CELEX: 62005CJ0192
Jäsenvaltion sodan siviiliuhreille myöntämä avustus
Edellytys, jonka mukaan avustushakemuksen tekohetkellä on asuttava tässä jäsenvaltiossa
EY 18 artiklan 1 kohta

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee EY 18 artiklan 1 kohdan tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Tas-Hagen ja Tas ja toisaalta Raadskamer WUBO van de Pensioen-
en Uitkeringsraad (eläkkeitä ja korvauksia myöntävän viranomaisen elin, jäljempänä PUR) ja jossa on kyse siitä, että PUR on
evännyt ensiksi mainituilta erilaisia avustuksia, joihin he katsovat olevansa oikeutettuja, koska he ovat sodan siviiliuhreja.

Kansallinen lainsäädäntö
3       Kansallinen lainsäädäntö muodostuu vuosien 1940–1945 sodan siviiliuhreille maksettavista korvauksista 10.3.1984 annetusta
laista (Wet uitkeringen burger-oorlogsslachtoffers 1940–1945) (Staatsblad 1984, nro 94; jäljempänä WUBO).
4       WUBOn 2 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”1.      Tässä laissa ja sen täytäntöönpanemiseksi annetuissa säännöksissä sodan siviiliuhreilla tarkoitetaan
– –
f)      siviilihenkilöitä, jotka ovat sotaa seuranneiden ja 27.12.1949 saakka jatkuneiden levottomuuksien, jotka ovat luonteeltaan
ja seurauksiltaan verrattavissa a, b, c ja d kohdassa esitettyihin tilanteisiin, aikana kärsineet entisessä Alankomaiden Intiassa
fyysistä tai psyykkistä vahinkoa, joka on aiheuttanut heille pysyvän invaliditeetin tai kuoleman.”
5       WUBOn 3 §:ssä säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä lakia sovelletaan
a)      Sellaisiin 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuihin sodan siviiliuhreihin vuosina 1940–1945 tai myöhäisempinä vuosina, joilla oli
tapahtumahetkellä Alankomaiden kansalaisuus, – – mikäli heillä on tällä hetkellä Alankomaiden kansalaisuus ja he asuvat Alankomaissa
hakemuksen tekohetkellä
b)      Sellaisiin 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuihin sodan siviiliuhreihin vuosina 1940–1945 tai myöhäisempinä vuosina, jotka olivat
tapahtumahetkellä ulkomaan kansalaisia Alankomaissa, missä he asuivat muista syistä kuin vihollisvallan käskystä, mikäli heillä
on tällä hetkellä Alankomaiden kansalaisuus ja he ovat asuneet keskeytyksettä tässä maassa hakemuksen tekohetkeen saakka
c)      Sellaisiin 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuihin sodan siviiliuhreihin vuosina 1940–1945 tai myöhäisempinä vuosina, jotka olivat
tapahtumahetkellä ulkomaan kansalaisia entisessä Alankomaiden Intiassa, missä he asuivat muista syistä kuin vihollisvallan
käskystä, mikäli heillä on tällä hetkellä Alankomaiden kansalaisuus ja he asuivat keskeytyksettä Alankomaiden Intiassa, Indonesiassa
tai entisessä Alankomaiden Uudessa-Guineassa Alankomaihin tuloonsa saakka, mikä tapahtui viimeistään 1.4.1964, ennen Alankomaihin
asettumistaan ja he oleskelivat keskeytyksettä Alankomaissa hakemuksen tekohetkeen saakka – –
2.      Jos henkilö, joka täyttää 1 momentin b ja c kohdan edellytykset, tai tämän lähiomainen – – on saanut Alankomaiden kansalaisuuden
oleskellessaan keskeytyksettä Alankomaissa tai entisessä Alankomaiden Intiassa, Indonesiassa tai entisessä Alankomaiden Uudessa-Guineassa
keskeytyksetöntä oleskelua ei enää edellytetä, jos asianomainen tai tämän lähiomainen säilyttää Alankomaiden kansalaisuuden
tai on säilyttänyt sen kuolemaansa saakka ja hän asuu tässä maassa hakemuksen tekohetkellä.
3.      Jos henkilö, joka täyttää 1 momentin a kohdassa ja 2 momentissa vahvistetun edellytyksen, tai hänen lähiomaisensa – – muuttaa
asumaan maahan tämän lain voimaantulon jälkeen, he menettävät tähän lakiin perustuvan oikeuden avustukseen, jos he muuttavat
uudelleen maasta viiden vuoden kuluessa.
