CELEX: 62005CJ0125
Konkurenca
Sporazum o distribuciji motornih vozil
Izjema po skupinah
Uredba (ES) št. 1475/95
Člen 5(3)
Odpoved dobavitelja
Začetek veljavnosti Uredbe (ES) št. 1400/2002
Nujnost reorganizacije distribucijske mreže
Odpovedni rok
Obrazložitev
Dokazno breme

Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 5(3) Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995
o uporabi člena [81](3) Pogodbe za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil (UL L 145, str. 25).
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med VW‑Audi Forhandlerforeningen (združenje koncesionarjev znamk Volkswagen in Audi),
ki deluje kot pooblaščenec družbe Vulcan Silkeborg A/S (v nadaljevanju: VS), in Skandinavisk Motor Co. A/S (v nadaljevanju:
SMC) zaradi zakonitosti odpovedi slednje, z enoletnim odpovednim rokom, sporazuma, ki ga je sklenila z VS za distribucijo
motornih vozil znamke Audi na Danskem.

Pravni okvir
Devetnajsta uvodna izjava Uredbe št. 1475/95 določa:
„Člen 5(2), točki 2 in 3, in člen 5(3) določata minimalne pogoje za izjemo v zvezi s trajanjem in odpovedjo sporazuma o distribuciji
in servisiranju, ker se odvisnost distributerja od dobavitelja močno poveča pri kratkoročnih sporazumih ali sporazumih s kratkim
odpovednim rokom v primeru vlaganj distributerja za izboljšanje distribucije in servisiranja pogodbenih proizvodov. Da ne
bi ovirali razvoja fleksibilnih in učinkovitih struktur distribucije, je dobavitelju treba priznati izredno pravico do prekinitve
sporazuma, kadar je treba reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del […]“
Člen 1 Uredbe št. 1475/95 iz prepovedi, določene v členu 81(1) ES, izvzema sporazume, s katerimi dobavitelj pooblaščenemu
prodajalcu nalaga obveznost pospeševanja distribucije pogodbenih proizvodov na določenem ozemlju in se zavezuje, da mu bo
znotraj tega ozemlja pridržal dobavo vozil in rezervnih delov.
Člen 4(1) te uredbe določa, da izjema velja kljub zavezi distributerja, da bo spoštoval minimalne zahteve pri distribuciji,
prodaji in servisiranju predvsem glede opreme poslovnih prostorov ali glede popravil in vzdrževanja pogodbenih proizvodov.
Člen 5(2) in (3) iste uredbe določa:
„2.      Kadar je distributer v skladu s členom 4(1) prevzel obveznosti za izboljšanje strukture distribucije, prodaje in servisiranja,
izjema velja pod pogojem, da:
[…]
2)      je sporazum sklenjen za najmanj pet let ali da je rok za redno odpoved sporazuma, sklenjenega za nedoločen čas, najmanj dve
leti za obe stranki; […]
[…]
3.      Pogoji za izjemo, določeni v (1) in (2), ne vplivajo na:
–        pravico dobavitelja, da odpove sporazum z najmanj enoletnim odpovednim rokom, kadar je treba reorganizirati celotno mrežo
ali njen znaten del,
[…]
V vsakem posameznem primeru morajo stranke, če se ne strinjajo, sprejeti sistem hitrega reševanja sporov, kot je angažiranje
tretjega izvedenca ali arbitra, kar pa ne vpliva na pravico strank, da se v skladu z določbami upoštevnega nacionalnega prava
obrnejo na pristojno sodišče.“
Komisija Evropskih skupnosti v obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1475/95 v odgovor na vprašanje 16(a), ki se glasi: „Ali
je možno predčasno prekiniti sporazum?“, navaja:
„Proizvajalec ima pravico, da predčasno prekine sporazum (z enoletnim odpovednim rokom), kadar je treba reorganizirati celotno
mrežo ali njen znaten del. Ali je reorganizacija nujna, soglasno ugotovijo stranke ali na zahtevo distributerja tretji izvedenec
ali arbiter. Dejstvo, da se obrnejo na tretjega izvedenca ali arbitra, ne vpliva na pravico strank, da v okviru nacionalnega
prava predložijo zadevo nacionalnemu sodišču [člen 5(3)]. Kadar si dobavitelj v pogodbi pridrži enostransko pravico do odpovedi,
ki presega v tej uredbi določene meje, samodejno izgubi ugodnost izjeme po skupinah [člen 6(1), točka 5 […]].
Možnost predčasne odpovedi je bila uvedena z namenom, da se proizvajalcu omogoči fleksibilna prilagoditev na spremembe v strukturah
distribucije [uvodna izjava 19]. Nujnost reorganizacije je lahko posledica ravnanja konkurentov ali razvoja gospodarskih okoliščin,
bodisi zaradi internih odločitev proizvajalca ali zaradi zunanjih dogodkov, kot je zaprtje podjetja, v katerem je zaposlenih
veliko delavcev v določeni regiji. Ob upoštevanju številnosti mogočih situacij ne bi mogli našteti vseh mogočih razlogov za
reorganizacijo.
