CELEX: 62007CJ0038
Обжалване
Опрощаване на вносни сборове
Решение на Комисията
Член 239 от Митническия кодекс
Наличие на особено положение
Липса на недобросъвестно поведение
Груба небрежност на вносителя

Със своята жалба Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV (наричано по-нататък „H & S“) иска от Съда да отмени Решение на Първоинстанционния съд на Европейските общности от 30 ноември 2006 г. по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods/Комисия (T-382/04, наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“), с което Първоинстанционният съд отхвърля жалбата му за отмяна на Решение REM 19/2002 на Комисията от , с което се установява, че в особен случай опрощаването на вносни мита не е обосновано (наричано по-нататък „спорното решение“).
Правна уредба
Правна уредба, свързана с тарифното класиране на оризовата хартия
Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета от 23 юли 1987 година относно тарифната и статистическа номенклатура и Общата митническа тарифа (
ОВ L 256, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 4, стр. 3) установява пълна номенклатура на стоките, предмет на операции по внос и износ в рамките на Европейската общност (наричана по-нататък „КН“), като тази номенклатура се съдържа в приложение I към посочения регламент.
Подпозиции 19019099 и 19059020 от КН, в редакцията им, съдържаща се в Регламент (ЕО) № 1624/97 на Комисията от 13 август 1997 година за изменение на приложение I към Регламент № 2658/87 (
ОВ L 224, стp. 16
), могат да бъдат приложени в случая.
Позициите 1901 и 1905 от КН, както и съответните подпозиции в редакцията им на френски език имат следното съдържание:
„1901
Eкстракти от малц; хранителни продукти от брашна, едрозърнест и дребнозърнест грис, скорбяла, нишесте или екстракти от малц, несъдържащи какао […], неупоменати, нито включени другаде; хранителни продукти, приготвени от продуктите от № 0401 до № 0404, несъдържащи какао […], неупоменати, нито включени другаде:
[…]

1901 90 99
— — —
Други
[…]

Хлебарски, тестени сладкарски или бисквитeни продукти, дори с прибавка на какао; нафора, празни капсули от тесто за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти:
[…]

1905 90
—
Други:
[…]

1905 90 20
— —
Нафора, празни капсули от тесто от видовете, използвани за медикаменти, тесто за запечатване, сухи тестени листа от брашно, скорбяла или нишесте и подобни продукти.
“
Текстът на КН на нидерландски език съдържа следното описание на позиция 1905 и на съответните подпозиции:
„1905
Brood, gebak, biscuits en andere bakkerswaren, ook indien deze producten cacao bevatten; ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten van meel of van zetmeel:
[…]

1905 90
—
andere:
[…]

1905 90 20
— —
ouwel in bladen, hosties, ouwels voor geneesmiddelen, plakouwels en dergelijke producten, van meel of van zetmeel.“
За да се гарантира еднаквото прилагане на КН в Общността, по силата на член 9, параграф 1, буква a), първо тире от Регламент № 2658/87 Комисията на Европейските общности може да приеме мерки, свързани с класификацията на особени стоки в КН.
Съгласно приложението към Регламент (ЕО) № 1196/97 на Комисията от 27 юни 1997 година относно класирането на определени стоки в Комбинираната номенклатура (
ОВ L 170, стp. 13
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 10, стр. 99, наричан по-нататък „Регламентът относно класирането“) в подпозиция 19059020 от КН попадат „хранител[ни] препарат[и] на базата на оризово брашно, сол и вода, представен[и] под формата на листове или кръгчета с различни размери, сушени, прозрачни“. В това приложение се уточнява също, че „тези листове, след като бъдат накиснати във вода […] се използват обикновено за направата на „обвивките“ на пролетни рула (цилиндрични пълнени хапки) и аналогични продукти“.
Правна уредба, свързана с опрощаването на вносни мита
Член 5 от Регламент (ЕИО) № 2913/92 на Съвета от 12 октомври 1992 година относно създаване на Митнически кодекс на Общността (
ОВ L 302, стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 5, стр. 58), изменен с Регламент (ЕО) № 82/97 на Европейския парламент и на Съвета от (
ОВ L 17, 1997 г., стp. 1
; Специално издание на български език, 2007 г., глава 2, том 9, стр. 250, наричан по-нататък „Митническият кодекс“), гласи:
„1.   Според условията, предвидени в член 64, параграф 2, и при спазване на разпоредбите, приети в рамките на член 243, параграф 2, буква б), всяко лице може да бъде представлявано пред митническите органи за извършване на действията и формалностите, предвидени в митническото законодателство.