4.      1 momentin c kohdassa – – tarkoitetuksi Alankomaihin tuloksi on katsottava muun muassa asumislupaa Alankomaissa koskevan hakemuksen
jättäminen edellyttäen, että tämä hakemus on hyväksytty.
5.      1 momentissa tarkoitetuksi keskeytymättömäksi oleskeluksi on katsottava oleskelu, joka ei ole keskeytynyt yli vuoden pituisella
oleskelulla toisessa maassa.
6.      Jos tämän lain soveltamatta jättäminen olisi ilmeisen epäoikeudenmukaista, ’Raad’ voi laajentaa sen soveltamisalaa siviileihin,
jotka olivat vuosina 1940–1945 tai myöhäisempinä vuosina 2 §:n 1 momentissa tarkoitettuja sodan siviiliuhreja, sekä näiden
siviilien lähiomaisiin, vaikka 1, 2 tai 3 momentissa mainitut edellytykset eivät täyttyisi.”
6       WUBOn 3 §:n 6 momentissa säädetty ”kohtuullistamissääntö” mahdollistaa poikkeamisen tietyistä kansalaisuuteen ja asuinpaikkaan
liittyvistä edellytyksistä, jos sodan siviiliuhrilla on ollut jokin sidos Alankomaiden yhteiskuntaan sekä sodan aikana että
hakemuksen tekohetkellä. Yleisenä arviointiperusteena on tällöin se, että Alankomaiden ulkopuolella asumisen on johduttava
seikoista, joihin asianomainen ei objektiivisesti arvioituna ole voinut vaikuttaa suoraan ja joihin kuuluvat muun muassa valtion
rajan muuttaminen ja lääketieteelliset syyt.

Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
7       Tas-Hagen on syntynyt vuonna 1943 entisessä Alankomaiden Intiassa, ja hän tuli Alankomaihin vuonna 1954. Hän sai Alankomaiden
kansalaisuuden vuonna 1961. Hän muutti vuonna 1987 Espanjaan sen jälkeen, kun hänen oli työkyvyttömyyden vuoksi pitänyt lopettaa
työntekonsa.
8       Vuoden 1986 joulukuussa, kun Tas-Hagen asui vielä Alankomaissa, hän haki WUBOn perusteella kausittaista avustusta ja korvausta
eri toimenpiteiden rahoittamiseksi. Tämä hakemus perustui terveysongelmiin, jotka johtuivat hänen kokemuksistaan Alankomaiden
Intiassa japanilaismiehityksen ja tätä miehitystä seuranneen niin kutsutun ”Bersiap”-kauden aikana.
9       PUR hylkäsi 5.6.1989 tekemällään päätöksellä kyseisen hakemuksen. Tästä päätöksestä, joka on asiantuntijalääkärin lausunnon
mukainen, ilmenee, että Tas-Hagen ei ole kärsinyt vahinkoa, joka voisi johtaa pysyvään invaliditeettiin, joten häntä ei voida
pitää WUBOssa tarkoitettuna sodan siviiliuhrina. Asianomainen ei tehnyt oikaisuvaatimusta tästä päätöksestä.
10     Tas-Hagen teki vuonna 1999 uuden hakemuksen, jotta hänen asemansa sodan siviiliuhrina tunnustettaisiin, sekä saadakseen kausittaisen
avustuksen ja lisäavustuksen sellaisten menojen kattamiseksi, joilla oli tarkoitus parantaa hänen elinolojaan.
11     PUR hylkäsi tämän hakemuksen 29.12.2000 tekemällään päätöksellä. Se otti huomioon suuntaviivat, joita on sovellettu 1.7.1998
lukien pysyvän invaliditeetin osoittamiseen, ja myönsi asiantuntijalääkäriensä lausuntojen perusteella pääasian kantajalle
sodan siviiliuhrin aseman. Koska kantaja kuitenkin asui hakemuksen tekohetkellä Espanjassa, PUR katsoi, että WUBOssa vahvistettu
alueellinen edellytys ei täyttynyt. Tässä päätöksessä lisättiin, että asian olosuhteet eivät olleet riittävän erityiset kohtuullistamissäännön
soveltamiseksi. PUR hylkäsi 28.12.2001 tekemällään päätöksellä Tas-Hagenin oikaisuvaatimuksen 29.12.2000 tehdystä päätöksestä.
12     Tas on syntynyt Alankomaiden Intiassa vuonna 1931. Hän saapui Alankomaihin vuonna 1947. Vuosina 1951–1971 hänellä oli Indonesian
kansalaisuus. Hän sai Alankomaiden kansalaisuuden vuonna 1971.
