CELEX: 62001CJ0332
EZOZF
Schválení účetní závěrky
Hospodářské roky 1996 až 1999
Rozhodnutí 2001/557/ES
Bavlna, olivový olej, sušené vinné hrozny, skopové a kozí maso

Svou žalobou se Řecká republika domáhá zrušení rozhodnutí Komise 2001/557/ES ze dne 11. července 2001, jímž byly z financování
Společenství vyloučeny určité výdaje vynaložené členskými státy na základě „záruční“ sekce Evropského zemědělského orientačního
a záručního fondu (EZOZF) (Úř. věst. L 200, s. 28, dále jen „napadené rozhodnutí“), v části, v níž se jí týká.

Právní rámec

Financování výdajů na základě EZOZF
Nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky (Úř. věst. L 94, s. 13), ve
znění nařízení (ES) č. 1287/95 ze dne 22. května 1995 (Úř. věst. L 125, s. 1), (dále jen „nařízení č. 729/70“), stanoví ve
svém čl. 1 odst. 2 písm. b) a čl. 3 odst. 1, že „záruční sekce“ EZOZF financuje zásahy zaměřené na stabilizaci zemědělských
trhů podniknuté podle pravidel Společenství v rámci společné organizace zemědělských trhů.
Podle čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70:
„Komise [...]
[...]
c)      rozhoduje o výdajích, které mají být vyloučeny z financování Společenství, uvedených v článcích 2 a 3 v případě, že zjistí,
že výdaje nebyly vynaloženy v souladu s pravidly Společenství.
Před jakýmkoliv rozhodnutím o odmítnutí financování jsou výsledky šetření Komise i odpovědi dotčeného členského státu předmětem
písemných sdělení, na základě nichž se obě strany pokusí dospět k dohodě o důsledcích, které z nich mají být vyvozeny.
V případě, že není dosaženo dohody, může členský stát požádat, aby bylo zahájeno řízení směřující k usmíření jejich příslušných
stanovisek ve lhůtě čtyř měsíců, a jeho výsledky jsou předmětem zprávy, která je postoupena Komisi a jí přezkoumána předtím,
než je učiněno rozhodnutí o odmítnutí financování.
Komise vyhodnotí částky, které mají být vyloučeny, zejména s přihlédnutím k významu zjištěného nesouladu. Komise za tímto
účelem bere v úvahu povahu a závažnost porušení i finanční újmu způsobenou Společenství.
Odmítnutí financování se nemůže týkat výdajů, které byly vynaloženy před více než dvaceti čtyřmi měsíci předtím, než Komise
dotčenému členskému státu sdělila výsledky svého šetření. [...]“
(neoficiální překlad)
Podle čl. 9 odst. 1 nařízení č. 729/70:
„Členské státy poskytnou Komisi veškeré informace nezbytné k řádnému chodu [EZOZF] a přijmou veškerá opatření, která mohou
usnadnit kontroly, jejichž provedení Komise považuje za užitečné v rámci řízení financování Společenství, včetně šetření na
místě.
Členské státy sdělí Komisi právní a správní opatření, která přijaly k provedení právních aktů Společenství, které se vztahují
ke společné zemědělské politice, pokud tyto právní akty mají finanční dopad pro [EZOZF].“
(neoficiální překlad)
Podle čl. 9 odst. 2 nařízení č. 729/70 mají zaměstnanci pověření Komisí k provedení šetření na místě přístup k účetním knihám
a všem ostatním podkladům, které se vztahují k výdajům financovaným z EZOZF.
Nařízení Komise (ES) č. 1663/95 ze dne 7. července 1995, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení č. 729/70 týkající
se postupu schválení účetní závěrky záruční sekce EZOZF (Úř. věst. L 158, s. 6; Zvl. vyd. 03/18, s. 31), zejména stanoví povinnosti
koordinačních subjektů, které jsou jedinými prostředníky dotčeného členského státu vůči Komisi. Tyto subjekty jí musí poskytovat
všechny nezbytné účetní údaje v takové formě, aby služby Komise mohly provádět nezbytné kontroly.
Příloha nařízení č. 1663/95 stanoví správní a účetní prováděcí pravidla, která musí být dodržována platebními agenturami členských
států, aby tak byla zaručena účinná kontrola přípustnosti žádostí o podporu a souladu odpovídajících plateb s právní úpravou
Společenství.
Dokument Komise č. VI/5330/97 ze dne 23. prosince 1997 obsahuje pokyny, kterými se Komise hodlá řídit při provádění finančních
oprav v rámci postupu schválení účetní závěrky EZOZF. Podle těchto pokynů provádí Komise v případě, že nelze určit skutečný
rozsah plateb, u nichž se vyskytují nesrovnalosti, a v důsledku toho není možno kvantifikovat výši finančních ztrát vzniklých
Společenství, paušální finanční opravy, které zpravidla v závislosti na velikosti rizika ztráty činí 2 %, 5 %, 10 % nebo 25 %
z vykázaných výdajů.
Jak vyplývá z uvedeného dokumentu, tyto pokyny rozlišují následující dva druhy kontrol:
–        „Klíčové kontroly jsou fyzická a správní šetření nezbytná ke kontrole věcného základu, zejména skutečné existence předmětu
žádosti, množství a kvalitativních podmínek, včetně dodržování lhůt, požadavků sklizní, retenční doby atd. Jsou prováděny
na místě a srovnáváním s nezávislými informacemi, jako jsou katastry nemovitostí.“
(neoficiální překlad)
–        „Druhotné kontroly jsou správní operace nezbytné ke správnému zpracování žádostí, jako například ověřování, zda byly dodrženy
lhůty pro podání žádosti, identifikace žádostí podaných dvakrát pro stejný předmět, analýza rizika, použití sankcí a přiměřený
dozor nad postupy.“
(neoficiální překlad)
V tomto ohledu dokument č. VI/5330/97 stanoví:
„V případě, že jedna nebo více klíčových kontrol nejsou provedeny vůbec nebo jsou uskutečněny tak špatně či zřídka, že jsou
neúčinné při určování přípustnosti žádosti nebo předcházení nesrovnalostem, je třeba provést opravu ve výši 10 %, neboť se
lze rozumně domnívat, že existuje zvýšené riziko značných ztrát na straně EZOZF.
V případě, že všechny klíčové kontroly byly provedeny, aniž by však byl dodržen jejich počet, četnost nebo důkladnost, které
jsou předepsány v nařízeních, je třeba provést opravu ve výši 5 %, neboť se lze rozumně domnívat, že tyto kontroly neskýtají
očekávanou záruku toho, že u žádostí se nevyskytují nesrovnalosti a že riziko ztrát na straně EZOZF je významné.
V případě, že členský stát správně provede klíčové kontroly, avšak zcela opomine provést jednu či více druhotných kontrol,
je třeba provést opravu ve výši 2 % s ohledem na nižší riziko ztráty na straně EZOZF a menší závažnost porušení.
[...]
Nicméně v případě, že kontrolní systém není uplatňován vůbec nebo vysoce nedostatečným způsobem a existují náznaky velmi častých
nesrovnalostí a nedbalosti v boji proti nesrovnalostem nebo podvodné praxi, je třeba provést opravu ve výši 25 %, jelikož
lze rozumně mít za to, že možnost beztrestného podávání neoprávněných žádostí způsobí mimořádně vysoké ztráty na straně EZOZF.“
(neoficiální překlad)

Odvětví bavlny
Článek 8 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 1201/89 ze dne 3. května 1989, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu podpor
pro bavlnu (Úř. věst. L 123, s. 23) ve znění zejména nařízení Komise (ES) č. 1437/96 ze dne 23. července 1996 (Úř. věst. L 184,
s. 29), (dále jen „nařízení č. 1201/89“), stanoví:
„Všichni pěstitelé bavlny předkládají výroční prohlášení o osetých oblastech před datem stanoveným příslušným členským státem
a kromě případů vyšší moci nejpozději do 1. července.
V případě Řecka je však pro rok 1996 datum 1. července nahrazeno datem 1. srpna.“
(neoficiální překlad)
Článek 12 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1201/89 stanoví:
„Úřad jmenovaný pěstitelským členským státem ověří [...] přesnost prohlášení o osetých oblastech na základě namátkových kontrol
na místě ohledně nejméně 5 % prohlášení“.
(neoficiální překlad)

