CELEX: 62003CJ0371
Ulko- ja turvallisuuspolitiikka
Yhteinen kauppapolitiikka
Serbian ja Montenegron tasavaltoja koskeva kauppasulku
Asetus (ETY) N:o 1432/92
Henkilöliikenne

1       Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan talousyhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välisen kaupan kieltämisestä 1
päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1432/92 (EYVL L 151, s. 4) tulkintaa.
2       Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Aulinger ja Saksan liittotasavalta, joka velvoitti Aulingerin keskeyttämään
Serbiaan ja Montenegroon meneviä henkilöitä koskevan linja-autoliikenteen harjoittamisen sellaisen asetuksen N:o 1432/92 tulkinnan
perusteella, jota Aulinger piti virheellisenä.

Asiaa koskevat oikeussäännöt
3       Entisen Jugoslavian liittotasavallan useiden tasavaltojen itsenäistymistä seuranneiden konfliktien ja etenkin Bosnia-Hertsegovinaa
vuonna 1992 kohdanneiden konfliktien yhteydessä Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi Yhdistyneiden Kansakuntien
peruskirjan VII luvun mukaisesti 30.5.1992 päätöslauselman 757 (1992), jolla vahvistettiin Jugoslavian liittotasavaltaa (Serbia
ja Montenegro) koskeva kauppasulku. Kyseinen kauppasulku kohdistui erityisesti kaikkeen perustuotteiden ja muiden tavaroiden
kauppaan.
4       Päätöslauselman 757 (1992) 5 ja 7 kohdassa todetaan seuraavaa:
”5.      Mikään valtio ei saa asettaa Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) viranomaisten tai Jugoslavian liittotasavallassa
(Serbia ja Montenegro) toimivien kaupallisten, teollisten tai julkisiin palveluihin kuuluvien yhteisöjen käyttöön raha‑ tai
muita varoja, ja niiden on estettävä kansalaisiaan ja alueellaan toimivia henkilöitä siirtämästä alueeltaan tai muulla tavalla
asettamasta näiden viranomaisten tai tällaisten yhteisöjen käyttöön raha‑ tai muita varoja samoin kuin siirtämästä varoja
Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) alueella oleville henkilöille tai yhteisöille, lukuun ottamatta yksinomaan
ja ehdottomasti lääkintä‑ ja humanitäärisiin tarkoituksiin ja elintarvikkeista suoritettavia maksuja;
– –
7.       Kaikki valtiot
a)      epäävät lähtöluvan, laskeutumisluvan tai luvan lentoon sen ilmatilan kautta kaikilta ilma‑aluksilta, jos kyseinen ilma-alus
on matkalla laskeutuakseen Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) alueelle tai jos se on noussut ilmaan siellä,
ellei päätöslauselmalla 724 (1991) perustettu turvallisuusneuvoston komitea ole hyväksynyt kyseisen ilma-aluksen suorittamaa
lentoa humanitaaristen tai muiden turvallisuusneuvoston antamien merkityksellisten päätöslauselmien mukaisten syiden perusteella.
– – ”
5       Euroopan talousyhteisö ja sen jäsenvaltiot turvautuivat yhteisön oikeuden mukaiseen välineeseen varmistaakseen erityisesti
tiettyjen päätöslauselmassa 757 (1992) määrättyjen toimenpiteiden yhdenmukaisen täytäntöönpanon yhteisön alueella. Niinpä
Euroopan yhteisöjen neuvosto antoi asetuksen N:o 1432/92.
