CELEX: 61985CJ0046
Stål
produktionskvoter
overskridelse

(Sagsfremstillingen udelades)
Præmisser
Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 18. februar 1985, har Manchester Steel Ltd (herefter benævnt MS), Manchester (Det forenede Kongerige), i medfør af EKSF-traktatens artikel 33, stk. 2, anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 19. december 1984, hvorved MS pålagdes en bøde på 172987 ECU for overskridelse af virksomhedens produktionskvoter for stål i første, andet og tredje kvartal 1982.
Det fremgår af sagen, at Kommissionen ved skrivelse af 15. november 1983 underrettede MS om de overskridelser af produktionskvoterne, Kommissionen havde konstateret i de nævnte kvartaler samt i fjerde kvartal 1981. Opfordret til at fremkomme med bemærkninger tog MS i skrivelse af 23. november 1983 forbehold over for rigtigheden af de tal, Kommissionen havde lagt til grund.
Under en høring, der fandt sted den 18. maj 1984 for at afklare uoverensstemmelserne mellem MS og Kommissionen, blev det besluttet, at Kommissionen skulle iværksætte en kontrolundersøgelse på stedet.
Efter gennemførelsen af undersøgelsen afsluttede Kommissionen sagen for så vidt angår en overskridelse i fjerde kvartal 1981 og fastsatte kvotaoverskridelsen for de i nærværende sag omhandlede kvartaler til 2237 tons i stedet for 2329 som tidligere beregnet.
Det blev imidlertid under en høring den 4. december 1984 vedrørende en anden overtrædelse besluttet, at sagkyndige fra begge paner samme dag skulle mødes for sammen at forsøge at nå til enighed om et fælles dokument angivende tallene for de tre pågældende kvartaler. Kommissionen forbeholdt sig imidlertid, såfremt der ikke blev opnået enighed, at træffe beslutning på grundlag af de tal, der var tilvejebragt ved nævnte kontrolundersøgelse.
Da der ikke blev opnået enighed, traf Kommissionen den anfægtede beslutning, hvori Kommissionen lægger til grund, at MS havde overskredet: a) produktionskvoten for produkter i gruppe IV med 751 tons i første kvatal 1982, med 695 tons i andet kvartal s.a. i strid med Kommissionens beslutning nr. 1831/81/EKSF af 24. juni 1981 (
EFT L 180, s. 1
); b) produktionskvoten for produkter i gruppe V med 791 tons i tredje kvartal 1982 i strid med Kommissionens beslutning nr. 1696/82/EKSF af 30. juni 1982 (
EFT L 191, s. 1
).
I beslutningen pålagde Kommissionen MS en bøde på 172987 ECU.
Beslutningen har MS anfægtet under nærværende sag.
Til støtte for søgsmålet har MS i stævningen anført fem anbringender. MS har imidlertid i replikken erklæret at frafalde det første og det femte anbringende. Endvidere har MS i skrivelse af 15. juli 1985 meddelt, at det også frafalder det fjerde anbringende.
Det er herefter alene det andet og det tredje anbringende, MS gør gældende, der skal undersøges.
Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning
MS har erklæret, at det ikke bestrider de tal, Kommissionen slutteligt lagde til grund i den omtvistede beslutning. MS hævder imidlertid, at Kommissionen i sagsbehandlingen forud for beslutningens vedtagelse har gjort sig skyldig i en krænkelse af det almindelige princip om god forvaltning, som medfører, at den pågældende beslutning er ugyldig.
MS har i den forbindelse henvist til høringen den 4. december 1984, der, som det fremgår af telexmeddelelsen af 26. november 1984, også havde til formål at genoptage drøftelserne vedrørende produktionsoverskridelserne i første, andet og tredje kvartal 1982. Under høringen blev det aftalt, at Kommissionen og MS i fællesskab under et »parallelt« møde skulle drøfte tallene for de pågældende kvartaler med henblik på at bortrydde enhver tilbageværende uoverenstemmelse herom. MS gør gældende, at Kommissionen, endnu før den fælles fastsættelse af disse tal var tilendebragt, imidlertid traf den omtvistede beslutning.
Kommissionen har indledningsvis anført, at den flere gange har givet MS lejlighed at fremsætte sine bemærkninger under overtrædelsessagen.
Hvad angår de forbehold, MS giver udtryk for med hensyn til sagens afslutning, har Kommissionen henvist til, at mødeformanden under mødet den 4. december 1984 ganske vist, som en sidste imødekommenhed fra Kommissionens side, foreslog afholdt et møde mellem de sagkyndige med henblik på at opnå enighed om de tal, der kunne lægges til grund for de under nærværende sag omhandlede overtrædelser, men at denne dog udtrykkeligt i den forbindelse anførte, at dette nye møde mellem sagkyndige måtte føre til en skriftlig aftale samme dag, idet Kommissionen ellers forbeholdt sig at lægge de ved kontrolundersøgelsen tilvejebragte tal til grund for sin afgørelse.
Det bemærkes først, at efter EKSF-traktatens artikel 36 skal Kommissionen, inden den træffer bestemmelse om en af de økonomiske sanktioner eller fastsætter en af de tvangsbøder, der omhandles i traktaten, give vedkommende lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger. Det er ikke bestridt, at mulighed herfor er blevet givet MS flere gange.
Under disse omstændigheder kan en tilsidesættelse af artikel 36 ikke foreholdes Kommissionen.
Hvad angår det ovennævnte møde mellem sagkyndige, bemærkes, at da MS erklærer at godkende de tal, Kommissionen har lagt til grund i den omtvistede beslutning, ville en fortsættelse af mødet ud over den fastsatte frist for at opnå enighed ikke have haft nogen interesse for MS.
