CELEX: 62005TJ0237
Oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin
Asetus (EY) N:o 1049/2001
Yrityskeskittymää koskevaan menettelyyn liittyvät asiakirjat
Asetus (EY) N:o 4064/89
Asetus (EY) N:o 139/2004
Asetus (EY) N:o 802/2004
Asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epääminen
Tutkinta- ja tilintarkastustoimien suojaa koskeva poikkeus
Taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus
Päätöksentekomenettelyn suojaa koskeva poikkeus
Oikeudellisen neuvonannon suojaa koskeva poikkeus

Asian tausta
1.
Kantajan esittämät pyynnöt saada tutustua asiakirjoihin
Kantaja Éditions Odile Jacob SAS esitti Euroopan yhteisöjen komissiolle 27.1.2005 päivätyssä kirjeessä Euroopan parlamentin,
neuvoston ja komission asiakirjojen saamisesta yleisön tutustuttavaksi 30.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston
asetuksen (EY) N:o 1049/2001 (EYVL L 145, s. 43) nojalla pyynnön saada tutustua useisiin hallinnollista menettelyä (jäljempänä
kyseinen menettely) koskeviin asiakirjoihin, jotka johtivat keskittymän julistamisesta yhteismarkkinoille ja ETA-sopimuksen
toimintaan soveltuvaksi 7.1.2004 tehdyn komission päätöksen 2004/422/EY (Asia COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP) (EUVL L
125, s. 54; jäljempänä soveltuvuutta koskeva päätös) hyväksymiseen, käyttääkseen niitä kanteensa tueksi asiassa T‑279/04,
Éditions Odile Jacob vastaan komissio, jonka käsittely oli kesken ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja jossa vaadittiin
kumoamaan soveltuvuutta koskeva päätös. Kyseiset asiakirjat ovat
a)      perusteellisen tutkimuksen aloittamisesta kyseisessä menettelyssä yrityskeskittymien valvonnasta 21.12.1989 annetun neuvoston
asetuksen (ETY) N:o 4064/89 (EYVL L 395, s. 1) 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan nojalla 5.6.2003 tehty komission päätös
b)      Natexis Banques populaires SA:n Segex Sarl:n ja Ecrinvest 4 SA:n kanssa 3.12.2002 allekirjoittaman luovuttamista koskevan
sopimuksen täydellinen versio
c)      komission ja Natexis Banques populairesin kesken vuoden 2002 syyskuun ja 14.4.2003 tapahtuneen keskittymää koskevan ilmoituksen
välisenä aikana käyty kirjeenvaihto kokonaisuudessaan
d)      komission ja Lagardère SCA:n kesken vuoden 2002 syyskuun ja mainitun ilmoittamisen välisenä aikana käyty kirjeenvaihto kokonaisuudessaan
e)      sopimus, jolla Vivendi Universal SA:n Vivendi Universal Publishing SA:sta (VUP) omistamien osuuksien ja omaisuuserien omistus
siirtyi 20.12.2002 Natexis Banques populairesille
f)       Lagardèren 22.10.2002 Vivendi Universalille tekemä lupaus ostaa VUP
g)      kaikki komission sisäiset muistiot, jotka koskevat yksinomaan tai osittain asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan
soveltamista Natexis SA/Investima 10 SAS:n VUP:n omaisuuserien ostoon, mukaan lukien komission kilpailun pääosaston ja viimeksi
mainitun oikeudellisen yksikön välillä vaihdetut muistiot
h)      komission ja Natexisin välillä käyty kirjeenvaihto, joka koskee yksinomaan tai osittain asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5
kohdan a alakohdan soveltamista Natexis/Investima 10:n VUP:n omaisuuserien ostoon, kokonaisuudessaan.
Kantaja lähetti 27.1.2005 komissiolle kirjeen, jossa se pyysi oikeutta tutustua toiseen sarjaan asiakirjoja, joita se voisi
käyttää kanteensa tueksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olleessa asiassa T-452/04, Éditions Odile Jacob
vastaan komissio, jossa vaadittiin kumoamaan komission 30.7.2004 tekemä päätös, joka koski Wendel Investissement SA:n hyväksymistä
Lagardèren luovuttamien omaisuuserien ostajaksi soveltuvuutta koskevan päätöksen mukaisesti (jäljempänä hyväksymistä koskeva
päätös). Kyseiset asiakirjat ovat
a)       komission päätös, jolla hyväksytään asiamies, joka valvoo, että Lagardère noudattaa sitoumuksia, jotka se oli tehnyt soveltuvuutta
koskevan päätöksen kohteena olevan keskittymän hyväksymisen yhteydessä
b)       Lagardèren Salustro Reydel Management SA:lle antama valtakirja valvoa, että Lagardère noudattaa sitoumuksia, jotka se oli
tehnyt soveltuvuutta koskevan päätöksen kohteena olevan keskittymän hyväksymisen yhteydessä
c)      mahdolliset komission pyytämät valtakirjahankkeeseen liittyvät muutokset ja Lagardèren tältä osin antamat vastaukset
d)      Lagardèren antama valtakirja erillisten omaisuuserien varainhoitajalle (Hold Separate Manager), joka vastaa omaisuuserien
hallinnoinnista soveltuvuutta koskevan päätöksen mukaisesti
e)      mainitun varainhoitajan hyväksymisestä tehty komission päätös
f)      Lagardèren ja Wendel Investissementin kesken 28.5.2004 allekirjoitettu sopimusluonnos luovutettujen omaisuuserien edelleenluovutuksesta
g)      Lagardèren komissiolle lähettämä, 4.6.2004 päivätty kirje, jossa tätä pyydettiin hyväksymään Wendel Investissement luovutettujen
omaisuuserien ostajaksi
h)      komission Lagardèrelle asetuksen N:o 4064/89 11 artiklan perusteella lähettämä, 11.6.2004 päivätty tietojensaantipyyntö, jotta
komissio voi arvioida, täyttyivätkö Wendel Investment ‑yhtiön hyväksymisen edellytykset
i)      Lagardèren 21.6.2004 päivätty vastaus tähän tietojensaantipyyntöön
j)      asiamiehen kertomus, jossa arvioidaan Wendel Investissementin ehdokkuutta luovutettujen omaisuuserien ostajaksi suhteessa
hyväksymisperusteisiin ja joka toimitettiin komissiolle 5.7.2004.
Kilpailun pääosaston pääjohtaja toimitti kantajalle 15.2.2005 faksitse komission 5.2.2004 päivätyn kirjeen, jossa hyväksyttiin
asiamiehen ja erillisten omaisuuserien varainhoitajan nimeäminen (edellä 2 kohdan a ja e alakohdassa tarkoitetut asiakirjat),
ja ilmoitti tälle, että muita asiakirjoja ei voitu toimittaa sille, koska asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä,
toisessa ja kolmannessa luetelmakohdassa ja 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa määritellyt poikkeukset oikeudesta tutustua
asiakirjoihin kattavat ne ja koska mikään ylivoimainen yleinen etu ei edellytä tietojen antamista niiden sisällöstä.
Kantaja esitti 18.2.2005 päivätyssä kirjeessä uudistetun hakemuksen (jäljempänä tutustumispyyntö) niiden asiakirjojen osalta,
joihin tutustuminen oli siltä evätty.
Komission pääsihteeri ilmoitti 14.3.2005 kantajalle, että sen kysymykseen vastaamisen määräaikaa oli pidennetty asetuksen
N:o 1049/2001 8 artiklan 2 kohdan mukaisesti 7.4.2005 asti tutustumispyynnön monimutkaisuuden ja pyydettyjen asiakirjojen
määrän vuoksi.
2.
Riidanalainen päätös
Komissio vahvisti 7.4.2005 tekemällään päätöksellä D(2005) 3286 (jäljempänä riidanalainen päätös) 15.2.2005 päivätyn kieltäytymisensä
antaa tietoja asiakirjojen sisällöstä.
Komissio yksilöi tutustumispyynnössä tarkoitetut asiakirjat ja toimitti niistä yksityiskohtaisen luettelon lukuun ottamatta
edellä olevan 1 kohdan d alakohdan asiakirjoja, koska Lagardèren ja komission välistä kirjeenvaihtoa oli noin kaksikymmentä
arkistointikansiota ja yksityiskohtaisen luettelon laatiminen niistä olisi ollut hallinnollisesti kohtuuttoman työlästä. Lisäksi
se tarkensi, että edellä 1 kohdan f alakohdassa mainittu asiakirja ei ole sen hallussa ja että edellä 1 kohdan c alakohdassa
tarkoitettuihin asiakirjoihin sisältyy kyseisen kohdan h alakohdassa tarkoitetut asiakirjat.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio vetoaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädettyyn
tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa koskevaan poikkeukseen evätessään oikeuden tutustua mihinkään
pyydettyyn asiakirjaan, joka on toimitettu komission yksiköille tai on näiden laatima yrityskeskittymän valvontamenettelyssä.
Komissio katsoo, että jos unionin yleinen tuomioistuin kumoaa soveltuvuutta koskevan päätöksen, komission on tehtävä uusi
päätös ja näin ollen aloitettava tutkinta uudelleen. Tämän tutkinnan tarkoitus vaarantuisi, jos valvontamenettelyssä laaditut
tai vastaanotetut asiakirjat saatettaisiin julkisiksi tässä vaiheessa. Yleisemmin komissio katsoo, että keskittymän valvontamenettelyssä
sille toimitettujen tietojen paljastaminen rikkoisi sen tarvitsemien tietojen keräämiseksi välttämättömän komission ja osapuolten
välisen luottamuksen ja yhteistyön ilmapiirin.
Komissio vetoaa myös asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyyn taloudellisten
etujen suojaa koskevaan poikkeukseen perustellessaan kieltoa saada tutustua edellä 1 kohdan b–e ja h alakohdassa ja edellä
2 kohdan b, c (osittain), d, f, g, i, ja j alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin, sillä ne sisältävät arkaluonteisia,
kyseisten yritysten taloudellisia strategioita koskevia tietoja, jotka nämä viimeksi mainitut ovat toimittaneet komissiolle
ainoastaan suunnitellun keskittymän valvontaa varten. Komissio arvioi, että edellä 1 kohdan a alakohdassa ja edellä 2 kohdan
c alakohdassa (joka koskee komission Lagardèrelle lähettämiä kirjeitä) ja h alakohdassa tarkoitetut asiakirjat, jotka ovat
kaikki sen laatimia, sisältävät myös kyseisiä yrityksiä koskevia taloudellisesti arkaluonteisia tietoja.
Komissio vetoaa lisäksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädettyyn toimielimen päätöksentekomenettelyn
suojaa koskevaan poikkeukseen perustellakseen kieltoa saada tutustua kahteen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista
kolmesta komission sisäisestä muistiosta. Yksi on kilpailun pääosaston lausuntopyyntö oikeudelliselle yksikölle; toinen on
kilpailuasioista vastaavalle komission jäsenelle laadittu muistio, joka sisältää yhteenvedon asiakirja-aineiston tilasta.
Komissio arvioi, että näistä kahdesta muistiosta ilmenee alustavia sisäisiä lausuntoja ja keskusteluja, jotka liittyvät soveltuvuutta
koskevan päätöksen hyväksymiseen, ja että sen päätöksentekomenettelylle aiheutuisi vakavaa vahinkoa siitä, että sen sisäiset
neuvottelut saatettaisiin julkisiksi. Se väittää, että sen yksiköillä on oltava mahdollisuus ilmaista mielipiteensä vapaasti,
suojassa kaikenlaisilta ulkoisilta paineilta, jotta ne voivat antaa komissiolle selvityksiä päätöksentekoa varten.
Komissio tukeutuu lopuksi asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädettyyn oikeudellisen neuvonannon
suojaa koskevaan poikkeukseen perustellakseen kieltoa saada tutustua yhteen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista asiakirjoista.
Se korostaa, että on erittäin tärkeää, että oikeudellista neuvontaa voidaan antaa peittelemättömästi, objektiivisesti ja riippumattomasti.
Se katsoo, että jos oikeudellisen yksikön olisi pitänyt ottaa huomioon sen lausunnon myöhempi julkaiseminen, se ei olisi ilmaissut
itseään täysin riippumattomasti.
Kolmansilta osapuolilta peräisin olevista asiakirjoista komissio toteaa, että sen ei tarvinnut kuulla näitä asetuksen N:o
1049/2001 4 artiklan 4 kohdan nojalla, koska se oli arvioinut, että yksi poikkeuksista, joihin se on vedonnut edellä, oli
sovellettavissa ja oli siis selvää, ettei kyseisten asiakirjojen sisällöstä saanut antaa tietoa.
Komissio väittää, että se on tutkinut mahdollisuutta antaa kantajan tutustua kyseisten asiakirjojen osiin asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklan 6 kohdan nojalla ja hylännyt sen pyydettyjen asiakirjojen suuren määrän vuoksi sekä siksi, että niiden sisältö
kuului lähes kokonaisuudessaan edellä lueteltujen poikkeusten piiriin. Näiden asiakirjojen tiedoksi annettavissa olevien osien
yksilöinti olisi hallinnollisesti kohtuuttoman työlästä suhteessa yleisön intressiin saada tutustua tällaisesta työstä tuloksena
saataviin hajanaisiin osiin.
Lisäksi komissio toteaa, että mikään ylivoimainen yleinen etu ei oikeuta tietojen antamista kyseisten asiakirjojen sisällöstä,
koska tutustumispyyntö perustui kantajan etujen puolustamiseen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olleessa
oikeusriidassa, jossa puolustautuminen ei koske yleistä vaan yksityistä etua.
Komissio kiinnittää kantajan huomiota muiden asiakirjoihin tutustumista koskevien erityissääntöjen olemassaoloon, joista on
säädetty yhtäältä asetuksessa N:o 4064/89 ja toisaalta unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksissä,
joissa asianosaiselle annetaan mahdollisuus pyytää oikeudenkäynnissä prosessinjohtotoimista määräämistä; tällainen voi olla
pyyntö esittää kyseiseen asiaan liittyviä asiakirjoja.
Lopuksi komissio toteaa, että se, että se on ilmoittanut asiassa T-279/04 esittämänsä vastineen liitteessä asetuksen N:o 4064/89
11 artiklaan perustuvat tietojensaantipyynnöt, ei merkitse, että sen pitää saman säännöksen perusteella antaa tietoja edellä
2 kohdan h alakohdassa tarkoitetusta, Lagardèrelle saman säännöksen perusteella osoitetusta tietojensaantipyynnöstä. Se muistuttaa,
että unionin tuomioistuimelle ja unionin yleiselle tuomioistuimelle esitettyjen vastineiden ja vastauskirjelmien liitteet
toimitetaan ainoastaan kyseistä menettelyä varten eikä niitä ole tarkoitettu julkisiksi, kun taas asiakirjan toimittaminen
tiedoksi asetuksen N:o 1049/2001 nojalla vastaa tämän asiakirjan julkistamista.
Riidanalaisen päätöksen jälkeen kantaja jätti 5.7.2005 työjärjestyksen 64 artiklan nojalla asiassa T-279/04 prosessinjohtotoimea
koskevan hakemuksen, jolla vaadittiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta määräämään, että komission pitää esittää edellä
1 kohdan a–h alakohdassa tarkoitetut asiakirjat. Komissio toimitti kantajalle tiedoksi tähän hakemukseen esittämiensä huomautusten
liitteessä kyseisen kohdan a alakohdassa tarkoitetun asiakirjan eli sen 5.6.2003 tekemän päätöksen aloittaa asetuksen N:o
4064/89 6 artiklan 1 kohdan c alakohdan perusteella perusteellinen tutkimus kyseisessä menettelyssä.