6       Asetuksen 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Alkaen 31 päivästä toukokuuta 1992 on kiellettyä:
a)      tuoda yhteisön alueelle mitään perus‑ tai muita tuotteita, jotka ovat peräisin Serbian ja Montenegron tasavalloista tai tulevat
sieltä;
b)      viedä Serbian ja Montenegron tasavaltoihin mitään perus‑ tai muita tuotteita, jotka ovat peräisin yhteisön alueelta tai tulevat
sieltä;
c)      sallia mitään toimintaa, jonka tarkoituksena tai vaikutuksena on a ja b kohdassa tarkoitettujen toimien suora tai välillinen
edistäminen;
d)      tarjota sellaisia muita kuin taloudellisia palveluja, joiden tarkoituksena tai vaikutuksena on Serbian ja Montenegron tasavaltojen
talouden suora tai välillinen edistäminen, ja erityisesti tarjota sellaisia muita kuin taloudellisia palveluja, jotka on tarkoitettu:
i)      minkä tahansa taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi Serbian ja Montenegron tasavalloissa tai näistä tasavalloista käsin;
tai
ii)      jollekin seuraavista henkilöistä:
–       kuka tahansa luonnollinen henkilö Serbian ja Montenegron tasavalloissa,
–       mikä tahansa Serbian ja Montenegron tasavaltojen lainsäädännön mukaan yhtiönä tai muuten perustettu oikeushenkilö,
–       mikä tahansa Serbian ja Montenegron tasavalloissa asuvien henkilöiden tai näiden tasavaltojen lainsäädännön mukaan perustettujen
yhteisöjen määräysvallassa oleva yhtiönä tai muuten taloudellista toimintaa harjoittava yhteisö (joko Serbian ja Montenegron
tasavalloissa tai ei).
Lentoliikenteen palveluita koskevan kiellon edellytykset määritellään [liitteessä].”
7       Saman asetuksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan koko yhteisön alueella, myös sen ilmatilassa, ja kaikissa lentokoneissa tai aluksissa, jotka kuuluvat
jonkin jäsenvaltion lainkäyttövallan alaisuuteen, sekä muualla kaikkiin jäsenvaltioiden kansalaisiin ja kaikkiin jonkin jäsenvaltion
lainsäädännön mukaisesti perustettuihin yhtiöihin tai muihin yhteisöihin.”

Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
8       Aulinger on Saksaan sijoittautunut autoilija. Serbian ja Montenegron tasavalloille asetetun kauppasulun voimassa pitämisen
aikana hän kuljetti kauppasulkualueen lähiympäristöön ja lähiympäristöstä siirtotyöläisiä, erityisesti serbialaisia ja montenegrolaisia,
jotka matkustivat Serbiaan tai Montenegroon tai palasivat sieltä. Aulinger toimi useimmiten alihankkijana niin ikään Saksassa
kotipaikkaansa pitävälle matkatoimistolle, joka järjesti koko matkan Saksassa sijaitsevan lähtöpaikan ja kauppasulkuun asetettujen
tasavaltojen alueella sijaitsevan määränpäänä olevan paikan välillä tai päinvastoin käyttämällä näissä viimeksi mainituissa
tasavalloissa kotipaikkaansa pitäviä autoilijoita siihen matkan osaan, joka tehtiin näiden valtioiden alueella. Matkatoimisto
toimitti matkustajille yhtenäiset liput näitä kuljetusten ”osia” varten (gebrochene Verkehr, jäljempänä kuljetukset (liikenne),
joissa käytetään useita kulkuneuvoja).
9       Sen jälkeen, kun Aulingeria oli syytetty asetuksen N:o 1432/92 rikkomisesta, hän käytännöllisesti katsoen lopetti vuonna 1993
osallistumisen näihin kuljetuksiin, joissa käytettiin useita kulkuneuvoja.
10     Aulingeria vastaan käynnistetyn rikosasian käsittely päätettiin kuitenkin sen jälkeen, kun Bundesgerichtshof oli 21.4.1995
antamallaan tuomiolla katsonut, että päätöslauselmassa 757 (1992) ei kielletä yksityisten henkilöiden kuljettamista kauppasulkualueelle
ja ‑alueella ja että oli hyödytöntä ottaa kantaa siihen, säädettiinkö asetuksessa N:o 1432/92 tällaisesta kiellosta, koska
tarpeellisia kansallisia menettelyjä rikosoikeudellisten seuraamusten määrittämiseksi mainitun asetuksen rikkomisesta ei ollut
noudatettu.