2.   Представителството може да бъде:
—
пряко, когато представителят действа от името на и за сметка на друго лице, или
—
косвено, когато представителят действа от свое име, но за сметка на друго лице.
[…]“.
Член 239 от Митническия кодекс предвижда:
„1.   Възстановяване или опрощаване на вносни или износни [мита] се извършва и в случаи, различни от тези по членове 236, 237 и 238:
—
които се определят съгласно процедурата на комитета,
—
които произтичат от обстоятелства, които не предполагат недобросъвестно поведение или груба небрежност от страна на заинтересуваното лице. Случаите, в които може да се приложи тази разпоредба, както и процедурата, която трябва да се следва за тази цел, се определят съгласно процедурата на комитета. Възстановяването или опрощаването могат да подлежат на специални условия.
2.   Възстановяването или опрощаването на [мита] на основанията, посочени в параграф 1, се разрешава при подаване на молба във въпросното митническо учреждение […]“.
Обстоятелствата в основата на спора, както следват от обжалваното съдебно решение
H & S, установено в Нидерландия, е вносител на оризова хартия от Виетнам. Във връзка с тази дейност то прибягва към услугите на митнически агент, а именно Switch Customs Brokers BV, като го определя за свой пряк представител по смисъла на член 5, параграф 2 от Митническия кодекс.
H & S декларира внасяната от него оризова хартия като попадаща под код 19019099 от КН. С писмо от 21 март 1996 г. нидерландската митническа администрация (наричана по-нататък „митническата администрация“) указва на жалбоподателя, че разглежданата оризова хартия действително трябва да бъде класирана под посочения код.
На 27 юни 1997 г. Комисията приема Регламента относно класирането, който е публикуван в
Официален вестник на Европейските общности
от и влиза в сила на същата година.
Независимо от съществуването на Регламента относно класирането, H & S продължава да внася оризовата хартия под код 19019099 от КН, а в период от 6 месеца митническата администрация приема още 29 декларации при такова класиране (като извършва документна, а в един случай и физическа проверка). Въпреки това на 16 март 1998 г. последната уведомява жалбоподателя, че разглежданата стока трябва да бъде класирана не в подпозиция 19019099 от КН, а в подпозиция 19059020 от КН. По-късно същия ден тя все пак приема за правилна декларация, според която оризовата хартия е класирана в подпозиция 19019099 от КН. Считано от , жалбоподателят осъществява внос на оризова хартия, като я класира в подпозиция 19059020 от КН.
С писмо от 22 ноември 2000 г. митническата администрация уведомява H & S, че за периода от до тя ще извърши последващо вземане под отчет на вносни мита в общ размер от 645399,50 NLG (тоест 292869,52 EUR) на основание, че през посочения по-горе период дружеството класира погрешно въпросните стоки, тъй като съответстващият код съгласно Регламента относно класирането е 19059020 от КН. След корекция този размер е определен окончателно на 636518,40 NLG, което съответства на подадените декларации с погрешно класиране в подпозиция 19019099 от КН за периода от до
Като уважава молба, подадена в този смисъл от H & S, на 13 септември 2002 г. Кралство Нидерландия моли Комисията да реши дали е оправдано опрощаването на вносните мита на това дружество съгласно член 239 от Митническия кодекс.
На 17 юни 2004 г. Комисията приема спорното решение. В това решение тя установява, че е налице особено положение по смисъла на член 239 от Митническия кодекс. Тя все пак счита, че H & S е проявило груба небрежност, тъй като, макар че е опитен оператор и че Регламентът относно класирането е премахнал сложността на законодателството, която е можело да съществува преди това, то не е предприело никаква стъпка, за да се осведоми дали практиката на митническата администрация е правилна, а тя явно противоречала на посочения регламент.
Производството пред Първоинстанционния съд и обжалваното съдебно решение
На 23 септември 2004 г. H & S подава в секретариата на Първоинстанционния съд жалба срещу спорното решение, с която се цели, от една страна, отмяната му, доколкото с него се установява, че молбата за опрощаване на мита не е обоснована, и от друга страна, осъждане на Комисията да заплати съдебните разноски. Що се отнася до последната, тя моли жалбата да се отхвърли и жалбоподателят да се осъди да заплати съдебните разноски.