Odvětví olivového oleje
Článek 1 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 154/75 ze dne 21. ledna 1975 o zřízení registru pěstitelů oliv v členských státech
produkujících olivový olej (Úř. věst. L 19, s. 1; Zvl. vyd. 03/02, s. 64), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 3453/80 ze dne
22. prosince 1980 (Úř. věst. L 360, s. 15; Zvl. vyd. 03/04, s. 276), (dále jen „nařízení č. 154/75“), ukládá dotčeným členským
státům zřídit registr pěstitelů oliv zahrnující všechny podniky pěstující olivy na jejich území.
Článek 1 odst. 2 nařízení č. 154/75 stanoví, že registr pěstitelů oliv poskytne tyto informace za každý podnik:
–        celkovou plochu pěstování oliv spolu s katastrálními čísly pozemků, které ji tvoří,
–        celkový počet olivovníků,
–        jména majitelů každého pozemku,
–        podíl specializovaných a smíšených ploch pěstování oliv,
–        rozdělení olivovníků podle odrůd,
–        používaný pěstitelský systém,
–        stáří olivovníků a úrovně pěstování a produkce,
–        počet olivovníků pěstovaných se závlahami.
V témže ustanovení je stanovena lhůta pro zřízení registru pěstitelů oliv v Řecku na 31. října 1988.
Článek 16 odst. 1 nařízení Rady (EHS) č. 2261/84 ze dne 17. července 1984, kterým se stanoví obecná pravidla pro poskytování
podpory produkce olivového oleje a podpory organizacím producentů olivového oleje (Úř. věst. L 208, s. 3; Zvl. vyd. 03/06,
s. 94), ukládá každému producentskému členskému státu, aby sestavil a průběžně aktualizoval stálé informační databáze s údaji
o produkci oliv a olivového oleje.
Podle článku 11 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3061/84 ze dne 31. října 1984, kterým se stanoví prováděcí pravidla k režimu
podpor pro výrobu olivového oleje (Úř. věst. L 288, s. 52), ve znění nařízení Komise (EHS) č. 98/89 ze dne 17. ledna 1989
(Úř. věst. L 14, s. 14), (dále jen „nařízení č. 3061/84“), producentské členské státy vkládají do informační databáze údaje
obsažené v registru pěstitelů oliv, jakmile jsou k dispozici.
Článek 11 odst. 2 nařízení č. 3061/84 stanoví, že databáze musí být uvedena do provozuschopného stavu před 31. říjnem 1990.

Odvětví sušených vinných hroznů
Článek 3 nařízení Komise (EHS) č. 2911/90 ze dne 9. října 1990, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro udělení podpory ve
prospěch pěstování určitých druhů vinných hroznů určených k sušení (Úř. věst. L 278, s. 35), ve znění nařízení Komise (ES)
č. 2475/94 ze dne 13. října 1994 (Úř. věst. L 264, s. 6) a nařízení Komise (ES) č. 2614/95 ze dne 9. listopadu 1995 (Úř. věst.
L 268, s. 7), (dále jen „nařízení č. 2911/90“), upravuje informace a údaje, které musí být obsaženy v prohlášení o pěstování.
Podle čl. 3 odst. 1 nařízení č. 2911/90:
„Prohlášení o pěstování se podává [...] nejpozději do 30. dubna běžného roku pro následující hospodářský rok.
[...]“.
(neoficiální překlad)
Článek 3 odst. 2 téhož nařízení upřesňuje:
„Prohlášení o pěstování musí obsahovat nejméně následující údaje:
a)      příjmení, jméno a adresu žadatele;
b)      plochu osázenou těmito vinicemi, na níž je pěstován dotčený produkt nebo produkty (v hektarech a v arech), a údaje katastrálního
úřadu o těchto plochách nebo údaje uznávané za rovnocenné orgánem odpovědným za kontrolu ploch;
c)      použitý druh vinných hroznů a v případě vinné révy sultánky údaj o tom, zda vinice byla zasažena révokazem nebo byla přesázena
před méně než pěti lety;
d)      prohlášení pěstitele o tom, že dotčené plochy či produkty, které jsou na nich sklízeny, nejsou předmětem žádostí o podporu
na základě jiných právních úprav, zejména na základě nařízení (EHS) č. 797/85;
e)      odhad produkce ze sklizně;
f)      stav a způsob zemědělského hospodaření.“
Článek 6 nařízení č. 2911/90 vymezuje kontroly, které musí být uskutečňovány členskými státy. První pododstavec odstavce 2
tohoto článku stanoví:
„Členský stát provádí kontroly na místě v souladu s odstavcem 3, které se v každé příslušné administrativní jednotce týkají
reprezentativního procentního podílu prohlášení o pěstování. Tento procentní podíl nesmí být nižší než 10 %, avšak činí nejméně
15 % v případě, že vyjde najevo značný počet chybných prohlášení.“
(neoficiální překlad)
Nařízení Komise (ES) č. 1456/97 ze dne 25. července 1997, kterým se pro hospodářský rok 1997/1998 stanoví výše podpory pro
pěstování vinných hroznů určených k výrobě určitých druhů sušených vinných hroznů (Úř. věst. L 199, s. 4), stanoví minimální
výnosy, pod něž nemůže být vyplácena žádná podpora. Jeho čl. 1 odst. 3 stanoví, že členské státy přijmou veškerá opatření,
která jsou nezbytná ke kontrole tohoto minimálního výnosu.
Článek 16 nařízení Rady (ES) č. 1493/1999 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhu s vínem (Úř. věst. L 179, s. 1;
Zvl. vyd. 03/26, s. 25) vyjmenovává údaje, které obsahuje přehled produkčního potenciálu. Odstavec 2 tohoto článku stanoví,
že členský stát může stanovit, že přehled může být sestaven na regionální bázi. V takovém  případě však musí být všechny regionální
přehledy sestaveny do 31. prosince 2001.
Nařízení Komise (ES) č. 1621/1999 ze dne 22. července 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k nařízení Rady (ES) č. 2201/96,
pokud jde o podporu pro pěstování vinných hroznů k produkci některých druhů sušených vinných hroznů (Úř. věst. L 192, s. 21;
Zvl. vyd. 03/26, s. 163), kterým bylo nahrazeno nařízení č. 2911/90, počínaje hospodářským rokem 1999/2000, stanoví ve svém
čl. 2 odst. 3:
„Pro účely řízení režimu podpory se zavádí počítačová alfanumerická databáze, známá jako ‚databáze‘, obsahující informace
zmiňované v článku 4 a čl. 8 odst. 4. Systém alfanumerické identifikace pozemků je stejný, jaký se používá pro integrovaný
systém uvedený v článku 4 nařízení Rady (EHS) č. 3508/92, doplněný podle potřeby, aby pokrýval plochy pro pěstování révy vinné,
na které se vztahuje tento režim podpory.“
Článek 13 odst. 1 nařízení č. 1621/1999 stanoví:
„Členské státy musí mít zřízenou databázi uvedenou v čl. 2 odst. 4 před zahájením hospodářského roku 2002/2003. Během hospodářských
let 1999/2000, 2000/2001 a 2001/2002 se povinnost registrace v databázi nahrazuje povinností předložit žádost o registraci
podle čl. 4 odst. 2 dříve než 1. září 1999; údaje týkající se plochy a identifikace pozemků jsou údaje katastrálního úřadu
nebo jiné údaje, uznávané za rovnocenné orgánem, odpovědným za kontrolu ploch.“

