CELEX: 62005CJ0367
Šengenas nolīguma īstenošanas konvencija
54. pants
Ne bis in idem princips
Jēdziens "tas pats nodarījums"
Dažādi nodarījumi
Kriminālvajāšana divās līgumslēdzējās valstīs
Nodarījumi, kurus saista vienots noziedzīgs nodoms

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt 54. pantu, apskatot to kopsakarā ar 71. pantu, Konvencijā, ar
ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās
Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239,
19. lpp., turpmāk tekstā – “KĪŠN”), kas parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā (Luksemburga).
2       Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar Beļģijā uzsāktu kriminālprocesu pret Krājenbrinku par pretlikumīgas narkotisko vielu tirdzniecības
rezultātā iegūto līdzekļu legalizēšanas darījumu veikšanu.

Atbilstošās tiesību normas

Kopienu tiesības
3       Atbilstoši 1. pantam Protokolā, ar ko Šengenas
acquis
iekļauj Eiropas Savienības sistēmā un kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un ar Amsterdamas līgumu – Eiropas Kopienas
dibināšanas līgumam (turpmāk tekstā – “Protokols”), trīspadsmit Eiropas Savienības dalībvalstis, tostarp Beļģijas Karaliste
un Nīderlandes Karaliste, ir pilnvarotas Savienības, ES un EK līgumu juridiskā un institucionālā regulējuma ietvaros izveidot
ciešāku savstarpēju sadarbību Šengenas
acquis
piemērošanas jomās, kā tas ir definēts minētā protokola pielikumā.
4       Tādējādi definētā Šengenas
acquis
daļu tostarp veido Līgums starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas Federatīvās Republikas valdību un
Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām (OV 2000, L 239, 13. lpp.), kas ir parakstīts
Šengenā 1985. gada 14. jūnijā, kā arī KĪŠN.
5       Atbilstoši Protokola 2. panta 1. punkta pirmajai daļai, sākot ar datumu, kad stājās spēkā Amsterdamas līgums, – 1999. gada
1. maiju – minētā protokola 1. pantā paredzētajām trīspadsmit dalībvalstīm nekavējoties tiek piemērots Šengenas
acquis
.
6       Piemērojot Protokola 2. panta 1. punkta otrās daļas otro teikumu, Eiropas Savienības Padome 1999. gada 20. maijā pieņēma Lēmumu
1999/436/EK, ar ko atbilstīgi Eiropas Kopienas dibināšanas līguma un Līguma par Eiropas Savienību attiecīgajiem noteikumiem
nosaka tiesisko bāzi visām normām un lēmumiem, kas veido Šengenas
acquis
(OV L 176, 17. lpp.). No šā lēmuma 2. panta kopsakarā ar tā A pielikumu izriet, ka Padome ir izvēlējusies, pirmkārt, LES
34. un 31. pantu un, otrkārt, LES 34., 30. un 31. pantu, kas iekļauti Līguma par Eiropas Savienību VI sadaļā ar nosaukumu
“Noteikumi par policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās”, kā juridisko pamatu attiecīgi KĪŠN 54.–58. un 71. pantam.
7       KĪŠN 54. pants, kas veido III sadaļas ar virsrakstu “Policija un drošība” 3. nodaļas ar nosaukumu “
Ne bis in idem
principa piemērošana” daļu, paredz:
“Personu, kura ar galīgu tiesas spriedumu notiesāta vienā Līgumslēdzējā pusē, nedrīkst par to pašu nodarījumu notiesāt citā
Līgumslēdzējā pusē, ar nosacījumu, ka notiesāšanas gadījumā sods jau ir izciests, to izcieš vai to vairs nevar izpildīt atbilstīgi
tās Līgumslēdzējas puses likumiem, kurā spriedums pieņemts.”
8       KĪŠN 58. pants, kas ietverts šajā pašā nodaļā, nosaka:
“Iepriekšminētie noteikumi neliedz, īstenojot
Ne bis in idem
principu attiecībā uz citās valstīs pieņemtiem tiesu nolēmumiem, īstenot valsts noteikumus ar plašāku piemērojumu.”