11     Aulinger vaati siten korvausta vahingosta, jonka hän katsoi kärsineensä. Yhtäältä hän sai korvauksen hänen kohdistetusta rikossyytteestä.
Toisaalta hän vaati pääasian vastaajalta (jäljempänä Saksan liittotasavalta) 500 000 Saksan markan (DEM) suuruista vahingonkorvausta
pääasiallisen toimeentulolähteensä menetyksestä sen vuoksi, että hänen harjoittamansa kuljetustoiminta, jossa käytettiin useita
kulkuneuvoja, kauppasulkualueen lähiympäristöstä ja lähiympäristöön oli lähes kokonaan keskeytynyt. Vaatimuksensa tueksi hän
väitti, että asetuksessa N:o 1432/92 ei kielletty kyseistä toimintaa. Hän esittää tältä osin, että Euroopan yhteisöjen komissio
ei itse katsonut, että tällainen liikenne olisi kielletty ja että Saksan viranomaisten olisi pitänyt kuulla jäsenvaltioita
ennen kuin ne ottivat kantaa tähän monien autoilijoiden kannalta tärkeään seikkaan. Aulingerin mukaan muut jäsenvaltiot ovat
siten komission arvioinnin kanssa samalla kannalla.
12     Saksan liittotasavalta väitti, että kuljetuksilla, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, pyrittiin kiertämään kieltoa, joka
koski henkilöiden kuljettamista suoraan kauppasulkualueelle, ja että asetuksella N:o 1432/92 kiellettiin siten myös tämäntyyppinen
liikenne. Saksan liittotasavalta katsoi, että sen asetusta koskeva tulkinta oli joka tapauksessa puolustettavissa, ja johti
tästä tulkinnasta sen, että kyse ei ollut Bürgerliches Gesetzbuchin (siviililaki) 839 §:ssä edellytetystä tuottamuksesta valtion
vastuun syntymiseksi. Se lisäsi, että sillä ei ollut velvollisuutta kuulla muita jäsenvaltioita ja/tai komissiota, koska yhteisön
oikeuden tulkinta ja soveltaminen kuuluvat lähtökohtaisesti jäsenvaltioille. Jäsenvaltiot olivat kuitenkin toimineet yhdessä
komiteoissa (tai niiden yhteydessä) komission kanssa pidettyjen kokousten aikana.
13     Landgericht, jonka käsiteltäväksi asia saatettiin, katsoi Saksan liittotasavallan olevan oikeassa. Tuomioistuin perusti päätöksensä
erityisesti Saksan liittotasavallan väitteeseen, jonka mukaan mitään sellaista tämän tuottamusta ei voitu todeta, joka synnyttäisi
vastuun siviililain 839 §:n nojalla.
14     Aulinger valitti tästä tuomiosta Oberlandesgericht Kölniin, joka on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen
tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)   Oliko – – asetuksen N:o 1432/92 – – 1 artiklan d alakohtaa tulkittava siten, että elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden
kuljetus kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta oli sallittua sellaisena kuljetuksena, jossa käytetään useita kulkuneuvoja,
vai oliko se kiellettyä?
Kuljetuksella, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on ymmärrettävä henkilöiden kuljetusta kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta
siten, että sellainen yritys, jonka kotipaikka on yhteisön jäsenvaltiossa, ja yritys, jonka kotipaikka on kauppasulkualueella,
toimivat yhteistyössä, jolloin ensin mainittu suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja toinen kuljetuksen
tästä paikasta kauppasulkualueelle (matkustajien siirtyessä ajoneuvosta toiseen).
2)     Jos yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, oli sallittua, oliko jäsenvaltioilla
EY 10 artiklan, EY 297 artiklan tai muiden yhteisön oikeuden normien perusteella velvollisuus kuulla asiassa toisia jäsenvaltioita
ja/tai komissiota ennen kuin se toteutti kansallisia toimenpiteitä tällaisen lainvastaiseksi väitetyn liikenteen johdosta?”

Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu

Ensimmäinen kysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
15     Aulinger katsoo, että kysymys siitä, oliko kuljetus, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, kauppasulkualueelta tai kauppasulkualueelle
kielletty, on erotettava siitä kysymyksestä, oliko Aulingerin itsensä tarjoaman kaltainen, tähän kuljetukseen myötävaikuttava
osittainen palvelun suoritus myös kielletty. Hän korostaa, ettei hän järjestänyt kuljetuksia, joissa käytettiin useita kulkuneuvoja,
vaan tyytyi suorittamaan matkatoimiston tilaaman palvelun kauppasulkualueen ulkopuolisilla alueilla.
16     Tältä osin hän esittää esimerkkejä, jotka hänen mukaansa osoittavat, ettei asetuksessa N:o 1432/92 voitu kieltää hänen suorittamansa
palvelun kaltaista palvelua päätymättä siihen järjettömään lopputulokseen, että kaikki sellaisen kuljetuksen toteuttamista
edistävä toiminta, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on kiellettyä. Siten henkilö, joka on myynyt matkustajille yhtenäiset
liput, nämä samat matkustajat, jotka ovat myötävaikuttaneet toimintaan maksamalla matkan hinnan, tai huoltoasemanhoitaja,
joka on täyttänyt linja-auton bensiinisäiliön, ovat rikkoneet kauppasulkua. Hän lisää, että kauppasulku on luonteeltaan taloudellinen,
eikä sen tavoitteena ole kieltää henkilöiden matkustamista ja kuljetuksia.
17     Aulingerin mukaan sama johtopäätös pätee kokonaisuudessaan sellaiseen liikenteeseen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
Kysymystä siitä, oliko tällainen liikenne kielletty asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan d alakohdan nojalla, on arvioitava päätöslauselman
757 (1992) perusteella. Päätöslauselman 5 kohdassa rajoitutaan kieltämään asettamasta viranomaisten tai Jugoslavian liittotasavallassa
kotipaikkaansa pitävien yritysten käyttöön raha‑ tai muita ”varoja”. Käsite ”varoja” pitää kyllä sisällään edellä mainituille
yrityksille tehdyt palvelujen suoritukset, mutta matkustajien kuljettamista siihen paikkaan, josta eteenpäin serbialaiset
tai montenegrolaiset kuljetusyritykset huolehtivat heidän kuljettamisestaan, ei voida pitää palvelujen tarjoamisena näille
yrityksille ja siten varojen käyttöön asettamisena niiden hyväksi. Aulingerin mukaan kyseisten palvelujen saajina olivat ainoastaan
matkustajat.
18     Aulingerin mukaan asetuksella N:o 1432/92 ei pyritä asettamaan mitään lisäseuraamusta päätöslauselmassa 757 (1992) säädettyihin
seuraamuksiin nähden. Sen tavoitteena on pelkästään varmistaa Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston päättämien
seuraamusten yhdenmukainen täytäntöönpano koko yhteisön alueella. Aulinger perustaa väitteensä tämän asetuksen johdanto-osan
kymmenenteen luetelmakohtaan sekä asiassa C‑124/95, Centro-Com, 14.1.1997 annettuun tuomioon (Kok. 1997, s. I‑81). Näin ollen
hänen mukaansa asetuksessa ei voida itsenäisesti sellaisen kuljetuksen yhteydessä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, kieltää
henkilöiden kuljettamista paikkaan, josta eteenpäin serbialaiset ja montenegrolaiset autoilijat huolehtivat heidän kuljettamisestaan.
19     Saksan liittotasavalta, Saksan hallitus ja komissio viittaavat aivan aluksi asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan d alakohdan sanamuotoon.
Ne väittävät, että elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden kuljettaminen on tässä säännöksessä tarkoitettu ”palvelu”. Se,
tarjotaanko tällaista palvelua suorana kuljetuksena vai kuljetuksena, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, ei mitenkään vaikuta
asiaan. Saksan liittotasavalta korostaa, että kyseisessä säännöksessä käytetyt ilmaisut osoittavat, että siinä säädetyllä
kiellolla on laaja soveltamisala. Tarkemmin sanottuna matkat, jotka toteutettiin kuljetuksina, jossa käytetään useita kulkuneuvoja,
vaikutuksena oli ainakin välillisesti Serbian ja Montenegron tasavaltojen talouden edistäminen.
