CELEX: 62003CJ0240
Muutoksenhaku
EMOTR
Taloudellisen tuen peruuttaminen
Asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artikla
Suhteellisuusperiaate
Perustelut
Puolustautumisoikeudet
Vastavalitus
Kahden vastuuosapuolen nimeäminen hankkeen toteuttamista varten
Ainoastaan toiselle heistä osoitettu tuen täysimääräistä palauttamista koskeva vaatimus
Komission harkintavalta
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsittelemän asian objektiiviset rajat

1       Valituksessaan Comunità montana della Valnerina (jäljempänä CMV) vaatii yhteisöjen tuomioistuinta kumoamaan Euroopan yhteisöjen
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-340/00, Comunità montana della Valnerina vastaan komissio, 13.3.2003 antaman
tuomion (Kok. 2003, s. II‑811; jäljempänä valituksenalainen tuomio) siltä osin kuin mainitulla tuomiolla hylättiin osittain
sen kanne, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta vaadittiin kumoamaan 14.8.2000 tehty Euroopan yhteisöjen komission
päätös C(2000) 2388, jolla peruutettiin Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston (EMOTR) ohjausosaston taloudellinen tuki,
joka sille oli myönnetty 10.11.1993 tehdyllä komission päätöksellä C(93) 3182 (jäljempänä peruuttamispäätös ja myöntämispäätös)
metsätalous-, maatalous- ja elintarvikealan pilotti- ja esittelyhankkeeseen vuoristoalueiden syrjäseuduilla (jäljempänä hanke).
I
Asiaa koskevat oikeussäännöt
2       Euroopan yhteisöjen neuvosto antoi 24.6.1988 rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta
keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa asetuksen (ETY) N:o 2052/88 (EYVL
L 185, s. 9).
3       Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin
toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa annetun asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta 19 päivänä joulukuuta 1988
annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (EYVL L 374, p. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston
asetuksella (ETY) N:o 2082/93 (EYVL L 193, s. 20; jäljempänä asetus N:o 4253/88), 14–16 artiklassa on säännökset rakennerahastoista
maksettavien tukihakemusten käsittelemisestä ja taloudellisen tuen myöntämisedellytyksistä sekä tietyt erityissäännökset.
4       Lisäksi asetuksen N:o 4253/88 21 artiklassa on mainitun taloudellisen tuen maksamiseen liittyviä säännöksiä, 23 artiklassa
varainhoidon valvontaan liittyviä säännöksiä ja 24 artiklassa tämän saman tuen vähentämistä, pidättämistä ja peruuttamista
koskevia säännöksiä.
5       Kyseisen asetuksen 24 artiklassa säädetään tältä osin seuraavaa:
”1.      Jos toiminnan tai toimenpiteen toteuttaminen ei ilmeisesti oikeuta siihen myönnettyyn rahalliseen tukeen tai osaan siitä,
komissio tekee tapauksesta aiheellisen tutkimuksen yhteistyöhön osallistumista noudattaen, pyytäen erityisesti asianomaista
jäsenvaltiota tai muita tämän toiminnan täytäntöönpanoa varten nimeämiä viranomaisia esittämään havaintonsa määräajassa.
2.      Tämän tutkimuksen perusteella komissio voi vähentää asianomaiseen toimintaan tai toimenpiteeseen annettua tukea tai pidättää
sen, jos tutkimus paljastaa epäsäännöllisyyksiä tai sellaisen huomattavan muutoksen, jolle ei ole pyydetty komission hyväksyntää
ja joka vaikuttaa toiminnan tai toimenpiteen laatuun tai niihin olosuhteisiin, joissa ne pannaan täytäntöön.
3.      Jokainen aiheettomasti vastaanotettu rahasumma on palautettava komissiolle. Rahasummiin, joita ei palauteta, lisätään viivästyskorko
varainhoitoasetuksen säännösten ja niiden yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, jotka komissio antaa VIII osastossa tarkoitettuja
menettelytapoja noudattaen.”