9       KĪŠN 71. pants, kas veido tās pašas III sadaļas 6. nodaļu ar nosaukumu “Narkotiskās vielas”, noteic:
“1.      Attiecībā uz tiešu vai netiešu jebkādu narkotisku un psihotropu vielu, tostarp Indijas kaņepju, tirdzniecību, kā arī šo ražojumu
un vielu glabāšanu ar mērķi tās tirgot vai eksportēt Līgumslēdzējas puses apņemas atbilstīgi pastāvošajām Apvienoto Nāciju
Organizācijas konvencijām noteikt [..] pasākumus, kas vajadzīgi, lai novērstu un apkarotu nelikumīgu [pretlikumīgu] tirdzniecību
ar narkotiskām un psihotropām vielām.
2.      [..] Līgumslēdzējas puses apņemas ar administratīviem un krimināltiesiskiem pasākumiem novērst un apkarot narkotisku un psihotropu
vielu, tostarp Indijas kaņepju, nelikumīgu [pretlikumīgu] eksportu, kā arī šo ražojumu un vielu tirdzniecību, piegādi un glabāšanu.
[..]
5.      Līgumslēdzējas puses dara visu iespējamo, lai novērstu un apkarotu negatīvās sekas, ko izraisa nelikumīgs [pretlikumīgs] pieprasījums
pēc jebkādām narkotiskām un psihotropām vielām (tostarp Indijas kaņepēm). [..]”
10     No 1999. gada 1. maija
Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī
(OV L 114, 56. lpp.) publicētās informācijas par Amsterdamas līguma spēkā stāšanās datumu izriet, ka Beļģijas Karaliste ir
pieņēmusi deklarāciju saskaņā ar LES 35. panta 2. punktu, ar kuru tā ir pieņēmusi Tiesas kompetenci lemt saskaņā ar LES 35. panta
3. punkta b) apakšpunktā paredzētajiem noteikumiem.

Starptautiskās tiesības
11     Apvienoto Nāciju Organizācijas Vienotās konvencijas par narkotiskajām vielām (turpmāk tekstā – “Vienotā konvencija”), kas
ir noslēgta Ņujorkā 1961. gada 30. martā, 36. pants ir izteikts šādi:
“1.      a)     neskarot konstitucionālo tiesību normas, katra Līgumslēdzēja puse veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai šīs konvencijas noteikumiem
neatbilstīga narkotisko vielu audzēšana un produkcija, ražošana, ieguve, sagatavošana, uzglabāšana, piedāvāšana, laišana apgrozībā,
izplatīšana, pirkšana, pārdošana, piegāde, noteiktos gadījumos arī kurtāža, nosūtīšana, tranzīts, pārvadāšana, importēšana
un eksportēšana vai jebkāda cita darbība, kas atbilstoši attiecīgās Puses viedoklim ir pretrunā ar šīs konvencijas noteikumiem,
ir sodāmi noziedzīgi nodarījumi, ja tie veikti ar nodomu, un par smagiem noziedzīgiem nodarījumiem ir piespriežams atbilstošs
sods, proti, cietumsods vai cita veida sods ar brīvības atņemšanu;
[..]
2.      Neskarot katras Līgumslēdzējas puses konstitucionālo tiesību normas, tās tiesību sistēmu un valsts tiesību normas:
a)      i)     katra no 1. punktā uzskaitītajām darbībām tiks uzskatīta par atsevišķu noziedzīgu nodarījumu, ja tie ir izdarīti dažādās valstīs;
ii)      tīša dalība vienā no minētajiem nodarījumiem, vienošanās vai mēģinājumi to izdarīt, kā arī tīša sagatavošanās un finanšu darījumi
saistībā ar nodarījumiem, kuri norādīti šajā pantā, ir noziedzīgi nodarījumi, kas sodāmi, nosakot 1. punktā paredzēto sodu;
[..].”

Valsts tiesības
12     Beļģijas Kriminālkodeksa 65. pants nosaka:
“Ja viens un tas fakts veido vairākus nodarījumus vai dažādi nodarījumi, kas vienlaikus tiek pēc būtības izskatīti vienā un
tajā pašā tiesā, veido ilgstošu un turpinātu noziedzīgu nodomu, tiek piemērots sods par vissmagāko nodarījumu.