Na podlagi preizkusa posebne organizacije mreže proizvajalca je treba v vsakem posameznem primeru odločiti, ali se ta nanaša
na ‚znaten‘ del mreže ali ne. ‚Znaten‘ tako zajema hkrati gospodarski in geografski vidik, ki je lahko omejen na mrežo zadevne
države članice ali njenega dela. Proizvajalec mora z distributerjem, ki mu bo odpovedal pogodbo o distribuciji, doseči soglasje,
bodisi s tretjim izvedencem ali arbitrom, in se mu ni treba posvetovati z drugimi posredno prizadetimi distributerji.“
Uredbo št. 1475/95 je s 1. oktobrom 2002 nadomestila Uredba Komisije (ES) št. 1400/2002 z dne 31. julija 2002 o uporabi člena
81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil (UL L 203, str. 30).
Člen 4(1) Uredbe št. 1400/2002, z naslovom „Nedopustne omejitve“, določa, da izjema ne velja za vertikalne sporazume, ki imajo
za cilj določene omejitve, navedene v tej določbi.
Člen 10 te uredbe določa:
„Prepoved iz člena 81(1) ne velja v obdobju od 1. oktobra 2002 do 30. septembra 2003 za sporazume, ki že veljajo na dan 30.
septembra 2002 in ne izpolnjujejo pogojev za izjemo, določenih s to uredbo, vendar izpolnjujejo pogoje za izjemo, določene
v Uredbi (ES) št. 1475/95.“
Komisija je v obrazložitvenih navodilih k Uredbi št. 1400/2002 v odgovoru na vprašanje 20, ki se glasi: „Kako v prehodnem
obdobju odpovedati pogodbe v skladu z Uredbo št. 1475/95?“, zapisala:
„Prenehanje veljavnosti Uredbe št. 1475/95 s 30. septembrom 2002 in njena nadomestitev z novo uredbo ne pomenita, da je treba
mrežo
de facto
reorganizirati. Po začetku veljavnosti nove uredbe pa se lahko avtomobilski proizvajalec odloči, da bo reorganiziral znaten
del mreže. Da se spoštuje Uredba št. 1475/95 in da se posledično izkoristi prehodno obdobje, je treba pogodbo odpovedati z
dveletnim odpovednim rokom, razen če se dobavitelj ne odloči za reorganizacijo ali če obstaja obveznost plačila odškodnine.“
Poleg tega je v teh navodilih glede vprašanja 68, ki se glasi „Ali uredba določa minimalen odpovedni rok?“, v četrtem odstavku
odgovora na to vprašanje glede odpovedi z enoletnim odpovednim rokom navedeno:
„Ali je nujno reorganizirati mrežo, je objektivno vprašanje in dejstvo, da dobavitelj meni, da je ta reorganizacija nujna,
ne razrešuje vprašanja v primeru spora. V tem primeru bosta o vprašanju morala odločiti nacionalno sodišče ali arbiter glede
na okoliščine.“

Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
SMS je 21. septembra 1996 z VS, podjetjem, ki je od leta 1975 distributer vozil znamke Audi na Danskem, sklenila nov sporazum
o distribuciji teh vozil v tej državi članici.
Člen 19, točka 1, tega sporazuma, z naslovom „Odpoved s krajšim odpovednim rokom“, določa:
„Dobavitelj ima pravico, da to pogodbo odpove pisno, s priporočenim pismom in z dvanajstmesečnim odpovednim rokom, kadar je
nujna temeljita reorganizacija celotne prodajne mreže dobavitelja ali njenega dela.“
Audi AG (v nadaljevanju: Audi) je 16. maja 2002 odobril načrt reorganizacije svoje distribucijske mreže na Danskem, ki med
drugim določa število distributerjev, ki lahko dosežejo načrtovane finančne cilje v tej državi članici.
SMC je 2. septembra 2002 28 distributerjem znamke Audi na Danskem, med njimi tudi VS, poslala naslednji dopis:
„Glede na novo izjemo Skupnosti za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil, ki je
začela veljati 1. oktobra 2002, smo prisiljeni, da v enem letu prestrukturiramo distribucijsko mrežo in da pogodbe o distribucije
uskladimo z novo uredbo o izjemah po skupinah.
Zato moramo v skladu s členom 19, točka 1, pogodbe o distribuciji zaradi nujnosti reorganizacije z dvanajstmesečnim odpovednim
rokom, ki bo potekel 30. septembra 2003, odpovedati vašo pogodbo v zvezi z osebnimi vozili znamke Audi.“
Istega dne je SMC poslala ločen dopis VS, v katerem je navedla, da bo v naslednjih mesecih pojasnila zahteve, ki jih bo v
prihodnje Audi določil posameznim distributerjem, in poudarila, da je še prezgodaj, da bi v celoti presodila posledice za
trenutno distribucijsko mrežo znamke Audi.