13     Vuonna 1983 Tasin virkasuhde Haagin kunnassa päätettiin ja hänet todettiin psyykkisistä syistä kokonaan invalidiksi. Vuonna
1987 asianomainen muutti Espanjaan.
14     Vuonna 1999 hän haki WUBOn nojalla muun muassa kausittaista avustusta ja lisäavustusta, joilla oli tarkoitus parantaa hänen
elinolojaan. PUR hylkäsi tämän hakemuksen 28.12.2000 tekemällään päätöksellä. Se totesi, että asianomainen oli kylläkin sodan
siviiliuhri mutta että hän ei täyttänyt WUBOssa vahvistettua alueellista edellytystä, koska hän asui hakemuksen tekohetkellä
Espanjassa. PUR katsoi niin ikään, että olosuhteet eivät myöskään olleet riittävän erityiset kohtuullistamissäännön soveltamiseksi.
PUR hylkäsi 28.12.2001 tekemällään päätöksellä Tasin oikaisuvaatimuksen 28.12.2000 tehdystä päätöksestä perusteettomana.
15     Tas-Hagen ja Tas valittivat tämän jälkeen kyseisistä hylkäyspäätöksistä oikeusteitse ja väittivät muun muassa, että asuinpaikkaa
Alankomaissa hakemuksen tekohetkellä koskeva edellytys, josta WUBOn 3 §:ssä säädetään, on unionin kansalaisuutta koskevien
EY:n perustamissopimuksen määräysten vastainen.
16     Tässä tilanteessa Centrale Raad van Beroep on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan pääasian olosuhteiden kaltaisissa olosuhteissa sodan siviiliuhreille myönnettävä
avustus evätään yksinomaan sillä perusteella, että asianomainen henkilö, jolla on kyseisen jäsenvaltion kansalaisuus, ei asunut
hakemuksen tekohetkellä tuossa jäsenvaltiossa vaan toisessa jäsenvaltiossa, yhteisön oikeuden, erityisesti EY 18 artiklan
vastainen?”

Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu

EY 18 artiklan 1 kohdan sovellettavuus
17     Jotta esitettyyn kysymykseen voidaan vastata hyödyllisesti, on ensiksi määritettävä, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen
tilanne yhteisön oikeuden ja erityisesti EY 18 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
18     Kyseisen määräyksen henkilöllisen soveltamisalan osalta riittää, kun todetaan, että EY 17 artiklan 1 kohdan nojalla unionin
kansalainen on jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus. Saman 17 artiklan 2 kohdassa liitetään lisäksi unionin
kansalaisen asemaan perustamissopimuksessa määrätyt oikeudet ja velvollisuudet, joihin kuuluvat ne, jotka mainitaan EY 18
artiklan 1 kohdassa.
19     Alankomaiden kansalaisina Tas-Hagenilla ja Tasilla on unionin kansalaisten asema EY 17 artiklan 1 kohdan mukaisesti, joten
he voivat käyttää tähän asemaan liittyviä oikeuksia, joihin kuuluu muun muassa oikeus vapaasti liikkua ja oleskella jäsenvaltioiden
alueella EY 18 artiklan 1 kohdassa myönnetyllä tavalla.
20     EY 18 artiklan 1 kohdan asiallisen soveltamisalan osalta kysymys tämän määräyksen sovellettavuudesta ratione materiae pääasiassa
esitettiin yhteisöjen tuomioistuimessa käydyssä menettelyssä. PURin ja tiettyjen yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksia
esittäneiden jäsenvaltioiden mukaan kyseiseen määräyksen voidaan vedota vain siinä tapauksessa, että pelkän liikkumisvapauden
käytön ohella pääasian tosiseikat liittyvät alaan, jota säännellään yhteisön oikeudessa, jolloin tätä sovelletaan ratione
materiae kyseiseen asiaan. Tämän tulkinnan mukaan Tas-Hagen ja Tas eivät voi vedota käsiteltävänä olevassa asiassa EY 18 artiklan
1 kohdan rikkomiseen, koska sodan siviiliuhreille maksettavat korvaukset eivät kuulu yhteisön oikeuden soveltamisalaan.
21     Tämän osalta on todettava, että yhteisön oikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa avustus, josta pääasiassa on kyse ja jolla pyritään
korvaamaan sodan siviiliuhreille näille aiheutunut psyykkinen tai fyysinen vahinko, kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan.
22     Jäsenvaltioiden on kuitenkin käytettävä tällaista toimivaltaa yhteisön oikeutta ja erityisesti perustamissopimuksen niitä
määräyksiä noudattaen, jotka koskevat kaikkien unionin kansalaisten oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden
alueella.