Ja tiesa, kas lietu izskata pēc būtības, konstatē, ka nodarījumi, kas iepriekš bijuši priekšmets galīgam spriedumam, un citi
tās izskatīšanā esošie fakti – prezumējot, ka tie ir pierādīti, – ir notikuši pirms minētā sprieduma, un līdz ar šiem nodarījumiem
parāda ilgstošu un turpinātu noziedzīgu nodomu, jau uzliktais sods ir jāņem vērā, nosakot uzliekamo sodu. Ja jau uzliktais
sods šķiet atbilstošs kā sankcija par visu noziedzīgo rīcību kopumā, tiesai tiesājamais jāatzīst par vainīgu un savā spriedumā
jānorāda uz jau uzlikto sodu. Kopējais uzliekamais sods atbilstoši šim pantam nedrīkst pārsniegt maksimālo sodu par vissmagāko
nodarījumu.”

Pamata prāva un prejudiciālie jautājumi
13     1998. gada 11. decembrī decembrī Krājenbrinku, Nīderlandes pilsoni,
Arrondissementsrechtbank te Middelburg
[Midelburgas Iecirkņa tiesa] (Nīderlande) notiesāja, piespriežot sešu mēnešu ieslodzījumu nosacīti par vairākiem noziedzīgiem
nodarījumiem saskaņā ar Nīderlandes kriminālkodeksa (
Wetboek van Strafrecht
) 416. pantu par narkotisko vielu tirdzniecības rezultātā iegūto līdzekļu saņemšanu un rīkošanos ar tiem laika periodā no
1994. gada oktobra līdz 1995. gada maijam Nīderlandē.
14     Ar 2001. gada 20. aprīļa spriedumu
rechtbank van eerste aanleg te Gent
[Ģentes Pirmās instances tiesa, Beļģija] notiesāja Krājenbrinku, piespriežot divu gadu ieslodzījumu par vairāku noziedzīgu
nodarījumu izdarīšanu saskaņā ar Beļģijas Kriminālkodeksa 505. pantu, Beļģijā mainot naudas summas, kas bija saņemtas saistībā
ar pretlikumīgu narkotisko vielu tirdzniecību Nīderlandē laika periodā no 1994. gada novembra līdz 1996. gada februārim. Šo
spriedumu 2005. gada 15. martā apstiprināja
hof van Beroep te Gent, correctionele kamer
[Ģentes Apelāciju tiesas Krimināllietu palāta].
15     Atsaucoties uz KĪŠN 71. pantu un Vienotās konvencijas 36. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) un ii) daļu, abas šīs tiesas nolēma,
ka Krājenbrinka nevarēja atsaukties uz KĪŠN 54. pantu. Tās uzskatīja, ka noziedzīgie nodarījumi – Nīderlandē pretlikumīgi
tirgojot narkotiskās vielas iegūto līdzekļu saņemšana un rīkošanās ar tiem un Beļģijā izdarītie noziedzīgie nodarījumi, kas
izpaudās kā, Nīderlandē pretlikumīgi tirgojot narkotiskās vielas saņemto naudas summu legalizēšana, – Beļģijā uzskatāmi par
atsevišķiem noziedzīgiem nodarījumiem. Tas tā bija, neraugoties uz vienoto nodomu, kas aptvēra noziedzīgus nodarījumus saistībā
ar līdzekļu saņemšanu un rīkošanos ar tiem Nīderlandē un naudas legalizēšanu Beļģijā.
16     Krājenbrinka tad iesniedza apelācijas sūdzību par tiesību jautājumu un īpaši izvirzīja KĪŠN 54. pantā paredzētā
ne bis in idem
principa pārkāpumu.
17
Hof van Cassatie
[Kasācijas tiesa] visupirms atzīmē, ka pretēji Krājenbrinkas apgalvotajam konstatējums, ka pastāv “vienots nodoms” prettiesiskajām
darbībām Nīderlandē un Beļģijā veiktajai naudas atmazgāšanai, obligāti neietver konstatējumu, ka naudas summas, kas ir bijušas
naudas atmazgāšanas darījumu priekšmets Beļģijā, ir pretlikumīgi tirgojot narkotiskās vielas saņemtās naudas summas, par kuru
saņemšanu Krājenbrinka jau bija notiesāta Nīderlandē.