SMC je z dopisom z dne 3. oktobra 2002 obvestila VS, da se bo obstoječa distribucijska mreža zmanjšala z 28 na 14 distributerjev,
da bi s tem zadostila prihodnjemu povpraševanju na trgu, in da VS ne bo ponudila nove pogodbe o distribuciji.
V teh okoliščinah se je VW‑Audi Forhandlerforeningen v imenu in za račun distributerjev vozil znamke Audi, ki jim je bila
odpovedana pogodba o distribuciji, obrnil na predložitveno sodišče s trditvijo, da bi odpovedni rok moral biti 24 mesecev.
Ker je Østre Landsret presodilo, da se v navedeni zadevi zastavljajo vprašanja razlage prava Skupnosti, je odločilo, da prekine
odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predloži naslednja vprašanja:
„1.      Ali je treba člen 5(3) Uredbe […] št. 1475/95 […] razlagati tako, da dobaviteljeva odpoved sporazuma o distribuciji z enoletnim
odpovednim rokom zahteva obrazložitev, ki presega njegovo sklicevanje na to določbo?
2.      Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen:
Katere zahteve je na podlagi prava Skupnosti mogoče določiti glede vsebine take obrazložitve in kdaj je treba to obrazložitev
predložiti?
3.      Kakšne so posledice, če taka obrazložitev ni pravilno predložena ali je predložena po poteku roka?
4.      Ali je treba člen 5(3) Uredbe št. 1475/95 […] razlagati tako, da je treba odpoved sporazuma z dobaviteljem z enoletnim odpovednim
rokom izvesti na podlagi načrta reorganizacije, ki ga je dobavitelj že izdelal?
5.      Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:
Katere zahteve je na podlagi prava Skupnosti mogoče določiti glede vsebine in oblike načrta reorganizacije, ki ga izdela dobavitelj,
in kdaj mora biti ta načrt reorganizacijo na voljo?
6.      Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:
Ali mora dobavitelj distributerja, čigar sporazum je odpovedan, obvestiti o vsebini načrta reorganizacije ter kdaj in v kakšni
obliki?
7.      Če je odgovor na četrto vprašanje pritrdilen:
Kakšne so posledice dejstva, da morebitni načrt reorganizacije ni v skladu z zahtevami, ki se lahko določijo glede oblike
in vsebine tega načrta?
8.      Iz danske različice člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 [...] izhaja, da dobaviteljeva odpoved sporazuma z distributerjem z enoletnim
odpovednim rokom predpostavlja, da ‚[…] je nujna temeljita reorganizacija celotne mreže ali njenega znatnega dela […]‘. Izraz
‚nujna‘ je v vseh jezikovnih različicah Uredbe št. 1475/95, izraz ‚temeljita‘ pa se pojavlja le v danski različici.
V teh okoliščinah se vprašanje glasi:
Katere zahteve je mogoče določiti glede narave reorganizacije, da lahko dobavitelj odpove sporazum z enoletnim odpovednim
rokom na podlagi člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 […]?
9.      Ali je za presojo, ali so bili pogoji – da lahko dobavitelj odpove sporazum z enoletnim odpovednim rokom na podlagi člena
5(3) Uredbe št. 1475/95 – izpolnjeni, pomembno, kakšne gospodarske posledice bi lahko utrpel dobavitelj, če bi sporazum odpovedal
z dveletnim odpovednim rokom?
10.      Kdo nosi dokazno breme, ali so izpolnjeni pogoji, da lahko dobavitelj sporazum odpove z enoletnim odpovednim rokom na podlagi
člena 5(3) Uredbe št. 1475/95 […], in na kakšen način je to dokazno breme mogoče izpolniti?
11.      Ali lahko člen 5(3) Uredbe št. 1475/95 […] razlagamo tako, da so pogoji,da lahko dobavitelj sporazum odpove z enoletnim odpovednim
rokom na podlagi te določbe, lahko izpolnjeni samo z dejstvom, da je samo izvajanje Uredbe št. 1400/2002 o izjemah po skupinah
lahko zahtevalo temeljito reorganizacije mreže dobavitelja?“

Vprašanja za predhodno odločanje
Predložitveno sodišče z vprašanji v bistvu prosi za pojasnila glede pomena pravice dobavitelja iz člena 5(3), prvi pododstavek,
prva alinea, Uredbe št. 1475/95, da odpove sporazum z najmanj enoletnim odpovednim rokom, kadar je treba reorganizirati celotno
mrežo ali njen znaten del.
Kot sta navedli Komisija in SMC na obravnavi, želi predložitveno sodišče z vprašanji v glavnem ugotoviti vsebinske pogoje,
od katerih je odvisno izvrševanje take pravice do odpovedi (osmo in deveto vprašanje). V tem okviru se pojavlja tudi vprašanje,
kdo nosi dokazno breme, ali so izpolnjeni ti pogoji in na kakšen način je treba tak dokaz predložiti (deseto vprašanje). Poleg
tega sprašuje, ali je ta pravica do odpovedi odvisna tudi od upoštevanja določenih formalnih pogojev glede obrazložitve odpovedi
in zahteve po načrtu reorganizacije (prvo do sedmo vprašanje). Nazadnje predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je sam
začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 lahko povzročil nujno reorganizacijo distribucijske mreže v smislu navedene določbe
Uredbe št. 1475/95 (enajsto vprašanje).