II
Tosiseikat
6       Asian tosiseikat, sellaisina kuin ne käyvät ilmi valituksenalaisen tuomion 7–30 kohdasta, voidaan tiivistää seuraavasti.
7       CMV haki kesäkuussa 1993 komissiolta yhteisön tukea hankkeelle.
8       Hankkeen yleinen tavoite oli koeluonteisesti toteuttaa ja esitellä kaksi metsätalous-, maatalous- ja elintarvikealan ohjelmaa,
joista toisesta vastasi CMV Valnerinassa (Italia) ja toisesta Route des Senteurs ‑niminen yhdistys (jäljempänä RDS) Drôme
provençalessa (Ranska) ja joiden tarkoituksena oli esitellä ja kehittää maaseutumatkailun kaltaisia vaihtoehtoisia toimintoja
samanaikaisesti tavanomaisen maataloustoiminnan kanssa.
9       Myöntämispäätöksen 1 artiklan toisen kohdan mukaan CMV ja RDS olivat hankkeen ”vastuuosapuolia”. Myöntämispäätöksen 2 artiklan
mukaan hankkeen toteuttamisajanjaksoksi vahvistettiin 30 kuukautta eli 1.10.1993–31.3.1996. Mainitun päätöksen 3 artiklan
ensimmäisen kohdan mukaan hankkeen hyväksyttävät kokonaiskustannukset olivat 1 817 117 ecua ja Euroopan yhteisön taloudellisen
tuen enimmäismääräksi vahvistettiin 908 558 ecua. Tämän saman päätöksen 5 artiklan mukaan ”[se] oli osoitettu” sekä CMV:lle
että RDS:lle.
10     Myöntämispäätöksen liitteeseen I sisältyi hankkeen kuvaus. Kyseisessä liitteessä olevassa 5 kohdassa CMV nimettiin kyseisen
taloudellisen tuen ”saajaksi” ja RDS ”hankkeen toiseksi vastuuosapuoleksi”. Tässä samassa liitteessä olevassa 8 kohdassa esitettiin
hanketta koskeva rahoitussuunnitelma ja mainitun hankkeen eri toimiin kohdistettujen kustannusten jakautuminen. Hankkeen toimet
ja niitä vastaavat kustannukset esitettiin yksityiskohtaisesti neljässä osassa ja CMV:n ja RDS:n oli kummankin tarkoitus toteuttaa
kahdessa näistä neljästä osasta suunnitellut toimet.
11     Myöntämispäätöksen liitteessä II vahvistettiin taloudellisen tuen myöntämiseen liittyvät rahoitukselliset edellytykset. Sen
1 kohdassa täsmennettiin erityisesti, että jos mainitun tuen saaja aikoo oleellisesti muuttaa liitteessä I kuvattuja toimenpiteitä,
sen täytyi ilmoittaa tästä etukäteen komissiolle ja saada tältä hyväksyntä. Tässä liitteessä II olevan 2 kohdan mukaan kyseisen
tuen myöntäminen edellytti kaikkien myöntämispäätöksen liitteessä I esitettyjen toimenpiteiden toteuttamista. Lisäksi mainitussa
liitteessä II olevassa 4 kohdassa todettiin, että taloudellinen tuki suoritettiin suoraan CMV:lle tuensaajana ja sen oli huolehdittava
RDS:lle kuuluvien summien maksamisesta. Saman liitteen 5 kohdan mukaan komissiolla oli eri kustannuksiin liittyvien rahoituksellisten
tietojen tarkastamiseksi oikeus pyytää tutkittavaksi jokainen alkuperäinen tosite tai sen oikeaksi todistettu jäljennös ja
suorittaa tämä tutkimus välittömästi paikalla tai pyytää kyseisten asiakirjojen toimittamista itselleen. Myöntämispäätöksen
liitteessä II olevan 6 kohdan mukaan tuensaajan oli säilytettävä komission käytettävissä viiden vuoden ajan viimeisestä komission
suorituksesta kaikki alkuperäiskappaleet asiakirjoista, jotka osoittavat aiheutuneet kustannukset. Kyseisen liitteen 7 kohdan
mukaan komissiolla oli milloin tahansa mahdollisuus pyytää mainitun tuen saajaa toimittamaan itselleen kertomuksia töiden
edistymisestä ja/tai saavutetuista teknisistä tuloksista ja mainitun liitteen 8 kohdan mukaan mainitulla tuensaajalla oli
velvollisuus ilman oikeutta lisämaksuun säilyttää yhteisön käytettävissä hankkeen toteuttamisen ansiosta saavutetut tulokset.