18     Savukārt no
hof van beroep te Gent
2005. gada 15. marta sprieduma, par kuru iesniegta apelācijas sūdzība, izriet, ka abās līgumslēdzējās valstīs runa ir par
dažādiem nodarījumiem, kuri tomēr ir ilgstoša un turpināta vienota noziedzīga nodoma izpausme, kas, ja tie visi būtu izdarīti
Beļģijā, tiktu uzskatīti par vienotu juridisku faktu, par kuru tiktu lemts saskaņā ar Beļģijas Kriminālkodeksa 65. pantu.
19     Attiecīgi
Hof van Cassatie
uzskata, ka rodas jautājums par to, vai jēdziens “tas pats nodarījums” KĪŠN 54. panta izpratnē ir interpretējams tādējādi,
ka tas aptver dažādus nodarījumus, kas izpaužas kā, pirmkārt, tas, ka vienā līgumslēdzējā valstī tiek glabāti ieņēmumi no
pretlikumīgas narkotisko vielu tirdzniecības, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā citā līgumslēdzējā valstī mainot naudas summas
ar tādu pašu izcelsmi.
20     Šajos apstākļos
Hof van Cassatie
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus jautājumus:
“1)      Vai [KĪŠN] 54. pants kopsakarā ar šīs konvencijas 71. pantu ir jāinterpretē tādējādi, ka noziedzīgi nodarījumi – pretlikumīgā
narkotiku tirdzniecībā iegūtu līdzekļu iegūšana Nīderlandē, turēšana vai pārskaitīšana no turienes ārvalstu valūtā (nodarījumi,
par kuriem tika ierosināta krimināllieta un tika piemērots sods Nīderlandē par saņemšanu un rīkošanos saskaņā ar Kriminālkodeksa
416. pantu), kas atšķiras no noziedzīgiem nodarījumiem, ko veido Nīderlandē no pretlikumīgas narkotiku tirdzniecības iegūto
naudas līdzekļu mainīšana valūtas maiņas punktos Beļģijā (attiecībā uz ko Beļģijā saskaņā ar Kriminālkodeksa 505. pantu paredz
notiesāšanu par noziedzīgā ceļā iegūtas mantas iegūšanu un rīkošanos ar to un citu darbību veikšanu ar to), ir jāuzskata par
“to pašu nodarījumu” minētā 54. panta izpratnē, ja tiesa konstatē, ka tos aptver vienots nodoms un tādējādi tie ir viens un
tas pats nodarījums no juridiskā viedokļa?
2)      Ja atbilde uz 1. jautājumu ir apstiprinoša:
vai formulējums “nedrīkst par to pašu nodarījumu notiesāt”, kas ietverts [KĪŠN] 54. pantā, ir jāinterpretē tādējādi, ka formulējums
“par to pašu nodarījumu” var ietvert dažādus nodarījumus, ko aptver vienots nodoms un kas līdz ar to veido vienu un to pašu
nodarījumu, kas nozīmē, ka tiesājamo nevar notiesāt par naudas legalizēšanu Beļģijā, ja viņš jau ir notiesāts Nīderlandē par
citiem nodarījumiem, kas ir izdarīti ar tādu pašu nodomu, neatkarīgi no citiem nodarījumiem, kas ir veikti tajā pašā laikā,
bet par kuriem ir kļuvis zināms vai par kuriem kriminālvajāšana Beļģijā tika uzsākta tikai pēc ārvalstu galīgā tiesas sprieduma,
vai arī šajā gadījumā minētais formulējums ir jāinterpretē tādējādi, ka šajā lietā nodarījumu izskatošā tiesa var notiesāt
arī par šiem citiem nodarījumiem, ņemot vērā jau uzliktos sodus, ja vien tā neuzskata, ka šie sodi ir pietiekoši attiecībā
uz visiem pārkāpumiem, un nodrošinot, ka kopējais uzliktais sods nepārsniedz bargākā soda maksimālo apmēru?”