Osmo in deveto vprašanje
Predložitveno sodišče s tema vprašanjema, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, kateri vsebinski pogoji morajo
biti izpolnjeni, dase uporabi člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95.
Člen 5(2), točka 2, Uredbe št. 1475/95 določa, da kadar distributer prevzame določene obveznost za izboljšanje strukture distribucije,
prodaje in servisiranja, velja izjema, določena v tej uredbi, če je sporazum sklenjen za nedoločen čas, pod pogojem, da je
rok za redno odpoved najmanj dve leti za obe stranki.
Vendar v skladu s členom 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, ti pogoji za izjemo, določeni v tej določbi, ne vplivajo na
pravico dobavitelja, da odpove sporazum z najmanj enoletnim odpovednim rokom, kadar je treba reorganizirati celotno mrežo
ali njen znaten del.
V tej zvezi iz devetnajste uvodne izjave Uredbe št. 1475/95 izhaja, da kljub izvedenim naložbam distributerjev za izboljšanje
strukture distribucije in servisiranja pogodbenih proizvodov ni dovoljeno ovirati razvoja fleksibilnih in učinkovitih struktur
distribucije. V skladu s to uvodno izjavo je dobavitelju tudi treba priznati pravico, da odpove sporazum, kadar mora reorganizirati
celotno mrežo ali njen znaten del.
Zato člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, te uredbe vzpostavlja pravilo odstopanja, ki ga je, kot takega, treba razlagati
strogo.
V zvezi s tem je iz besedila te določbe razvidno, da je pravica do odpovedi, ki jo določa, odvisna od izpolnitve dveh pogojev
v zvezi, prvič, z obstojem reorganizacije celotne distribucijske mreže zadevnega dobavitelja ali njenega znatnega dela in,
drugič, z nujnostjo te reorganizacije.
Glede prvega pogoja iz besedila navedene določbe izhaja, da ta najprej zahteva „reorganizacijo“ mreže zadevnega dobavitelja.
Taka reorganizacija nujno obsega spremembo organizacije struktur distribucije tega dobavitelja, ki se lahko, med drugim, nanaša
na naravo ali obliko teh struktur, njihov cilj, porazdelitev notranjih nalog v okviru teh struktur, način dobave predmetnih
proizvodov in storitev, število in status sodelujočih v teh strukturah ter njihovo geografsko pokritost.
Dalje mora ta reorganizacija na podlagi iste določbe člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 v vseh
jezikovnih različicah, razen danski, zajemati „celotno“ mrežo distributerja ali „njen znaten del“. Sprememba zadevnih struktur
distribucije mora zato biti bistvena, tako vsebinsko kot geografsko.
Nacionalna sodišča in arbitražni organi morajo tako, glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen, in zlasti
glede na posebno organizacijo distribucijske mreže zadevnega dobavitelja, presoditi, ali je bila taka reorganizacija te mreže
dejansko izvedena.
V tej zvezi, kot je ugotovila Komisija in kot je generalni pravobranilec navedel v točkah od 15 do 26 sklepnih predlogov,
dejstvo, da se danska različica člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95, v nasprotju z vsemi preostalimi
jezikovnimi različicami te določbe, sklicuje na nujnost „temeljite“ („gennemgribende“) reorganizacije distribucijske mreže,
ni bistvena, ker taka podrobnost ne dodaja ničesar k zahtevi po bistveni spremembi, ki izhaja iz pogoja v zvezi z obstojem
reorganizacije celotne distribucijske mreže zadevnega dobavitelja ali njenega znatnega dela, ki se pojavlja v vseh ostalih
jezikovnih različicah.
V zvezi z drugim pogojem Komisija in SMC navajata, da mora edino dobavitelj, povsem samostojno, presoditi, ali je nujna reorganizacija
njegove distribucijske mreže. Uredba št. 1475/95 naj namreč ne bi zahtevala, naj sodišča ali arbitražni organi preizkusijo
tržne pomisleke dobavitelja v okviru take reorganizacije. Njegove svobode, da določi število distributerjev, naj tudi ne bi
omejevale določbe te uredbe. Za izpolnitev tega pogoja naj bi zato zadoščalo, da obstaja vzročna zveza med odpovedjo in reorganizacijo
te mreže.
Te predpostavke, ki se v primeru Komisije razlikuje od tiste, ki jo je slednja sprejela v odgovoru na vprašanje 68 obrazložitvenih
navodil k Uredbi št. 1400/2002, ni mogoče sprejeti.