Odvětví skopového a kozího masa
Článek 5 odst. 1 nařízení Komise (EHS) č. 3887/92 ze dne 23. prosince 1992, kterým se stanoví prováděcí pravidla pro integrovaný
systém řízení a kontroly ve vztahu k určitým režimům podpor Společenství (Úř. věst. L 391, s. 36)
(neoficiální překlad)
, stanoví:
„Aniž by tím byly dotčeny požadavky vztahující se na žádost o poskytnutí podpor stanovené nařízeními týkajícími se jednotlivých
odvětví, musí žádost o podporu v oblasti ,chovu zvířat‘ obsahovat všechny nezbytné informace, zejména však:
– osobní údaje zemědělce,
[...]
– počet a druh zvířat, pro něž je vyplácení podpory požadováno,
– případně závazek zemědělce, že bude tato zvířata chovat ve svém hospodářství po dobu retenčního období, a údaje o místě
nebo místech, kde budou zmíněná zvířata chována, a případně i dobu, po kterou tam budou chována, a u skotu jeho identifikační
číslo; v případě, že dojde  ke změně místa chovu během této doby, je zemědělec povinen předem a písemně informovat příslušné
orgány,
– případně individuální limit nebo individuální maximální hranice pro dotčená zvířata,
[...]
– prohlášení zemědělce o tom, že se seznámil s podmínkami pro poskytnutí dotčených podpor.
[...]“.
(neoficiální překlad)
Článek 6 téhož nařízení stanoví:
„1. Správní kontroly a kontroly prováděné na místě jsou prováděny způsobem, který zajistí účinné ověřování dodržování podmínek
pro poskytnutí podpor a prémií.
[...]
3. Kontroly na místě se musí provádět přinejmenším u významného vzorku žadostí. Tento významný vzorek musí představovat nejméně:
– 10 % žádostí o podpory pro ‚chov zvířat‘ nebo prohlášení o účasti,
[...]
4. Žádosti, které jsou předmětem kontroly na místě, určuje příslušný orgán zejména na základě analýzy rizika při zachování
reprezentativnosti vzorku předložených žádostí o podporu. Při analýze rizika je nutno brát v úvahu:
– výši poskytované podpory,
– množství pozemků, plochu nebo počet zvířat, pro něž je podpora požadována,
– změny vzhledem k předchozímu roku,
– zjištění učiněná při kontrolách uskutečněných v minulých letech,
– další faktory, které určí členský stát.
[...]“.
(neoficiální překlad)
Podle čl. 10 odst. 5 nařízení č. 3887/92:
„V případě, že z důvodů, které lze přičítat působení přirozených okolností v životě stáda, zemědělec nemůže splnit svůj závazek
chovat zvířata uvedená v žádosti o prémii po celou dobu, v níž je tento chov povinný, právo na prémii za počet zvířat skutečně
chovaných během zmíněného období nezaniká za předpokladu, že zemědělec o tom písemně informoval příslušný orgán ve lhůtě deseti
pracovních dnů ode dne, kdy bylo zjištěno snížení počtu těchto zvířat.“
(neoficiální překlad)
Článek 12 uvedeného nařízení zní takto:
„O každé inspekční návštěvě musí být pořízena zpráva, kde budou zachyceny zejména důvody, proč ke kontrole došlo, osoby, které
se jí zúčastnily, počet kontrolovaných pozemků, pozemky, které byly vyměřeny, použité metody měření, počet a druh zvířat tam
chovaných a případně jejich identifikační číslo.
Zemědělec nebo jeho zástupce může zprávu podepsat, a to tak, že buď pouze svým podpisem stvrdí svoji přítomnost při kontrole,
nebo může též připojit svoje připomínky.“
(neoficiální překlad)
První a druhý pododstavec čl. 1 odst. 3 nařízení Komise (EHS) č. 2700/93 ze dne 30. září 1993, kterým se stanoví prováděcí
pravidla pro žádosti o prémii ve prospěch producentů skopového a kozího masa (Úř. věst. L 245, s. 99), ve znění nařízení Komise
(ES) č. 279/94 ze dne 8. února 1994 (Úř. věst. L 37, s. 1) (dále jen „nařízení č. 2700/93“), stanoví:
„Retenční doba, po kterou se producent ve svém hospodářství zavazuje chovat [...] příslušný počet ovcí nebo koz, pro něž je
požadována prémie, musí činit sto dní od posledního dne období pro podávání žádostí uvedených v odstavci 2.
Nežli je u všech ovcí nebo koz, pro něž je požadována prémie, nebo u jejich části provedeno ustájení v průběhu retenční doby,
musejí být tato zvířata identifikována. [...]“
(neoficiální překlad)
Článek 4 nařízení č. 2700/93 stanoví:
„1. Kontroly na místě jsou prováděny v souladu s článkem 6 nařízení (EHS) č. 3887/92 a uplatňovaný systém trvalé evidence
přesunů hospodářských zvířat musí být v souladu s pravidly stanovenými v článku 4 směrnice 92/102/EHS [směrnice Rady ze dne
27. listopadu 1992 o identifikaci a evidování zvířat (Úř. věst. L 355, s. 32; Zvl. vyd. 03/13, s. 232)].
Avšak v hospodářském roce 1994 může členský stát, který ještě nezavedl systém evidence uvedený v prvním pododstavci, zavést
systém evidence, který je schopen trvalým způsobem a s jasností zachycovat aktuální stav hospodářských zvířat. [...]
[...]
2. Pro každý hospodářský rok musejí členské státy provést soupis chovatelů ovcí, kteří uvádějí na trh ovčí mléko a výrobky
z ovčího mléka. [...]“.
(neoficiální překlad)
Podle druhého pododstavce svého článku 9 je nařízení č. 2700/93 použitelné počínaje hospodářským rokem 1994.

Skutečnosti a řízení
Důvody, na základě nichž byly shledány nesrovnalosti u operací, na něž se vztahuje napadené rozhodnutí, jsou vysvětleny ve
shrnující zprávě Komise ze dne 19. června 2001 [v anglickém znění Summary Report AGRI/17537/01-EN-FINAL, ve francouzském znění
rapport de synthèse n° AGRI/17537/01-FR-final] (dále jen „shrnující zpráva“).
Pokud se týče odvětví bavlny, Komise pro hospodářský rok 1995/1996 shledala, že v nomomech (administrativní kraje) Serres
a Drama nedocházelo k provádění kontrol na místě ve vztahu k prohlášením o oblastech osetých bavlnou, zatímco čl. 12 odst. 1
nařízení č. 1201/89 stanoví požadavek provádění takových kontrol se vztahem k nejméně 5 % prohlášení o osetých oblastech.
Komise rovněž shledala, že v měsících prosinci 1996 až březnu 1997 ke kontrolám osetých oblastí docházelo se zpožděním. Uplatnila
tudíž sazbu paušální opravy ve výši 10 % ohledně veškerých těchto pochybení, čemuž odpovídá částka ve výši 4 163 259 550 GRD.
Pokud se týče odvětví olivového oleje, odhalily prověrky prováděné v Řecku řadu slabin v kontrolním systému, z nichž nejvýznamnější
byla neexistence registru pěstitelů oliv a informační databáze. Poté, co řecké úřady v roce 1999 předložily informace o uskutečněných
zlepšeních, Komise při dvoustranném jednání konaném v Bruselu dne 23. září 1999 prohlásila, že oceňuje uskutečněná zlepšení,
která však nejsou dostatečná k odstranění zjištěných slabin. V důsledku toho Komise provedla finanční opravu ve výši 5 % z výdajů
vykázaných za hospodářské roky 1997 a 1998 (jimž odpovídají finanční roky 1995/1996, respektive 1996/1997), která činila 17 308 535 972 GRD.
Pokud jde o odvětví sušených vinných hroznů, Komise v návaznosti na šetření, která provedla v roce 1998 v nomomu Heraklion,
shledala tři skupiny neplnění povinností: předně nesplnění povinností při kontrolách týkajících se pěstebních ploch a způsobilosti
vinných hroznů stát se předmětem podpor Společenství; dále nesplnění povinností při kontrolách minimálního výnosu a způsobilosti
druhů vinných hroznů a konečně nesplnění povinností při přijímání a uplatňování kontrolního systému. Na základě prvních dvou
skupin neplnění povinností uložila Komise finanční opravu ve výši 5 % z výdajů vykázaných za finanční roky 1997, 1998 a 1999
za nomos Heraklion. V důsledku třetí skupiny neplnění povinností byla provedena oprava ve výši 2 % z výdajů týkajících se
celého Řecka za tytéž finanční roky. Tyto opravy představují celkovou částku ve výši 3 144 838 970 GRD.
Pokud jde o odvětví skopového a kozího masa, Komise v návaznosti na dvě prověrky, které provedla v roce 1997 a v roce 1998,
usoudila, že režim kontroly prémií u skopového a kozího masa uplatňovaný v Řecku není v souladu s právní úpravou Společenství
a vykazuje různé nedostatky, jako je absence systému evidence přesunů hospodářských zvířat, velmi malá frekvence kontrol na
místě v určitých nomomech, nedostatečná spolehlivost statistických údajů o inspekcích, špatná kvalita zpráv o kontrolách,
prodlevy při zpracování údajů, neuplatňování zásady analýzy rizika, absence oznámení místa chovu, absence značení dobytka
a skutečnost, že ztráty byly předmětem pouhého ústního prohlášení. Na tomto základě Komise stanovila, pokud jde o výdaje vykázané
za roky 1995, 1996 a 1997, finanční opravu ve výši 25 % u výdajů vztahujících se k nomomu Rethymnon (Kréta) z důvodu úplné
absence kontroly, ve výši 10 % u některých dalších nomomů a ve výši 5 % u zbývající části území členského státu, přičemž celková
výše těchto finančních oprav činila 11 863 933 000 GRD.
Napadeným rozhodnutím Komise z financování Společenství vyloučila částky uvedené v bodech 35 až 38 tohoto rozsudku z důvodu
jejich nesouladu s právem Společenství.
Touto žalobou se Řecká republika domáhá, aby Soudní dvůr zrušil nebo přinejmenším změnil napadené rozhodnutí v rozsahu, v němž
jí ukládá finanční opravy.
Komise se domáhá, aby Soudní dvůr žalobu zamítl a uložil Řecké republice náhradu nákladů řízení.

K finanční opravě týkající se podpor pro pěstování bavlny

Argumentace účastníků řízení
Podle řecké vlády Komise nesprávně vykládá čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1201/89 v tom směru, že uvedené nařízení nestanoví
požadavek kontroly ve vztahu k 5 % prohlášení o oblastech osetých bavlnou v každém nomomu, ale na úrovni celého členského
státu, k čemuž došlo v Řecku. Stanoví‑li nařízení požadavek, že kontroly musí umožnit ověření pravdivosti a přesnosti prohlášení
o osetých oblastech na základě reprezentativního vzorku, nic nenaznačuje, že nomos je tu referenční administrativní jednotkou.
Podle Komise musí být reprezentativnost kontroly zkoumána ve vztahu ke každé  administrativní oblasti, v níž je bavlna pěstována,
neboť kontrola směřuje k tomu, aby byla zajištěna přesnost prohlášení. Ta by byla nespolehlivá, pokud by kontroly v některých
významných pěstitelských oblastech chyběly. Absence kontrol v obou dotčených nomomech, kterou Řecká republika nepopřela, tak
představuje rizikový faktor pro prostředky Společenství.
Pokud jde o průtahy při provádění kontrol, které jí jsou vytýkány, řecká vláda tvrdí, že nařízení č. 1201/89 pro provádění
kontrol na místě nestanoví lhůty, jejichž překročení by mělo za následek finanční opravy. Kontrolu lze provést nejen v období
před listopadem, ale rovněž kdykoliv až do března či dubna roku následujícího po sklizni za předpokladu, že na pozemku se
stále nacházejí lodyhy bavlny. Mimoto průtahy byly v projednávaném případě výsledkem události vyšší moci, totiž stávek.
Podle Komise měly být kontroly prováděny před sklizní, tedy nejpozději v říjnu. Dodává, že skutečnost, že stávka byla předem
oznámena, vylučuje, že by se mohlo jednat o událost vyšší moci.