В подкрепа на жалбата си H & S представя три правни основания за отмяна на спорното решение, изведени, на първо място, от нарушение на член 239 от Митническия кодекс, от неправилна преценка на фактите и от липса на мотиви в това решение, на второ място, от нарушение на принципите на добра администрация и на равно третиране, и на трето място, от нарушение на принципа на пропорционалност.
С обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд отхвърля жалбата на H & S.
С първото си правно основание H & S по-специално подчертава сложността на правната уредба, поради факта че за разлика от текстовете на КН в други езикови редакции, текстът на нидерландски език не съдържа изрично позоваване на „тестени листа от изсушено брашно“, така че подобно на митническата администрация, която в миналото е отстоявала класирането на тези стоки в подпозиция 19019099 от КН, това дружество е можело добросъвестно да счита, че оризовите листа попадат в тази подпозиция. Освен това Регламентът относно класирането противоречал на текста на КН на нидерландски език и следователно не можел да бъде противопоставен на H & S.
H & S изтъква също, че не било опитен вносител и че не можелo да му се приписва професионалният опит на неговия митнически агент. В това отношение то поддържа, че евентуалната небрежност на последния, който не се запознал с Регламента относно класирането, публикуван в
Официален вестник на Европейските общности
, не можела да бъде взета предвид, за да се твърди, че то е проявило груба небрежност.
В това отношение, след като в началото уточнява в точка 43 от обжалваното съдебно решение, че спорът се отнася изключително до въпроса дали Комисията може основателно да твърди, че H & S е проявило груба небрежност, в следващата точка от посоченото съдебно решение Първоинстанционният съд напомня, че според съдебната практика, произтичаща от Решение от 11 ноември 1999 г. по дело Söhl et Söhlke (
C-48/98, Recueil, стp. I-7877
, точка 56), за да се прецени дали е налице груба небрежност, е необходимо да се вземат предвид именно сложността на разпоредбите, от чието неизпълнение възниква митническото задължение, както и професионалният опит и това дали операторът е положил дължимата грижа.
В точка 58 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема на следващо място, че публикуването на Регламента относно класирането е премахнало евентуалната сложност на законодателството, породена от липсата на някои думи в текста на подпозиция 19059020 от КН на нидерландски език. В точка 70 от посоченото съдебно решение той приема, че доказателствата, свързани с евентуалната небрежност на митническия агент, включително с професионалния му опит, трябвало да бъдат представени от H & S. Накрая в точка 75 от същото съдебно решение Първоинстанционният съд напомня, че при съмнение относно точното прилагане на разпоредбите, неизпълнението на които може да доведе до пораждане на митническо задължение, операторът трябва да се осведоми и да потърси всички възможни разяснения, за да не наруши въпросните разпоредби.
Така в точка 87 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд заключава, че като не са се осведомили пред митническата администрация относно причините за несъответствието между нейната практика на класиране и разпоредбите на Регламента относно класирането, H & S и неговият митнически агент не са положили дължимата съгласно член 239 от Митническия кодекс грижа.
При тези обстоятелства в точка 96 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд постановява, че H & S не е доказало, че Комисията е нарушила член 239 от Митническия кодекс, че е извършила неправилна преценка на фактите или че не е изложила мотиви в спорното решение, в резултат на което отхвърля първото правно основание.
С второто си правно основание H & S по-конкретно упреква Комисията, че в нарушение на принципа на добра администрация е проявила прекомерна строгост, като не е отчела грешките на митническата администрация при преценката дали вносителят е положил дължимата грижа.
В това отношение в точка 103 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд приема, че небрежността на митническата администрация вече е взета предвид при преценката за наличие на особено положение, но че тя все пак не може да освободи жалбоподателя от отговорност за собствената му небрежност.
Що се отнася до третото правно основание, в точка 111 от обжалваното съдебно решение Първоинстанционният съд заключава, че когато условията за прилагане на член 239 от Митническия кодекс не са изпълнени, отказът да се опростят митата не представлява нарушение на принципа на пропорционалност.
По жалбата
Със своята жалба H & S иска отмяната на обжалваното съдебно решение и на спорното решение, както и осъждането на Комисията да заплати съдебните разноски.
Комисията, от своя страна, иска отхвърлянето на жалбата като неоснователна и осъждането на H & S да заплати съдебните разноски.