Par Tiesas kompetenci
21     No šī sprieduma 10. punkta izriet, ka šīs lietas apstākļos Tiesa ir kompetenta lemt par KĪŠN interpretāciju saskaņā ar LES
35. pantu.
22     Šajā sakarā ir svarīgi precizēt, ka KĪŠN 54. pants ir
ratione temporis
piemērojams tādai kriminālajai tiesvedībai kā pamata prāva. Faktiski, lai gan ir tiesa, ka laikā, kad Krājenbrinka pirmo
reizi tika Nīderlandē notiesāta, KĪŠN šajā valstī vēl nebija spēkā, taču tā bija spēkā abās attiecīgajās valstīs, kad tiesa,
kurā tika celta pēc kārtas otrā apsūdzība, vērtēja
ne bis in idem
principa piemērojamību, kā rezultātā tika iesniegts šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu (šajā sakarā skat. 2006. gada
9. marta spriedumu lietā C‑436/04
Van Esbroeck
, Krājums, I‑2333. lpp., 24. punkts).

Par prejudiciālajiem jautājumiem

Par pirmo jautājumu
23     Ievadā jāprecizē, ka nav nozīmēs pirmajā prejudiciālajā jautājumā izvirzītajam apstāklim, ka to nodarījumu, par kuriem piespriests
sods pirmajā līgumslēdzējā valstī, juridiskā kvalifikācija atšķiras no to nodarījumu juridiskās kvalifikācijas, par kuriem
uzsākta tiesvedība otrajā valstī, to pašu nodarījumu atšķirīga juridiskā kvalifikācija divās dažādās līgumslēdzējās valstīs
nav šķērslis tam, lai piemērotu KĪŠN 54. pantu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Van Esbroeck
, 31. punkts).
24     Turklāt KĪŠN 71. pants, uz kuru arī norādīts pirmajā jautājumā, neietver nekādus elementus, kas varētu ierobežot KĪŠN 54. panta
piemērošanas jomu (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Van Esbroeck
, 40. punkts). No tā izriet, ka minētajā 71. pantā izdarītā atsauce uz spēkā esošajām Apvienoto Nāciju Organizācijas Vienotajām
konvencijām nav jāsaprot kā šķērslis 54. pantā paredzētā
ne bis in idem
principa piemērošanai (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Van Esbroeck
, 41. punkts).
25     Šajos apstākļos ir jāsaprot, ka ar savu pirmo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai jēdziens “tas pats nodarījums”
KĪŠN 54. panta izpratnē ir izprotams tādējādi, ka tas aptver dažādus nodarījumus, kas izpaužas kā, pirmkārt, tas, ka vienā
līgumslēdzējā valstī tiek glabāti ieņēmumi no pretlikumīgas narkotisko vielu tirdzniecības, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā
citā līgumslēdzējā mainot naudas summas ar tādu pašu izcelsmi, ja valsts tiesa, kuras izskatīšanā ir pēc kārtas otrā kriminālā
tiesvedība, konstatē, ka šos nodarījumus saista vienots noziedzīgs nodoms.
26     Lai atbildētu uz šo jautājumu, ir jāatgādina, ka Tiesa jau ir nolēmusi, ka vienīgais kritērijs, kam ir nozīme attiecībā uz
KĪŠN 54. panta piemērošanu, ir nodarījuma identiskums, ko saprot kā konkrētu apstākļu, kas savstarpēji nedalāmi saistīti,
kopuma esamību (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā
Van Esbroeck
, 36. punkts; 2006. gada 28. septembra spriedumus lietā C‑467/04
Gasparini
u.c., Krājums, I‑9199. lpp., 54. punkts, un lietā C‑150/05
Van Straaten
, Krājums, I‑9327. lpp., 48. punkts).