Menettely ja osapuolten vaatimukset
Kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 17.6.2005 jätetyllä kannekirjelmällä kanteen riidanalaisen
päätöksen kumoamiseksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 29.9.2005 toimittamallaan kirjelmällä Lagardère pyysi saada osallistua käsiteltävänä
olevaan oikeusriitaan väliintulijana tukeakseen komission vaatimuksia.
Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen jaostojen kokoonpanoa oli muutettu, esittelevä tuomari määrättiin kuudenteen
jaostoon, jonka käsiteltäväksi nyt esillä oleva asia näin ollen siirrettiin.
Kuudennen jaoston puheenjohtaja hyväksyi 6.3.2009 antamallaan määräyksellä Lagardèren väliintulijaksi esillä olevassa asiassa.
Esittelevän tuomarin kertomuksen perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätti aloittaa suullisen käsittelyn ja
esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 64 artiklan mukaisena prosessinjohtotoimenpiteenä asianosaisille
kirjallisia kysymyksiä, joihin nämä vastasivat asetetussa määräajassa.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin velvoitti 10.7.2009 antamallaan määräyksellä työjärjestyksensä 65 artiklan b alakohdan,
66 artiklan 1 kohdan ja 67 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaisesti komission esittämään kaikki pyydetyt asiakirjat
lukuun ottamatta edellä 1 kohdan f alakohdassa ja edellä 2 kohdan a ja e alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, ja täsmensi,
että näitä ei toimiteta tiedoksi kantajalle eikä väliintulijalle tässä menettelyssä. Komissio noudatti tätä määräystä.
Osapuolten lausumat ja vastaukset ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin kuultiin 9.9.2009 pidetyssä
istunnossa.
Suullinen käsittely aloitettiin uudelleen 28.9.2009 annetulla määräyksellä kirjallisen kysymyksen esittämiseksi kantajalle.
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Komissio vaatii väliintulijan tukemana, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Oikeudellinen arviointi
1.
Oikeusriidan kohde
Komissio on toimittanut useita asiakirjoista, joihin kantaja oli pyytänyt saada tutustua asetuksen N:o 1049/2001 nojalla,
joko kokonaan tai osittain asian T-279/04 ja asian T-452/04 vastineiden liitteessä sekä niiden huomautusten liitteessä, jotka
koskevat kantajan asiassa T-279/04 prosessinjohtotoimesta määräämiseksi esittämää hakemusta. Näin tiedoksi toimitetut asiakirjat
ovat
–        edellä 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun asiakirjan eli komission 5.6.2003 kyseisessä menettelyssä asetuksen N:o 4046/89
6 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaisesti tekemän päätöksen sellainen versio, joka ei ole luottamuksellinen
–        Segexin ja Ecrinvest 4:n Lagardèren kanssa tekemän, 3.12.2002 allekirjoitetun myyntisopimuksen sellainen versio, joka ei ole
luottamuksellinen; sopimus vastaa edellä 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettua asiakirjaa, minkä komissio ja Lagardère ovat
vahvistaneet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjalliseen kysymykseen antamassaan vastauksessa
–        osa edellä 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetusta asiakirjasta eli komission ja Natexisin kesken vuoden 2002 syyskuun ja 14.4.2003
tapahtuneen keskittymää koskevan ilmoituksen välisenä aikana käydystä kirjeenvaihdosta
–        edellä 2 kohdan h alakohdassa tarkoitettu asiakirja eli komission Lagardèrelle lähettämä, 11.6.2004 päivätty tietojensaantipyyntö
–        edellä 2 kohdan j alakohdassa tarkoitetun asiakirjan eli Wendel Investissementin ehdokkuutta koskevan asiamiehen kertomuksen
sellainen versio, joka ei ole luottamuksellinen.
Kantaja totesi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjallisiin kysymyksiin antamassaan vastauksessa katsovansa, että
näiden asiakirjojen osalta sen oikeussuojan tarve oli loppunut, sillä sen tutustumispyyntö oli tältä osin täytetty näiden
asiakirjojen toimittamisella.
Siksi ei ole tarpeen lausua riidanalaisen päätöksen laillisuudesta siltä osin kuin komissio epää siinä oikeuden tutustua edellä
1 kohdan a–c alakohdassa ja 2 kohdan h ja j alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin.
Lisäksi kantaja ei ole kiistänyt komission väitettä siitä, että edellä 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettu asiakirja ei ole
sen hallussa.
Näin ollen tästä lähtien oikeusriidan kohteena on riidanalaisen päätöksen laillisuus siltä osin kuin on kyse siitä, että komissio
on evännyt oikeuden tutustua kokonaan ja osittain edellä 1 kohdan d, e, g ja h alakohdassa ja 2 kohdan b–d, f, g ja i alakohdassa
tarkoitettuihin asiakirjoihin (jäljempänä riidanalaiset asiakirjat).
2.
Väliintulijan yhden alustavasti esittämän väitteen tutkittavaksi ottaminen

Osapuolten lausumat
Väliintulija väittää alustavasti, että riidanalaista tutustumispyyntöä on arvioitava keskittymien valvontamenettelyyn liittyvässä
erityisessä asiayhteydessä. Tältä osin se väittää erityisesti, että keskittymien valvontamenettelyssä oikeutta tutustua asiakirjoihin
säännellään erityissäännöillä, joista on säädetty yrityskeskittymien valvonnasta annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 139/2004
täytäntöönpanosta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 802/2004 (EUVL L 133, s. 1) 17 artiklassa. Säädetty järjestelmä
on sen mukaan tiukka. Keskittymään nähden kolmansilla osapuolilla ei ole oikeutta tutustua asiakirjojen sisältöön. Luottamukselliset
tiedot ja komission tai jäsenvaltioiden toimivaltaisten viranomaisten sisäiset asiakirjat eivät kuulu tämän oikeuden piiriin.
Oikeus tutustua asiakirjoihin voidaan myöntää vain sillä ehdolla, että luovutettuja asiakirjoja käytetään ainoastaan kyseistä
keskittymää koskevan menettelyn tarpeisiin. Lex specialis derogat legi generali -säännön mukaan erityissäännöt syrjäyttävät
yleissäännöt. Sen mukaan oikeuskäytännössä on näin hyväksytty, että EY 255 artiklassa määrätty ja asetuksessa N:o 1049/2001
säädetty oikeus tutustua asiakirjoihin on toissijainen suhteessa kilpailujen valintalautakuntien työskentelyn salassapitoon
liittyviin erityisnormeihin. Sen mukaan keskittymien valvonnan alalla erityissääntöjen olemassaolon pitäisi samalla tavalla
estää tai ainakin rajoittaa yleisön asiakirjoihin tutustumisen oikeutta koskevien yleisten sääntöjen soveltamista. Muutoin
asetuksessa N:o 802/2004 säädetyt säännöt oikeudesta tutustua asiakirjoihin menettäisivät kokonaan tehokkaan vaikutuksensa.
Kantaja kiistää väliintulijan alustavan huomautuksen perusteltavuuden.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Työjärjestyksen 113 artiklan mukaan unionin yleinen tuomioistuin voi milloin tahansa omasta aloitteestaan ratkaista, täyttyvätkö
ehdottomat prosessinedellytykset; tällaisiin kuuluu kysymys siitä, täyttyvätkö väliintulijan esittämän väitteen tutkittavaksi
ottamisen edellytykset.
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 53 artiklan mukaan tätä perussääntöä sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen,
ja sen 40 artiklan neljännen kohdan mukaan väliintulokirjelmässä saadaan esittää vain jonkin asianosaisen vaatimuksia tukevia
vaatimuksia. Lisäksi työjärjestyksen 116 artiklan 3 kohdan mukaan väliintulijan on hyväksyttävä asia sellaisena kuin se on
väliintulohetkellä. Vaikka näiden säännösten vastaista ei ole se, että väliintulija esittää perusteluja, jotka poikkeavat
sen tukeman asianosaisen perusteluista, edellytyksenä on kuitenkin, että ne eivät muuta oikeudenkäynnin kohdetta ja että väliintulon
tarkoituksena on edelleen tukea tämän asianosaisen esittämiä vaatimuksia.
Käsiteltävässä asiassa asianosaiset eivät ole väittäneet, että on sovellettava yksinomaan keskittymien valvonnan alalla säädettyjä
sääntöjä, jotka koskevat oikeutta tutustua asiakirjoihin. Jos oletetaan, että unionin yleinen tuomioistuin voisi hyväksyä
tämän väitteen, se johtaisi riidanalaisen päätöksen kumoamiseen sillä perusteella, että päätös on tehty virheellisesti asetuksen
N:o 1049/2001 perusteella eikä, kuten se olisi pitänyt tehdä, niiden säännösten perusteella, jotka koskevat keskittymien valvonnan
alalla säädettyä oikeutta tutustua asiakirjoihin. Näin ollen sillä ei tueta komission vaatimuksia, joissa vaaditaan kumoamiskanteen
hylkäämistä.
Näin ollen väliintulijan alustavasti esittämä perustelu, jonka mukaan on sovellettava ainoastaan keskittymien valvonnan alalla
säädettyjä sääntöjä, jotka koskevat oikeutta tutustua asiakirjoihin, on jätettävä tutkimatta.
3.
Asiakysymys
Kantaja esittää kanteensa tueksi neljä perustetta, jotka koskevat sitä, ettei tutustumispyynnössä tarkoitettuja asiakirjoja
ollut tutkittu konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti, komission ilmeistä arviointivirhettä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan
2 ja 3 kohdassa säädettyjen poikkeusten soveltamisessa, ainakin pyydettyjen asiakirjojen osiin tutustumista koskevan oikeuden
huomioimatta jättämistä ja suhteellisuusperiaatteen loukkaamista, kun se ei ole tehnyt intressivertailua poikkeusten, joihin
on vedottu, ja sen ylivoimaisen yleisen intressin välillä, joka oikeuttaa tietojen antamisen pyydettyjen asiakirjojen sisällöstä.
Koska ensimmäinen ja toinen kanneperuste liittyvät tiiviisti toisiinsa, niitä on tarkasteltava yhdessä.

Ensimmäinen ja toinen kanneperuste, jotka perustuvat siihen, että pyydettyjä asiakirjoja ei ole tutkittu konkreettisesti ja
asiakirjakohtaisesti, ja siihen, että komissio on tehnyt ilmeisen arviointivirheen soveltaessaan asetuksen N:o 1049/2001 4
artiklan 2 ja 3 kohdassa säädettyjä poikkeuksia
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan asiakirjoihin tutustumista koskevan hakemuksen käsittelyssä edellytettävän tutkimisen
on oltava luonteeltaan konkreettinen. Yhtäältä ainoastaan se seikka, että asiakirja koskee poikkeuksella suojattua etua, ei
nimittäin riitä perustelemaan poikkeuksen soveltamista (yhdistetyt asiat T-110/03, T-150/03 ja T-405/03, Sison v. neuvosto,
tuomio 26.4.2005, Kok., s. II‑1429, 75 kohta ja yhdistetyt asiat T-391/03 ja T-70/04, Franchet ja Byk v. komissio, tuomio
6.7.2006, Kok., s. II‑2023, 115 kohta). Tällainen soveltaminen voidaan lähtökohtaisesti perustella vain siinä tapauksessa,
että toimielin on etukäteen arvioinut ensinnäkin sitä, aiheutuuko asiakirjaan tutustumisesta konkreettisesti ja tosiasiallisesti
haittaa suojatulle edulle, ja toiseksi sitä, että niissä tilanteissa, joita asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 ja 3 kohta
koskevat, ei ole olemassa ylivoimaista yleistä etua, joka oikeuttaisi tiedon antamisen pyydetyn asiakirjan sisällöstä. Toisaalta
suojatun edun vahingoittumisen riskin on oltava kohtuudella ennustettavissa eikä puhtaasti hypoteettinen. Näin ollen tutkiminen,
joka toimielimen on poikkeusta soveltaakseen suoritettava, on tehtävä konkreettisella tavalla, ja sen on ilmettävä päätöksen
perusteluista (asia T-2/03, Verein für Konsumenteninformation v. komissio, tuomio 13.4.2005, Kok., s. II‑1121, tuomion 69
kohta, jäljempänä asia VKI ja em. yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 115 kohta).
Jokainen asiakirja, jota hakemus koskee, on tutkittava konkreettisesti. Asetuksesta N:o 1049/2001 nimittäin seuraa, että kaikkia
sen 4 artiklan 1–3 kohdassa mainittuja poikkeuksia on sovellettava ”asiakirjaan” (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion
70 kohta ja edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 116 kohta). Lisäksi mainitun
asetuksen 4 artiklan 7 kohdassa säädetään näiden samojen poikkeusten ajallisesta soveltamisesta, että niitä sovelletaan ainoastaan
niin kauan kuin suojelu on ”asiakirjan sisällön kannalta perusteltua”.
Tästä seuraa, että konkreettinen ja asiakirjakohtainen tutkiminen on joka tapauksessa tarpeen, koska vaikka olisi selvää,
että asiakirjoihin tutustumista koskeva hakemus koskee asiakirjoja, joita koskee jokin poikkeuksista, ainoastaan tällainen
tutkimus voi mahdollistaa sen, että toimielin arvioi sitä, onko hakijalle mahdollista myöntää asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan
6 kohdan mukainen oikeus tutustua asiakirjojen osiin (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 73 kohta ja edellä 41
kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 117 kohta). Kyseistä asetusta soveltaessaan ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin on sitä paitsi jo hylännyt periaatteessa riittämättömänä asiakirjojen arvioinnin, joka tapahtuu
ryhmittäin sen sijaan, että arvioitaisiin näiden asiakirjojen sisältämiä konkreettisia tietoja, koska toimielimeltä edellytettävän
tutkimisen on annettava sille mahdollisuus konkreettisesti arvioida, sovelletaanko poikkeusta, johon vedotaan, todellisuudessa
näihin asiakirjoihin sisältyviin kaikkiin tietoihin (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 74 ja 76 kohta).
Toimielimen velvollisuus arvioida konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti niiden asiakirjojen sisältöä, joita hakemus koskee,
on periaatteellinen ratkaisu (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 74 ja 75 kohta), jota sovelletaan kaikkiin asetuksen
N:o 1049/2001 4 artiklan 1–3 kohdassa mainittuihin poikkeuksiin riippumatta alasta, johon pyydetyt asiakirjat liittyvät.
Tämä periaatteellinen ratkaisu ei kuitenkaan merkitse sitä, että tällaista tutkimista edellytetään kaikissa olosuhteissa.
Koska konkreettisen ja asiakirjakohtaisen tutkimisen, joka toimielimen on lähtökohtaisesti tehtävä vastauksena asetuksen N:o
1049/2001 perusteella tehtyyn asiakirjoihin tutustumista koskevaan hakemukseen, tarkoituksena on mahdollistaa se, että kyseessä
oleva toimielin voi yhtäältä arvioida, miltä osin sovelletaan poikkeusta asiakirjoihin tutustumisoikeudesta, ja toisaalta
arvioida, onko asiakirjojen osiin mahdollista tutustua, voi olla, että mainittu tutkimus ei ole tarpeen silloin, kun käsiteltävänä
olevaan asiaan liittyvistä erityisistä olosuhteista johtuu, että on selvää, että asiakirjoihin tutustuminen on evättävä tai
että siihen päinvastoin on suostuttava. Näin voisi ensinnäkin olla esimerkiksi, jos jokin poikkeus asiakirjoihin tutustumisoikeudesta
koskisi selvästi tiettyjä asiakirjoja kokonaisuudessaan, tai päinvastaisessa tapauksessa, jos asiakirjoihin olisi selvästi
mahdollista tutustua kokonaisuudessaan, tai vielä, jos komissio olisi jo arvioinut asiakirjoja konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti
samankaltaisissa olosuhteissa (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 75 kohta).