В подкрепа на жалбата си Н & S изтъква по същество едно-единствено правно основание, изведено от нарушение от страна на Първоинстанционния съд на член 239 от Митническия кодекс, във връзка с преценката на условието относно липсата на груба небрежност на оператора. Това правно основание се подразделя на три части, съответстващи на трите елемента, които съдебната практика отчита в рамките на такава преценка, а именно сложността на законодателството, професионалния опит и дължимата грижа на вносителя.
От своя страна, Комисията счита, че Първоинстанционният съд е приложил правилно член 239 от Митническия кодекс. Освен това, като уточнява, че не възнамерява да повдига възражение за недопустимост, тя заключава, че H & S понякога буквално възпроизвежда доводите, изтъкнати от него пред Първоинстанционния съд.
По допустимостта
Следва да се напомни, че според трайната съдебна практика от член 225 ЕО, член 58, първа алинея от Статута на Съда и от член 112, параграф 1, буква в) от Процедурния правилник на Съда следва, че жалбата трябва точно да посочва пороците на съдебното решение, чиято отмяна се иска, както и правните доводи, с които по специфичен начин се подкрепя това искане (Решение от 3 март 2005 г. по дело Biegi Nahrungsmittel и Commonfood/Комисия,
C-499/03 P, Recueil, стp. I-1751
, точка 37 и цитираната съдебна практика).
Жалба, която само повтаря или възпроизвежда буквално вече изложени пред Първоинстанционния съд правни основания и доводи, не отговаря на произтичащите от тези разпоредби изисквания за мотивиране (вж. в този смисъл Решение по дело Biegi Nahrungsmittel и Commonfood/Комисия, посочено по-горе, точка 38 и цитираната съдебна практика).
При все това, при положение че жалбоподателят оспорва тълкуването или прилагането на общностното право от страна на Първоинстанционния съд, разгледаните в първата инстанция правни въпроси могат отново да бъдат обсъдени в хода на производството по обжалване. Всъщност, ако жалбоподателят не би могъл да основе жалбата си пред Съда на вече изложени пред Първоинстанционния съд основания и доводи, посоченото производство отчасти би се обезсмислило (Решение по дело Biegi Nahrungsmittel и Commonfood/Комисия, посочено по-горе, точка 39 и цитираната съдебна практика)
В конкретния случай обаче следва да се заключи, че макар да използва доводите, които вече е представил пред Първоинстанционния съд в подкрепа на жалбата си за отмяна, жалбоподателят все пак оспорва даденото от последния тълкуване на критериите, които трябва да бъдат изпълнени, за да се отговори на условието, свързано с липсата на груба небрежност на вносителя, предвидено в член 239 от Митническия кодекс.
При тези условия настоящата жалба следва да се разгледа.
По първата част, свързана със сложността на правната уредба
Доводи на страните
Според H & S класирането на оризовата хартия в подпозиция 19059020 от КН все още не било установено, както потвърждава фактът, че Hoge Raad der Nederlanden (Нидерландия) сезира Съда с преюдициално запитване по дело, регистрирано под номер C-375/07. Това обстоятелство било в подкрепа на позицията на жалбоподателя, който счита, че става въпрос за сложно законодателство, по-специално поради факта че в текста на КН на нидерландски език съществували редакционни недостатъци и че митническата администрация продължавала да приема класиране, за което се твърдяло, че е погрешно. Освен това жалбоподателят счита, че противно на постановеното от Първоинстанционния съд, Регламентът относно класирането не можел да премахне свързаната с класирането на разглежданата стока неяснота, тъй като извършеното съгласно този регламент класиране противоречало на КН и на практиката на Съда, произтичаща от Решение от 11 август 1995 г. по дело Uelzena Milchwerke (
C-12/94, Recueil, стp. I-2397
).
Според Комисията приложимото законодателство не е сложно и във всеки случай Регламентът относно класирането, чието прилагане се разглежда в случая, бил изяснил действащите правила. В действителност доводите на H & S се отнасяли основно до сложността на класирането на оризовата хартия. Такива доводи обаче засягали не процедурата по опрощаване на мита, а наличието на митническото задължение, тоест жалбата, подадена от H & S пред националния съд срещу класирането на тази стока в подпозиция 19059020 от КН, възприето от митническата администрация.