Lopuksi tässä liitteessä II olevassa 10 kohdassa täsmennettiin pääasiallisesti, että jos kyseisessä liitteessä mainittuja
edellytyksiä ei noudateta tai jos ryhdytään toimenpiteisiin, joita ei ole suunniteltu liitteessä I, komissio voi toteuttaa
kyseisen tuen pidättämisen, vähentämisen tai peruuttamisen ja vaatia jo maksetun osuuden palauttamista, missä tapauksessa
mainitun tuen saajalla oli oikeus ensin esittää huomautuksensa komission vahvistamassa määräajassa.
12     Vuosina 1993 ja 1995 komissio suoritti CMV:lle kaksi ennakkoa, joista ensimmäinen vastasi noin 40:tä prosenttia ja toinen
noin 30:tä prosenttia yhteisön tuesta hankkeelle. CMV puolestaan maksoi RDS:lle määrät, jotka vastasivat sellaisten hankkeen
toimenpiteiden kustannuksia, jotka tämän oli määrä toteuttaa.
13     CMV lähetti joulukuussa 1994 komissiolle ensimmäisen kertomuksen hankkeen edistymisestä ja siihen mennessä toteutetuista toimenpiteistä
aiheutuneista kustannuksista sekä kesäkuussa 1997 loppukertomuksen hankkeen toteutuksesta. Se vahvisti näissä kertomuksissa
erityisesti, että sillä oli aiheutuneita menoja vastaavat maksutositteet ja että jo toteutetut toimenpiteet olivat myöntämispäätöksen
liitteessä I kuvattujen mukaisia.
14     Komissio ilmoitti 12.8.1997 CMV:lle ryhtyneensä kaikkien asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamista koskevista säännöksistä
Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston ohjausosaston osalta 19 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston asetuksen (ETY)
N:o 4256/88 (EYVL L 374, s. 25), sellaisena kuin se on muutettuna 20.7.1993 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2085/93
(EYVL L 193, s. 44), 8 artiklan mukaisesti rahoitettujen hankkeiden – mukaan lukien hanke – yleiseen tekniseen ja kirjanpidolliseen
tarkastukseen. Se pyysi CMV:tä myöntämispäätöksen liitteessä II olevan 5 kohdan mukaisesti esittämään luettelon kaikista hankkeen
toteuttamisen yhteydessä suoritettuja tukikelpoisia menoja koskevista tositteista sekä oikeaksi todistetun jäljennöksen kaikista
näistä tositteista.
15     Kun komissio oli vastaanottanut tiettyjä CMV:ltä peräisin olevia asiakirjoja, se ilmoitti 6.3.1998 päivätyllä kirjeellään
CMV:lle aikomuksestaan tehdä paikan päällä hankkeen toteuttamista koskeva tarkastus, joka suoritettiin CMV:n osalta 23.–25.3.1998
ja RDS:n osalta 4.–6.5.1998.
