan toisessa virkkeessä lueteltujen kaltaiset rajoitukset ovat ETY:n perustamissopimuksen 59 artiklassa tarkoitettuja palvelujen tarjoamisen vapauteen kohdistuvia rajoituksia.
2)   Tässä asiassa esitetyn kaltaisia rajoituksia ei voida perustella yleiseen etuun liittyvillä pakottavilla syillä.