Nedvomno drži, da v okviru spora o zakonitosti odpovedi s skrajšanim odpovednim rokom, ki je bila izvedena pod pogoji iz člena
5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95, nacionalnim sodiščem in arbitražnim organom ni treba pretehtati gospodarskih
in tržnih preudarkov, zaradi katerih se je dobavitelj odločil za reorganizacijo distribucijske mreže.
Vendar ostaja dejstvo, da nujnost take reorganizacije ne more biti predmet diskrecijske presoje dobavitelja, ne da bi distributerjem
odvzela vse učinkovito sodno varstvo v tej zadevi, ker člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 določa,
da ta nujnost omogoča dobavitelju, da s tem, ko ohrani ugodnosti izjeme po skupinah, določene v tej uredbi na podlagi člena
81(3) ES, odpove sporazum brez upoštevanja dveletnega roka za redno odpoved, ki ga določa člen 5(2), točka 2.
Ob upoštevanju namena in narave odstopanja člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 je nujnost reorganizacije
za namene uresničevanja pravice do odpovedi z najmanj enoletnim odpovednim rokom tako treba prepričljivo utemeljiti z razlogi
gospodarske učinkovitosti, ki temeljijo na notranjih ali zunanjih objektivnih okoliščinah dobaviteljevega podjetja, ki bi
lahko ob upoštevanju konkurenčnega okolja, v katerem deluje ta dobavitelj, in če ne bi bila izvedena hitra reorganizacija
njegove distribucijske mreže, škodila učinkovitosti obstoječih struktur mreže.
Zato naj samo dejstvo, da dobavitelj, ki se opira na subjektivno tržno presojo stanja svoje distribucijske mreže, meni, da
je reorganizacija te nujna, ne bi samo po sebi zadoščalo za dokaz o nujnosti take reorganizacije v smislu člena 5(3), prvi
pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95. Nasprotno se v zvezi s tem upoštevajo morebitne neugodne gospodarske posledice,
ki bi jih dobavitelj lahko utrpel, če bi sporazum o distribuciji odpovedal z dveletnim odpovednim rokom.
Nacionalna sodišča in arbitražni organi morajo tako glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen, presoditi,
ali je taka reorganizacija objektivno nujna.
Zato je treba na osmo in deveto vprašanje odgovoriti, da je treba člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95
razlagati tako, da obstoj „nujnosti reorganizacije celotne mreže ali njenega znatnega dela“ predpostavlja bistveno, tako vsebinsko
kot geografsko, spremembo struktur distribucije zadevnega dobavitelja, ki jo treba prepričljivo utemeljiti z razlogi gospodarske
učinkovitosti, ki temeljijo na notranjih ali zunanjih objektivnih okoliščinah dobaviteljevega podjetja, ki bi lahko ob upoštevanju
konkurenčnega okolja, v katerem deluje ta dobavitelj, in če ne bi bila izvedena hitra reorganizacija njegove distribucijske
mreže, škodila učinkovitosti obstoječih struktur mreže. V zvezi s tem se upoštevajo morebitne neugodne gospodarske posledice,
ki bi jih dobavitelj lahko utrpel, če bi sporazum o distribuciji odpovedal z dveletnim odpovednim rokom. Nacionalna sodišča
in arbitražni organi morajo tako glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen, presoditi, ali so ti pogoji izpolnjeni.

Deseto vprašanje
Z desetim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, kdo nosi dokazno breme za izvrševanje pravice do odpovedi s skrajšanim
enoletnim odpovednim rokom, kot je določena v členu 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95, in na kakšen
način je treba ta dokaz predložiti.
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče že presodilo, da mora podjetje, ki prosi za ugodnost posamične izjeme, izkazati,
da so izpolnjeni pogoji iz člena 81(3) ES (v tem smislu glej sodbo z dne 17. januarja 1984 v zadevi VBVB in VBBB proti Komisiji,
43/82 in 63/82, Recueil, str. 19, točka 52). Na enak način in ob upoštevanju, da ima odpovedni rok iz člena 5(3), prvi pododstavek,
prva alinea, Uredbe št. 1475/95 v primerjavi z rokom redne odpovedi iz člena 5(2), točka 2, lastnost izjeme, mora dobavitelj,
ki želi uveljavljati pravico do odpovedi z enoletnim odpovednim rokom in kadar distributer pred nacionalnimi sodišči ali arbitražnimi
organi izpodbija zakonitost te odpovedi, dokazati, da so izpolnjeni pogoji iz prve izmed teh določb.
Ker Uredba št. 1475/95 v zvezi s postopkom za predložitev tega dokaza ne vsebuje nobenih določb, je ta urejen v nacionalnem
pravu.
Na deseto vprašanje je zato treba odgovoriti, da je člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 treba razlagati
tako, da mora dobavitelj, kadar distributer pred nacionalnimi sodišči ali arbitražnimi organi izpodbija zakonitost te odpovedi,
dokazati, da so izpolnjeni pogoji, ki jih ta določba predvideva za izvrševanje pravice do odpovedi z enoletnim odpovednim
rokom. Postopek za predložitev takega dokaza je urejen v nacionalnem pravu.