20     Saksan liittotasavalta ja komissio nimittäin lähtevät siitä periaatteesta, että kauppasulkualueelta tai kauppasulkualueelle
tapahtuvassa suorassa liikenteessä on kyse kauppasulun rikkomisesta, koska kyseisen liikenteen seurauksena yhteisölle kuuluvat
ajoneuvot asetetaan kauppasulussa olevien maiden talouden käyttöön ja mahdollistetaan se, että kuljetettavat henkilöt tuovat
näihin maihin valuuttaa. Ne katsovat, että arvioinnin on oltava sama sellaisen kuljetuksen osalta, jossa käytetään useita
kulkuneuvoja. Saksan hallituksen ja komission mukaan ainoa poikkeus tehdään yksityisillä ajoneuvoilla muutoin kuin elinkeinotoiminnassa
tehtävien sellaisten matkojen suhteen, jotka voidaan hyväksyä humanitääristen syiden perusteella ja myös sen vuoksi, että
tällöin kyse ei ole asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan d alakohdassa tarkoitetusta palvelujen tarjoamisesta.
21     Saksan liittotasavalta ja Saksan hallitus lisäävät, että asetuksen N:o 1432/92 tarkoitus ja tavoite vahvistavat edellä lyhyesti
esitetyn sanamuodon mukaisen tulkinnan.
22     Saksan hallitus viittaa myös Euroopan talousyhteisön ja Jugoslavian liittotasavallan (Serbia ja Montenegro) välisestä kaupasta
26 päivänä huhtikuuta 1993 annettuun neuvoston asetukseen (ETY) N:o 990/93 (EYVL L 102, s. 14), jolla on kumottu asetus N:o 1432/92.
23     Se toteaa, että asetuksen N:o 990/93 1 artiklan 1 kohdan e alakohdassa säädetään saman asetuksen 2 artiklassa ilmaistuin poikkeuksin
kiellosta tarjota muita kuin rahoituspalveluja, ja nämä poikkeukset koskevat erityisesti kauttakulkua Jugoslavian liittotasavallan
alueella ja saapumista sen aluevesille. Saksan hallituksen mukaan kyseisillä poikkeuksilla ei olisi merkitystä, mikäli kuljetukset,
joiden lähtöpaikka tai määränpää on kauppasulkualueella, eivät olisi kiellettyjä. Tämä asetus siten vahvistaa Saksan hallituksen
asetuksen N:o 1432/92 suhteen tekemää tulkintaa.
24     Saksan liittotasavalta väittää, että ei ole tarpeen selvittää, kielletäänkö päätöslauselmassa 757 (1992) itsessään kuljetukset,
jossa käytetään useita kulkuneuvoja, sillä yhteisön lainsäätäjä halusi mahdollisesti päättää ankarammasta kauppasulusta, kun
otetaan huomioon kauppasulkualueen maantieteellisesti läheinen sijainti yhteisöön nähden. Asetuksen N:o 1432/92 tulkinnan
on siten tapahduttava itsenäisesti komission puolustaessa tätä näkemystä pääasiassa samoilla perusteilla.
25     Saksan liittotasavalta ja Saksan hallitus väittävät lisäksi, että velvollisuus varmistaa asetuksen N:o 1432/92 tehokas vaikutus
edellyttää, että siinä katsotaan kielletyksi liikenne, jossa käytetään useita kulkuneuvoja. Saksan liittotasavalta katsoo,
että mikäli näin ei tehtäisi, kyseisen asetuksen säännöksiä olisi voitu helposti kiertää suosimalla yhteistyötä sellaisten
yritysten (autoilijoiden) kanssa, joiden toiminta on sijoittunut Serbiaan ja Montenegroon. Saksan hallitus viittaa erityisesti
asiassa C‑84/95, Bosphorus, 30.7.1996 annettuun tuomioon (Kok. 1996, s. I‑3953, 3 ja 18 kohta).