Съображения на Съда
Следва да се напомни, че за да се прецени дали е налице явна небрежност по смисъла на член 239 от Митническия кодекс, е необходимо да се вземе предвид именно сложността на разпоредбите, неизпълнението на които води до пораждане на митническото задължение, както и професионалният опит и това дали операторът е положил дължимата грижа (Решение от 13 септември 2007 г. по дело Common Market Fertilizers/Комисия,
C-443/05 P, Recueil, стp. I-7209
, точка 174 и цитираната съдебна практика).
В това отношение са налице убедителни данни относно сложния характер на проблема, който следва да се реши, в случай че предвид съществуващите различия между държавите-членки по отношение на тарифното класиране на дадена стока, е необходимо да се приеме регламент, който окончателно да изясни тарифната позиция, в която трябва да бъде класирана стоката (вж. Решение от 1 април 93 г. по дело Hewlett Packard France,
C-250/91, Recueil, стp. I-18
, точка 23).
При все това в настоящия случай следва да се заключи, че поисканото от H & S опрощаване на мита се отнасяло до операции по внос, които са извършени именно след влизането в сила на Регламента относно класирането. Макар да е вярно обаче, че по отношение на класирането на въпросната стока текстът на подпозиция 19059020 от КН на нидерландски език изглежда по-малко прецизен в сравнение с текста на други езици, Регламентът относно класирането, който е пряко приложим и задължителен в своята цялост, все пак описва изрично и недвусмислено стоките, които трябва да бъдат класирани в посочената подпозиция и на които съответстват тези, внесени от жалбоподателя (вж. в този смисъл Решение от 20 ноември 2008 г. по дело Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, C-375/07, все още непубликувано в Сборника, точка 52).
От горепосоченото следва, че Първоинстанционният съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил в точка 58 от обжалваното съдебно решение, че с публикуването на Регламента относно класирането е премахната евентуалната сложност на законодателството, породена от липсата на определени думи в текста на позиция 1905 от КН на нидерландски език, и по-конкретно на подпозиция 19059020 от нея.
От друга страна, това заключение не се поставя под въпрос от обстоятелството, че в точка 20 от Решение от 26 юни 1990 г. по дело Deutsche Fernsprecher (
C-64/89, Recueil, стp. I-2535
) Съдът е приел, че в случай като разглеждания по това дело, когато на оператора е потвърдена двукратно обосноваността на погрешната позиция, която е в основата на митническото третиране, повтаряната от митническите власти грешка представлява доказателство за сложността на проблема, който следва да бъде решен.
Всъщност по делото, което е в основата на посоченото съдебно решение, както се уточнява в точка 5 от него, съмнявайки в основателността на освобождаването от мита, от което се е ползвал, жалбоподателят е поискал от митническото учреждение да преразгледа неговия случай и така е получил от директора на това учреждение потвърждение за митническото освобождаване. В настоящия случай обаче е безспорно, че H & S не е получило такова потвърждение след запитване на митническата администрация относно практиката ѝ, която не е съобразена с текста на Регламента относно класирането. То просто е подавало митническите декларации, които са приемани до момента, в който тази администрация си е дала сметка за погрешното класиране.
От горепосоченото следва, както постановява Първоинстанционният съд в точка 58 от обжалваното съдебно решение, че текстът на разглежданата тарифна правна уредба на нидерландски език, приложим към обстоятелствата по случая, не се характеризира с особена сложност.
Следователно първата част трябва да се отхвърли.
По втората част, свързана с професионалния опит на вносителя
Доводи на страните
H & S поддържа, че Първоинстанционният съд неправилно постановява, че професионалният опит на неговия митнически агент трябва да бъде отнесен към него. Жалбоподателят подчертава, от една страна, че се занимава единствено с производство и търговия и че следователно по никакъв начин не е специализиран в операциите по внос. От друга страна, тълкуването на Първоинстанционния съд противоречало на волята на законодателя, тъй като предприятие, което се представлява пряко от даден агент, имало възможност в по-малка степен да се ползва от опрощаване на мита, отколкото дружество, което само подава митническите си декларации.
Според Комисията Първоинстанционният съд основателно счита, че професионалният опит на митническия агент трябва да бъде отнесен към предприятието вносител, тъй като при пряко представителство декларацията се изготвя от агента от името и за сметка на вносителя. Впрочем Първоинстанционният съд при всички положения бил заключил, че жалбоподателят е опитен вносител.