Muutoin on huomattava, että tutustumisoikeuden epäämisen perustelujen yleisluonteisuus sekä niiden suppeus tai kaavamaisuus
ovat osoitus siitä, että konkreettinen tutkinta on ollut puutteellinen, vain silloin, kun on objektiivisesti mahdollista osoittaa
ne syyt, joiden perusteella oikeus tutustua kuhunkin asiakirjaan on evätty, ilmaisematta kyseisen asiakirjan sisältöä tai
siihen sisältyvää olennaista tietoa ja näin ollen viemättä poikkeukselta sen olennaista merkitystä (ks. vastaavasti edellä
41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sison v. neuvosto, tuomion 84 kohta; ks. vastaavasti vuoden 1993 käytännesääntöjen osalta
asia T-105/95, WWF UK v. komissio, tuomio 5.3.1997, Kok., s. II-313, 65 kohta). Kuten yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt,
sitä, että toimielimillä on velvollisuus pidättäytyä vetoamasta seikkoihin, jotka välillisesti vahingoittaisivat etuja, joita
mainituilla poikkeuksilla on nimenomaisesti tarkoitus suojata, korostetaan etenkin asetuksen N:o 1049/2001 9 artiklan 4 kohdassa
ja 11 artiklan 2 kohdassa (asia C-266/05 P, Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007, Kok., s. I‑1233, 83 kohta).
Lopuksi on todettava, että yhtä ja samaa oikeuttamisperustetta voidaan soveltaa asiakirjoihin, jotka kuuluvat samaan luokkaan,
mistä on kyse esimerkiksi silloin, kun asiakirjoihin sisältyy samantyyppisiä tietoja. Tämän jälkeen unionin yleisen tuomioistuimen
tehtävänä on tarkastaa, kattaako poikkeus, johon on vedottu, tähän luokkaan kuuluvat asiakirjat selvästi ja kokonaan.
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetty tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien
tarkoitusten suojaa koskeva poikkeus
–       Osapuolten lausumat
Kantaja vetoaa siihen, että komissio on käyttänyt abstraktia ja yleistä lähestymistapaa tutkimatta konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti,
vaarantaisiko tiedon antaminen kunkin tutustuttavaksi pyydetyn asiakirjan sisällöstä tosiasiallisesti asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetyllä poikkeuksella suojatun edun.
Se väittää, että komission huoli luottamuksen ilmapiirin säilymisestä osapuolten kesken keskittymien valvontamenettelyssä
on toissijaista, koska osapuolilla on laissa määrätty velvollisuus toimittaa komissiolle kaikki komission tätä varten pyytämät
asiakirjat.
Riski komission väittämän tutkintatoimien tarkoituksen suojan vaarantumisesta on joka tapauksessa puhtaasti hypoteettinen
eikä riitä perusteluksi asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epäämiselle. Komissio ei sen mukaan voi näyttää toteen
tällaisen vaaran olemassaoloa, koska suurin osa pyydetyistä asiakirjoista koskee yksinomaan oikeudellisia kysymyksiä, erityisesti
asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamista, eikä kilpailuanalyysiin liittyviä kysymyksiä, jotka ainoina
voivat vaarantaa komission tutkintatoimien tarkoituksen siinä tapauksessa, että keskittymien valvonnassa aloitetaan uusi tutkimus.
Lisäksi kyseiset yritykset ovat sen mukaan toimittaneet nämä asiakirjat komissiolle ennen keskittymäilmoituksen antamista,
siis muodollisen tutkintamenettelyn ulkopuolella.
Komissio väittää, että se on tutkinut jokaisen asiakirjan konkreettisesti ja erikseen, mikä sen mukaan ilmenee siitä, että
edellä 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja lukuun ottamatta ne on selvästi eritelty ja lueteltu sekä riidanalaisen
päätöksen liitteenä olevassa luettelossa että varsinaisessa päätöksessä ottamalla huomioon poikkeukset, joiden piiriin ne
kuuluvat. Komissio on tällaisen tarkastelun päätteeksi voinut toimittaa kantajalle 5.2.2004 päivätyn kirjeensä, jossa hyväksytään
asiamiehen ja varainhoitajan määrääminen erillisille omaisuuserille, mikä vastaa edellä 2 kohdan a ja e alakohdassa tarkoitettuja
asiakirjoja.
Riidanalaisen päätöksen perusteluista käy sen mukaan ilmi, että tutkimus on ollut asiakirjakohtainen, konkreettinen ja perusteellinen.
Ainoastaan huolellisen ja asiakirjakohtaisen tutkimuksen perusteella on sen mukaan ollut mahdollista todeta, että esimerkiksi
edellä 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetut asiakirjat oli luetteloitu mainitun kohdan c alakohdassa tai että edellä 2 kohdan
e alakohdassa tarkoitettu asiakirja oli sama kuin mainitun kohdan a alakohdassa mainittu asiakirja.
Komissio väittää, että asiakirjakohtainen perustelu saattaisi vahingoittaa kyseisellä poikkeuksella suojattua etua ja että
oikeuskäytännössä on hyväksytty, että asiakirjan sisältöä koskevasta yksityiskohtaisesta perustelusta saattaa paljastua tietoa,
joka on suojattu jollakin asetuksessa N:o 1049/2001 säädetyllä poikkeuksella.
Edellä 1 kohdan d alakohdassa tarkoitetuista asiakirjoista eli kaikesta vuoden 2002 syyskuun ja yrityskeskittymästä annetun
ilmoituksen antopäivän välisenä aikana komission ja Lagardèren kesken käydystä kirjeenvaihdosta komissio esittää, että konkreettista
ja asiakirjakohtaista tutkimusta ei vaadita, jos on selvää, että kyseessä olevat asiakirjat on luovutettava tai että niitä
ei saa luovuttaa. Käsiteltävänä olevassa asiassa kyseiset asiakirjat kuuluvat sen mukaan selvästi samaan luokkaan niiden yhteisten
ominaispiirteiden perusteella.
Kunkin kyseisen asiakirjan konkreettisesta ja asiakirjakohtaisesta tarkastelusta sekä edellä 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettujen
asiakirjojen pintapuolisesta tarkastelusta ilmeni sen mukaan, että kaikki asiakirjat kuuluivat tutkintatoimien suojaa koskevassa
4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun poikkeuksen piiriin ja että lisäksi tietyt asiakirjat kuuluivat
kokonaan tai osittain muiden poikkeusten piiriin.
Komissio korostaa, että vaikka tutkimusmenettely on päättynyt, asian käsittely ei sitä ole, sillä soveltuvuutta koskevasta
päätöksestä on nostettu kumoamiskanne, jonka käsittely on kesken unionin yleisessä tuomioistuimessa, ja siinä tapauksessa,
että päätös kumotaan, tutkimus on aloitettava uudelleen. Asiakirjojen, joihin tutustuminen on evätty tällä perusteella, luovuttaminen
asettaisi komission alttiiksi ulkoiselle painostukselle, mikä estäisi sitä suorittamasta tutkimustaan oikealla tavalla, jos
se aloitetaan uudelleen.
Komissio kiistää kantajan perustelun, jonka mukaan yrityskeskittymien valvonnassa komission ja taloudellisten toimijoiden
välisellä luottamuksen ilmapiirillä on vähäinen merkitys, koska viimeksi mainituilla on laissa määrätty velvollisuus toimittaa
komissiolle kaikki sen tutkimusten puitteissa hyödyllinen tieto. Komissio korostaa, että laissa määrätty velvollisuus voidaan
täyttää eri tavoin ja että tutkimukset voivat olla tehokkaampia, mikäli yritykset eivät ainoastaan täytä vähimmäisvelvollisuuksiaan
vaan tekevät yhteistyötä hyvässä hengessä. Asianomaiset eivät oleta komission käyttävän vastaanottamiaan tietoja muihin tarkoituksiin
kuin niihin, joita varten ne on toimitettu, sillä se olisi yrityskeskittymien valvonnasta 20.1.2004 annetun neuvoston asetuksen
(EY) N:o 139/2004 (EUVL L 24, s. 1) 17 artiklan 1 kohdan vastaista. Vaara siitä, että tietojen antaminen kyseessä olevien
yritysten toimittamien asiakirjojen sisällöstä kolmansille osapuolille vahingoittaa tätä luottamuksellista suhdetta, ei siis
ole puhtaasti hypoteettinen. Komissio kuvaa tätä vaaraa mainitsemalla erään asianajotoimiston julkaisun, jossa käsitellään
vaaraa siitä, että komissio paljastaa yrityskeskittymän yhteydessä annettuja tietoja.
Komissio muistuttaa, että oikeuskäytännössä edellytetään, että vaara suojatun edun vahingoittumisesta on kohtuullisesti ennustettavissa,
eikä että tällaisesta riskistä on toimitettava varma ja eritelty näyttö. Se esittää, että se, että asianomaiset asiakirjat
on toimitettu ennen yrityskeskittymää koskevan ilmoituksen antopäivää, ei ole asian kannalta merkityksellinen seikka, koska
kyseisellä poikkeuksella suojattu etu on tutkinnan tarkoituksen säilyttäminen eikä ainoastaan tutkinta sellaisenaan muodollisine
vaiheineen. Komission mukaan se on korostanut mainittua ilmoitusta edeltäneen kirjeenvaihdon ehdotonta luottamuksellisuutta
laatimassaan asiakirjassa, jonka otsikko on Yrityskeskittymien valvontamenettelyä koskevat parhaat käytänteet, ja sen paljastamisella
se rikkoisi sille asetuksessa N:o 139/2004 ja EY 287 artiklassa asetettuja luottamuksellisuutta koskevia velvoitteita.
Väliintulija muistuttaa, että jos keskittymien valvonnassa sovellettavissa teksteissä ja asetuksessa N:o 1049/2001 säädettyjä
sääntöjä, jotka koskevat oikeutta saada tutustua asiakirjoihin, on sovellettava samanaikaisesti sillä perusteella, että näillä
teksteillä tavoitellaan erilaisia päämääriä, on valvottava, että keskittymien valvonnan alalla säädetyt säännöt, jotka koskevat
oikeutta tutustua asiakirjoihin, eivät menetä merkitystään asetuksen N:o 1049/2001 virheellisen soveltamisen vuoksi. Se esittää,
että yritysten antamia tietoja, jotka on toimitettu ennen virallista ilmoitusta yrityskeskittymästä, on suojeltava samalla
tavoin kuin niitä, jotka on toimitettu muodollisessa menettelyssä, jonka valmistelemiseen ne on tarkoitettu. Kaikki muunlaiset
ratkaisut vahingoittaisivat vakavasti perusteltua luottamusta, joka yrityksillä on voinut olla komission käytännön perusteella,
jossa se kehottaa yhteydenpitoon ennen tämän virallisen ilmoituksen antamista.
Väliintulija toteaa, että oikeuskäytännössä on hyväksytty, että yleisön intressi saada tieto asiakirjan sisällöstä avoimuusperiaatteen
nojalla ei ole yhtä painava silloin, kun kyse on asiakirjasta, joka on laadittu sellaisen hallintomenettelyn aikana, jossa
on tarkoituksena soveltaa yrityskeskittymien valvontaa koskevia sääntöjä tai kilpailuoikeutta yleensä, kuin silloin, kun kyseessä
on asiakirja, joka liittyy menettelyyn, jossa yhteisön toimielin toimii lainsäätäjänä. Se tukeutuu asetuksen N:o 1049/2001
johdanto-osan kuudenteen perustelukappaleeseen, jonka mukaan laajempi mahdollisuus tutustua asiakirjoihin olisi myönnettävä
tapauksissa, joissa toimielimet toimivat lainsäätäjinä.
Muut väliintulijan esittämät perustelut ovat pääasiallisesti samankaltaisia komission esittämien perustelujen kanssa.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaan toimielimet kieltäytyvät antamasta tutustuttavaksi
asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vaarantaisi tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten
suojan, jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä tietojen antamista kyseisen asiakirjan sisällöstä.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio katsoi, että kaikki riidanalaiset asiakirjat kuuluivat asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan
2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa säädetyn tutkintatoimien tarkoituksen suojelua koskevan poikkeuksen piiriin.
On korostettava, että edellä 41–47 kohdassa mainittujen periaatteiden mukaisesti asianomaisen toimielimen tehtävänä on tutkia
ensiksi, kuuluuko tutustuttavaksi pyydetty asiakirja jonkin asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan,
toiseksi, saattaako tiedon antaminen kyseisen asiakirjan sisällöstä vahingoittaa konkreettisesti ja tosiasiallisesti suojattua
etua, ja kolmanneksi, jos näin on, sovelletaanko suojan tarvetta koko asiakirjaan (asia T-380/04, Terezakis v. komissio, tuomio
30.1.2008, 88 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Ensiksi on määriteltävä, onko komissio todennut perustellusti, että kaikki tutustuttavaksi pyydetyt asiakirjat liittyivät
tutkintatoimiin. Kantaja toteaa tästä, että asianomaiset yritykset olivat toimittaneet osan tutustuttavaksi pyydetyistä asiakirjoista
ennen yrityskeskittymästä annettua ilmoitusta asetuksessa N:o 4064/89 säädetyn muodollisen menettelyn ulkopuolella.
Ennen 14.4.2003 toimitetut asiakirjat on toimitettu epävirallisessa, niin sanotussa ilmoitusta edeltävässä menettelyssä. Tämän
menettelyn epävirallisesta luonteesta huolimatta asiakirjojen toimittamisen aikaan niiden katsottiin kuuluvan komission yrityskeskittymien
valvonnassa suorittaman tutkinnan piiriin. Ne on liitetty kyseisessä menettelyssä komission tutkinnan asiakirja-aineistoon,
mikä ilmenee kilpailun pääosaston pääjohtajan 14.2.2005 päivätystä kirjeestä, jossa tämä määrittelee nämä asiakirjat osaksi
tätä asiakirja-aineistoa, sekä riidanalaisesta päätöksestä, jossa todetaan, että kaikki pyydetyt asiakirjat on ”laadittu tai
vastaanotettu [kyseisen menettelyn] yhteydessä”. Tästä seuraa, että kaikki pyydetyt asiakirjat tosiasiallisesti liittyvät
tutkintatoimeen.
Se, että kyseessä oleva asiakirja liittyy tutkintatoimeen, ei kuitenkaan yksinään riitä oikeuttamaan soveltamaan poikkeusta,
johon on vedottu. Oikeuskäytännön mukaan kaikkia komission asiakirjoihin tutustumista koskevaan oikeuteen kohdistuvia poikkeuksia
on tulkittava ja sovellettava suppeasti (asia C-64/05 P, Ruotsi v. komissio, tuomio 18.12.2007, Kok., s. I‑11389, 66 kohta
ja yhdistetyt asiat C-39/05 P ja C-52/05 P, Ruotsi ja Turco v. neuvosto, tuomio 1.7.2008, Kok., s. I‑4723, jäljempänä yhdistetyt
asiat Turco, 36 kohta sekä edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 84 kohta).
Mainittujen poikkeusten ajallisesta soveltamisesta asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 7 kohdassa säädetään lisäksi, että mainitun
artiklan 1–3 kohdassa tarkoitettuja poikkeuksia sovelletaan ainoastaan niin kauan kuin suojelu on ”asiakirjan sisällön kannalta”
perusteltua.