Od prvega do sedmega vprašanja
Predložitveno sodišče s prvimi sedmimi vprašanji v bistvu sprašuje, ali je treba člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea,
Uredbe št. 1475/95 razlagati tako, da zahteva, naj dobavitelj, ki odpove sporazum o distribuciji na podlagi te določbe, prvič,
formalno obrazloži odločitev o odpovedi in drugič, pred to odločitvijo izdela načrt reorganizacije.
VS zatrjuje, da namen te določbe, namreč zagotavljanje učinkovite konkurence med distribucijskimi mrežami s tem, da se zmanjša
odvisnost distributerjev, zahteva, naj njihove dejavnosti ne omejuje grožnja odpovedi. Zato naj bi dobavitelj imel dolžnost,
da pisno in najkasneje z obvestilom o odpovedi navede objektivne in eksplicitne odpovedne razloge. Poleg tega naj bi bil predhodni
obstoj načrta reorganizacije bistven del zahteve za obrazložitev. Isto stališče naj bi Komisija sprejela v mnenju, ki ga je
posredovala danskim organom za konkurenco, kot naj bi izhajalo iz dopisa, ki so ga slednji 20. decembra 2002 poslali VW-Audi
Forhandlerforeningen.
V tej zvezi je vendarle treba navesti, da člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 v delu, v katerem določa,
da pogoji za izjemo, določeni v tej uredbi, „ne vplivajo“ na pravico dobavitelja, da sporazum odpove z najmanj enoletnim odpovednim
rokom, kadar je nujno reorganizirati celotno mrežo ali njen znaten del, kot je Komisija pravilno zapisala v stališčih, v to
uredbo uvaja preprosto možnost, ki ob upoštevanju pogojev za uporabo, ki jih navaja ta določba, ne omejuje pogodbene svobode
strank, kot je ta, ki se izvršuje v okviru veljavnega nacionalnega prava.
Torej, čeprav člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 dovoljuje dobavitelju, da odpove sporazum s tako
skrajšanim odpovednim rokom v primeru nujnosti reorganizacije svoje mreže, pa mu nasprotno ne nalaga nobene posebne obveznosti
v zvezi s formalno obrazložitvijo te odpovedi in oblike ali vsebine reorganizacije. Ugotoviti je treba, da take obveznosti
ne izhajajo niti iz drugih določb te uredbe.
V teh okoliščinah in kot Komisija pravilno zatrjuje v tem postopku, vprašanje, ali je treba odpoved sporazuma z enoletnim
odpovednim rokom v skladu s členom 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95 formalno obrazložiti in ali mora
dobavitelj pred obvestilom o odpovedi izdelati načrt reorganizacije, spada le v nacionalno pravo.
V nasprotju s trditvijo VS distributerjem zato ni odvzeto pravno varstvo, ker mora dobavitelj, kot izhaja iz točk 42 in 44
te sodbe, kadar distributer pred nacionalnimi sodišči ali arbitražnimi organi izpodbija zakonitost odpovedi z enoletnim odpovednim
rokom, to odpoved obrazložiti in dokazati, da so vsebinski pogoji, zahtevani za uporabo navedene določbe, dejansko izpolnjeni.
Posledično je treba na prvih sedem vprašanj odgovoriti, da je člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95
treba razlagati tako, da ne zahteva, naj dobavitelj, ki odpove sporazum o distribuciji na podlagi te določbe, formalno obrazloži
odločitev o odpovedi in pred to odločitvijo izdela načrt reorganizacije.

Enajsto vprašanje
S tem vprašanjem predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 sam po sebi lahko
povzročil nujnost reorganizacije distribucijske mreže dobavitelja v smislu člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe
št. 1475/95.
Komisija in SMC v bistvu zatrjujeta, da je začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 sam po sebi lahko povzročil nujnost reorganizacije
distribucijske mreže. Po mnenju Komisije nacionalno sodišče ali arbitražni organ ne smeta odpraviti presoje dobavitelja o
taki nujnosti. SMC navaja, da je v tem primeru začetek veljavnosti te uredbe sam po sebi povzročil nujnost bistvene reorganizacije
njene distribucijske mreže na Danskem zlasti zaradi prehoda z ekskluzivne distribucije s teritorialno zaščito na sistem selektivne
distribucije brez tovrstne zaščite in zaradi pravice servisnih delavnic, da se jim dodeli zastopstvo, če izpolnjujejo kakovostna
merila.
V tej zvezi je treba ugotoviti, da je Uredba št. 1400/2002, kot je Komisija poudarila v obrazložitvenih navodilih k tej uredbi,
uvedla bistvene spremembe za sistem izjem za skupine, ki ga je vzpostavila Uredba št. 1475/95, in predvidela strožja pravila,
kot jih je uvedla za izjemo od določenih omejitev konkurence, ki spadajo v prepoved iz člena 81(1) ES.