16     Komissio ilmoitti 22.3.1999 päivätyllä kirjeellään CMV:lle, että se oli asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan mukaisesti tehnyt
hankkeeseen liittyvää taloudellista tukea koskevan tutkimuksen ja että kyseisen tutkimuksen tuotua esiin seikkoja, jotka voivat
olla sääntöjenvastaisuuksia, se oli päättänyt aloittaa mainitussa 24 artiklassa ja myöntämispäätöksen liitteessä II olevassa
10 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Komissio täsmensi kyseisessä kirjeessä, josta se oli osoittanut jäljennöksen RDS:lle,
nämä eri seikat niin, että se oli eritellyt toimenpiteet, joista CMV oli vastuussa, ja toimenpiteet, joista RDS oli vastuussa.
17     Komissio peruutti peruuttamispäätöksellä, joka oli osoitettu Italian tasavallalle ja CMV:lle sekä annettu tiedoksi jälkimmäiselle
21.8.2000, asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan nojalla hankkeelle myönnetyn taloudellisen tuen ja vaati CMV:tä palauttamaan
jo suoritetun määrän kokonaisuudessaan.
18     Komissio luetteli peruuttamispäätöksen yhdeksännessä perustelukappaleessa joukon asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa
tarkoitettuja sääntöjenvastaisuuksia. Nämä sääntöjenvastaisuudet koskivat yhtäältä RDS:n ja toisaalta CMV:n toteuttamia toimenpiteitä.
19     CMV vaati 14.9. ja 2.10.2000 päivätyissä kirjeissään RDS:ää palauttamaan summat, jotka CMV oli suorittanut sille hankkeen
toteuttamista varten. Tähän vaatimukseen 20.10.2000 antamassaan vastauksessa RDS totesi lähinnä, ettei peruuttamispäätös ollut
sen mielestä perusteltu.
III
Oikeudenkäyntimenettely ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
20     CMV nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 7.11.2000 toimittamallaan kirjelmällä kumoamiskanteen.
21     Se esitti neljä kanneperustetta kyseisen kanteen tueksi. Ensimmäinen koski syrjintäkiellon periaatteen ja suhteellisuusperiaatteen
loukkaamista, koska komissio ei ollut rajannut taloudellista tukea koskevaa palauttamisvaatimustaan summiin, jotka myöntämispäätöksen
mukaan vastasivat sitä osaa hankkeesta, joka CMV:n oli tarkoitus toteuttaa. Toinen kanneperuste perustui virheisiin, jotka
komissio oli tehnyt todetessaan CMV:n itsensä vastuulla olleen hankkeen osan toteuttamiseen vaikuttavia eri sääntöjenvastaisuuksia,
sekä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin ja puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen. Kolmas kanneperuste koski suhteellisuusperiaatteen
loukkaamista ja asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan rikkomista, koska komissio on vaatinut palauttamaan kokonaisuudessaan
mainitun tuen, joka oli myönnetty CMV:n toimenpiteiden toteuttamista varten. Lopuksi neljännessä kanneperusteessa vedottiin
harkintavallan väärinkäyttöön. CMV vaati ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta kumoamaan peruuttamispäätöksen ja velvoittamaan
komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
22     Italian tasavalta osallistui asian käsittelyyn ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa väliintulijana tukeakseen CMV:n vaatimuksia.
23     Yhteisöjen tuomioistuimella olevasta asiakirja-aineistosta käy ilmi, että RDS on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
käydyn oikeudenkäynnin aikana ollut konkurssimenettelyn kohteena.
24     Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi peruuttamispäätöksen siltä osin kuin komissio ei
ollut rajannut taloudellista tukea koskevaa palauttamisvaatimustaan summiin, jotka myöntämispäätöksen mukaan vastasivat sitä
osaa hankkeesta, joka CMV:n oli itse tarkoitus toteuttaa.