On siis määriteltävä, onko tutkintatoimien tarkoituksen suojaan liittyvä poikkeus edelleen ajallisesti sovellettavissa, koska
kyseinen tutkinta oli jo johtanut kahteen komission päätökseen eli soveltuvuutta koskevaan päätökseen ja hyväksymistä koskevaan
päätökseen, jotka eivät olleet vielä lopullisia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vireillä olleiden kahden kanteen
vuoksi, joissa vaadittiin niiden kumoamista (asia T-279/04 ja asia T-452/04).
On kiistatonta, että komission yrityskeskittymän valvonnan yhteydessä suorittama tutkinta, josta seurasi 7.1.2004 tehty soveltuvuutta
koskeva päätös ja 30.7.2004 tehty hyväksymistä koskeva päätös, oli päättynyt silloin, kun riidanalainen päätös tehtiin 7.4.2005.
Komissio esittää kuitenkin, että siinä tapauksessa, että soveltuvuutta koskeva päätös kumottaisiin, sen olisi tehtävä uusi
päätös ja siis aloitettava tutkinta uudelleen ja että tämän tutkinnan tarkoitus vaarantuisi selvästi, jos kyseisessä valvontamenettelyssä
laaditut tai vastaanotetut asiakirjat julkaistaisiin.
Oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmatta luetelmakohtaa on tulkittava siten, että kyseistä
säännöstä, jonka pyrkimyksenä on ”tarkastus‑, tutkinta‑ ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suoja”, sovelletaan ainoastaan,
jos tiedon antaminen kyseisten asiakirjojen sisällöstä saattaa vaarantaa näiden toimien saattamisen päätökseen (edellä 41
kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 109 kohta).
Erilaisiin tutkinta‑ tai tarkastustoimiin saatetaan tosin edelleen soveltaa tarkastus‑, tutkinta‑ ja tilintarkastustoimien
suojaa koskevaa poikkeusta niin kauan kuin tutkinta‑ tai tarkastustoimet jatkuvat, vaikka siihen kertomukseen johtanut nimenomainen
tutkinta tai tarkastus, johon tutustumista koskevaa oikeutta on haettu, olisikin päättynyt (ks. edellä 41 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 110 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuitenkin sen hyväksyminen, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmanteen luetelmakohtaan perustuvaa poikkeusta
sovellettaisiin erilaisiin asiakirjoihin, jotka koskevat tarkastus‑, tutkinta‑ ja tilintarkastustoimia, niin kauan kuin kyseisten
menettelyiden jatkotoimenpiteistä ei ole päätetty, merkitsisi sitä, että kyseisiin asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeus
tehtäisiin riippuvaiseksi sattumanvaraisesta, tulevasta ja mahdollisesti kaukaisesta tapahtumasta, joka riippuu lisäksi eri
viranomaisten ripeydestä ja huolellisuudesta (edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion
111 kohta).
Tällainen ratkaisu olisi ristiriidassa sen päämäärän kanssa, että yleisölle on taattava oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin,
jotta kansalaiset saisivat mahdollisuuden valvoa julkisen vallankäytön laillisuutta tehokkaammin (ks. vastaavasti edellä 41
kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 112 kohta).
Esillä olevassa asiassa sen hyväksyminen, että pyydettyihin asiakirjoihin sovelletaan edelleen asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan
2 kohdan kolmannen luetelmakohdan mukaista poikkeusta niin kauan kuin kyseisen tutkinnan perusteella tehdyt soveltuvuutta
koskeva päätös ja hyväksymistä koskeva päätös eivät ole lopullisia, toisin sanoen niin kauan kuin unionin yleinen tuomioistuin,
ja tarvittaessa unionin tuomioistuin, eivät ole hylänneet niistä nostettuja kanteita, tai jos ne kumotaan, niin kauan kuin
komissio ei ole tehnyt yhtä tai useampaa uutta päätöstä, merkitsisi, että kyseisiin asiakirjoihin tutustumista koskeva oikeus
tehtäisiin riippuvaiseksi sattumanvaraisesta, tulevasta ja mahdollisesti kaukaisesta tapahtumasta.
Edellä esitetystä seuraa, että pyydetyt asiakirjat eivät kuuluneet enää silloin, kun riidanalainen päätös tehtiin, tutkintatoimien
tarkoituksen suojaa koskevan poikkeuksen soveltamisalaan.
On todettava, että vaikka oletettaisiin, että mainitut asiakirjat ehkä kuuluivat tutkintatoimien tarkoituksen suojaa koskevan
poikkeuksen soveltamisalaan, riidanalaisen päätöksen perusteluista ei mitenkään käy ilmi, että komissio on tutkinut pyydettyjä
asiakirjoja konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti.
Perustellessaan kieltäytymistään antaa tietoja pyydettyjen asiakirjojen sisällöstä komissio vetoaa ensiksi siihen, että riidanalaisessa
päätöksessä tutkinnan, joka sen on aloitettava uudelleen siinä tapauksessa, että soveltuvuutta koskeva päätös kumotaan, tarkoitus
vaarantuu, jos tähän päätökseen johtaneessa valvontamenettelyssä laaditut tai vastaanotetut asiakirjat julkaistaan tässä vaiheessa.
Seuraavaksi komissio väittää riidanalaisessa päätöksessä yleisesti, että sille keskittymien valvonnan yhteydessä toimitettujen
tietojen ilmaiseminen rikkoisi komission ja asianomaisten välisen luottamuksen ja yhteistyön ilmapiirin, joka on välttämätön,
jotta se voi saada tällaisten tutkintojen suorittamisen ja tätä alaa koskevien perusteltujen päätösten tekemisen edellyttämät
tiedot.
Lopuksi komissio esittää, että jokaisessa kyseessä olevista asiakirjoista on tietoa asianomaisten yritysten kaupallisesta
strategiasta, komission kommentteja ja pyyntöjä tai yritysten reaktioita komission esittämiin näkemyksiin.
Tällaiset väitteet ovat liian epämääräisiä ja yleisiä, eivätkä ne perustu mihinkään tässä relevanttiin seikkaan. Samaa päättelyä
voitaisiin soveltaa kaikkiin, minkä tahansa keskittymän valvontamenettelyssä toimitettuihin asiakirjoihin, sillä komission
esittämässä abstraktissa ja yleisessä perustelussa ei viitata kyseessä olevien asiakirjojen sisältöön.
Komission perustelu, jonka mukaan yhtäältä asiakirjakohtainen perustelu saattaa vahingoittaa suojattua etua ja toisaalta asiakirjan
sisältöä koskevasta yksityiskohtaisesta perustelusta saattaisi paljastua tietoa, joka on suojattu jollakin asetuksessa N:o
1049/2001 säädetyllä poikkeuksella, on hylättävä. Komissio voi toimittaa ja esittää jokaisen kyseessä olevan asiakirjan osalta
syyt, joiden vuoksi kyseinen asiakirja kuului, osittain tai kokonaan, tutkintatoimien tarkoituksen suojaa koskevan poikkeuksen
piiriin poistamatta kuitenkaan poikkeukselta sen tarkoitusta tai vaarantamatta sellaisten tietojen luottamuksellisuutta, jotka
kyseisen poikkeuksen takia on tarkoitus pitää salassa.
Lisäksi on todettava, että yksityiskohtaisen luettelon laatiminen pyydetyistä asiakirjoista tai näiden asiakirjojen jaottelu
niiden poikkeusten soveltamisalaan, joihin komissio on vedonnut perusteluna asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epäämiselle,
tai oikeuden myöntäminen saada tutustua joihinkin pyydetyistä asiakirjoista eivät yksinään ole luonteeltaan sellaisia seikkoja,
että niiden perusteella voitaisiin katsoa, että asiakirjoista, joiden tutustuttavaksi saaminen on evätty, on tehty konkreettinen
ja asiakirjakohtainen tutkimus.
Edellä 1 kohdan d alakohdassa mainituista asiakirjoista eli kaikesta vuoden 2002 syyskuun ja yrityskeskittymästä annetun ilmoituksen
päivämäärän välisenä aikana komission ja Lagardèren kesken käydystä kirjeenvaihdosta komissio esittää, että konkreettista
ja asiakirjakohtaista tutkimusta ei vaadita, jos on selvää, että kyseiset asiakirjat on luovutettava tai että niitä ei pidä
luovuttaa.
Kuten edellä 45 kohdassa on korostettu, oikeuskäytännössä hyväksytään tosin, että konkreettinen ja asiakirjakohtainen tutkimus
ei ole tarpeen, jos on ilmeistä, että asiakirjoihin tutustuminen on evättävä tai että siihen on päinvastoin suostuttava. Tässä
asiassa ei kuitenkaan ole kyse tällaisesta tilanteesta. Asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaan säännöksiä, jotka
koskevat yleisön oikeutta tutustua komission asiakirjoihin, sovelletaan kaikkiin toimielimen hallussa oleviin asiakirjoihin,
toisin sanoen toimielimen laatimiin tai sen vastaanottamiin ja sen hallussa oleviin asiakirjoihin kaikilla Euroopan unionin
toiminnan aloilla. Ei siis voida hyväksyä, että keskittymien osalta komission ja asianomaisten välisen kirjeenvaihdon olisi
katsottava kuuluvan selvästi tutkintatoimien tarkoituksen suojaan liittyvän poikkeuksen piiriin. Vaikka tämä poikkeus on tarvittaessa
sovellettavissa tiettyihin komission laatimiin tai komissiolle toimitettuihin asiakirjoihin, se ei välttämättä tarkoita, että
sitä voidaan soveltaa kaikkiin asiakirjoihin tai niiden koko sisältöön. Komission on ainakin varmistuttava siitä tutkimalla
jokainen asiakirja konkreettisesti ja tosiasiallisesti, kuten asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa
vaaditaan.
Komission perustelu, jonka mukaan sille keskittymän valvontamenettelyn yhteydessä toimitettujen tietojen ilmaiseminen rikkoisi
yleisesti sen ja asianomaisten välisen luottamuksen ja yhteistyön ilmapiirin, on myös hylättävä. Myös nämä seikat ovat liian
epämääräisiä ja liian yleisiä, jotta niillä voitaisiin osoittaa, että on olemassa tosiasiallinen, kohtuudella ennustettavissa
oleva eikä vain puhtaasti hypoteettinen vaara suojatun edun vahingoittumisesta. Tutkiminen, joka toimielimen on poikkeusta
soveltaakseen suoritettava, on tehtävä konkreettisella tavalla, minkä on ilmettävä päätöksen perusteluista (edellä 41 kohdassa
mainittu asia VKI, tuomion 69 kohta ja edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio, tuomion 115
kohta). Käsiteltävänä olevassa asiassa komissio on ottanut abstraktisti kantaa vahinkoon, joka tiedon antamisella kyseisten
asiakirjojen sisällöstä saattaa aiheutua sen tutkintatoimelle, osoittamatta oikeudellisesti riittävällä tavalla, että tiedon
antaminen näiden asiakirjojen sisällöstä vaarantaa konkreettisesti ja tosiasiallisesti tutkintatoimien tarkoituksen suojan.
Komissio pyrki tosin kuvaamaan tätä vaaraa viittaamalla vastineessaan asianajotoimiston julkaisuun, jossa komission tutkinnan
kohteena olevia yrityksiä kehotetaan edellä 41 kohdassa mainitussa asiassa VKI annetun tuomion johdosta toimimaan varoen toimittaessaan
tietoja komissiolle, koska on vaara, että asiakirjoja luovutetaan myöhemmin asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden nojalla.
Sen lisäksi, että komission suorittaman tutkimuksen konkreettisuuden on ilmettävä päätöksen perusteluista eikä unionin yleisessä
tuomioistuimessa esitetyistä kirjelmistä, tämä seikka ei ole luonteeltaan sellainen, että se yksinään osoittaa, että komission
väittämä vaara on kohtuudella ennustettavissa eikä puhtaasti hypoteettinen. Vaikka yritykset pitäisivät omista syistään tarpeellisena
toimia varovaisesti, ne eivät voi vapautua lakisääteisestä velvollisuudestaan toimittaa komission keskittymien valvonnan yhteydessä
pyytämät tiedot.
Komission perustelu, joka perustuu asetuksen N:o 139/2004 17 artiklan 1 kohtaan, jonka mukaan ”tietoja, jotka on saatu sovellettaessa
tätä asetusta, saa käyttää vain asianomaisen pyynnön, tutkimuksen tai kuulemisen tarkoituksiin”, ei ole sen vakuuttavampi.
Tämä säännös, jonka teksti on lähtökohtaisesti samankaltainen komission mainitsemassa versiossa ja käsiteltävänä olevaan asiaan
sovellettavassa versiossa eli asetuksessa N:o 4064/89, koskee tapaa, jolla komissio voi käyttää toimitettuja tietoja, eikä
sillä säännellä asetuksessa N:o 1049/2001 taattua oikeutta tutustua asiakirjoihin. Sen ei voida tulkita olevan esteenä EY
255 artiklassa ja asetuksessa N:o 1049/2001 taatun, asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden käytölle. Lisäksi sitä on
tulkittava asetuksen N:o 139/2004 17 artiklan 2 kohdan perusteella, jossa suljetaan pois ainoastaan sellaisten tietojen luovuttaminen,
”jotka luonteensa perusteella ovat salassa pidettäviä”. Ilmoituksen antavien yritysten on siis varauduttava siihen, että sellaisia
tietoja, jotka eivät ole salassa pidettäviä, voidaan luovuttaa.
Oikeuskäytännön mukaan silloin, kun yleisöllä on oikeus saada tutustua asiakirjoihin, jotka sisältävät tiettyjä tietoja, näiden
tietojen ei voida katsoa olevan luonteeltaan salassa pidettäviä (asia T-198/03, Bank Austria Creditanstalt v. komissio, tuomio
30.5.2006, Kok., s. II‑1429, 74 kohta). Salassapitovelvollisuus ei siis ole laajuudeltaan sellainen, että sitä voitaisiin
käyttää perusteena evättäessä yleisesti ja abstraktisti oikeus tutustua keskittymästä annetun ilmoituksen yhteydessä toimitettuihin
asiakirjoihin. EY 287 artiklassa tai asetuksissa N:o 4064/89 ja N:o 139/2004 ei todeta tyhjentävästi, mitkä tiedot ovat luonteeltaan
salassa pidettäviä. Näiden asetusten 17 artiklan 2 kohdan muotoilusta käy kuitenkin ilmi, että kaikki saadut tiedot eivät
välttämättä ole salassa pidettäviä. Näin ollen tiedon luottamuksellisuuden arviointi edellyttää yhtäältä niiden oikeutettujen
intressien, jotka ovat paljastamista vastaan, ja toisaalta sen yleisen intressin vertaamista, jonka mukaan yhteisön toimielinten
toiminnassa on noudatettava avoimuusperiaatetta mahdollisimman laajalti (ks. vastaavasti em. asia Bank Austria Creditanstalt
v. komissio, tuomion 71 kohta ja asia T-474/04, Pergan Hilfsstoffe für industrielle Prozesse v. komissio, tuomio 12.10.2007,
Kok., s. II‑4225, 63–66 kohta).
Suorittaessaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaista pyydettyjen asiakirjojen konkreettista
ja asiakirjakohtaista tutkintaa komissio voi näin varmistaa keskittymään sovellettavien säännösten tehokkaan vaikutuksen asetuksen
N:o 1049/2001 mukaisesti. Tästä seuraa, että EY 287 artiklasta sekä asetusten N:o 4064/89 ja N:o 139/2004 17 artiklasta johtuva
salassapitovelvollisuus ei ole luonteeltaan sellainen, että sen perusteella komissio vapautuisi tutkimasta konkreettisesti
jokaista kyseessä olevaa asiakirjaa asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdassa vaaditun mukaisesti.