27     Lai izlemtu, vai šādu konkrētu apstākļu kopums pastāv, kompetentajai valsts tiesai ir jāizlemj, vai abu tiesvedību būtiskie
apstākļi veido konkrētu apstākļu, kas savstarpēji ir nedalāmi saistīti laikā, vietā un pēc to objekta, kopumu (šajā sakarā
skat. iepriekš minētos spriedumus lietā
Van Esbroeck
, 38. punkts; lietā
Gasparini
u.c., 56. punkts, kā arī lietā
Van Straaten
, 52. punkts).
28     No tā izriet, ka sākuma punkts jēdziena “tas pats nodarījums” KĪŠN 54. panta izpratnē vērtējumam ir visaptverošs vērtējums
konkrētajām prettiesiskajām darbībām, sakarā ar kurām uzsāktas kriminālās tiesvedības abās līgumslēdzējās valstīs. Tādējādi
KĪŠN 54. pants ir piemērojams tikai tad, ja tiesa, kuras izskatīšanā ir otrā kriminālā tiesvedība, konstatē, ka attiecīgās
darbības ir laikā, vietā un pēc to objekta savstarpēji nedalāmu darbību kopums.
29     Savukārt, ja attiecīgās darbības šādu nedalāmu kopumu neveido, tikai ar apstākli, ka tiesa, kuras izskatīšanā ir otrā tiesvedība,
konstatē, ka varbūtējais šo darbību izdarītājs ir rīkojies ar vienotu noziedzīgu nodomu, nepietiek, lai norādītu, ka pastāv
konkrētu apstākļu, kas savstarpēji ir nedalāmi, kopums, kuru aptver jēdziens “tas pats nodarījums” KĪŠN 54. panta izpratnē.
30     Kā to īpaši uzsvēra Eiropas Kopienu Komisija, subjektīva saikne starp nodarījumiem, sakarā ar kuriem uzsāktas kriminālas tiesvedības
divās dažādās līgumslēdzējās valstīs, obligāti nenozīmē, ka pastāv objektīva saikne starp attiecīgajiem nodarījumiem, kurus,
līdz ar to varētu nošķirt laikā un vietā, kā arī pēc to rakstura.
31     Kas attiecas, konkrētāk, uz tādu situāciju kā pamata tiesvedībā apskatāmā, kurā nav skaidri konstatēts, cik lielā mērā tie
ir tie paši finanšu līdzekļi, kas iegūti, pretlikumīgi tirgojot narkotiskās vielas, kas pilnībā vai daļēji ir pamats prettiesiskajai
rīcībai abās attiecīgajās līgumslēdzējās valstīs, ir jākonstatē, ka principā šādu situāciju jēdziens “tas pats nodarījums”
KĪŠN 54. panta izpratnē var aptvert vienīgi tad, ja var konstatēt objektīvu saikni starp naudas summām abās tiesvedībās.
32     Šajā sakarā kompetentajām valsts tiesām ir jāizvērtē, vai visu to faktisko apstākļu, kuri izraisījuši minētās kriminālās tiesvedības
pret vienu un to pašu personu abās līgumslēdzējās valstīs, identiskuma un savstarpējās saistības līmenis ir tāds, ka var konstatēt,
ka tie ir “tas pats nodarījums” KĪŠN 54. panta izpratnē.
33     Turklāt šajā tiesvedībā ir svarīgi precizēt, ka no KĪŠN 58. panta izriet, ka līgumslēdzējām valstīm ir tiesības piemērot plašākas
valsts tiesību normas par
ne bis in idem
principu attiecībā uz ārvalstīs pieņemtiem tiesu nolēmumiem.
34     Tomēr KĪŠN 58. pants noteikti neatļauj līgumslēdzējai valstij atturēties no tiesāšanas par nodarījumu, kas saistīts ar narkotiskajām
vielām, pārkāpjot savus pienākumus saskaņā ar KĪŠN 71. pantu, apskatot to kopsakarā ar Vienotās konvencijas 36. pantu, tikai
tādēļ, ka apsūdzētā persona citā līgumslēdzējā valstī jau ir notiesāta par citiem nodarījumiem, kurus iedvesmojis tas pats
noziedzīgais nodoms.
35     Savukārt šīs normas neiestājas pret to, ka valsts tiesībās kompetentās tiesas, kuru izskatīšanā ir otrā tiesvedība, piespriežot
sodu, ņem vērā sankcijas, kas jau varbūtēji piespriestas pirmajā tiesvedībā.