Še posebej Uredba št. 1400/2002 omejitvam aktivne ali pasivne prodaje članov sistema selektivne distribucije (člen 4(1)(b),
točki i) in iii)(d) in (e), te uredbe) ne podeljuje izjeme po skupinah, s tem ko v okviru izjeme po skupinah prepoveduje kombinacijo
ekskluzivne in selektivne distribucije, ki je izvzeta z Uredbo št. 1475/95 (člen 3, točke od 8 do 10, te uredbe).
Vendar za pridobitev ugodnosti izjeme po skupinah, določenih v Uredbi št. 1475/95, dobavitelji nikakor niso bili dolžni v
sporazume o distribuciji vključiti take omejitve konkurence v smislu člena 81(1) ES. Tako kot Uredba št. 1400/2002, ta uredba,
kot uredba o uporabi člena 81(3) ES, gospodarskim subjektom zadevnega sektorja samo ponuja nekatere možnosti, da bi se kljub
obstoju nekaterih vrst določil, ki omejujejo konkurenco, v sporazumih o distribuciji in servisiranju izognili prepovedi iz
člena 81(1). Določbe navedenih uredb pa od gospodarskih subjektov ne zahtevajo, naj te možnosti uporabijo tako, da uvajajo
zavezujoče obveznosti, ki neposredno vplivajo na veljavnost ali vsebino pogodbenih določb, ali da pogodbene stranke zavezujejo
k spremembi vsebine njihove pogodbe (v tem smislu glej sodbe z dne 18. decembra 1986 v zadevi VAG France, 10/86, Recueil,
str. 4071, točki 12 in 16; z dne 5. junija 1997 v zadevi VAG, C‑41/96, Recueil, str. I‑3123, točka 16, in z dne 30. aprila
1998 v zadevi Cabour, C‑230/96, Recueil, str. I‑2055, točka 47).
Čeprav je, kot je izpostavila SMC, izjema po skupinah, določena v Uredbi št. 1475/95, veljala le pod pogojem, da se je distributer
zavezal, da bo zagotavljal storitve popravljanja in vzdrževanja ter popravila, zaradi poziva kupcem, naj vrnejo izdelke s
serijsko napako (člena 4(1), točki 1 in 6, ter 5(1), točka 1, te uredbe), medtem ko izjema po skupinah ni dovoljena po Uredbi
št. 1400/2002 za omejitev distributerjeve možnosti, da prepusti zagotavljanje storitev popravljanja in vzdrževanja pooblaščenim
serviserjem, in možnosti, da se slednji omejijo na take dejavnosti (člen 4(1)(g) in (h) slednje uredbe), Uredba št. 1400/2002
ne vsebuje nikakršne prepovedi, da distributer še naprej sam zagotavlja take storitve kot pooblaščen serviser v okviru sistema
ekskluzivne ali selektivne distribucije, ki ga je vzpostavil dobavitelj.
Torej, kot je Komisija med drugim zapisala v odgovoru na vprašanje 20 obrazložitvenih pojasnil k Uredbi št. 1400/2002, začetek
veljavnosti te uredbe sam po sebi nikakor ni povzročil nujnosti reorganizacije distribucijske mreže dobavitelja v smislu člena
5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95.
Vendar je ob upoštevanju bistvenih sprememb ureditve izjem, uvedenih z Uredbo št. 1400/2002, začetek veljavnosti nekatere
dobavitelje lahko prisilil k spremembi sporazumov o distribuciji, da so si zagotovili še nadaljnje koriščenje izjeme po skupinah,
določeno v tej uredbi. Tako bi lahko bilo zlasti, kadar bi sporazumi, sklenjeni na podlagi ureditve iz Uredbe št. 1475/95
in v skladu z njo, vsebovali „nedopustne“ omejitve v smislu člena 4(1) Uredbe št. 1400/2002.
Prav zaradi teh bistvenih sprememb, ki jih je uvedla Uredba št. 1400/2002, je njen člen 10 predvidel, da prepoved iz člena
81(1) ES ne velja v obdobju od 1. oktobra 2002 do 30. septembra 2003 za sporazume, ki že veljajo na dan 30. septembra 2002
in ne izpolnjujejo pogojev za izjemo, določenih s to uredbo, vendar izpolnjujejo pogoje za izjemo, določene v Uredbi (ES)
št. 1475/95.
Kot je razvidno iz šestintridesete uvodne izjave Uredbe št. 1400/2002, so se spremembe, ki so jih dobavitelji lahko izvedli
za distribucijske mreže po začetku veljavnosti Uredbe št. 1400/2002, lahko tako, ob upoštevanju narave odstopanja člena 5(3),
prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95, vpeljale preprosto s prilagoditvijo pogodb, ki so veljale na dan, ko je
slednja nehala veljati, v prehodnem obdobju, določenem s tem namenom, ne da bi ta prilagoditev, kot je VS pravilno izpostavila
na obravnavi, samodejno povzročila nujnost, da se na podlagi veljavnega nacionalnega prava odpovejo te pogodbe, in nikakor
tega, da se reorganizira celotna navedena distribucijska mreža ali njen znaten del.