Lopuksi komissio toteaa vastauskirjelmässään, että tiedon antaminen kyseessä olevien yritysten ennen yrityskeskittymää koskevan
ilmoituksen antamista toimittamien asiakirjojen sisällöstä on vastoin komission salassapitovelvollisuuksia, joita sillä on
EY 287 artiklan, asetuksen N:o 139/2004 17 artiklan sekä komission itse laatiman asiakirjan perusteella, jonka otsikko on
Yrityskeskittymien valvontamenettelyjä koskevat parhaat käytänteet.
Tämä perustelu on myös hylättävä edellä 90 kohdassa esitetyn perusteella.
Edellä esitetystä seuraa, että EY 287 artikla tai asetusten N:o 4064/89 ja N:o 139/2004 17 artikla eivät voi olla esteenä
tiedon antamiselle sellaisen asiakirjan sisällöstä, joka ei kuulu jonkin asetuksessa N:o 1049/2001 säädetyn poikkeuksen piiriin.
Tämä pätee varsinkin suuntaviivoihin, jotka ilmenevät komission laatimasta Yrityskeskittymien valvontamenettelyjä koskevat
parhaat käytänteet -nimisestä asiakirjasta. Tarvitsematta ottaa kantaa kysymykseen siitä, onko kyse sitovasta oikeudellisesta
asiakirjasta, ja erityisesti määritellä, onko kyse toimesta, jolla on oikeudellisia vaikutuksia, on todettava, että tämä asiakirja,
jota ei ole julkaistu virallisessa lehdessä ja jonka 2.4 kohdassa todetaan nimenomaisesti, että siinä ei luoda eikä muuteta
Euroopan yhteisön perustamissopimuksessa vahvistettuja oikeuksia tai velvollisuuksia, ei voi olla esteenä tiedon antamiselle
sellaisen asiakirjan sisällöstä, johon tutustuminen on taattu EY 255 artiklassa ja asetuksessa N:o 1049/2001.
Sen lisäksi, että tutkitaan riidanalaisen päätöksen lainmukaisuus asetuksen N:o 1049/2001 kannalta, ei siis ole syytä tutkia,
ovatko pyydetyissä asiakirjoissa olevat tiedot salassa pidettäviä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen evätessään oikeuden saada tutustua pyydettyihin
asiakirjoihin sillä perusteella, että ne kuuluivat asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan kolmannessa luetelmakohdassa,
joka koskee tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten suojaa, säädetyn poikkeuksen alaan, vaikka kyseiset
asiakirjat eivät enää silloin, kun riidanalainen päätös tehtiin, kuuluneet tämän poikkeuksen soveltamisalaan, ja joka tapauksessa
ilman, että riidanalaisen päätöksen perusteluista käy ilmi, että kutakin näistä asiakirjoista on tutkittu konkreettisesti
ja asiakirjakohtaisesti.
Riidanalainen päätös on siis tältä osin lainvastainen.
Kaikki riidanalaiset asiakirjat, joihin tutustumisen komissio on evännyt, voivat riidanalaisen päätöksen mukaan kuulua kuitenkin
jonkin muun asiakirjoihin tutustumista koskevasta oikeudesta asetuksessa N:o 1049/2001 säädetyn poikkeuksen piiriin. On siis
syytä tutkia luovuttamisesta kieltäytymisen laillisuus siltä osin kuin se perustuu poikkeuksiin, jotka liittyvät taloudellisten
etujen, komission päätöksentekomenettelyn ja oikeudellisen neuvonannon suojaan.
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetty taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus
–       Osapuolten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on omaksunut abstraktin ja yleisen lähestymistavan tekemättä konkreettista ja asiakirjakohtaista
tutkimusta, jolla olisi tarkastettu, vaarantaako kunkin pyydetyn asiakirjan toimittaminen tosiasiallisesti tällä poikkeuksella
suojatun edun. Sen mukaan komissio ei ole osoittanut, että vaara suojatun edun vahingoittumisesta on kohtuudella ennustettavissa
eikä puhtaasti hypoteettinen.
Kantajan mukaan komission tehtävänä on yksilöidä ja erottaa sellaiset liikesalaisuudet, joita pitää erityisesti suojella,
ja toimittaa kyseisistä asiakirjoista sellainen versio, joka ei ole luottamuksellinen. Lisäksi se kiistää, että pyydetyt asiakirjat
voisivat sisältää kovin paljon arkaluonteisia kaupallisia tietoja, koska niissä käsitellään suurelta osin asetuksen N:o 4064/89
3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamista eli luonteeltaan oikeudellista eikä taloudellista kysymystä.
Kantaja tuo esiin, että komissio ei ole kuullut yrityksiä, joiden taloudellisista eduista on kyse, ja että toisen asian yhteydessä,
jonka käsittely on kesken unionin yleisessä tuomioistuimessa, se on luovuttanut joitakin asiakirjoja, joiden se väittää kuuluvan
liikesalaisuuksien piiriin, ilmoittamatta siitä niiden laatijoille.
Komissio korostaa, että se on luetellut tarkasti riidanalaisessa päätöksessä asiakirjat, joihin kyseistä poikkeusta sovelletaan,
ja ilmoittanut, minkäluonteisia tietoja ne sisältävät, eli arkaluonteisia, kyseisten yritysten taloudellisia strategioita
koskeva tietoja. Komission mukaan se on tutkinut pyydetyt asiakirjat asiakirjakohtaisesti ja konkreettisesti lukuun ottamatta
edellä 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja, joiden pintapuolisesta tarkastelusta ilmeni, ettei niiden sisällöstä
voida antaa tietoa ilman, että siitä aiheutuu vahinkoa kyseisten yritysten taloudellisille eduille. Se väittää, että asiakirjakohtainen
perustelu voi vaarantaa suojatun edun ja että oikeuskäytännössä on hyväksytty, että asiakirjan sisältöä koskevasta yksityiskohtaisesta
perustelusta voi paljastua suojattuja tietoja.
Komissio väittää, että se ei pystynyt toimittamaan pyydetyistä asiakirjoista sellaista versiota, joka ei ole luottamuksellinen,
ja myöntämään tällä tavoin oikeuden saada tutustua näiden asiakirjojen osiin, koska nämä kuuluivat kokonaan yhden tai useamman
poikkeuksen piiriin. Kyseisten yritysten komissiolle toimittamien sellaisten versioiden, jotka eivät ole luottamuksellisia,
ainoana päämääränä on sen mukaan antaa asianomaisille mahdollisuus käyttää puolustautumisoikeuksiaan, ja yksinomaan tällä
perusteella niiden sisällöstä ei siis voida antaa tietoa yleisölle asetuksen N:o 1049/2001 nojalla. Muussa tapauksessa keskittymien
valvonnassa asiakirjoihin tutustumisen oikeuden alalla säädetyt erityissäännöt menettäisivät merkityksensä.
Komission mukaan asiakirjojen sisältö ei rajoitu yksinomaan oikeudellisiin kysymyksiin, koska on kyse luovutussopimuksesta,
sitä koskevasta kirjeenvaihdosta, sopimuksesta, jolla Natexiksesta tuli VUP-osuuksien omistaja, valtakirjasta, joka koskee
sen tarkastamista, että Lagardère noudattaa sitoumuksiaan, erillisten omaisuuserien varainhoitajalle myönnetystä valtakirjasta,
Lagardèren ja Wendel Investissementin välisestä sopimusluonnoksesta ja tähän sopimusluonnokseen liittyvistä asiakirjoista.
Kaikista näistä asiakirjoista heijastuu kyseisten yritysten taloudellinen strategia. Ilmoituksen antaneet osapuolet ovat ilmoittaneet
nimenomaisesti, että niiden komissiolle toimittamat asiakirjat ovat luonteeltaan luottamuksellisia. Koska nämä tiedot on annettu
äskettäin, niiden ei voida väittää menettäneen luottamuksellisuuttaan ajan myötä.
Kolmannelta osapuolelta peräisin olevien asiakirjojen osalta komissio katsoo, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 kohdan
nojalla sen ei tarvitse kuulla tätä kyseistä kolmatta osapuolta arvioidakseen, onko jotakin poikkeusta sovellettava, jos on
selvää, että asiakirja on luovutettava tai että sitä ei pidä luovuttaa. Nyt esillä olevassa asiassa kyse on tästä. Itse laatimiensa
asiakirjojen osalta komissio korostaa, että se ei voinut kuulla kolmansia osapuolia, joita asia koskee, koska asetuksessa
N:o 1049/2001 säädetään tällaisesta kuulemisesta ainoastaan silloin, kun asiakirjat ovat kolmannen osapuolen laatimia.
Pyydettyjen asiakirjojen luovuttaminen on sen mukaan lisäksi kielletty EY 287 artiklalla, jossa määrätään, että toimielinten
jäsenet ja virkamiehet eivät saa ilmaista salassapitovelvollisuuden piiriin kuuluvia tietoja, joihin liikesalaisuudet kuuluvat.
Tämä velvoite olla antamatta salassa pidettäviä tietoja on myös asetuksen N:o 139/2004, joka korvasi asetuksen N:o 4064/89,
17 artiklan 2 kohdassa. Näiden kahden asetuksen 18 artiklan 3 kohdassa asetetaan edellytykseksi oikeudelle tutustua asiakirjoihin
se, että kunnioitetaan yritysten legitiimiä intressiä siihen, ettei niiden liikesalaisuuksia paljasteta.
Väliintulija väittää muun muassa, että EY 287 artiklan, 7.12.2000 Nizzassa julistetun Euroopan unionin perusoikeuskirjan (EYVL
C 364, s. 1) 41 artiklan, unionin tuomioistuimen ja unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön ja asetuksen N:o 802/2004
18 artiklan 1 kohdan nojalla keskittymien valvonnassa liikesalaisuudet saavat erityistä suojaa. Muut väliintulijan esittämät
perustelut ovat pääasiallisesti samankaltaisia komission esittämien perustelujen kanssa.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan toimielimet epäävät oikeuden tutustua asiakirjaan,
jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi ”tietyn luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön taloudellisten etujen,
mukaan lukien teollis- ja tekijänoikeudet, suojaa”.
Mainitun asetuksen 4 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”jos kyse on kolmannen asiakirjasta, toimielin kuulee tätä arvioidakseen,
onko 1 tai 2 kohdassa säädettyä poikkeusta sovellettava, paitsi jos on selvää, että asiakirja on luovutettava tai sitä ei
tule luovuttaa”.
Komissio katsoo, että riidanalaisista asiakirjoista edellä 1 kohdan d, e ja h alakohdassa ja edellä 2 kohdan b, c (osittain),
d, f, g ja i alakohdassa tarkoitettuja asiakirjoja koskee ainakin osittain taloudellisten etujen suojaa koskeva poikkeus.
Edellä 65 kohdassa esitetyt periaatteet huomioiden on syytä tarkastella tapaa, jolla komissio on soveltanut asetuksen N:o
1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyä poikkeusta evätessään oikeuden saada tutustua pyydettyihin
asiakirjoihin.
Nyt esillä olevassa asiassa ensinnäkin jotkin niistä asiakirjoista, joiden osalta on vedottu tähän poikkeukseen, voivat sisältää
luottamuksellisia tietoja, jotka kuuluvat taloudellisten etujen suojaan liittyvän poikkeuksen soveltamisalaan. Nämä asiakirjat
nimittäin ovat jo pelkästään niiden päämäärän vuoksi, kuten riidanalaisessa päätöksessä korostetaan, luonteeltaan sellaisia,
että ne sisältävät kyseisten yritysten taloudellisiin strategioihin liittyviä tietoja.
Toiseksi on syytä tarkastella kysymystä siitä, vaarantaako tiedon antaminen taloudellisten etujen suojaa koskevan poikkeuksen
soveltamisalaan kuuluvien asiakirjojen sisällöstä konkreettisesti ja tosiasiallisesti suojatun edun.
On muistettava, että oikeuskäytännön mukaan tutkiminen, joka toimielimen on poikkeusta soveltaakseen suoritettava, on tehtävä
konkreettisella tavalla, ja sen on ilmettävä päätöksen perusteluista.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio kieltäytyi antamasta tietoa edellä 111 kohdassa lueteltujen asiakirjojen sisällöstä sillä
perusteella, että nämä asiakirjat sisältävät arkaluonteisia tietoja kyseisten yritysten taloudellisista strategioista. Tiedon
antaminen niiden sisällöstä siis vaarantaisi selvästi kyseisten yritysten taloudelliset edut.
Näistä perusteluista ei kuitenkaan ilmene, että nämä asiakirjat olisi tutkittu konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti. Komission
esittämissä abstrakteissa ja yleisissä perusteluissa ei viitata kyseisten asiakirjojen sisältöön. Samanlaista perustelua voitaisiin
soveltaa kaikkiin toimitettuihin asiakirjoihin minkä tahansa keskittymän valvontamenettelyn yhteydessä.
Lisäksi kyseessä eivät ole olosuhteet, joissa kyseinen toimielin voi oikeuskäytännön mukaan (edellä 41 kohdassa mainittu asia
VKI, tuomion 75 kohta) jättää tekemättä konkreettisen ja asiakirjakohtaisen tutkimisen.
Edellä 86 kohdassa esitetystä toteamuksesta nimittäin seuraa, ettei voida katsoa, että kaikki asiakirjat, joihin tutustumista
koskeva oikeus on evätty taloudellisten etujen suojaa koskevan poikkeuksen perusteella, kuuluvat selvästi kokonaan tämän poikkeuksen
piiriin.
Ei myöskään voida väittää, että komissiolle on objektiivisesti mahdotonta ilmoittaa syyt, joiden perusteella oikeus tutustua
kuhunkin asiakirjaan on evätty, ilmaisematta kyseisen asiakirjan sisältöä tai siihen sisältyvää olennaista tietoa ja näin
ollen viemättä poikkeukselta sen olennaista merkitystä, mikä voisi oikeuttaa perustelujen yleisluonteisuuden, suppeuden ja
kaavamaisuuden (edellä 46 kohdassa mainittu asia Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007, 83 kohta ja edellä 41 kohdassa mainitut
yhdistetyt asiat Sison v. neuvosto, tuomio 26.4.2005, 84 kohta; ks. analogisesti vuoden 1993 käytännesääntöjen osalta edellä
46 kohdassa mainittu asia WWF UK v. komissio, tuomion 65 kohta).
Komissiolle nimittäin oli mahdollista kuvata kunkin asiakirjan sisältö ja täsmentää, minkäluonteisia luottamukselliset tiedot
olivat, niitä paljastamatta. Komissiolle tietoja toimittaneiden yritysten velvoite ilmoittaa, mitä näistä tiedoista ne pitävät
luottamuksellisina, ja toimittaa näistä asiakirjoista erikseen myös sellainen versio, joka ei ole luottamuksellinen, mistä
on säädetty asetuksessa N:o 4064/89 säädetyistä ilmoituksista, määräajoista ja kuulemisista 1.3.1998 annetun komission asetuksen
(EY) N:o 447/98 (EYVL L 61, s. 1) 17 artiklan 2 kohdassa, antaa komissiolle mahdollisuuden ainakin perustella täsmälleen,
miksi oikeus tutustua kuhunkin asiakirjaan on evätty, sen sisältämiä luottamuksellisia tietoja paljastamatta.