36     Ņemot vērā šos apsvērumus, uz pirmo jautājumu ir jāatbild, ka KĪŠN 54. pants ir interpretējams tādējādi, ka:
–      atbilstošs kritērijs minētā panta piemērošanai ir nodarījumu identiskums, ko saprot kā apstākļu, kas ir savstarpēji nedalāmi
saistīti, kopuma esamību neatkarīgi no šo apstākļu vai aizsargājamo juridisko interešu juridiskās kvalifikācijas;
–      dažādi nodarījumi, kas izpaužas tādējādi, ka, pirmkārt, vienā līgumslēdzējā valstī glabājot naudas līdzekļus, kas iegūti,
tirgojot narkotiskas vielas, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā citā līgumslēdzējā valstī mainot naudas summas, kas arī iegūtas
šādas tirdzniecības rezultātā, nav uzskatāmi par “to pašu nodarījumu” KĪŠN 54. panta izpratnē tikai tāpēc, ka kompetentā valsts
tiesa konstatē, ka šos nodarījumus aptver vienots noziedzīgs nodoms;
–      tieši šai valsts tiesai ir jānovērtē, vai visu salīdzināmo faktisko apstākļu identiskuma un savstarpējās saistības līmenis
ir tāds, ka, ievērojot iepriekš minēto būtisko kritēriju, var konstatēt, ka tas ir “tas pats nodarījums” KĪŠN 54. panta izpratnē.

Par otro jautājumu
37     Otrais jautājums ir uzdots tikai gadījumam, ja atbilde uz pirmo jautājumu apstiprinātu, ka vienots noziedzīgs nodoms pats
par sevi, ja tas ir izpildīts, ir pietiekams nosacījums, lai ļautu dažādus nodarījumus uzskatīt par “to pašu nodarījumu” KĪŠN
54. panta izpratnē.
38     Tā kā Tiesa, atbildot uz pirmo jautājumu, to nav apstiprinājusi, no tā izriet, ka nav nepieciešamības atbildēt uz otro jautājumu.

Par tiesāšanās izdevumiem
39     Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās
izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto lietas dalībnieku tiesāšanās
izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas 1985. gada 14. jūnija Nolīgumu starp Beniluksa Ekonomikas savienības valstu valdībām, Vācijas
Federatīvās Republikas valdību un Francijas Republikas valdību par pakāpenisku kontroles atcelšanu pie kopīgām robežām, kas
parakstīta 1990. gada 19. jūnijā Šengenā (Luksemburga), 54. pants ir interpretējams tādējādi, ka:
–      atbilstošs kritērijs minētā panta piemērošanai ir nodarījumu identiskums, ko saprot kā apstākļu, kas ir savstarpēji nedalāmi
saistīti, kopuma esamību neatkarīgi no šo apstākļu vai aizsargājamo juridisko interešu juridiskās kvalifikācijas;
–

dažādi nodarījumi, kas izpaužas tādējādi, ka, pirmkārt, vienā līgumslēdzējā valstī glabājot naudas līdzekļus, kas iegūti,
pretlikumīgi tirgojot narkotiskas vielas, un, otrkārt, valūtas maiņas punktā citā līgumslēdzējā valstī mainot naudas summas,
kas arī iegūtas šādas tirdzniecības rezultātā, nav uzskatāmi par “to pašu nodarījumu” Konvencijas, ar ko īsteno Šengenas nolīgumu,
54. panta izpratnē tikai tāpēc, ka kompetentā valsts tiesa konstatē, ka šos nodarījumus aptver vienots noziedzīgs nodoms;
–
tieši šai valsts tiesai ir jānovērtē, vai visu salīdzināmo faktisko apstākļu identiskuma un savstarpējās saistības līmenis
ir tāds, ka, ievērojot iepriekš minēto būtisko kritēriju, var konstatēt, ka tas ir “tas pats nodarījums” Konvencijas, ar ko
īsteno Šengenas nolīgumu, 54. panta izpratnē.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – holandiešu.