Závěry Soudního dvora
Článek 12 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1201/89 stanoví, že úřad jmenovaný za tímto účelem přistoupí k „namátkové kontrole
na místě se vztahem k nejméně 5 % prohlášení“.
Toto ustanovení tím, že stanoví požadavek, aby kontrola byla provedena ve vztahu k nejméně 5 % prohlášení, směřuje k dosažení
toho, aby kontrola byla reprezentativní. Nespecifikuje, že by v Řecku těchto 5 % mělo být určeno ve vztahu ke každému nomomu,
a nikoliv ve vztahu k větším administrativním oblastem. Naproti tomu stanoví, že požadovaná kontrola musí být provedena jako
kontrola „namátková“.
Ze skutečností obsažených ve spisu předloženém Soudnímu dvoru však vyplývá, že v hospodářském roce 1995/1996 řecké úřady takto
za účelem namátkové kontroly zvolily 1 101 z 10 874 prohlášení učiněných v nomomu Serres a 325 z 3 222 prohlášení učiněných
v nomomu Drama. Nicméně není sporu o tom, že v průběhu uvedeného hospodářského roku nebyla provedena žádná kontrola na místě
v nomomech Serres a Drama.
Z toho vyplývá, že v těchto nomomech v rozporu s požadavky čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1201/89 nedošlo k namátkovým
kontrolám.
Pokud jde o argument řecké vlády, podle něhož absence kontroly v těchto dvou nomomech v hospodářském roce 1995/1996 byla ojedinělou
událostí, která byla způsobena přechodným nedostatkem personálu, je třeba připomenout, že přísluší orgánům členských států,
aby uvedly v praxi spolehlivý a funkční kontrolní systém, zorganizovaný takovým způsobem, aby se předešlo vzniku takovýchto
nedostatků (viz v tomto smyslu rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Řecko v. Komise, C‑157/00, Recueil, s. I‑153, bod 18).
Pokud se týče opožděného provádění kontrol oblastí osetých bavlnou, které konstatovala Komise ve vztahu k hospodářskému roku
1996/1997, je třeba připomenout, že přísluší dotčenému členskému státu, aby předložil co nejpodrobnější a nejúplnější důkaz
o skutečném provádění svých kontrol a případně o nepřesnosti tvrzení Komise (výše uvedený rozsudek Komise v. Řecko, bod 17).
Z informací poskytnutých Soudnímu dvoru však vyplývá, že řecké orgány navzdory opakovaným žádostem Komise neposkytly včas
žádné informace ani žádné podklady způsobilé prokázat provádění takovýchto kontrol, ať již před nebo po sklizni v předmětném
hospodářském roce.
V důsledku toho je třeba odmítnout argument řecké vlády týkající se pozdě provedených kontrol osetých oblastí, aniž by bylo
třeba rozhodnout o tom, zda provedení takové kontroly v měsících následujících po sklizni namísto jejího provedení před sklizní
by bylo v souladu s čl. 12 odst. 1 písm. a) nařízení č. 1201/89, či zkoumat, zda stávka může představovat událost vyšší moci,
jíž může být odůvodněno pozdní provedení této kontroly.
S ohledem na to, co bylo uvedeno výše, je třeba odmítnout jako nepodložené veškeré argumenty řecké vlády týkající se finanční
opravy, k níž bylo přistoupeno v souvislosti s podporami pro pěstování bavlny.

K finanční opravě týkající se podpor pro produkci olivového oleje

První žalobní důvod vycházející z porušení čtvrtého pododstavce čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70
Argumentace účastníků řízení
Podle řecké vlády porušuje provedení finanční opravy ve výši 5 % ve vztahu k výdajům vykázaným za finanční roky 1997 a 1998
čl. 5 odst. 2 písm. c) čtvrtý pododstavec nařízení č. 729/70, neboť Komise extrapolovala zjištění učiněná během kontrol provedených
ve dnech 20. až 24. května 1996 na tyto finanční roky pouze z toho důvodu, že nebyla napravena nečinnost při zavádění registru
pěstitelů oliv a informační databáze údajů o pěstitelích oliv, přičemž tato nečinnost byla Řecké republice vytýkána již v roce
1996. Finanční oprava byla nepodložená tím spíše, že nepřítomnost registru pěstitelů oliv lze překonat použitím jiného stejně
spolehlivého kontrolního systému. Mimoto se Komise dopustila překročení pravomoci, neboť řízení o nesplnění povinnosti by
bylo příhodnější, jelikož na finanční opravu lze nahlížet spíše jako na sankci za prodlení při zřizování uvedeného registru.
Komise uplatňuje, že skutečnost, že nebyl zřízen registr pěstitelů oliv, nemusí být nutně předmětem žaloby pro nesplnění povinnosti
a že v rámci výdajů EZOZF taková finanční oprava nepředstavuje sankci. Oprava nemůže činit méně než 5 %, jelikož registr pěstitelů
oliv a informační databáze představují jeden z pilířů kontrolního systému Společenství.
Závěry Soudního dvora
Je třeba připomenout, že v souladu s čl. 1 odst. 2 nařízení č. 154/75 byla Řecká republika povinna zřídit registr pěstitelů
oliv nejpozději do 31. října 1988.
Není sporu o tom, že Řecká republika tuto lhůtu nedodržela a že v průběhu finančního roku 1998 zůstával požadavek zřízení
registru pěstitelů oliv nesplněn.
V souladu s nařízeními č. 2261/84 a 3061/84 byla Řecká republika povinna sestavit informační databázi údajů o pěstitelích
oliv do 31. října 1990.
Řecká republika tuto lhůtu nedodržela a v průběhu finančního roku 1998 zůstával požadavek sestavení informační databáze nesplněn.
Za těchto podmínek není třeba, aby Komise předkládala další důkazy o neexistenci registru pěstitelů oliv a informační databáze
ve vztahu k finančním rokům 1997 a 1998, které jsou předmětem projednávané věci, kromě těch, které za tímto účelem shromáždila
ve vztahu k finančnímu roku 1996, avšak přísluší dotčenému členskému státu, aby doložil, že v době od finančního roku 1996
skutečně zřídil registr pěstitelů oliv a sestavil informační databázi (viz v tomto smyslu výše uvedený rozsudek ze dne 9.
ledna 2003, Řecko v. Komise, bod 18). Vzhledem k tomu, že takovéto důkazy Řecká republika nepředložila, finanční oprava byla
v tomto směru odůvodněná.
I kdybychom připustili, že byly zorganizovány alternativní kontroly, je třeba připomenout, že v případech, kdy určité nařízení
zavádí specifická kontrolní opatření, jsou členské státy povinny je uplatňovat, aniž by bylo nezbytné posuzovat opodstatněnost
jejich teze, podle níž by jiný kontrolní systém byl účinnější (viz rozsudek ze dne 21. března 2002, Španělsko v. Komise, C‑130/99,
Recueil, s. I‑3005, bod 87).
Pokud se týče argumentu řecké vlády, podle něhož by pro účely uložení sankcí za prodlení při zřizování registru pěstitelů
oliv bylo příhodnější řízení o nesplnění povinnosti podle článku 226 ES, je třeba připomenout, že řízení o nesplnění povinnosti
upravené v článku 226 ES a postup při schválení účetní závěrky EZOZF sledují rozdílné cíle a řídí se rozdílnými pravidly.
V případě posledně uvedeného postupu má Komise povinnost provést finanční opravu, pokud výdaje, jejichž financování je požadováno,
nebyly vynaloženy v souladu s pravidly Společenství. Taková finanční oprava směřuje k tomu, aby se předešlo situacím, kdy
k tíži EZOZF půjdou částky, které nesloužily k financování cíle sledovaného předmětnou právní úpravou Společenství, a nepředstavuje
tudíž – v rozporu s tím, co tvrdí řecká vláda – sankci (viz rozsudek ze dne 11. ledna 2001, Řecko v. Komise, C‑247/98, Recueil,
s. I‑1, body 13 a 14).
Z toho vyplývá, že tento první žalobní důvod týkající se podpor pro produkci olivového oleje musí být zamítnut jako neopodstatněný.