Edellä 1 kohdan d alakodassa mainittuja asiakirjoja eli komission ja Lagardèren välistä kirjeenvaihtoa koskevan yksilöivän
luettelon puuttumisesta komissio toteaa, että koska tämä kirjeenvaihto oli kasvanut yli kaksikymmentä arkistointikansiota
kattavaksi, asiakirjakohtaisen luettelon laatiminen olisi ollut hallinnollisesti kohtuuttoman työlästä. Komissio toteaa riidanalaisessa
päätöksessä, että se on tarkastellut asiakirjojen luokkaa kokonaisuudessaan, ja väittää kirjelmissään, että se oli oikeutettu
epäämään oikeuden tutustua asiakirjoihin pintapuolisen tarkastelun perusteella, koska taloudellisten etujen suojaa koskeva
poikkeus koskee näitä asiakirjoja selvästi ja kokonaan.
Nämä perustelut on hylättävä. Kuten edellä 86 kohdassa on todettu, asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 3 kohdan mukaan säännöksiä,
jotka koskevat yleisön oikeutta tutustua komission asiakirjoihin, sovelletaan kaikkiin toimielimen hallussa oleviin asiakirjoihin,
toisin sanoen toimielimen laatimiin tai sen vastaanottamiin ja sen hallussa oleviin asiakirjoihin kaikilla Euroopan unionin
toiminnan aloilla. Ei siis voida hyväksyä, että keskittymän osalta komission ja osapuolten välisen kirjeenvaihdon olisi katsottava
kuuluvan selvästi taloudellisten etujen suojaa koskevan poikkeuksen piiriin. Vaikka tämä poikkeus on tarvittaessa sovellettavissa
tiettyihin komission laatimiin tai komissiolle toimitettuihin asiakirjoihin, se ei välttämättä tarkoita, että sitä voidaan
soveltaa kaikkiin asiakirjoihin tai niiden koko sisältöön. Komission on ainakin varmistuttava siitä tutkimalla jokainen asiakirja
konkreettisesti ja tosiasiallisesti, kuten asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa vaaditaan.
Komission ja väliintulijan perustelu, joka koskee EY 287 artiklassa ja asetuksen N:o 4064/89 17 artiklan 2 kohdassa taatun
salassapitovelvollisuuden ja tämän asetuksen 18 artiklan 3 kohdassa taatun liikesalaisuuden kunnioittamista, on myös hylättävä.
Kuten edellä 90 kohdassa on todettu, oikeuskäytännön mukaan silloin, kun yleisöllä on oikeus saada tutustua asiakirjoihin,
jotka sisältävät tiettyjä tietoja, näiden tietojen ei voida katsoa olevan luonteeltaan salassa pidettäviä tai kuuluvan liikesalaisuuksien
suojan piiriin (ks. vastaavasti edellä 90 kohdassa mainittu asia Bank Austria Creditanstalt v. komissio, tuomion 74 kohta).
Lisäksi kantaja moittii komissiota siitä, että se ei ole kuullut yrityksiä, joiden taloudellisten etujen suojan tiedon antaminen
asiakirjojen sisällöstä voisi vaarantaa.
Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 4 kohdan mukaan kolmannelta osapuolelta peräisin olevien
asiakirjojen tapauksessa toimielin kuulee tätä arvioidakseen, onko saman asetuksen 4 artiklan 1 tai 2 kohdassa säädettyä poikkeusta
sovellettava, paitsi, jos on selvää, että asiakirja on luovutettava tai sitä ei tule luovuttaa. Tästä seuraa, että toimielimet
eivät ole velvollisia kuulemaan kyseistä kolmatta osapuolta, jos näyttää selvältä, että asiakirja on luovutettava tai sitä
ei tule luovuttaa. Kaikissa muissa tapauksissa toimielinten on kuultava kyseistä kolmatta osapuolta. Näin ollen kyseessä olevan
kolmannen kuuleminen muodostaa yleensä ennakkoedellytyksen siitä päättämiseksi, onko sovellettava asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaisia poikkeuksia oikeudesta saada tutustua asiakirjaan kolmannelta saadun asiakirjan osalta (asia
T-168/02, IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v. komissio, tuomio 30.11.2004, Kok., s. II‑4135, 55 kohta ja edellä kohdassa
65 mainittu asia Terezakis v. komissio, tuomion 54 kohta).
Asiakirjat laatineiden kolmansien osapuolien kuulematta jättäminen on siis asetuksen N:o 1049/2001 mukaista vain siinä tapauksessa,
että jonkin mainitussa asetuksessa säädetyn poikkeuksen soveltaminen kyseisiin asiakirjoihin on selvää. Näin ei ole tässä
tapauksessa, kuten on todettu edellä 63–98 kohdassa, joissa käsitellään tutkintatoimien tarkoitusta koskevaa poikkeusta, ja
109–124 kohdassa, joissa käsitellään taloudellisten etujen suojaa koskevaa poikkeusta.
Komissiolta peräisin olevista asiakirjoista tämä viimeksi mainittu väittää perustellusti, että asetuksessa N:o 1049/2001 ei
säädetä kolmansien kuulemismenettelystä tämäntyyppisten asiakirjojen osalta. Näin ollen kantajan esittämä väite on oikeudellisesti
virheellinen siltä osin kuin se koskee komission laatimia asiakirjoja.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että riidanalaisessa päätöksessä on oikeudellinen virhe siltä osin kuin siinä sovelletaan
asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädettyä poikkeusta edellä 1 kohdan d, e ja h
alakohdassa ja edellä 2 kohdan b, c (osittain), d, f, g ja i alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin ilman, että riidanalaisen
päätöksen perusteluista ilmenee, että jokainen näistä asiakirjoista olisi tutkittu konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti,
ja ilman, että joitakin näitä asiakirjoja laatineita kolmansia osapuolia olisi kuultu, kun on kyse tiedon antamisesta niiltä
peräisin olevista asiakirjoista.
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetty päätöksentekomenettelyn suojaa koskeva poikkeus
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on omaksunut abstraktin ja yleisen lähestymistavan tekemättä konkreettista ja asiakirjakohtaista
tutkimusta, jolla olisi tarkastettu, vaarantaako kunkin pyydetyn asiakirjan toimittaminen todellakin tällä poikkeuksella suojatun
edun. Sen mukaan komissio ei ole osoittanut, että vaara suojatun edun vahingoittumisesta on kohtuullisesti ennustettavissa
eikä puhtaasti hypoteettinen.
Kantaja väittää, että se, että komissio vetoaa tähän poikkeukseen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettujen asiakirjojen
luovuttamisen epäämiseksi, on ristiriidassa niiden perustelujen kanssa, jotka se esitti vastaajana asiassa T-279/04 ja joissa
se väitti, että asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamisesta Natexis/Investima 10:n VUP:n omaisuuserien
ostoon ei ole mitään seurauksia soveltuvuutta koskevaan päätökseen, eikä tämän säännöksen mahdollinen virheellinen soveltaminen
siis vaikuta tämän päätöksen pätevyyteen. Tällä tavoin se loukkaa venire contra factum proprium ‑periaatetta.
Kantajan mukaan näissä asiakirjoissa käsitellään oikeuskysymyksen tulkintaa eivätkä ne siis voi olla valmistelevia asiakirjoja,
joiden sisällöstä ei voida antaa tietoa. Joka tapauksessa näiden asiakirjojen toimittaminen on yleisen edun mukaista, koska
se selventää asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamisedellytyksiä.
Komissio huomauttaa, että soveltuvuutta koskevan päätöksen pätevyyden arviointi on eri asia kuin sen arviointi, onko asetuksessa
N:o 1049/2001 säädettyjen poikkeusten soveltaminen laillista, ja näin ollen se kiistää kantajan esittämän perustelun merkityksellisyyden.
Ne kaksi pyydettyä asiakirjaa, joihin tutustumisen oikeus evättiin komission päätöksentekomenettelyn suojaamiseksi, ovat komission
sisäisiä asiakirjoja, jotka koskevat kyseiseen menettelyyn liittyviä sisäisiä neuvotteluja. Sen mukaan tiedon antaminen näiden
asiakirjojen sisällöstä vahingoittaisi vakavasti päätöksentekomenettelyä, koska on välttämätöntä, että komission yksiköt pystyvät
säilyttämään kykynsä tutkia vapaasti niiden tehtäväksi annettuja asioita suojassa ulkopuoliselta painostukselta, jotta se
voi tehdä päätöksensä täysin tietoisena kaikista seikoista.
Näiden valmistelevien asiakirjojen suojaaminen on komission mukaan vieläkin tärkeämpää siksi, että niiden perusteella tehdystä
päätöksestä on nostettu kumoamiskanne ja ne ovat siis edelleen merkityksellisiä siinä tapauksessa, että päätös kumotaan.
Väliintulijan esittämät perustelut ovat pääasiallisesti samankaltaisia komission esittämien perustelujen kanssa.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan mukaan ”tutustuttavaksi ei anneta asiakirjaa, joka sisältää sisäiseen
käyttöön tarkoitettuja mielipiteitä osana asianomaisen toimielimen neuvotteluja ja alustavia keskusteluja päätöksen tekemisen
jälkeenkään, jos asiakirjan sisältämien tietojen ilmaiseminen vahingoittaisi vakavasti toimielimen päätöksentekomenettelyä,
jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista”.
Komissio epäsi oikeuden tutustua kahteen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetuista kolmesta komission muistiosta asetuksen
N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädetyn poikkeuksen nojalla. Kyseiset asiakirjat ovat kilpailun pääosaston
10.2.2002 päivätty, komission oikeudelliselle yksikölle toimitettu muistio, jossa pyydetään lausuntoa asetuksen N:o 4064/89
3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamisesta, ja 4.11.2002 päivätty kilpailuasioista vastaavalle komission jäsenelle laadittu
muistio, jossa esitetään yhteenveto asiakirja-aineiston tilasta.
Ensiksi on todettava, että nämä asiakirjat, jotka on toimitettu unionin yleiselle tuomioistuimelle (ks. edellä 23 kohta),
ovat lopullista päätöstä valmistelevia komission sisäisiä asiakirjoja, joiden tarkoituksena on ollut sellaisten asiakirjojen
laatiminen, joissa esitetään toimielimen virallinen kanta. Ne sisältävät asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa
alakohdassa tarkoitettuja ”sisäiseen käyttöön tarkoitettuja mielipiteitä osana – – neuvotteluja ja alustavia keskusteluja”
ja kuuluvat näin ollen selvästi tämän säännöksen soveltamisalaan.
Toiseksi on tarkasteltava sitä, onko se, että on evätty oikeus tutustua pyydettyihin sisäisiin asiakirjoihin, nyt esillä olevassa
asiassa perusteltua toimielimen päätöksentekomenettelyn suojaa koskevan poikkeuksen perusteella.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämän poikkeuksen soveltamisen edellytyksenä on, että on osoitettu, että oikeus tutustua
pyydettyihin asiakirjoihin olisi vaarantanut komission päätöksentekomenettelyn suojaa konkreettisesti ja tosiasiallisesti
ja että tämä vaara vahingoittumisesta on kohtuullisesti ennustettavissa eikä puhtaasti hypoteettinen (ks. asia T-144/05, Muñiz
v. komissio, tuomio 18.12.2008, 78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Lisäksi kuuluakseen asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan
päätöksentekomenettelylle aiheutuvan vahingon on oltava vakava. Näin on erityisesti silloin, kun tiedon antamisella kyseisten
asiakirjojen sisällöstä on olennainen vaikutus päätöksentekomenettelyyn. Vakavuuden arviointi kuitenkin riippuu kaikista tapaukseen
liittyvistä seikoista, erityisesti päätöksentekoon kohdistuvista kielteisistä vaikutuksista, joihin kantaja on vedonnut kyseisten
asiakirjojen luovuttamisen osalta (edellä 140 kohdassa mainittu asia Muñiz v. komissio, tuomion 75 kohta).
Nyt esillä olevassa asiassa riidanalaisessa päätöksessä viitataan päätöksentekomenettelylle siinä tapauksessa aiheutuvaan
vakavaan vahinkoon, että komission yksiköiden tähän asiaan liittyvistä sisäisistä neuvotteluista tehtäisiin julkisia. Siinä
korostetaan sen merkitystä, että komissio voi valmistella päätöksensä kaikessa rauhassa suojassa kaikelta ulkopuoliselta painostukselta
ja että sen yksiköt voivat vapaasti ilmaista näkemyksensä antaessaan selvityksiä päätöksentekoa varten. Sen mukaan komission
henkilökunnan mahdollisuus esittää vapaasti tällaisia näkemyksiä heikentyy huomattavasti, jos julkaisemisen mahdollisuus pitää
ottaa huomioon.
On todettava, että nämä perustelut on esitetty yleisesti ja abstraktisti esittämättä niiden tueksi minkäänlaisia yksityiskohtaisia
perusteluita, jotka koskevat kyseisten asiakirjojen sisältöä. Tällaisiin seikkoihin voidaan siis vedota minkä tahansa vastaavan
asiakirjan osalta. Siksi ne eivät ole riittäviä perustelemaan nyt esillä olevassa asiassa sitä, että oikeus tutustua pyydettyihin
asiakirjoihin evätään, sillä muuten loukattaisiin periaatetta, jonka mukaan on tulkittava suppeasti asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklassa säädettyjä poikkeuksia ja erityisesti mainitun asetuksen 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädettyä poikkeusta.
Komissio ei näin ollen ole osoittanut, että asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisessa alakohdassa säädettyä poikkeusta
voidaan soveltaa pyydettyihin sisäisiin asiakirjoihin.
Näin ollen epääminen, joka koskee oikeutta tutustua pyydettyihin sisäisiin asiakirjoihin kokonaisuudessaan, on kumottava oikeudellisen
virheen vuoksi ilman, että on tarpeen tutkia kysymystä ylivoimaisen intressin olemassaolosta.
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa säädetty oikeudellisen neuvonannon suojaa koskeva poikkeus
–       Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, että komissio on omaksunut abstraktin ja yleisen lähestymistavan tekemättä konkreettista ja asiakirjakohtaista
tutkimusta, jolla olisi tarkastettu, vaarantaako oikeudellisen yksikön pyydetyn muistion toimittaminen todellakin tällä poikkeuksella
suojatun edun. Sen mukaan komissio ei ole osoittanut, että vaara suojatun edun vahingoittumisesta on kohtuullisesti ennustettavissa
eikä puhtaasti hypoteettinen.
Kantaja katsoo, että edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun komission oikeudellisen yksikön lausunnon sisällöstä on annettava
tietoa, jotta kolmannet osapuolet ja unionin yleinen tuomioistuin voivat valvoa tapaa, jolla komissio on tulkinnut ja soveltanut
asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdassa säädettyä oikeussääntöä.
Kantajan mukaan komissio ei voi vedota oikeudellisen yksikkönsä riippumattomuuden suojaan evätäkseen oikeuden tutustua tähän
asiakirjaan, koska se on velvollinen noudattamaan avoimuusvelvoitetta, jolla asetuksen N:o 1049/2001 johdanto-osan mukaan
varmistetaan, että hallinnolla on demokraattisessa järjestelmässä suhteessa kansalaisiin suurempi legitimiteetti ja että se
on tehokkaampaa ja vastuullisempaa. Komission toteuttama asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden epääminen ei mitenkään
vahvista sen oikeudellisen neuvonannon riippumattomuutta vaan tukee ajatusta siitä, että soveltuvuutta koskevaa päätöstä ei
ole tehty riippumattomasti.