Herefter bør dette anbringende forkastes.
Tredje anbringende om krænkelse af artikel 11, stk. 2, i beslutning nr. 1831/81
MS har gjort gældende, at Kommissionen med urette har nægtet at indrømme MS den overskridelsestolerance på 3%, der er hjemlet i artikel 11, stk. 2, i beslutning nr. 1831/81 /EKSF.
Artikel 11 bestemmer bl. a.:
»1.
En overskridelsestolerance på 3% indrømmes pr. produktionskvota for grupperne la, Ib, Ic og Id, dog således, at den samlede produktion for disse grupper ikke kan overskride summen af de kvotaer, der er tildelt for hver produktgruppe.
2.
For virksomheder, hvis produktion kun omfatter en enkelt gruppe, tillades en overskridelsestolerance på 3% af den del af deres produktionskvota, som kan leveres på det fælles marked, inden for produktionskvoten.
3.
Virksomheder, som ikke har udnyttet deres produktionskvotaer eller den del af deres kvotaer, som kan leveres på det fælles marked, kan overføre indtil 5% heraf inden for samme produktgruppe til næste kvartal.
4.
Virksomheder kan efter forudgående anmeldelse for Kommissionen med andre virksomheder de to første måneder i hvert kvartal udveksle eller sælge kvotaer eller dele af kvotaer, som henhører under det indeværende kvartal.«
MS har gjort gældende, at virksomheden i løbet af det første og andet kvartal 1982 kun producerede produkter henhørende under en enkelt af de produktgrupper, der er genstand for de i medfør af EKSF-traktatens artikel 58 fastsatte foranstaltninger, og at virksomheden følgelig var omfattet af anvendelsesområdet for nævnte artikel 11, stk. 2.
Kommissionen har imidlertid, da MS's leveringskvoter i den pågældende periode var større end produktionskvoterne, nægtet at anvende den i nævnte bestemmelse hjemlede tolerance på 3%.
MS har, for det første, anført, at i virksomhedens tilfælde burde Kommissionen have anvendt denne tolerance på dennes produktionskvoter. I modsat fald kunne MS ikke opnå samme eller en tilsvarende smidighed som den, der gives virksomheder, der er omfattet af stk. 2 i artikel 11, men hvis leveringskvota er mindre end produktionskvoten, eller den smidighed, der efter stk. 1 i nævnte artikel 11 gives virksomheder, der fremstiller produkter henhørende under flere af disse produktgrupper.
For det tilfælde, Domstolen lægger den af Kommissionen hævdede fortolkning af artikel 11, stk. 2, til grund, har MS, for det andet, gjort gældende, at bestemmelsen strider imod lighedsprincippet og følgelig er ulovlig.
Kommissionen har heroverfor gjort gældende, at dens fortolkning af artikel 11, stk. 2, påbydes af selve bestemmelsens ordlyd. Kommissionen har endvidere i den forbindelse henvist til, at artikel 11, stk. 1, på tilsvarende måde kun indrømmer en overskridelsestolerance for virksomheder, der fremstiller produkter henhørende under flere produktgrupper, såfremt summen af de kvoter, der er tildelt for hver produktgruppe, ikke overskrides.
Hvad angår den påståede krænkelse af lighedsprincippet har Kommissionen anført, at virksomheder som MS kan gøre brug af bestemmelsen i artikel 11, stk. 4. Bestemmelsen tillader salg af leveringskvoter til tredjemand i det tilfælde, leveringskvoten er større end produktionskvoten. Som det fremgår af korrespondancen mellem Kommissionen og MS, har denne i vidt omfang gjort brug heraf.
Det bemærkes, at virksomheder, hvilket klart fremgår af ordlyden af artikel 11, stk. 2, i beslutning nr. 1831/81, der, som MS, kun fremstiller en enkelt gruppe produkter omfattet af kvotaordningen, kun indrømmes en overskridelsestolerance på 3% på den del af deres produktionskvota, som kan leveres på det fælles marked, og dette »inden for produktionskvoten«.
MS's påstand om, at den pågældende tolerance burde være anvendt på virksomhedens produktionskvoter, er således i modstrid med selve ordlyden af artikel 11, stk. 2.
Endvidere kan den omstændighed, at MS's særlige situation ikke gjorde det muligt for virksomheden at gøre brug af den i bestemmelsen hjemlede tolerance, ikke godtgøre, at bestemmelsen krænker grundsætningen om lighed mellem stålproducerende virksomheder.
Det er nemlig efter stk. 2 i artikel 11 ikke tilladt nogen virksomhed, der fremstiller produkter henhørende under en enkelt produktgruppe, at overskride dens produktionskvota.
Selv om det antages, at situationen for virksomheder, der fremstiller produkter henhørende under flere produktgrupper, er sammenlignelig med situationen for virksomheder, der kun fremstiller produkter henhørende under en enkelt produktgruppe, bemærkes i øvrigt, at den overskridelsestolerance, artikel 11, stk. 1, hjemler for førstnævnte virksomheder, kun indrømmes under forudsætning af, at den samlede produktion for produktgrupperne la, Ib, Ic og Id ikke overskrider summen af de kvoter, der er tildelt for hver produktgruppe.
Dette anbringende må følgelig også forkastes.
Herefter må Kommissionen i det hele frifindes.
Sagens omkostninger
Ifølge procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Sagsøgeren har tabt sagen og bør tilpligtes at afholde sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN (første afdeling)

1)
Sagsøgte frifindes.

2)
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.

Joliét
Bosco
O'Higgins
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 10. juli 1986.
P. Heim
Justitssekretær
R. Joliet
Formand for første afdeling
(
*1
) – Processprog: Engelsk.