25     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tältä osin, että komissiolla oli kyllä oikeus nimetä päävastuullinen, jolle sääntöjenvastaisuuksien
tapahtuessa kuului suorittujen summien palauttaminen kokonaisuudessaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan oli
kuitenkin otettava huomioon, että mahdollinen taloudellisen tuen palauttamisvelvollisuus saattoi johtaa vakaviin seurauksiin
kyseessä olevien osapuolten kannalta. Näin ollen oikeusvarmuuden periaate edellytti, että sopimuksen noudattamiseen sovellettava
lainsäädäntö on riittävän selvä ja täsmällinen, jotta kyseiset osapuolet voivat yksiselitteisesti tuntea oikeutensa ja velvollisuutensa
ja ryhtyä sen mukaisesti toimenpiteisiin eli käsiteltävän asian yhteydessä sopia ennen mainitun tuen myöntämistä asianmukaisista
yksityisoikeudellisista keinoista, joiden avulla ne voivat suojata taloudelliset etunsa toisiinsa nähden. Myöntämispäätöksen
sanamuoto ei ollut nyt käsiteltävässä asiassa kuitenkaan niin selvä, että CMV:n olisi pitänyt katsoa olevansa yksin vastuussa
ennakkojen palauttamisen osalta. Tämä oli syy siihen, että CMV:lle osoitettu kaikkia suoritettuja summia koskeva palauttamisvaatimus
oli ristiriidassa suhteellisuusperiaatteen kanssa.
26     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi kanteen muilta osin ja määräsi, että asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Se katsoi, että komissio oli perustellusti riitauttanut CMV:n esittämät menoja koskevat tositteet ja että komissiolla oli
näin ollen oikeus vaatia CMV:tä palauttamaan sille maksettu osa ennakoista.
IV
Oikeudenkäyntimenettely yhteisöjen tuomioistuimessa
27     CMV valitti yhteisöjen tuomioistuimeen 28.5.2003.
28     Komissio teki 22.8.2003 päivätyssä vastineessaan vastavalituksen.
29     Italian tasavalta ei ole esittänyt huomautuksia valituksen käsittelyn yhteydessä.
V
Pää- ja vastavalituksissa esitetyt vaatimukset
30     CMV vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä vahvistetaan peruuttamispäätös ja ratkaisee riidan lopullisesti siten,
että kyseinen päätös kumotaan kokonaan, sekä
–       velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
31     Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
–       hylkää CMV:n valituksen
–       vastavalituksen perusteella kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin sillä kumotaan peruuttamispäätös sikäli ”kuin
komissio ei ole rajoittanut tuen palauttamista koskevaa vaatimustaan summiin, jotka vastaavat sitä osuutta hankkeesta, joka
kantajan itsensä oli myöntämispäätöksen mukaan toteutettava”, ja
–       velvoittaa CMV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VI
Valitukset
32     Vastavalitus on syytä tutkia ennen päävalitusta.
A
Vastavalitus
33     Komissio vetoaa vastavalituksensa tueksi kahteen valitusperusteeseen.
1.     Vastavalituksen ensimmäinen valitusperuste
a) Asianosaisten lausumat
34     Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut virheellisesti suhteellisuusperiaatetta sellaisessa tilanteessa,
jossa komissiolla ei myöntämispäätöksen oikean tulkinnan perusteella ole lainkaan harkintavaltaa. Komissio katsoo, että tämän
päätöksen mukaan kyseisen tuen ”saaja” oli CMV, ja RDS oli pelkästään toinen hankkeen toteutuksesta vastuussa oleva järjestö.
Mainitussa päätöksessä velvoitetaan komissio tietyissä olosuhteissa perimään koko tuki takaisin pelkästään CMV:ltä. RDS:ään
kohdistuva takaisinperintäyritys olisi näin ollen ollut lainvastainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen suorittama
myöntämispäätöksen arviointi on virheellinen, sillä vaikka se on tutkinut tiettyjä kyseisen päätöksen säännöksiä, se on arvioinut
jokaista niistä erikseen, kun näitä säännöksiä olisi pitänyt tutkia myös kokonaisuutena.