Komissio huomauttaa, että asetuksessa N:o 1049/2001 säädetty oikeus tutustua asiakirjoihin myönnetään tai evätään riippumatta
erityisistä eduista tai syistä, joiden vuoksi hakija haluaa tutustua pyydettyihin asiakirjoihin. Kantajan esittämät perustelut
ovat näin ollen merkityksettömiä. Tiedon antaminen kyseisestä oikeudellisesta lausunnosta riippuu ainoastaan vahingosta, joka
tästä tiedon antamisesta saattaisi aiheutua mainitun neuvonannon riippumattomuudelle ja puolueettomuudelle. Oikeudellista
neuvonantoa koskevalla poikkeuksella pyritään suojaamaan sen riippumattomuus ja varmistamaan, että näitä neuvoja voidaan antaa
täysin peittelemättömästi ja objektiivisesti. Kyseinen lausunto on sen mukaan tarkoitettu ainoastaan selventämään asioita
komission yksiköille ja tiedon antamisesta sen sisällöstä seuraisi, että tämän toimielimen oikeudellinen yksikkö laatii tulevaisuudessa
lausuntonsa pidättyväisemmin, jolloin kyseinen toimielin menettäisi olennaisen välineen tehtäviensä suorittamiseksi asianmukaisesti.
Komissio toteaa, että asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden käytölle on EY 255 artiklan 2 kohdan mukaan rajoituksia.
Näin ollen avoimuusvelvoitteella, johon kantaja vetoaa, ei voida estää asetuksessa N:o 1049/2001 säädettyjen poikkeusten soveltamista.
Komissio hylkää väitteen, jonka mukaan pyydettyyn asiakirjaan tutustumista koskevan oikeuden epäämisen takia voidaan epäillä,
että se ei ole tehnyt päätöstään täysin riippumattomasti. Se muistuttaa, että se on velvollinen epäämään oikeuden tutustua
asiakirjaan, jos asetuksessa N:o 1049/2001 säädetyn poikkeuksen soveltamisedellytykset täyttyvät, ja että se ei siis voi antaa
tutustuttavaksi poikkeuksen piiriin kuuluvaa asiakirjaa vilpillistä menettelyä koskevien syytteiden kumoamiseksi.
–       Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toisen luetelmakohdan mukaan toimielimet kieltäytyvät antamasta tutustuttavaksi
asiakirjaa, jonka sisältämien tietojen ilmaiseminen vaarantaisi tarkastus-, tutkinta- ja tilintarkastustoimien tarkoitusten
suojan, jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä tietojen antamista kyseisen asiakirjan sisällöstä.
Komissio kieltäytyi antamasta tietoa sen oikeudellisen yksikön 10.10.2002 päivätyn lausunnon, joka on edellä 1 kohdan g alakohdassa
tarkoitettu asiakirja, sisällöstä, joka koskee asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamista, ja perusti
kieltäytymisensä tähän säännökseen.
Aivan ensiksi on todettava, että mainittu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitettu asiakirja (ks. edellä 23 kohta)
sisältää sen nimityksestä riippumatta komission oikeudellisen yksikön oikeudellista neuvonantoa. Tätä asiakirjaa on siis pidettävä
kokonaisuudessaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitettuna oikeudellisena neuvonantona,
joka voi kuulua tässä säännöksessä säädetyn poikkeuksen soveltamisalaan.
Seuraavaksi on määriteltävä, vaarantaako tiedon antaminen tämän oikeudellisen neuvonannon sisällöstä asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklan 2 kohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun oikeudellisen neuvonannon suojan.
Tältä osin on muistettava, että oikeudellista neuvonantoa koskevaa poikkeusta on tulkittava siten, että sillä pyritään suojaamaan
komission intressiä pyytää oikeudellista neuvonantoa ja saada rehellisiä, objektiivisia ja kattavia lausuntoja. Jotta tämän
intressin loukatuksi tulemisen vaaraan voidaan vedota, vaaran on oltava kohtuullisesti ennakoitavissa eikä se saa olla täysin
hypoteettinen (edellä 68 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Turco, tuomion 42 ja 43 kohta).
Käsiteltävänä olevassa asiassa riidanalaisessa päätöksessä kieltäytyminen antamasta tietoa kyseisen neuvonannon sisällöstä
on perusteltu sillä, että oikeudellinen neuvonanto kuuluu sisäisiin asiakirjoihin, joiden keskeisenä tarkoituksena on antaa
komissiolle ja sen yksiköille oikeudellisia kysymyksiä koskevia mielipiteitä, joiden perusteella komissio ja sen yksiköt hyväksyvät
lopulliset kantansa. On siis tärkeää, että näitä neuvoja voidaan antaa täysin peittelemättömästi ja objektiivisesti. Käsiteltävänä
olevassa asiassa komission oikeudellisen yksikön neuvonannon sekä kilpailun pääosaston sille esittämien kysymysten tiedoksi
antamisesta seuraisi, että asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamisalaan liittyvä sisäinen neuvottelu
tehtäisiin julkiseksi. Jos mainitun oikeudellisen yksikön olisi pitänyt ottaa huomioon lausuntonsa myöhempi julkaiseminen,
se ei olisi ilmaissut itseään täysin riippumattomasti. Näin ollen kirjallisen lausunnon laatiminen tästä kysymyksestä menettäisi
merkityksensä, jolloin komissio menettäisi tehtäviensä asianmukaisen suorittamisen kannalta olennaisen välineen.
On todettava, että kyse ei ole ainoastaan siitä, että kyseinen asiakirja on oikeudellinen neuvonanto, mihin komissio on vedonnut
riidanalaisessa päätöksessä perustellessaan kyseisen poikkeuksen soveltamista, vaan siitä, että jos annettaisiin tietoa tämän
lausunnon sisällöstä, yleisö voisi saada tietoa kilpailun pääosaston ja komission kesken käydystä, asetuksen N:o 4064/89 3
artiklan 5 kohdan a alakohdan soveltamisalaa koskevasta neuvottelusta.
Tiedon antaminen kyseisen muistion sisällöstä saattaisi johtaa siihen, että komission oikeudellinen yksikkö laatii tulevaisuudessa
tällaisia muistiota varautuneesti ja varoen, jotta se ei vaarantaisi komission päätöksentekokykyä asioissa, joissa se toimii
hallintoelimenä.
On vielä todettava, että oikeudellisen neuvonannon suojan vaarantumisen riski, josta säädetään asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan
2 kohdan toisessa luetelmakohdassa, on nyt esillä olevassa asiassa kohtuudella ennakoitavissa eikä puhtaasti hypoteettinen.
Edellä 157 ja 159 kohdassa esitettyjen syiden lisäksi tiedon antaminen näiden oikeudellisten neuvojen sisällöstä voi nimittäin
asettaa komission vaikeaan tilanteeseen, jossa sen oikeudellinen yksikkö voisi joutua puolustamaan unionin yleisessä tuomioistuimessa
kantaa, joka ei ole sama kuin se, johon se vetosi hallinnollisen menettelyn aikana käydyissä sisäisissä neuvotteluissa toimiessaan
asiakirja-aineistosta vastaavien yksiköiden neuvonantajana. Riski näin syntyvästä ristiriidasta voi vaikuttaa huomattavasti
yhtäältä oikeudellisen yksikön mielipiteenvapauteen ja sen mahdollisuuteen puolustaa tehokkaasti komission lopullista kantaa
Euroopan unionin tuomioistuimissa yhdenvertaisesti muiden, tuomioistuinmenettelyn eri osapuolten oikeudellisten edustajien
kanssa, ja toisaalta komission sisäiseen päätöksentekomenettelyyn. Komissio nimittäin tekee päätökset kollegiona sille annetun
erityisen tehtävän mukaisesti, ja sillä on oltava vapaus omaksua oikeudellinen kanta, joka eroaa siitä, jonka sen oikeudellinen
yksikkö alun perin omaksui.
Lisäksi toisin kuin silloin, kun toimielimet toimivat lainsäätäjinä, jolloin olisi myönnettävä laajempi mahdollisuus tutustua
asiakirjoihin asetuksen N:o 1049/2001 johdanto-osan kuudennessa perustelukappaleessa säädetyllä tavalla (edellä 68 kohdassa
mainitut yhdistetyt asiat Turco, tuomion 46 kohta), riidanalainen oikeudellinen neuvonanto on laadittu komission täysin hallinnollisten
tehtävien yhteydessä. Yleisön intressi saada tietoa asiakirjan sisällöstä avoimuusperiaatteen nojalla, jonka tarkoituksena
on parantaa kansalaisten mahdollisuuksia osallistua päätöksentekomenettelyihin ja varmistaa, että hallinnolla on demokraattisessa
järjestelmässä suhteessa kansalaisiin suurempi legitimiteetti ja että hallinto on tehokkaampaa ja vastuullisempaa, ei ole
sama silloin, kun kyse on asiakirjasta, joka on laadittu sellaisen hallintomenettelyn aikana, jossa on tarkoituksena soveltaa
yrityskeskittymien valvontaa koskevia sääntöjä tai kilpailuoikeutta yleensä, kuin silloin, kun se liittyy menettelyyn, jossa
yhteisön toimielin toimii lainsäätäjänä.
On siis hylättävä kantajan väite, jonka mukaan tiedon antaminen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun oikeudellisen yksikön
neuvonannon sisällöstä ei vaaranna oikeudellisen neuvonannon suojaa.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että ensimmäinen ja toinen kanneperuste ovat perusteltuja lukuun ottamatta kieltoa tutustua
edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettuun oikeudellisen yksikön lausuntoon.
Kolmas kanneperuste, jonka mukaan oikeutta tutustua pyydettyjen asiakirjojen osiin on loukattu
Asianosaisten lausumat
Kantaja riitauttaa komission kieltäytymisen myöntää sille oikeus tutustua pyydettyjen asiakirjojen osiin asetuksen N:o 1049/2001
4 artiklan 6 kohdan nojalla. Se katsoo, ettei komissio ole arvioinut sen hallinnollisen työn määrää, joka pyydettyjen asiakirjojen
sellaisten versioiden, jotka eivät ole luottamuksellisia, laatimisesta aiheutuu, koska se ei ole tutkinut näitä asiakirjoja
konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti. Sen mukaan oikeuskäytännössä yleisön oikeus tutustua asiakirjoihin on ensisijainen
suhteessa hyvän hallinnon periaatteeseen ja poikkeaminen tästä oikeudesta voidaan sallia ainoastaan hyvin rajallisissa tapauksissa
ja hyvin suppeasti.
Komission tehtävänä ei sen mukaan lisäksi ole arvioida kantajan intressiä saada tietoa asiakirjojen osista, jotka voitaisiin
tarvittaessa julkistaa siinä tapauksessa, että oikeus tutustumiseen myönnetään osittain.
Komissio väittää tutkineensa konkreettisesti ja asiakirjakohtaisesti muut pyydetyt asiakirjat kuin edellä 1 kohdan d alakohdassa
tarkoitetut asiakirjat. Tämän tutkimuksen perusteella komissio katsoi, että ainoastaan tiettyjä osia asiakirjoista olisi voitu
paljastaa ja että hyvän hallinnon periaatteen mukaisesti näiden osien yksilöinti oli hallinnollisesti kohtuuttoman työlästä
suhteessa yleisön intressiin saada tutustua näihin asiakirjojen osiin.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 6 kohdassa säädetään, että ”jos vain osaan pyydetystä asiakirjasta voidaan soveltaa poikkeusta,
muut asiakirjan osat luovutetaan”.
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 6 kohdassa edellytetään, että jokaisen asiakirjan sisältö tutkitaan konkreettisesti ja
asiakirjakohtaisesti. Ainoastaan tällaisen tutkimuksen perusteella toimielin voi arvioida, voidaanko hakijalle myöntää oikeus
tutustua asiakirjojen osiin. Sellainen arviointi, joka tapahtuu ryhmittäin sen sijaan, että arvioitaisiin näiden asiakirjojen
sisältämiä konkreettisia tietoja, ei lähtökohtaisesti ole riittävä, koska toimielimeltä edellytettävän tutkimisen on annettava
sille mahdollisuus konkreettisesti arvioida, voidaanko poikkeusta, johon vedotaan, todellisuudessa soveltaa kaikkiin näihin
asiakirjoihin sisältyviin tietoihin (ks. vastaavasti edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Franchet ja Byk v. komissio,
tuomion 117 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Esillä olevassa asiassa tällainen pyydettyjen asiakirjojen tutkiminen ei käy ilmi riidanalaisen päätöksen perusteluista. Komissio
on nimittäin katsonut, että tällainen tutkimus olisi hallinnollisesti kohtuuttoman työläs suhteessa yleisön intressiin saada
tutustua tällaisen tutkimuksen tuloksena saataviin asiakirjan osiin.
Oikeuskäytännön mukaan tutkimisvelvollisuudesta voidaan vapautua poikkeuksellisesti ja ainoastaan siinä tapauksessa, että
asiakirjojen konkreettinen ja asiakirjakohtainen tutkiminen olisi hallinnollisesti erityisen työlästä ja ylittäisi sen, mitä
voidaan kohtuullisesti vaatia (edellä 41 kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 112 kohta).
Koska oikeus tutustua toimielinten hallussa oleviin asiakirjoihin on lisäksi periaatteellinen ratkaisu, todistustaakka hakemuksen
edellyttämän työn kohtuuttomasta laajuudesta on sillä toimielimellä, joka vetoaa tähän perustuvaan poikkeukseen (edellä 41
kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 113 kohta ja asia T-42/05, Williams v. komissio, tuomio 10.9.2008, 86 kohta, ei julkaistu
oikeustapauskokoelmassa).
Lopuksi on todettava, että kun toimielin on toimittanut todisteet niiden asiakirjojen, joita pyyntö koskee, konkreettisen
ja asiakirjakohtaisen tutkimisen edellyttämän hallinnollisen työn kohtuuttomuudesta, sillä on velvollisuus yrittää neuvotella
hakijan kanssa yhtäältä selvittääkseen sen tai pyytääkseen hakijaa täsmentämään sille, miksi hakija haluaa saada kyseessä
olevat asiakirjat, ja toisaalta pohtiakseen konkreettisesti, mitä vaihtoehtoja sillä on toteuttaa asiakirjojen konkreettista
ja asiakirjakohtaista tutkimista vähemmän raskas toimenpide. Koska oikeus tutustua asiakirjoihin on lähtökohta, jää toimielimen
tehtäväksi näissä olosuhteissa suosia sitä vaihtoehtoa, joka on suotuisin hakijan asiakirjoihin tutustumista koskevan oikeuden
kannalta mutta josta ei kuitenkaan aiheudu toimielimelle työmäärää, joka ylittää kohtuullisena pidettävät rajat (edellä 41
kohdassa mainittu asia VKI, tuomion 114 kohta).
Tästä seuraa, että toimielin voi vapautua kaikesta konkreettisesta ja asiakirjakohtaisesta tutkimisesta vasta sen jälkeen,
kun se on tosiasiallisesti tutkinut kaikki muut kuviteltavissa olevat vaihtoehdot ja selittänyt päätöksessään seikkaperäisesti
syyt, joiden vuoksi myös näistä eri vaihtoehdoista aiheutuu sille kohtuuttoman suuri työmäärä (edellä 41 kohdassa mainittu
asia VKI, tuomion 115 kohta).
Esillä olevassa asiassa on todettava, että riidanalainen päätös, jolla kantajalta evätään kokonaan oikeus saada tutustua mihinkään
asiakirjan osiin, voi olla laillinen ainoastaan siinä tapauksessa, että komissio on ennalta konkreettisesti selvittänyt syyt,
joiden perusteella myös kunkin asiakirjan konkreettiselle ja asiakirjakohtaiselle tutkimiselle vaihtoehtoisista ratkaisuista
aiheutuu kohtuuton työmäärä.