Druhý žalobní důvod vycházející z chybějícího nebo z nedostatečného odůvodnění napadeného rozhodnutí
Argumentace účastníků řízení
Řecká vláda se dovolává nedostatku odůvodnění, což představuje porušení článku 253 ES, z důvodu, že Komise nepřihlédla k úsilí
vynaloženému ke zlepšení systému kontroly a plateb podpor pro produkci olivového oleje. Byly zavedeny různé kontrolní mechanismy,
jako je povinnost pěstitelů oliv podávat prohlášení o pěstování, které podléhá trojí kontrole a v němž je uveden počet olivovníků
a jejich umístění, povinnost lisoven olivového oleje předkládat „měsíční prohlášení o [své] činnosti“ a kontrolní mechanismus
nazývaný „společenská kontrola“, která je prováděna prostřednictvím vyhlašování seznamů producentů olivového oleje a údajů
o nich (totožnost, podaná žádost a prohlášení o pěstování), které tito producenti sami ověřují. Řecká vláda se domnívá, že
vyloučen by neměl být žádný z předmětných výdajů; nedostatky, které přetrvávají, se týkají jen jednotlivých bodů a jsou pouze
administrativní povahy a v souladu se zásadou proporcionality nemohou odůvodnit finanční opravu ve výši přesahující 2 %.
Podle Komise uskutečněná zlepšení neodůvodňují snížení finanční opravy za finanční roky 1997 a 1998 z 5 % na 2 %. Uplatňuje,
že dokud nebudou uvedeny v praxi oba hlavní kontrolní mechanismy, totiž registr pěstitelů oliv a informační databáze, bude
existovat zvýšené riziko ztrát pro Společenství a finanční opravy budou odůvodněné.
Závěry Soudního dvora
Pokud jde o povinnost odůvodnění, existuje ustálená judikatura, že v konkrétní souvislosti přípravy rozhodnutí týkajících
se schválení účetních závěrek musí být odůvodnění rozhodnutí považováno za dostatečné v případě, že členský stát, jemuž je
rozhodnutí určeno, byl úzce zapojen do procesu přípravy rozhodnutí a jsou mu známy důvody, pro které se Komise domnívala,
že nemůže připustit, aby k tíži EZOZF byla účtována sporná částka (rozsudky ze dne 18. května 2000, Belgie v. Komise, C‑242/97,
Recueil, s. I‑3421, bod 95, a ze dne 24. ledna 2002, Francie v. Komise, C‑118/99, Recueil, s. I‑747, bod 54).
V projednávaném případě vyplývá ze spisu, že řecká vláda byla zapojena do procesu přípravy napadeného rozhodnutí. Skutečnost,
že nebyl zaveden registr pěstitelů oliv a nebyla sestavena informační databáze, totiž vedla k finančním opravám v předcházejících
hospodářských rocích a ve vztahu k předmětnému hospodářskému roku byly důvody, pro které Komise hodlala provést finanční opravu,
vylíčeny mimo jiné v průběhu dvoustranného jednání konaného dne 23. září 1999, které se uskutečnilo v rámci smírčího řízení,
a ve shrnující zprávě.
Za těchto podmínek je třeba odůvodnění napadeného rozhodnutí považovat za dostatečné.
Pokud jde o procentní sazbu ve výši 5 %, kterou použila Komise za účelem výpočtu opravy týkající se podpor pro produkci olivového
oleje, je třeba připomenout, že registr pěstitelů oliv a informační databáze představují základní prvky systému Společenství
pro kontrolu podpor. Dokud nebudou tyto prvky uvedeny v praxi, je v zásadě odůvodněné, aby byla uplatňována sazba finanční
opravy ve výši 10 % uvedená v pokynech Komise, jak jsou vylíčeny v jejím dokumentu č. VI/5330/97.
Komise však připustila, že opatření přijatá řeckými orgány v období od roku 1996 představují zlepšení, aniž by však svou účinností
byla rovnocenná  kontrolnímu systému stanovenému právní úpravou Společenství. V důsledku toho měla za přiměřené snížení sazby
finanční opravy z 10 % na 5 %.
Podle pokynů Komise nebude snížení sazby finanční opravy pod 5 % přípustné, dokud nebude zřízen registr pěstitelů oliv a sestavena
informační databáze, jelikož ty představují klíčové prvky kontrolního systému Společenství. Argumenty o opaku, které uplatňuje
řecká vláda, je tudíž třeba odmítnout.
V důsledku toho je třeba tento druhý žalobní důvod týkající se podpor pro produkci olivového oleje zamítnout jako neopodstatněný.

K finanční opravě týkající se podpor pro pěstování sušených vinných hroznů

První žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a použití čl. 16 odst. 2 nařízení č. 1493/1999 a článku 2 a čl. 13 odst. 1
nařízení č. 1621/1999, jakož i vadného odůvodnění z důvodu nesprávného posouzení skutkových okolností
Argumentace účastníků řízení
Pokud se jedná o nesplnění povinností zjištěná Komisí ve věci kontrol týkajících se pěstebních ploch a způsobilosti vinných
hroznů, uplatňuje řecká vláda, že čl. 16 odst. 2 nařízení č. 1493/99 a článek 2 a čl. 13 odst. 1 nařízení č. 1621/1999 výslovně
poskytují členským státům možnost použít pro potřeby údajů o ploše a pozemcích, na nichž jsou pěstovány vinné hrozny určené
k sušení, namísto údajů katastrálních úřadů jiné údaje uznávané za rovnocenné orgánem odpovědným za takové kontroly. V každém
případě absence určitých údajů z katastru nemovitostí byla kompenzována údaji vedenými již po dobu dvanácti let ředitelstvími
pro rozvoj venkova.
Podle Komise nezaručují opatření, na která poukazuje řecká vláda, neexistenci nesrovnalostí u výdajů způsobem obdobným tomu,
jak to zaručuje katastr nemovitostí, jelikož chybí zejména objektivní údaje k identifikaci pěstebních ploch. Mimoto zdůrazňuje,
že provedené finanční opravy se nevážou ke skutečnosti, že nedošlo ke zřízení registru vinic, nýbrž k lokalizaci ploch a identifikaci
pozemků, které byly provedeny v rozporu s článkem 13 nařízení č. 1621/1999.
Podle řecké vlády umožnilo vydání doplňujících pokynů a vzorů formulářů Generálním ředitelstvím pro řízení trhů zemědělských
výrobků zmírnit absenci doprovodných podkladů týkajících se formy pozemků a jejich výměry, přičemž tato absence je mimoto
pouhým dílčím nedostatkem administrativní povahy.
Komise tvrdí, že takovou absenci podkladů nelze považovat za pouhou administrativní poruchu, ale za závažný nedostatek, který
znemožňuje provádět kontroly na konkrétním podkladě.
Závěry Soudního dvora
Finanční oprava, na kterou se vztahuje tento žalobní důvod, se týká finančních roků 1997, 1998 a 1999, čili hospodářských
roků 1996/1997, 1997/1998 a 1998/1999. Nařízení č. 1493/1999 se podle druhého pododstavce svého článku 82 použije od 1. srpna
2000. Nařízení č. 1621/1999 se podle druhého pododstavce svého článku 16 použije od hospodářského roku 1999/2000. Z toho vyplývá,
že opodstatněnost předmětné finanční opravy nelze posuzovat ve vztahu k oběma těmto nařízením, která nejsou použitelná na
období, v němž vznikly skutečnosti, které jsou předmětem tohoto sporu.
V důsledku toho musí být tento žalobní důvod zamítnut v rozsahu, v němž je založen na ustanoveních uvedených nařízení.
Pokud jde o zbývající část, je třeba připomenout, že čl. 3 odst. 2 nařízení č. 2911/90, který se použije na příslušné období,
stanoví, že prohlášení o pěstování upravené pro účely poskytnutí podpory pro produkci sušených vinných hroznů musí zejména
uvádět „plochu osázenou těmito vinicemi, na níž je pěstován dotčený produkt nebo produkty, [...] a údaje katastrálního úřadu
o těchto plochách nebo údaje uznávané za rovnocenné orgánem odpovědným za kontrolu ploch“.
Řecká vláda v podstatě uplatňuje, že při neexistenci katastru nemovitostí zajišťují opatření uskutečněná řeckými orgány kontrolu
rovnocennou s kontrolou, kterou by umožňoval katastr nemovitostí.
Během kontrol prováděných na místě však Komise zaznamenala řadu nesplnění povinností, která se týkala kontrol pěstebních ploch
a způsobilosti vinných hroznů. Shrnující zpráva se zejména zmiňuje o následujících nesplněních povinností: informace o pěstebních
plochách uvedené ve zprávách o kontrolách a v prohlášeních o pěstování neodpovídaly skutečnému stavu; na pozemcích nebylo
provedeno žádné značení, které by usnadňovalo identifikaci uvedených pěstebních ploch a identifikace pozemků byla nemožná
bez přítomnosti příjemců podpor; kromě toho neexistovala žádná průkazná listina, která by specifikovala formu údajně vyměřených
pozemků nebo údaje o výměře; někteří kontroloři se neřídili pokyny, které se týkaly provádění jejich úkolů; zprávy o kontrolách
uváděly datum následující po datu dodání vinných hroznů; a konečně zprávy o kontrolách vnitrostátních kontrolorů se přesně
shodovaly s prohlášeními příjemců podpory, zatímco kontroly na místě prováděné Komisí prokázaly nesoulad v téměř všech případech.
V případě, že dojde k řadě tak závažných nesplnění povinností jako těch, která konstatovala Komise, přísluší dotčenému členskému
státu, aby předložil co nejpodrobnější a nejúplnější důkaz o nepřesnosti tvrzení Komise. Tento členský stát nemůže vyvrátit
taková zjištění Komise, aniž by svá vlastní tvrzení podložil důkazními prostředky prokazujícími existenci spolehlivého a funkčního
kontrolního systému (viz výše uvedený rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Řecko v. Komise, body 17 a 18).
V projednávaném případě je namístě konstatovat, že řecká vláda nedoložila, že uvedla v praxi spolehlivý a funkční kontrolní
systém, ani neprokázala, že zjištění Komise jsou nepřesná.
V důsledku toho je třeba tento první žalobní důvod týkající se podpor pro produkci sušených vinných hroznů zamítnout jako
neopodstatněný.

Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkových okolností a chybějícího odůvodnění
Argumentace účastníků řízení
Pokud se týče Komisí zaznamenaných nesplnění povinností týkajících se kontrol minimálního výnosu a způsobilosti druhu vinných
hroznů, uplatňuje řecká vláda, že pěstitelé nebyli schopni poskytnout odhady produkce ze sklizně, jak to vyžaduje čl. 3 odst. 2
písm. e) nařízení č. 2911/90 ke dni stanovenému v odstavci 1 uvedeného článku, totiž k 30. dubnu, s tím, že takový odhad by
k tomuto datu byl předčasný. V důsledku toho byly v dotčeném období provedeny křížové kontroly za účelem ověření dodržování
minimálního výnosu. K těmto kontrolám bylo přistoupeno ve třech etapách: nejdříve kontrola na místě, poté křížové kontroly
údajů o prodejích a konečně namátkové kontroly v místech, kde dochází k úpravě a vinifikaci. Komise tudíž nesprávně vyhodnotila
skutkové okolnosti, a v důsledku toho nedostatečně odůvodnila napadené rozhodnutí v rozporu s článkem 253 ES.
Podle Komise nebyl předložen žádný důkaz o skutečném provedení této trojité kontroly. Naproti tomu v návaznosti na provedené
kontroly vyšlo najevo, že nedošlo k účinné kontrole na místě způsobilé zaručit, že se vyplácené podpory týkaly výlučně způsobilých
druhů vinných hroznů, u nichž bylo dosaženo předepsaného minimálního výnosu, a že snížení výnosu bylo skutečně způsobeno nepříznivými
povětrnostními podmínkami. Mimoto řecké orgány nepředložily důkazy o tom, že vinné hrozny byly sušeny a že nebyly používány
k jiným účelům než k produkci sušených vinných hroznů.
Závěry Soudního dvora
Jednak řecká vláda nezpochybňuje, že příjemci předmětné podpory nepředložili odhady produkce vyžadované podle čl. 3 odst. 2
písm. e) nařízení č. 2911/90.
Kromě toho tato vláda neprokázala skutečné provádění kontrol, jimiž by bylo zajištěno dodržování minimálního výnosu předepsaného
pro každý druh vinných hroznů, který je způsobilý pro poskytnutí podpory pro produkci sušených hroznů.
Z toho vyplývá, že řecká vláda nepřinesla důkazy způsobilé vyvrátit posouzení Komise, a v důsledku toho druhý žalobní důvod
týkající se podpor pro produkci sušených vinných hroznů je třeba zamítnout jako neopodstatněný.

Třetí žalobní důvod vycházející ze skutkového pochybení v posouzení Komise
Argumentace účastníků řízení
Řecká vláda zpochybňuje finanční opravu Komise týkající se přijímání a uplatňování kontrolního systému, jelikož konstatované
nedostatky a oprava, která byla jejich důsledkem, se týkají obecně celého vnitřního kontrolního systému platební agentury,
a nikoliv výlučně režimu podpory pro produkci sušených vinných hroznů. Podle ní Komise mohla provést kontrolu platební agentury
namísto toho, aby z jedné kontroly uvedeného režimu dovodila, že není uplatňována celá příloha nařízení č. 1663/95.
Mimoto došlo k posílení kontrolního systému a probíhá proces zřizování registru vinic, který se v souladu s časovým harmonogramem
odehrává ve dvou etapách, přičemž druhá z nich již značně postoupila kupředu.
Z toho vyplývá, že Komise nesprávně vyhodnotila údaje, na nichž se zakládá tato finanční oprava, která by tudíž měla být zrušena.
Podle Komise byla zlepšení, na něž poukazuje řecká vláda, uskutečněna až po vydání ministerského oběžníku datovaného k 23. únoru
1999, a tato zlepšení ukazují, že dřívější režim představoval nebezpečí pro rozpočet Společenství. Dodává, že slabiny zjištěné
ve vnitřním kontrolním systému Účetním dvorem Evropských společenství se týkají všech nomomů, což odůvodňuje finanční opravu
ve výši 2 %. Skutečnost, že se tyto slabiny dotýkají rovněž jiných zemědělských režimů nemůže odůvodnit absenci finanční opravy
v odvětví sušených vinných hroznů.
Závěry Soudního dvora
Ze shrnující zprávy vyplývá, že Komise shledala slabiny v systému kontroly podpor pro produkci sušených vinných hroznů při
šetřeních, která provedla v nomomu Heraklion. Komise se domnívala, že tyto slabiny lze extrapolovat na všechny nomomy v Řecku,
neboť tentýž systém byl uplatňován v celé zemi.
Podle této zprávy byla tudíž zjištění učiněná Komisí v nomomu Heraklion extrapolována na ostatní nomomy Řecka, avšak nebyla
vztažena na jiné oblasti výdajů než oblasti, které se vztahují k podporám na produkci sušených vinných hroznů. V rozsahu,
v němž řecká vláda tímto žalobním důvodem tvrdí, že tato zjištění byla uplatněna na další odvětví kromě odvětví sušených vinných
hroznů, z toho vyplývá, že tento žalobní důvod není opodstatněný.
Pokud se týče tvrzení Komise, podle něhož se neplnění povinností zjištěná v Heraklion opakují v celé zemi, řecká vláda se
nedovolávala žádné skutečnosti způsobilé toto tvrzení vyvrátit. Předně řecká vláda nezpochybňuje zjištění Komise učiněná v Heraklion.
Dále uvedená vláda tím, že svou argumentaci opírá o zlepšení uskutečněná ve vnitrostátním systému, konkludentně připouští,
že dřívější systém byl vadný. A konečně vzhledem k tomu, že uvedená zlepšení byla uskutečněna až po předmětném hospodářském
roce, nemohou sloužit k tomu, aby jimi byla vyvrácena zjištění o nedostatcích existujících v těchto hospodářských rocích.
Z toho vyplývá, že třetí žalobní důvod týkající se podpor pro produkci sušených vinných hroznů je třeba zamítnout jako neopodstatněný.

K finančním opravám týkajícím se odvětví skopového a kozího masa
Řecká vláda se dovolává sedmi žalobních důvodů za účelem zpochybnění finančního oprav provedených ve vztahu k prémiím poskytnutým
ve prospěch producentů skopového a kozího masa. První žalobní důvod se vztahuje na finanční opravu ve výši 25 %, která byla
provedena u výdajů vykázaných pro nomos Rethymnon. Druhý až sedmý žalobní důvod se týkají finanční opravy ve výši 10 %, která
byla provedena u výdajů vykázaných u určitých dalších nomomů.

První žalobní důvod vycházející z porušení zásady proporcionality, z překročení mezí volného uvážení Komise a z chybějícího
odůvodnění
Argumentace účastníků řízení
Pokud se týče finanční opravy ve výši 25 %, která byla provedena u výdajů vykázaných pro nomos Rethymnon, řecká vláda se dovolává
porušení zásady proporcionality, překročení mezí volného uvážení Komise a nedostatečnosti odůvodnění napadeného rozhodnutí.
Podle ní řecké orgány poté, co kontrolní mise z roku 1997 odhalila, že ke kontrolám na místě v nomomu Rethymnon v letech 1995
až 1997 docházelo velmi zřídka, pokud k nim docházelo vůbec, okamžitě pozastavily veškeré platby prémií ve prospěch producentů
skopového a kozího masa v nomomu Rethymnon za účelem provedení hloubkové kontroly. Takto bylo v roce 1998 podrobeno kontrole
99,6 % producentů v Rethymnon a procentní podíl zamítnutých žádostí o prémie vzrostl. Z tohoto důvodu je závěr Komise, podle
něhož bylo při poskytování prémií až do roku 1997 postupováno s hrubou nedbalostí, nepodložený a nemůže být základem pro provedení
finanční opravy ve výši 25 %.
Podle Komise v nomomu Rethymnon prakticky nedocházelo ke kontrolám po dobu tří bezprostředně po sobě následujících let, totiž
v roce 1995, 1996 a 1997. Provedení finanční opravy ve výši 25 % tedy nebylo odůvodněno pouze zvýšením podílu zamítnutých
žádostí v roce 1998, ale rovněž zjištěními učiněnými při kontrolách na místě. Zvýšení podílu zamítnutých žádostí jen potvrdilo
podezření Komise.
Závěry Soudního dvora
Pokyny vydané Komisí v jejím dokumentu č. VI/5330/97 počítají s uplatněním sazby finanční opravy ve výši 25 % v případě, že
kontrolní systém není uplatňován vůbec nebo vysoce nedostatečným způsobem a existují náznaky velmi častých nesrovnalostí a
nedbalosti v boji proti nesrovnalostem nebo podvodné praxi.
Ze spisu vyplývá, že předmětná finanční oprava byla zdůvodněna skutečností, že v letech 1995 až 1997 ke kontrolám na místě
v nomomu Rethymnon docházelo velmi zřídka, pokud k nim vůbec docházelo. Tato skutečnost představuje uplatňování kontrolního
systému vysoce nedostatečným způsobem a naznačuje určitou nedbalost v boji proti nesrovnalostem nebo podvodné praxi, což odůvodňuje
uplatnění sazby finanční opravy ve výši 25 % v souladu s pokyny Komise v dané oblasti.
Ke zvýšení počtu kontrol i zamítnutých žádostí o podporu v roce 1998, na které poukázala řecká vláda, došlo až po době, k níž
se vztahovala předmětná finanční oprava, a v důsledku toho není způsobilá prokázat, že tato oprava nebyla opodstatněná. Naopak,
pokud podíl zamítnutých žádostí prudce vzrostl v roce 1998 poté, co řecké orgány provedly kontrolu u téměř všech producentů
v Rethymnon, toto spíše jen potvrzuje, že kontrolní systémy byly v předcházejících letech uplatňovány vysoce nedostatečným
způsobem.
V důsledku toho je namístě tento první žalobní důvod týkající se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa zamítnout
jako neopodstatněný.