26     Lopuksi Saksan liittotasavalta korostaa nojautumalla samaan tuomioon, että kielto, joka koski kuljetuksia, jossa käytetään
useita kulkuneuvoja, ei ollut vastoin kyseessä oleville yrityksille kuuluvia perusoikeuksia.
27     Komissio katsoo kuitenkin, että jos kuljetus olisi varmistettu ainoastaan kauppasulkualueen rajalle ilman, että matkustajia
aiottiin myöhemmin kuljettaa tälle alueelle, ei olisi ollut mahdollista osoittaa, että tällaisen toiminnan vaikutuksena oli
Serbian ja Montenegron talouden edistäminen. Tässä tapauksessa nämä taloudet eivät olisi hyötyneet yhteisöstä olevan liikennevälineen
toimittamisesta, eikä tämä toiminta itsessään olisi johtanut asianomaisten henkilöiden kuljettamiseen Serbiaan ja Montenegroon.
28     Komissio myöntää, että kyseisten henkilöiden kuljettaminen rajalle avaa heille mahdollisuuden mennä tämän jälkeen omin neuvoin
kauppasulkualueelle ja että valuutta, jota he kuljettavat, vahvistaa kauppasulkualueen taloutta, mutta se katsoo, että tämä
kauppasulkua koskeva tulkinta on liian laaja. ”Yhteisöstä olevan” liikennöitsijän suorittama palvelu on ainoastaan edeltävä
liiketoimi, ja kauppasululla tarkoitettujen tasavaltojen talouden vahvistuminen johtuu itse matkustajista eikä liikennöitsijöistä,
jotka kuljettavat heidät kauppasulkualueen lähelle.
29     Komissio lisää, että sellaisen todellisen liikenteen yhteydessä, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, kuten on kyse pääasiassa,
ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on vahvistaa, kuka on tarjonnut kielletyn palvelun suorituksen. Sen kuuluu
nimittäin ratkaista, miltä osin Aulingerin kaltainen alihankkija, joka osallistuu sellaisen liikenteen toteuttamiseen, jossa
käytetään useita kulkuneuvoja, mahdollisesti olematta suoraan vastuussa sen suunnittelusta ja kulusta, on rikkonut asetuksen
N:o 1432/92 1 artiklan d alakohtaa.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
30     Asetuksen N:o 1432/92 johdanto-osan kymmenennessä perustelukappaleessa todetaan, että asetuksen tavoitteena on erityisesti
varmistaa tiettyjen päätöslauselmassa 757 (1992) määrättyjen toimenpiteiden yhdenmukainen täytäntöönpano koko yhteisön alueella.
Siten mainitun asetuksen tulkinnassa on otettava huomioon sekä tämän päätöslauselman sanamuoto että tarkoitus (ks. vastaavasti
em. asia Bosphorus, tuomion 13 ja 14 kohta). Näin ollen asetusta N:o 1432/92 ei pidä tulkita päätöslauselman 757 (1992) säännösten
vastaisesti.
31     Missään asetuksen N:o 1432/92 säännöksessä, sen enempää kuin päätöslauselman 757 (1992) kohdassakaan, ei kielletä henkilöiden
liikkumista Euroopan talousyhteisön jäsenvaltioiden ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välillä.
32     Kuitenkin Saksan hallitus ja komissio perustellusti väittävät, että asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan d alakohdassa kielletään
jäsenvaltioihin sijoittautuneiden liikennöitsijöiden elinkeinotoimintana suorittama henkilöiden kuljetus suoraan jonkin jäsenvaltion
alueella sijaitsevasta paikasta Serbian tai Montenegron tasavallan alueella sijaitsevaan paikkaan. Tällaisten muiden kuin
rahoituspalvelujen suoritus nimittäin kuuluu kyseisen säännöksen soveltamisalaan siltä osin kuin se on osa ”Serbian ja Montenegron
tasavalloissa harjoitettua taloudellista toimintaa” ja osa ”Serbian ja Montenegron tasavalloista oleville [luonnollisille
henkilöille]” tarjottujen sellaisten palveluiden suoritusta, jotka on nimenomaisesti mainittu asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan
d alakohdassa esimerkkeinä kielletyistä muista kuin rahoituspalveluiden suorituksista.