23     On lisäksi kiistatonta, että unionin kansalaisuuden, josta määrätään EY 17 artiklassa, tarkoituksena ei ole ulottaa perustamissopimuksen
asiallista soveltamisalaa koskemaan jäsenvaltioiden sisäisiä tilanteita, jotka eivät liity millään tavalla yhteisön oikeuteen
(yhdistetyt asiat C-64/96 ja C-65/96, Uecker ja Jacquet, tuomio 5.6.1997, Kok. 1997, s. I-3171, 23 kohta ja asia C-148/02,
Garcia Avello, tuomio 2.10.2003, Kok. 2003, s. I-11613, 26 kohta).
24     Nyt esillä olevan asian osalta on todettava, että pääasian kantajien kaltainen tilanne kuuluu unionin kansalaisten vapaata
liikkuvuutta ja vapaata oleskelua jäsenvaltioissa koskevan oikeuden soveltamisalaan.
25     On muistutettava, että kun Tas-Hagen ja Tas muuttivat asumaan Espanjaan, he käyttivät EY 18 artiklan 1 kohdassa kaikille unionin
kansalaisille tunnustettua oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti muun jäsenvaltion kuin sen jäsenvaltion alueella, jonka
kansalaisia he ovat.
26     Kansallisen tuomioistuimen yhteisöjen tuomioistuimelle toimittamasta asiakirja-aineistosta ilmenee myös, että Tas-Hagenin
ja Tasin tekemien avustushakemusten hylkääminen perustuu siihen, että hakemusten tekohetkellä he asuivat Espanjassa.
27     Koska WUBOssa edellytetään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sodan siviiliuhreille myönnettävän avustuksen saamiseksi,
että hakijat asuvat hakemuksen tekohetkellä Alankomaissa, on todettava, että tässä tilanteessa se, että asianomaiset käyttivät
oikeutta liikkua ja oleskella vapaasti muussa jäsenvaltiossa kuin siinä jäsenvaltiossa, jonka kansalaisia he ovat, vaikutti
mahdollisuuteen saada kyseinen avustus.
28     Edellä esitetystä seuraa, että koska se, että Tas-Hagen ja Tas käyttivät yhteisön oikeusjärjestyksessä tunnustettua oikeutta,
vaikutti näiden oikeuteen saada kansallisessa lainsäädännössä säädetty avustus, tällaista tilannetta ei voida pitää täysin
jäsenvaltion sisäisenä tilanteena, joka ei liity millään tavalla yhteisön oikeuteen.
29     On näin ollen tutkittava, onko EY 18 artiklan 1 kohtaa, jota sovelletaan pääasian kaltaiseen tilanteeseen, tulkittava siten,
että kansallinen lainsäädäntö, jossa vaaditaan, että sodan siviiliuhreille myönnettävän korvauksen hakijoilla on hakemuksen
tekohetkellä asuinpaikka Alankomaissa, on sen vastainen.

Asuinpaikkavaatimuksen tarkastelu
30     EY 18 artiklan 1 kohdan soveltamisalan osalta yhteisöjen tuomioistuin on jo katsonut, että mahdollisuudet, jotka perustamissopimuksella
on annettu vapaan liikkuvuuden alalla, eivät saisi täyttä vaikutustaan, jos niiden käyttäminen saataisiin tehdä jäsenvaltion
kansalaiselle vähemmän houkuttelevaksi asettamalla hänen oleskelulleen vastaanottavassa jäsenvaltiossa esteitä hänen kotivaltionsa
lainsäädännön vuoksi, kun tämä lainsäädäntö on hänelle epäedullinen siksi, että hän on käyttänyt näitä mahdollisuuksiaan (asia
C-224/02, Pusa, tuomio 29.4.2004, Kok. 2004, s. I-5763, 19 kohta).
31     Kansallinen lainsäädäntö, jolla tietyt oman maan kansalaiset asetetaan huonompaan asemaan pelkästään sen vuoksi, että he ovat
käyttäneet vapauttaan liikkua ja oleskella toisessa jäsenvaltiossa, on EY 18 artiklan 1 kohdassa jokaiselle unionin kansalaiselle
tunnustettuja vapauksia koskeva rajoitus (asia C‑406/04, De Cuyper, tuomio 18.7.2006, 39 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
32     WUBO on tällainen rajoitus. Kun tämän lain mukaan sodan siviiliuhreille asetetun korvauksen saamisen edellytyksenä on se,
että asianomaisilla on asuinpaikka Alankomaissa hakemuksen tekohetkellä, sillä voidaan saada Alankomaiden kansalaiset, jotka
ovat pääasian kantajien kaltaisessa tilanteessa, luopumaan liikkumis- ja oleskeluvapautensa käyttämisestä Alankomaiden ulkopuolella.