Druhý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu a použití čl. 6 odst. 3 nařízení č. 3887/92
Argumentace účastníků řízení
Podle řecké vlády Komise nepřihlédla ke skutečnosti, že řecké orgány pro určité nomomy poskytly Komisi revidované statistické
údaje za roky 1995 a 1996, přičemž nahradily původně poskytnuté nesprávné údaje. V důsledku toho není finanční oprava provedená
ve vztahu k těmto nomomům ve výši 10 % odůvodněná. Mimoto tato vláda uplatňuje, že čl. 6 odst. 3 nařízení č. 3887/92 nestanoví
požadavek kontroly 10 % pro každý nomos, ale na úrovni celého členského státu. Skutečnost, že v nomomu Rethymnon a Chania
nedosáhly kontroly na místě v průběhu dotčeného hospodářského roku minimální procentní podíl ve výši 10 %, není protiprávní,
neboť kontroly, které byly provedeny na úrovni celého členského státu, tohoto procentního podílu dosáhly.
Komise uplatňuje, že nařízení č. 3887/92 stanoví požadavek, aby byla uskutečněna reprezentativní kontrola. Za účelem zajištění
účinnosti kontrol je nezbytné, aby vzorek odpovídal 10 % žádostí o podporu v každém nomomu.
Závěry Soudního dvora
Co se týče statistických údajů za roky 1995 a 1996, informace předložené Soudnímu dvoru nedokládají, že revidované údaje zmiňované
řeckou vládou byly přesné ani že byly poskytovány způsobem, který by byl v souladu s právní úpravou Společenství. Řecká republika
v tomto ohledu neprokázala existenci spolehlivého a funkčního kontrolního systému, jak bylo její povinností (viz výše uvedený
rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Řecko v. Komise, bod 18).
Co se týče geografické báze vzorků, je pravda, že čl. 6 odst. 3 nařízení č. 3887/92 stanoví, že „[k]ontroly na místě se musí
provádět přinejmenším u významného vzorku žadostí. Tento významný vzorek musí představovat nejméně [...] 10 % žádostí o podpory
pro ,chov zvířat‘ [...]“. Je třeba připustit, že toto ustanovení nespecifikuje, zda se minimální procentní podíl počítá ve
vztahu ke každému nomomu nebo ve vztahu k celé zemi.
Článek 6 odst. 1 téhož nařízení však stanoví, že kontroly „jsou prováděny způsobem, který zajistí účinné ověřování dodržování
podmínek pro poskytnutí podpor a prémií“. Stejně tak čl. 6 odst. 4 téhož nařízení stanoví, že „[ž]ádosti, které jsou předmětem
kontroly na místě, určuje příslušný orgán zejména na základě analýzy rizika při zachování reprezentativnosti vzorku předložených
žádostí o podporu“. Z toho vyplývá, že článek 6 nařízení č. 3887/92 má dosáhnout účinného ověřování podmínek poskytování podpor
zejména pomocí reprezentativnosti kontrolovaných vzorků.
Je zřejmé, že reprezentativnost vzorků je lépe zajištěna, jsou-li určovány na úrovni nomomů, a nikoliv na úrovni úplně celé
země. Bylo by totiž v rozporu s cílem účinného ověřování, kdyby určité nomomy s významnou produkcí dotčených produktů mohly
zcela nebo zčásti uniknout kontrolám, zatímco celostátní průměr vzorku by přesáhl 10 %. V souladu s cílem a strukturou nařízení
č. 3887/92 je tudíž třeba vyložit první odrážku jeho čl. 6 odst. 3 tak, že vzorek, o kterém se zmiňuje, se musí týkat přinejmenším
10 % žádostí o podporu v každém dotčeném nomomu.
Mimoto Komise tvrdí, aniž by jí v tomto bodě bylo odporováno, že řecké orgány samy pro kontroly na místě počítají se vzorkem
10 % pro každý nomos.
Za těchto podmínek je třeba zamítnout druhý žalobní důvod týkající se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa
jako neopodstatněný.

Třetí žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článku 12 nařízení č. 3887/92
Argumentace účastníků řízení
Co se týče nedostatečné spolehlivosti statistických údajů o inspekcích v období let 1995 až 1997, řecká vláda tvrdí, že Komise
se opírala o ojedinělý případ, kdy s ohledem na datum zpráv o kontrolách vyšlo najevo, že 30 inspekcí bylo provedeno v jediném
dni, aniž by tyto zprávy byly podepsány kontrolovaným producentem. Tento případ však lze vysvětlit pracovním zatížením, které
přimělo vedoucího týmů kontrolorů, aby podepsal a datoval zprávy po několika dnech kontrol. Co se týče podpisů, článek 12
nařízení č. 3887/92 dává zemědělci možnost podepsat zprávu o kontrole, ale neukládá mu v tomto ohledu povinnost.
Podle Komise se nejedná o ojedinělý případ, jelikož podobné případy byly zjištěny jak v průběhu roku 1998, tak i v jiných
oblastech než oblasti skopového a kozího masa. Mimoto skutečnost, že předmětné zprávy nebyly podepsány producenty, ukazuje,
že nebyly sepsány v okamžiku inspekce, což může vyvolat pochybnosti ohledně kvality kontrol, k nimž bylo přistoupeno.
Závěry Soudního dvora
Je pravda, že článek 12 nařízení č. 3887/92 stanoví, že zemědělec má možnost podepsat zprávu o kontrole, aniž by mu k tomu
ukládal povinnost. Nepřítomnost podpisu sama o sobě tudíž nepředstavuje nesrovnalost.
Nicméně nepřítomnost podpisu zjištěná během předmětných kontrol představuje určitý náznak, který ve spojení s jinými zaznamenanými
anomáliemi odůvodňuje vážnou a rozumnou pochybnost na straně Komise ohledně kontrol prováděných řeckými orgány.
Za těchto podmínek přísluší řecké vládě, aby v souladu s judikaturou Soudního dvora předložila co nejpodrobnější a nejúplnější
důkaz o skutečném provádění svých kontrol (viz výše uvedený rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Řecko v. Komise, body 16 a 17).
Vzhledem k tomu, že řecká vláda tento důkaz v projednávaném případě nepředložila, je třeba zamítnout třetí žalobní důvod týkající
se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa jako neopodstatněný.

Čtvrtý žalobní důvod vycházející z nesprávného posouzení skutkových okolností
Argumentace účastníků řízení
Podle řecké vlády je zavedení systému trvalé evidence přesunů hospodářských zvířat více či méně obtížné v závislosti na tom
kterém členském státě a jeho topografii. Řecké území se v tomto ohledu potýká se zvlášť velkou nevýhodou, neboť stáda se nacházejí
ve vysokohorských a horských oblastech nebo na ostrovech, které jsou obtížně přístupné.
Komise uplatňuje, že takový systém evidence měl v souladu s platnou právní úpravou existovat od roku 1995, zatímco zavádění
tohoto systému ještě nebylo dokončeno v roce 2001.
Podle řecké vlády je posouzení Komise týkající se absence analýzy rizika v souladu s čl. 6 odst. 4 nařízení č. 3887/92 nesprávné,
jelikož ačkoliv taková analýza nebyla informatizována, je nicméně prováděna ve všech nomomech ručně psanou formou.
Podle Komise nebylo u žádného z kontrolovaných nomomů prokázáno, že byla prováděna analýza rizika, byť i manuálně.
Konečně, co se týče přijímání ústních oznámení o ztrátách, s čímž právní úprava Společenství nepočítá, řecká vláda tvrdí,
že se jedná pouze o výjimečné případy z minulosti.
Komise odpovídá, že řecká vláda nepodala důkaz o tom, že byly poskytnuty požadované informace.
Závěry Soudního dvora
Článek 4 odst. 1 nařízení č. 2700/93 ve spojení s článkem 4 nařízení 92/102 ukládá členským státům, aby zavedly systém trvalé
evidence přesunů hospodářských zvířat s účinností od začátku hospodářského roku 1994 s výhradou přechodného opatření, které
umožňuje pro tento jediný hospodářský rok používat méně tíživý systém. Z toho vyplývá, že uvedený systém evidence měl být
funkční nejpozději v hospodářském roce 1995.
Řecká vláda nepopírá, že takový systém evidence nezavedla, jak zjistila Komise.
Co se týče analýzy rizika stanovené v čl. 6 odst. 4 nařízení č. 3887/92, je třeba připomenout, že členský stát nemůže vyvrátit
taková zjištění Komise, aniž by svá vlastní tvrzení podložil důkazními prostředky prokazujícími existenci spolehlivého a funkčního
kontrolního systému (viz výše uvedený rozsudek ze dne 9. ledna 2003, Řecko v. Komise, bod 18).
V projednávaném případě řecká vláda takové důkazní prostředky nepředložila, a zjištění Komise týkající se absence analýzy
rizika nebyla tudíž vyvrácena.
Mimoto čl. 10 odst. 5 nařízení č. 3887/92 stanoví, že v případě, že zemědělec nemůže splnit svůj závazek chovat zvířata uvedená
v žádosti o prémii po celou dobu, v níž je tento chov povinný, právo na prémii nezaniká „za předpokladu, že zemědělec o tom
písemně informoval příslušný orgán ve lhůtě deseti pracovních dnů ode dne, kdy bylo zjištěno snížení počtu těchto zvířat“.
V projednávaném případě řecká vláda nepopírá, že v rozporu s tím, co stanoví toto ustanovení, přijímala ústní oznámení o ztrátách.
Z toho vyplývá, že je třeba zamítnout čtvrtý žalobní důvod týkající se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa
jako neopodstatněný.