Съображения на Съда
За да се прецени професионалният опит на даден вносител, който се взема предвид с оглед на условието, свързано с липсата на груба небрежност по смисъла на член 239 от Митническия кодекс, е необходимо да се изясни дали става въпрос за икономически оператор, чиято професионална дейност се състои основно във вносни или износни операции и дали същият вече притежава известен опит в осъществяването на тези операции (Решение по дело Söhl & Söhlke, посочено по-горе, точка 57, както и Решение по дело Common Market Fertilizers/Комисия, посочено по-горе, точка 188).
Все пак член 5, параграф 2 от Митническия кодекс предвижда възможността даден оператор да бъде представляван. Така за осъществяването на актовете и формалностите, предвидени в митническата правна уредба, представителството на даден оператор може да бъде пряко — когато представителят действа от негово име и за негова сметка, или косвено — когато представителят действа от свое име, но за чужда сметка (Решение по дело Common Market Fertilizers/Комисия, посочено по-горе, точка 184).
В това отношение Съдът е уточнил, че операторът, ползващ услугите на митнически агент, независимо дали се представлява пряко или косвено, е във всички случаи длъжник по митническото задължение спрямо митническите власти и не може да се освободи от отговорност, като се позовава на грешките, допуснати от този агент (вж. Решение по дело Common Market Fertilizers/Комисия, посочено по-горе, точки 186 и 187).
По същия начин операторът, ползващ услугите на митнически агент, не може да избегне последващото събиране на мита, като се позовава на липсата си на опит в областта на митническите формалности. Всъщност, ако е необходимо, операторите могат да заобиколят изискването, свързано с професионалния опит, като ползват редовно услугите на специалисти в областта на митата, и така, противно на поддържаното от H & S, операторите, осъществяващи сами митническите си операции, ще бъдат поставени в по-неблагоприятно положение с оглед на процедурата, предвидена от член 239 от Митническия кодекс. Освен това, както и самият жалбоподател признава в точка 71 от жалбата си, оператор, който е представляван, безспорно се ползва от професионалния опит на митническия си агент.
От посоченото следва, че Първоинстанционният съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил в точка 70 от обжалваното съдебно решение, че доколкото агентът действа от името и за сметка на вносителя, елементите, свързани с евентуалната небрежност на този агент, включително и професионалният му опит, трябва да бъдат взети предвид с оглед на преценката на небрежността на този вносител.
По отношение на доводите на жалбоподателя, целящи да поставят под въпрос преценката на Първоинстанционния съд, съдържаща се в точка 63 от обжалваното съдебно решение, според която самият жалбоподател имал определен опит в областта на вноса, следва да се напомни, че освен в случай на изопачаване на доказателствата, които са му били представени, преценката на фактите не представлява правен въпрос, който в това си качество подлежи на контрол от Съда в рамките на производство по обжалване (вж. Решение по дело Biegi Nahrungsmittel и Commonfood/Комисия, посочено по-горе, точка 40).
Ето защо посочените доводи трябва да бъдат отхвърлени като недопустими.
Предвид изложените по-горе съображения втората част следва също да бъде отхвърлена.
По третата част, свързана с дължимата грижа на вносителя
Доводи на страните
H & S поддържа, че Първоинстанционният съд нарушава член 239 от Митническия кодекс, като изисква от даден вносител дължимата от него грижа да се простира до оспорването на тарифното класиране, извършвано от митническата му администрация. В случая обаче това дружество не вижда основания за такова поведение, тъй като, от една страна, класирането на изделията „без топлинна обработка“ в тарифна подпозиция 19019099 му изглежда в съответствие с КН, а от друга страна, Регламентът относно класирането може да се отнася единствено до изделията „преминали топлинна обработка“. По-нататък жалбоподателят счита, че от операторите не може да се изисква да познават текстовете на приложимите разпоредби на различните езици, публикувани в
Официален вестник на Европейските общности
. Ето защо, продължавайки да подава митническите си декларации по подпозиция 19019099 от КН, като същите били приемани от митническата администрация, жалбоподателят положил дължимата грижа. Освен това, ако била проявена небрежност, тя се дължала на неговия митнически агент и то не можело да носи отговорност за нея. Накрая H & S счита, че дори то да е проявило небрежност, тя била минимална в сравнение с допуснатата от посочената администрация.