33     Arviointi voi ainoastaan olla sama sellaisen kuljetusta koskevan suorituksen osalta, joka tapahtuu saman lähtö‑ ja saapumispaikan
välillä ja joka järjestetään jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen ja kauppasulkualueelle sijoittautuneen yrityksen välisenä
yhteistyönä, jolloin ensin mainittu suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja toinen kuljetuksen tästä paikasta
kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta tähän paikkaan (matkustajien siirtyessä ajoneuvosta toiseen). Tältä osin merkitystä
ei ole sillä, suorittavatko palvelun erilliset peräkkäiset liikennöitsijät vai suorittavatko ne sen alihankintana.
34     Mikäli tulkinta ei olisi tämä, asetuksen N:o 1432/92 tehokasta vaikutusta voitaisiin lisäksi helposti horjuttaa yhteisöstä
olevien yritysten sekä serbialaisten tai montenegrolaisten yritysten välillä tehdyillä yhteistyötä koskevilla sopimuksilla.
35     Näin ollen, mikäli asetuksen N:o 1432/92 voimassaolon aikana autoilija osallistui, myös silloin, kun se tapahtui alihankkijana,
sellaiseen henkilöiden kuljetukseen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, yhteisön jäsenvaltion alueen ja Serbian ja Montenegron
tasavaltojen alueiden välillä, hän rikkoi kyseisen asetuksen säännöksiä. Sitä vastoin hän saattoi jatkaa elinkeinotoimintana
suoritettavan henkilöiden kuljetuksen hoitamista kauppasulkualueen lähelle sillä edellytyksellä, että kyseisen palvelun suoritus
ei liittynyt kuljetukseen, jossa käytetään useita kulkuneuvoja.
36     Ensimmäiseen kysymykseen on siten vastattava, että asetuksen N:o 1432/92 1 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että
elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden kuljetus Serbian ja Montenegron tasavaltoihin tai tasavalloista, joka toteutetaan
kuljetuksena, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, oli kielletty. Kuljetuksella, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on ymmärrettävä
henkilöiden sellaista kuljetusta kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta, joka järjestetään jäsenvaltioon sijoittautuneen
yrityksen ja kauppasulkualueelle sijoittautuneen yrityksen välisenä yhteistyönä, jolloin ensin mainittu suorittaa kuljetuksen
kauppasulkualueen rajan lähelle ja toinen kuljetuksen tästä paikasta kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta tähän paikkaan
(matkustajien siirtyessä ajoneuvosta toiseen).

Toinen kysymys
37     Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.

Oikeudenkäyntikulut
38     Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle,
ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan talousyhteisön ja Serbian ja Montenegron tasavaltojen välisen kaupan kieltämisestä 1 päivänä kesäkuuta 1992 annetun
neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1432/92 1 artiklan d alakohtaa on tulkittava siten, että elinkeinotoimintana suoritettu henkilöiden
kuljetus Serbian ja Montenegron tasavaltoihin tai tasavalloista, joka toteutetaan kuljetuksena, jossa käytetään useita kulkuneuvoja,
oli kielletty.
Kuljetuksella, jossa käytetään useita kulkuneuvoja, on ymmärrettävä henkilöiden sellaista kuljetusta kauppasulkualueelle tai
kauppasulkualueelta, joka järjestetään jäsenvaltioon sijoittautuneen yrityksen ja kauppasulkualueelle sijoittautuneen yrityksen
välisenä yhteistyönä, jolloin ensin mainittu suorittaa kuljetuksen kauppasulkualueen rajan lähelle ja toinen kuljetuksen tästä
paikasta kauppasulkualueelle tai kauppasulkualueelta tähän paikkaan (matkustajien siirtyessä ajoneuvosta toiseen).
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.