Pátý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu čl. 5 odst. 1 nařízení č. 3887/92
Argumentace účastníků řízení
Pokud jde o zjištění Komise týkající se nepřesného uvádění místa chovu zvířat v žádostech o prémie, řecká vláda uplatňuje,
že tato zmínka spočívala v uvedení místního jména vzhledem k tomu, že v Řecku neexistuje katastr nemovitostí. Taková zmínka
je v souladu se čtvrtou odrážkou čl. 5 odst. 1 nařízení č. 3887/92, která stanoví pouze požadavek uvádět „údaje o místě nebo
místech, kde budou zmíněná zvířata chována“, a nikoliv jejich podrobnější popis.
Podle Komise nepožadovali její kontroloři podrobný popis místa, kde budou zvířata chována, avšak pouze jasný údaj o tomto
místě. Takový údaj však nebyl poskytnut. V tomto ohledu pouhý údaj o obci, v níž se nachází příslušné hospodářství, nepostačuje
k ověření místa, kde jsou zvířata chována, neboť toto místo může být odlišné od místa, kde se nalézá příslušné hospodářství.
Závěry Soudního dvora
Čtvrtá odrážka čl. 5 odst. 1 nařízení č. 3887/92 se pro případ závazku zemědělce, že bude zvířata chovat ve svém hospodářství
po dobu retenčního období zmiňuje o „údajích o místě nebo místech, kde budou zmíněná zvířata chována“. Vzhledem ke struktuře
a účelu tohoto ustanovení je třeba se domnívat, že požadovaný údaj musí být dostatečně jasný, aby kontrolním orgánům umožnil
ověřit přesné místo chovu zvířat.
S ohledem na důkazní prostředky, které byly Soudnímu dvoru předloženy, je třeba konstatovat, že řecká vláda neprokázala, že
kontrolním orgánům byly informace splňující tento požadavek jasnosti poskytnuty.
V důsledku toho je namístě zamítnout pátý žalobní důvod týkající se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa
jako neopodstatněný.

Šestý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu čl. 1 odst. 3 nařízení č. 2700/93
Argumentace účastníků řízení
Pokud jde o povinnost značení zvířat, řecká vláda tvrdí, že značení je obligatorní jen v případech, kdy zvířata byly ustájena,
v souladu s druhým pododstavcem čl. 1 odst. 3 nařízení č. 2700/93. V případech, které byly předmětem kontroly, se však nevyskytovalo
žádné ustájení zvířat, ale případy společného chovu stád patřících rozdílným majitelům.
Podle Komise bylo značení zavedeno za účelem účinnějšího rozpoznávání zvířat, u nichž došlo ke smíšení se zvířaty z jiných
stád. Společný chov stád patřících rozdílným majitelům je v Řecku velmi rozšířená praxe a působí stejné potíže při identifikaci
zvířat jako při ustájení.
Závěry Soudního dvora
Druhý pododstavec čl. 1 odst. 3 nařízení č. 2700/93 stanoví, že „[n]ežli je u všech ovcí nebo koz, pro něž je požadována prémie,
nebo u jejich části provedeno ustájení v průběhu retenční doby, musejí být tato zvířata identifikována“.
Podle prvního bodu odůvodnění nařízení č. 279/94, kterým bylo toto ustanovení doplněno do nařízení č. 2700/93, „se jeví jako
nezbytné zajistit v případech ustájení identifikaci přemístěných zvířat“.
Z toho vyplývá, že cílem uvedeného ustanovení je zajistit identifikaci přemístěných zvířat, nežli se smísí s jinými zvířaty.
Základním znakem ustájení zvířete je, že dochází k míšení zvířat odlišného původu a stává se prakticky nemožné je rozlišit,
pokud nebyla předem označena. Tento znak vykazuje i společný chov zvířat patřících rozdílným majitelům. Aby byl zaručen užitečný
účinek druhého pododstavce čl. 1 odst. 3 nařízení č. 2700/93, musí společný chov podléhat stejným zárukám. V důsledku toho
je třeba vykládat pojem „ustájení“ v rámci tohoto ustanovení tak, že se vztahuje rovněž na případy, kdy jsou zvířata smíšena
s jinými zvířaty z důvodu společného chovu stád patřících rozdílným majitelům.
V důsledku toho je namístě zamítnout šestý žalobní důvod týkající se prémií ve prospěch producentů skopového a kozího masa
jako neopodstatněný.

Sedmý žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu patého pododstavce čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70
Argumentace účastníků řízení
Podle řecké vlády se odmítnutí Komise financovat určité výdaje v odvětví skopového a kozího masa týká výdajů vynaložených
před více než 24 měsíci předtím, než Komise dotčenému členskému státu písemně sdělila výsledky svého šetření, což je v rozporu
s pátým pododstavcem čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70. Vzhledem k tomu, že kontroly Komise se uskutečnily v roce
1997 a 1998 a písemné sdělení o jejich výsledcích bylo učiněno v roce 1998, končí uvedené období 24 měsíců v roce 1996. Není
tudíž správné, že se finanční oprava týká rovněž výdajů, které se vztahují k roku 1995.
Komise uplatňuje, že podle článku 5 nařízení č. 729/70 představuje sdělení o rozhodnutí, jímž se konstatuje nesoulad výdajů
s ustanoveními Společenství, událost, na základě níž se počítá lhůta 24 měsíců. Předmětná zjištění se týkala let 1995, 1996
a 1997, tedy období, které nepřekračuje uvedenou lhůtu 24 měsíců před sdělením o výsledcích šetření. V projednávaném případě
bylo sdělení učiněno dopisem ze dne 22. července 1997, a nikoliv v roce 1998.
Závěry Soudního dvora
Podle pátého pododstavce čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení č. 729/70 se „[o]dmítnutí financování [...] nemůže týkat výdajů,
které byly vynaloženy před více než dvaceti čtyřmi měsíci předtím, než Komise dotčenému členskému státu sdělila výsledky svého
šetření [...]“.
Komise předložila Soudnímu dvoru dopis, jehož řecké znění bylo datováno k 22. červenci 1997, kterým informovala řecké orgány
o nesrovnalostech zjištěných v průběhu svých šetření na místě v odvětví skopového a kozího masa. Soudě podle jeho obsahu vztahuje
se tento dopis na nesrovnalosti, které se týkají nejen roků 1996 a 1997, ale rovněž roku 1995. Z tohoto dopisu jasně vyplývá,
že Komise zamýšlí vyloučit určité výdaje z financování Společenství na základě zjištění, která v něm jsou vylíčena. Mimoto
je výslovně uvedeno, že tímto dopisem počíná běh lhůty 24 měsíců stanovené v pátém pododstavci čl. 5 odst. 2 písm. c) nařízení
č. 729/70. Řecká vláda nepopírá, že tento dopis obdržela.
Z toho vyplývá, že sdělení o výsledcích šetření ve smyslu uvedeného ustanovení bylo učiněno dopisem ze dne 22. července 1997.
Finanční opravy provedené ve vztahu k prémiím ve prospěch producentů skopového a kozího masa se tudíž mohly legitimně týkat
výdajů vynaložených v roce 1995.
V důsledku toho je třeba zamítnout sedmý žalobní důvod týkající se uvedených prémií jako neopodstatněný.
Vzhledem ke všemu, co bylo uvedeno výše, se žaloba Řecké republiky zamítá.

K nákladům řízení
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu bude účastníku řízení, který byl ve sporu neúspěšný, uložena náhrada nákladů řízení, pokud
účastník, který byl ve sporu úspěšný, náhradu nákladů ve svém návrhu požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise navrhovala, aby
Řecké republice byla uložena náhrada nákladů řízení, a Řecká republika byla ve svých žalobních důvodech neúspěšná, je namístě
uložit jí náhradu nákladů řízení.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (druhý senát) rozhodl takto:
1)
Žaloba se zamítá.
2)
Řecké republice se ukládá náhrada nákladů řízení.
Podpisy.
*
Jednací jazyk: řečtina.