Vendar je treba priznati, da čeprav začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 ni samodejno povzročil nujnosti reorganizacije
distribucijskih mrež, je lahko v nekaterih primerih, glede na posebnosti specifične organizacije distribucijske mreže vsakega
dobavitelja, zahteval tako bistvene spremembe, da jih je resnično treba šteti za reorganizacijo navedene mreže v smislu člena
5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95.
Tako bi lahko bila v smislu te določbe taka reorganizacija nujna, če bi se dobavitelj, da bi še naprej koristil izjemo po
skupinah s kombiniranjem – pred začetkom veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 – ekskluzivne in selektivne distribucije, odločil
reorganizirati distribucijsko mrežo samo na podlagi sistema selektivne distribucije ali bi se odločil za ohranitev sistema
ekskluzivne distribucije le za storitve prodaje, medtem ko bi za storitve servisiranja, ki jih opravljajo pooblaščeni serviserji,
vzpostavil sistem selektivne distribucije.
Nacionalna sodišča in arbitražni organi morajo s sklicevanjem na dejavnike iz točk 28 do 38 te sodbe in glede na vse konkretne
elemente spora, ki jim je predložen, ter še posebej glede na dokaze, ki jih je s tem namenom predložil dobavitelj, presoditi,
ali spremembe, ki jih je ta izvedel, pomenijo tako reorganizacijo njegove distribucijske mreže in ali je bila ta nujna zaradi
začetka veljavnosti Uredbe št. 1400/2002.
Zato je na enajsto vprašanje treba odgovoriti, da začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 sam po sebi ni povzročil nujnosti
reorganizacije distribucijske mreže dobavitelja v smislu člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95. Vendar
je ta začetek veljavnosti lahko, glede na posebno organizacijo distribucijske mreže vsakega dobavitelja, zahteval tako bistvene
spremembe, da jih je resnično treba šteti za reorganizacijo navedene mreže v smislu te določbe. Nacionalna sodišča in arbitražni
organi morajo presoditi, ali je tako glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen.

Stroški
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči
o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (tretji senat) razsodilo:
Člen 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe Komisije (ES) št. 1475/95 z dne 28. junija 1995 o uporabi člena [81](3) Pogodbe
za nekatere skupine sporazumov o distribuciji in servisiranju motornih vozil je treba razlagati tako, da:
–
obstoj „nujnosti reorganizacije celotne mreže ali njenega znatnega dela“ predpostavlja bistveno, tako vsebinsko kot geografsko,
spremembo struktur distribucije zadevnega dobavitelja, ko jo treba prepričljivo utemeljiti z razlogi gospodarske učinkovitosti,
ki temeljijo na notranjih ali zunanjih objektivnih okoliščinah dobaviteljevega podjetja, ki bi lahko ob upoštevanju konkurenčnega
okolja, v katerem deluje ta dobavitelj, in če ne bi bila izvedena hitra reorganizacija njegove distribucijske mreže, škodila
učinkovitosti obstoječih struktur mreže. V zvezi s tem se upoštevajo morebitne neugodne gospodarske posledice, ki bi jih dobavitelj
lahko utrpel, če bi sporazum o distribuciji odpovedal z dveletnim odpovednim rokom. Nacionalna sodišča in arbitražni organi
morajo tako glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen, presoditi, ali so ti pogoji izpolnjeni;
–
mora dobavitelj, kadar distributer pred nacionalnimi sodišči ali arbitražnimi organi izpodbija zakonitost te odpovedi, dokazati,
da so izpolnjeni pogoji, ki jih ta določba predvideva za izvrševanje pravice do odpovedi z enoletnim odpovednim rokom. Postopek
za predložitev takega dokaza je urejen v nacionalnem pravu;
–
ne zahteva, naj dobavitelj, ki odpove sporazum o distribuciji na podlagi te določbe, formalno obrazloži odločitev o odpovedi
in pred to odločitvijo izdela načrt reorganizacije;
–
začetek veljavnosti Uredbe št. 1400/2002 z dne 31. julija 2002 o uporabi člena [81](3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov
in usklajenih ravnanj na področju motornih vozil sam po sebi ni povzročil nujnosti reorganizacije distribucijske mreže dobavitelja
v smislu navedenega člena 5(3), prvi pododstavek, prva alinea, Uredbe št. 1475/95. Vendar je ta začetek veljavnosti lahko,
glede na posebno organizacijo distribucijske mreže vsakega dobavitelja, zahteval tako bistvene spremembe, da jih je resnično
treba šteti za reorganizacijo navedene mreže v smislu te določbe. Nacionalna sodišča in arbitražni organi morajo presoditi,
ali je tako glede na vse konkretne elemente spora, ki jim je predložen.
Podpisi
*
Jezik postopka: danščina.