Комисията твърди, че Първоинстанционният съд не е допуснал грешка при прилагане на правото във връзка с прилагането на условието, свързано с дължимата грижа на оператора. Тя напомня, че според съдебната практика при съмнение относно точното прилагане на разпоредбите, чието неизпълнение може да породи митническо задължение, операторът трябва да се осведоми и да потърси всички възможни разяснения, за да не наруши въпросните разпоредби. Безспорно било обаче, че както H & S, така и митническият му агент не се били запознали с Регламента относно класирането, публикуван в
Официален вестник на Европейските общности
, което само по себе си било проява на небрежност. Те не са могли а fortiori да отправят питане до митническата администрация във връзка с тарифната позиция, която трябвало да се използва за правилното прилагане на КН.
Съображения на Съда
В началото следва да се напомни, че възстановяването или опрощаването на вносни или износни мита, които могат да се предоставят само при определени условия и в специално предвидени случаи, представляват изключение от нормалния режим на внос и износ, поради което разпоредбите, предвиждащи такова възстановяване или опрощаване, подлежат на стеснително тълкуване. Доколкото липсата на „груба небрежност“ е съществено условие, за да може да се иска възстановяването или опрощаването на вносни или износни мита, то това понятие трябва да се тълкува така, че броят на случаите на възстановяване или опрощаване да остане ограничен (Решение по дело Söhl et Söhlke, посочено по-горе, точка 52).
Общностните разпоредби, приложими в областта на митническата тарифа, задължително се публикуват в
Официален вестник на Европейските общности
. Считано от датата на това публикуване те представляват единственото позитивно право в тази област — право, което всеки трябва да познава (вж. Решение от 12 юли 1989 г. по дело Binder,
161/88, Recueil, стp. 2415
, точка 19).
Както се заключава в точка 42 от настоящото съдебно решение обаче, Регламентът относно класирането, който е надлежно публикуван в посочения
Официален вестник на Европейските общности
, включително редакцията му на нидерландски език, и който следователно е пряко приложим и задължителен в своята цялост, описва изрично и по недвусмислен начин стоките, които трябва да бъдат класирани в подпозиция 19059020 от КН и на които съответстват тези, внесени от H & S.
От горепосоченото следва, че жалбоподателят не може да твърди, че е можел добросъвестно да счита, че този регламент не се отнася до внасяните от него стоки, в случая до изделията „без топлинна обработка“.
По отношение на грешките от страна на митническата администрация, които дали увереност на жалбоподателя при избора му на подпозиция 19019099 от КН за неговите операции по внос, следва да се посочи, че оператор, който действа с дължимата грижа и се е запознал с Регламент относно класиране, публикуван в
Официален вестник на Европейските общности
като този в настоящия случай, не може просто да продължи да внася тази стока под код от КН единствено въз основа на факта, че това класиране е прието от тази администрация. Всъщност допускането на такава небрежност би било равнозначно на насърчаване на операторите да се възползват от грешките на техните митнически власти.
Както впрочем основателно заключава Първоинстанционният съд в точка 103 от обжалваното съдебно решение, грешката на митническата администрация, която вече е отчетена в настоящия случай при проверката на съществуването на особено положение, по принцип не може да освободи оператора от отговорност за собствената му небрежност.
Във всеки случай трябва да се подчертае, че в положение като това на жалбоподателя операторът си запазва възможността да оспори съществуването на митническото задължение, като при необходимост се позовава на незаконосъобразността на Регламента относно класирането, което впрочем H & S прави пред националния съд, сезирал Съда с преюдициално запитване по делото, което е в основата на Решение Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading, посочено по-горе.
Относно доводите на H & S, насочени към оспорване на възможността то да носи отговорност за небрежността, проявена от неговия митнически агент, те не могат да бъдат уважени предвид припомненото в точка 52 от настоящото съдебно решение.
От това следва, че третата част трябва също да се отхвърли.
След като трите части от единственото правно основание, изтъкнато от H & S в подкрепа на жалбата му, са отхвърлени, то също трябва да се отхвърли.
По съдебните разноски
По смисъла на член 69, параграф 2 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 118 от този правилник, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. След като Комисията е направила искане за осъждането на H & S и последното е загубило делото, то трябва да бъде осъдено да заплати разноските.

По изложените съображения Съдът (втори състав) реши:

1)
Отхвърля жалбата.

2)
Осъжда Heuschen & Schrouff Oriëntal Foods Trading BV да заплати съдебните разноски.

Подписи
(
*1
)	Език на производството: нидерландски.