Riidanalaisen päätöksen perusteluista ei ilmene, että komissio olisi pohtinut konkreettisella ja tyhjentävällä tavalla, mitä
eri mahdollisuuksia sillä olisi toimia siten, että sille ei aiheutuisi kohtuuttoman suurta työmäärää, mutta kuitenkin siten,
että kantajan mahdollisuudet saada tietoa ainakin osasta pyytämistään asiakirjoista lisääntyisivät. Riidanalaisesta päätöksestä
ei erityisesti käy ilmi, että komissio olisi tutkinut konkreettisesti mahdollisuutta tiedustella yrityksiltä, jotka olivat
toimittaneet tietyt pyydetyistä asiakirjoista, voidaanko kantajalle luovuttaa näistä asiakirjoista sellainen versio, joka
ei ole luottamuksellinen.
Edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin siinä evätään oikeus tutustua yhdenkään pyydetyn
asiakirjan osiin ilman, että riidanalaisen päätöksen perusteluista käy ilmi, että jokainen asiakirja on tutkittu konkreettisesti
ja asiakirjakohtaisesti, ja ilman, että komissio selvittää konkreettisesti syyt, joiden perusteella muista ratkaisuista kuin
tarkoitettujen asiakirjojen konkreettisesta ja asiakirjakohtaisesta tutkimuksesta aiheutuu kohtuuton työmäärä.
Neljäs kanneperuste, joka koskee suhteellisuusperiaatteen loukkaamista
Osapuolten lausumat
Kantaja korostaa, että tutustumispyynnön tarkoituksena ei ollut yksinomaan yksityisluonteisten etujen puolustaminen. Sen tarkoituksena
on kantajan mukaan myös säilyttää vääristymätön kilpailu Ranskan kustannusalan markkinoilla ja estää yrityskeskittymien valvontaa
koskevien sääntöjen kiertäminen asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan 5 kohdan a alakohdan väärinkäytöllä. Kantajan mukaan asetuksen
N:o 1049/2001 4 artiklan 2 ja 3 kohdan nojalla ylivoimainen yleinen etu siis oikeuttaa pyydettyjen asiakirjojen sisältämien
tietojen ilmaisemisen.
Komissio väittää, että kantaja ei ole osoittanut, että on olemassa ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa pyydettyjen asiakirjojen
sisällön ilmaisemisen. Sitä, että kantaja käyttää pyydettyjä asiakirjoja soveltuvuutta koskevasta päätöksestä nostamansa kanteen
tueksi, ei voida pitää ylivoimaisena yleisenä etuna. Tällaisen kanteen edellytyksenä on nimittäin se, että kantajalla itsellään
on oikeussuojan tarve, eikä sitä voida ottaa tutkittavaksi, jos kantaja toimii yleisen edun nimissä.
Vaikka oletettaisiin, että kantajan kanteen kohteena on yleinen etu, asian kannalta merkityksellistä ei komission mukaan ole
se, mihin tarkoitukseen hakija aikoo käyttää näitä asiakirjoja, vaan niiden sisällön ilmaiseminen, jonka on perustuttava ylivoimaiseen
yleiseen etuun. Ylivoimaisen yleisen edun nimissä tapahtuvan asiakirjojen sisällön ilmaisemisen on perustuttava asiakirjojen
erityispiirteisiin kantajan tavoittelemasta päämäärästä riippumatta. Käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole kyse tästä.
Lopuksi komissio väittää, että tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi asiassa T-279/04 riidanalaisen päätöksen laillisuus on
saatettu, tehtävänä on arvioida pyydettyjen asiakirjojen tarvetta kantajan puolustukselle siinä asiassa.
Kantaja korostaa, että se voi olla samalla sekä oikeushenkilö, jota riidanalainen päätös koskee suoraan ja erikseen, että
Euroopan unionin kansalaisena toimiva oikeushenkilö, jolla on oikeus saada tutustua pyydettyihin asiakirjoihin. Se vetoaa
siihen, että tiedon antamisella pyydettyjen asiakirjojen sisällöstä ja niiden käytöllä tavoitellaan samoja päämääriä eli vääristymättömän
kilpailun säilyttämistä ja kilpailuoikeuden avointa soveltamista.
Kantaja katsoo, että sellaisen asian osapuoli, jossa unionin yleinen tuomioistuimen voi määrätä asiakirjoja esitettäväksi,
voi riitauttaa rinnakkaisessa menettelyssä päätöksen, jossa on evätty asetuksen N:o 1049/2001 nojalla oikeus saada tutustua
näihin asiakirjoihin.
Komissio väittää, että oikeuskäytännön mukaan asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitetun ylivoimaisen
yleisen edun on periaatteessa oltava erillään mainitulla asetuksella tavoitelluista periaatteista, joihin avoimuusvelvoite,
johon kantaja on vedonnut, kuuluu.
Väliintulija korostaa, että mikään ylivoimainen yleinen etu ei oikeuta ilmaisemaan pyydettyjen asiakirjojen sisältöä kantajalle,
jonka mainittuihin asiakirjoihin tutustumista koskeva pyyntö perustuu puhtaasti yksityisluonteiseen intressiin. Se korostaa
alustavissa huomautuksissaan myös, että kantajan tutustumispyyntö on esitetty väärinkäyttötarkoituksessa ja se on kyseisen
asetuksen N:o 1049/2001 päämäärän vastainen, sillä se perustuu kantajan erityiseen intressiin eli sen oikeuksien puolustamiseen
asiassa T-279/04 ja asiassa T-452/04. Se vetoaa siihen, että oikeuskäytännössä on todettu, että asetuksen N:o 1049/2001 tarkoituksena
ei ole suojata sellaista erityistä intressiä, joka tietyillä henkilöillä voisi olla saada tutustua johonkin toimielinten asiakirjoista.
Oikeuskäytännössä on sen mukaan myös hyväksytty, että tämän asetuksen päämääränä on taata kaikkien oikeus tutustua julkisiin
asiakirjoihin eikä ainoastaan pyytäjän oikeutta tutustua itseään koskeviin asiakirjoihin ja että sillä ei pidä mahdollistaa
yksityisluonteisten etujen edistämistä, kuten esimerkiksi sellaisten, jotka liittyvät kanteen nostamiseen yhteisön toimielimiä
vastaan.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa todetaan, että mainituissa kohdissa säädettyjä poikkeuksia sovelletaan,
”jollei ylivoimainen yleinen etu edellytä ilmaisemista”.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio ei hyväksy, että ylivoimainen yleinen etu oikeuttaisi tietojen antamisen asiakirjan sisällöstä,
sillä perusteella, että tutustumispyyntö perustuu sen mukaan kantajan etujen puolustamiseen unionin yleisessä tuomioistuimessa
vireillä olevassa oikeusriidassa. Tämä intressi on selvästi yksityisluonteinen eikä julkinen. Asetuksen mukaan ainoastaan
julkinen etu voi olla ensisijainen suhteessa tarpeeseen suojata asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 2 ja 3 kohdassa tarkoitettuja
etuja.
Kun otetaan huomioon unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset siitä, että komissio on tehnyt oikeudellisen virheen vedotessaan
tutkintatoimien, taloudellisten etujen ja komission päätöksentekomenettelyn tarkoituksen suojaan liittyviin poikkeuksiin,
ei ole syytä tutkia sellaisen mahdollisen ylivoimaisen julkisen edun olemassaoloa, joka oikeuttaisi tiedon antamisen niiden
asiakirjojen sisällöstä, joihin tutustuminen on evätty näiden poikkeusten perusteella.
Aluksi on hylättävä väliintulijan perustelu, jonka mukaan kantajan tutustumispyyntö on tehty väärinkäyttötarkoituksessa, koska
se perustuu yksinomaan yksityisluonteisiin intresseihin. Asetuksen N:o 1049/2001 6 artiklan 1 kohdan viimeisessä virkkeessä
nimittäin säädetään, että hakijan ei tarvitse perustella hakemusta. Koska kyseisen asetuksen tarkoituksena on antaa yleisölle
yleisesti oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin, toimielimen, jota on pyydetty ottamaan kantaa tutustumispyyntöön, ei
pidä ottaa huomioon tiettyjen henkilöiden erityistä intressiä saada tutustua johonkin niistä (ks. vastaavasti edellä 46 kohdassa
mainittu asia Sison v. neuvosto, tuomio 1.2.2007, 43–47 kohta). Puhtaasti yksityisluonteisiin intresseihin perustuvaa tutustumispyyntöä
ei siis voida luonnehtia väärinkäytöksi.
Sitä vastoin on syytä tarkastella sellaisen mahdollisen ylivoimaisen yleisen edun olemassaoloa, joka voi oikeuttaa tiedon
antamisen edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetusta oikeudellisen yksikön lausunnosta.
Oikeuskäytännön mukaan tiedon antamisen poikkeuksella suojatun asiakirjan sisällöstä oikeuttavia ylivoimaisia yleisiä etuja
ovat muun muassa asetuksen N:o 1049/2001 taustalla olevat yleiset edut (ks. edellä 68 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Turco,
tuomion 67, 75 ja 76 kohta). Toisin kuin komissio väittää, ylivoimaisen yleisen edun, joka oikeuttaa tiedon antamisen asiakirjan
sisällöstä, ei siis pidä olla erillään asetuksella tavoitelluista periaatteista.
Kun otetaan huomioon yleinen periaate oikeudesta tutustua asiakirjoihin, sellaisena kuin se ilmenee EY 255 artiklasta ja asetuksen
N:o 1049/2001 johdanto-osan ensimmäisestä ja toisesta perustelukappaleesta, ylivoimaisen yleisen edun, jolla voidaan perustella
tiedon antaminen, on oltava luonteeltaan objektiivinen ja yleinen, ja sitä ei saa sekoittaa erityisiin tai yksityisluonteisiin
etuihin, kuten esimerkiksi sellaisiin, jotka liittyvät kanteen nostamiseen toimielimiä vastaan, koska tällaiset erityiset
tai yksityisluonteiset edut eivät ole relevantti seikka punnittaessa intressejä kyseisen asetuksen 4 artiklan 3 kohdan toisessa
alakohdassa säädetyllä tavalla.
Asetuksen N:o 1049/2001 2 artiklan 1 kohdan nojalla oikeus tutustua toimielinten asiakirjoihin on nimittäin ”jokaisella unionin
kansalaisella sekä jokaisella luonnollisella henkilöllä, joka asuu jossain jäsenvaltiossa, sekä jokaisella oikeushenkilöllä,
jolla on sääntömääräinen kotipaikka jossain jäsenvaltiossa”. Tästä ilmenee, että kyseisen asetuksen päämääränä on taata oikeus
tutustua kaikkiin julkisiin asiakirjoihin eikä ainoastaan pyytäjän oikeutta tutustua itseään koskeviin asiakirjoihin (edellä
41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sison v. neuvosto, tuomio 26.4.2005, 50 kohta). Näin ollen sellainen erityinen intressi,
johon oikeutta tutustua itseään koskeviin asiakirjoihin pyytävä henkilö saattaa vedota, ei yleensä saa olla ratkaiseva arvioitaessa
ylivoimaisen yleisen edun olemassaoloa ja punnittaessa eri intressejä asetuksen N:o 1049/2001 4 artiklan 3 kohdan toisen alakohdan
nojalla.
Näin vaikka oletettaisiin, että vaaditut asiakirjat ovat tarpeen kantajan puolustuksen kannalta oikeudenkäyntiasiassa, mikä
on kysymys, joka kuuluu kyseisen kanteen tutkimisen yhteyteen, tällä seikalla ei ole merkitystä suoritettaessa punnintaa suhteessa
yleiseen etuun (ks. vastaavasti ja analogisesti edellä 41 kohdassa mainitut yhdistetyt asiat Sison v. neuvosto, tuomio 26.4.2005,
55 kohta ja asia T-287/03, SIMSA v. komissio, määräys 8.6.2005, 34 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Se, että pyydettyjen asiakirjojen ansiosta kantaja voisi paremmin perustella väitteensä kumoamiskanteissa, jotka se on nostanut
soveltuvuutta koskevasta päätöksestä ja hyväksymistä koskevasta päätöksestä, ei voi olla ylivoimainen yleinen etu, joka oikeuttaa
antamaan tietoa kyseisen oikeudellisen lausunnon sisällöstä.
Siltä osin kuin kyse on kantajan esittämästä perustelusta, jonka mukaan tiedon antaminen asiakirjan sisällöstä myötävaikuttaa
vääristymättömän kilpailun säilyttämiseen Ranskan kustannusalan markkinoilla ja estää sen, että asetuksen N:o 4064/89 3 artiklan
5 kohdan a alakohtaa käytetään väärin yrityskeskittymien valvontaan liittyvien sääntöjen kiertämiseksi, asiakirja-aineistosta
ja unionin yleiselle tuomioistuimelle toimitetun komission oikeudellisen yksikön lausunnon sisällöstä (katso edellä 23 kohta)
ei käy ilmi, että tällainen ylivoimainen yleinen etu oikeuttaisi tiedon antamisen tämän lausunnon sisällöstä.
Tämä kanneperuste on siis hylättävä siltä osin kuin sillä pyritään osoittamaan sellaisen ylivoimaisen yleisen edun olemassaolo,
joka oikeuttaa antamaan tiedon edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitetun oikeudellisen lausunnon sisällöstä.
Kaikesta edellä esitetystä seuraa, että riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin siinä evätään kokonaan ja osittain
oikeus tutustua kaikkiin pyydettyihin asiakirjoihin, lukuun ottamatta edellä 1 kohdan g alakohdassa tarkoitettua oikeudellisen
yksikön lausuntoa, ja siltä osin kuin siinä evätään oikeus tutustua osittain mainittuun oikeudelliseen lausuntoon.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan unionin yleinen tuomioistuin
voi määrätä oikeudenkäyntikulut jaettaviksi asianosaisten kesken tai määrätä, että kukin vastaa omista kuluistaan, jos asiassa
osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi.
Kun otetaan käsiteltävänä olevan asian olosuhteissa huomioon se, että komissio hävisi suurimman osan vaatimuksistaan, on asianmukaista,
että komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan ja se velvoitetaan korvaamaan yhdeksän kymmenesosaa kantajan oikeudenkäyntikuluista.
Väliintulija vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan yhteisöjen komission 7.4.2005 tekemän päätöksen D(2005) 3286 laillisuudesta ei ole enää tarpeen lausua siltä osin
kuin siinä evätään oikeus tutustua kokonaan ja osittain tämän tuomion 1 kohdan a, b ja c alakohdassa ja tämän tuomion 2 kohdan
h ja j alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin.
2)
Päätös D(2005) 3286 kumotaan siltä osin kuin siinä evätään kokonaan oikeus tutustua tämän tuomion 1 kohdan d, e, g ja h alakohdassa
ja tämän tuomion 2 kohdan b, c, d, f, g ja i alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin, lukuun ottamatta tämän tuomion 1 kohdan
g alakohdassa tarkoitettua komission oikeudellisen yksikön lausuntoa.
3)
Päätös D(2005) 3286 kumotaan siltä osin kuin siinä evätään oikeus tutustua osittain tämän tuomion 1 kohdan d, e, g ja h alakohdassa
ja tämän tuomion 2 kohdan b, c, d, f, g ja i alakohdassa tarkoitettuihin asiakirjoihin.
4)
Kanne hylätään muilta osin.
5)
Komissio vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan yhdeksän kymmenesosaa Éditions Odile Jacob
SAS:n oikeudenkäyntikuluista.
6)
Lagardère SCA vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Meij
Vadapalas
Truchot
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä kesäkuuta 2010.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.