33     Tällainen rajoitus voi olla yhteisön oikeuden perusteella oikeutettu ainoastaan, jos se perustuu objektiivisiin, yleistä etua
koskeviin ja kyseessä olevien henkilöiden kansalaisuudesta riippumattomiin syihin ja se on oikeassa suhteessa kansallisessa
oikeudessa hyväksyttävästi tavoiteltuun päämäärään (em. asia De Cuyper, tuomion 40 kohta).
34     Objektiivisten, yleistä etua koskevien syiden olemassaoloa koskevan ensimmäisen edellytyksen osalta ennakkoratkaisupyynnön
esittämisestä tehdystä päätöksestä ilmenee, että WUBOssa asuinpaikkaa koskevalla edellytyksellä asetettu rajoitus niiden henkilöiden
määrään, jotka voivat saada tällä lailla käyttöön otettuja korvauksia, perustuu Alankomaiden lainsäätäjän toiveeseen rajoittaa
solidaarisuusvelvollisuutta sodan siviiliuhreja kohtaan yksinomaan niihin henkilöihin, joilla on ollut jokin sidos Alankomaiden
kansaan sodan aikana ja sen jälkeen. Asuinpaikkaedellytys on siis osoitus siitä, missä määrin tällaiset henkilöt ovat sidoksissa
kyseiseen yhteiskuntaan.
35     Tämä solidaarisuusvelvollisuus voi toki olla objektiivinen, yleistä etua koskeva syy. Lisäksi edellytetään, että tämän tuomion
33 kohdassa mainittua suhteellisuusedellytystä noudatetaan. Oikeuskäytännöstä ilmenee, että toimenpide on oikeasuhteinen,
kun sillä voidaan toteuttaa tavoiteltu päämäärä ja kun sillä ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi
(em. asia De Cuyper, tuomion 42 kohta).
36     Kun on kyse etuuksista, joista ei säädetä yhteisön lainsäädännössä, jäsenvaltioilla on laaja harkintavalta tällaista sidossuhdetta
koskevien arviointiperusteiden vahvistamisessa, kunhan ne noudattavat yhteisön oikeudessa asetettuja rajoja.
37     Pääasiassa kyseessä olevan kaltaista asuinpaikkaedellytystä ei kuitenkaan voida luokitella toimenpiteeksi, jolla voitaisiin
toteuttaa tavoiteltu päämäärä.
38     Kuten julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksensa 67 ja 68 kohdassa, asuinpaikkaedellytystä koskevan perusteen ei voida katsoa
olevan riittävän ohjeellinen hakijoiden sidonnaisuutta etuuden myöntävään jäsenvaltioon koskeva indikaattori, koska se voi,
käsiteltävänä olevassa asiassa kyseessä olevan perusteen tavoin, johtaa erilaisiin tuloksiin sellaisten henkilöiden osalta,
jotka asuvat ulkomailla ja joiden integroitumisaste asianomaisen korvauksen myöntävän jäsenvaltion yhteiskuntaan on joka suhteessa
vastaava.
39     Näin ollen pääasiassa käytetyn kaltaisen yksinomaan korvaushakemuksen tekohetkeen liittyvän asuinpaikkaperusteen vahvistaminen
ei ole riittävän ohjeellinen hakijan sidonnaisuusastetta hänelle tällä tavoin solidaarisuuttaan osoittavaan yhteiskuntaan
koskeva peruste. Edellä esitetystä seuraa, että tämä asuinpaikkaedellytys ei ole tämän tuomion 33 ja 35 kohdassa mainitun
suhteellisuusperiaatteen mukainen.
40     Edellä esitetty huomioon ottaen esitettyyn kysymykseen on vastattava, että EY 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että
jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka nojalla tämä epää kansalaiseltaan sodan siviiliuhreille myönnettävän avustuksen yksinomaan
siitä syystä, että asianomainen henkilö ei ole asunut hakemuksen tekohetkellä kyseisessä jäsenvaltiossa vaan jossakin toisessa
jäsenvaltiossa, on sen vastainen.

Oikeudenkäyntikulut
41     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (toinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
EY 18 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että jäsenvaltion lainsäädäntö, jonka nojalla tämä epää kansalaiseltaan sodan
siviiliuhreille myönnettävän avustuksen yksinomaan siitä syystä, että asianomainen henkilö ei ole asunut hakemuksen tekohetkellä
kyseisessä jäsenvaltiossa vaan jossakin toisessa jäsenvaltiossa, on sen vastainen.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: hollanti.