35     CMV katsoo, että myöntämispäätöksen liitteen II säännösten sisältö – tarkastellaanpa niitä erikseen tai kokonaisuutena – ei
ole sellainen, että sillä tarjottaisiin asianomaisille osapuolille yksiselitteinen ja riittävän selvä kuva niiden velvollisuuksista
ja vastuista. Lisäksi ei ole mitenkään mahdollista, että komissio olisi mainitun päätöksen nojalla velvollinen toimimaan yksin
CMV:tä vastaan.
b) Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
36     Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, sovellettavassa
lainsäädännössä ei täsmennetä – myönnettäessä taloudellista tukea hankkeelle, jonka toteuttaminen on useamman osapuolen tehtävänä
– sitä, miltä näistä osapuolista komissio voi vaatia tai sen on vaadittava tuen palauttamista, jos yksi tai useampi niistä
on syyllistynyt sääntöjenvastaisuuksiin hankkeen toteuttamisessa.
37     Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 54–64 kohdassa tutkinut, oliko myöntämispäätöksen
ja sen liitteiden sanamuoto – mahdollisen taloudellisen tuen palauttamisvelvollisuuden vakavat seuraukset asianomaisille osapuolille
huomioon ottaen – riittävän selvä ja täsmällinen niin, että kantajan oli huolellisena ja harkitsevana toimijana välttämättä
tiedettävä, että hankkeen toteuttamiseen liittyvien sääntöjenvastaisuuksien ilmetessä – olivatpa ne RDS:n tai sen itsensä
vastuulla – se oli ainoa osapuoli, joka oli yhteisöön nähden taloudellisesti vastuussa koko myönnetystä tuesta.
38     Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on arvioidessaan kunkin osapuolen myöntämispäätöksestä seuraavia oikeuksia ja
velvollisuuksia perusteellisesti tutkinut, oliko komissiolla tällä perusteella mahdollisuus vaatia yksin CMV:tä palauttamaan
kyseessä oleva taloudellinen tuki, joka oli myönnetty sen ja RDS:n toteuttamia toimenpiteitä varten, komission väitteitä,
joiden tarkoituksena on osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut myöntämispäätöksen tietyn säännöksen
vain riittämättömästi tai muista erillisenä huomioon, ei voida hyväksyä.
39     Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 48 ja 49 kohdassa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin esittää
tuomionsa 58–64 kohdassa vakuuttavasti, että myöntämispäätös ei kaiken kaikkiaan ollut riittävän selkeä ja täsmällinen CMV:n
asettamiseksi yksin taloudelliseen vastuuseen yhteisöön nähden siinä tapauksessa, että hankkeen toteutuksessa tapahtuu sääntöjenvastaisuuksia.
Näistä valituksenalaisen tuomion kohdista käy ilmi yhtäältä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut oikeudellisesti
riittävällä tavalla kaikki myöntämispäätöksen tulkintaa koskevat komission väitteet, ja toisaalta, että vastoin komission
väitettä se on tutkinut myöntämispäätöksen liitteen II merkitykselliset säännökset kyseisen päätöksen – sen liitteet mukaan
lukien – kokonaistarkastelun yhteydessä.
40     Edellä esitetyn perusteella vastavalituksen ensimmäinen valitusperuste on näin ollen hylättävä.
2.     Vastavalituksen toinen valitusperuste
a)     Asianosaisten lausumat
41     Komissio väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on väitetyn suhteellisuusperiaatteen loukkauksen vahvistaessaan
tosiasiassa arvostellut myöntämispäätöstä tehtäessä tapahtuneeksi väitettyä oikeusvarmuuden periaatteen loukkausta. Se on
näin ollen ylittänyt käsiteltävänään olleen asian objektiiviset rajat.
42     CMV korostaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole millään tavalla pyrkinyt arvostelemaan myöntämispäätöstä.
b)     Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
43     On aluksi muistettava, että silloin kun yhteisöjen tuomioistuin päättää toimivallan ylitystä koskevasta asiasta, se ei voi
lausua kanteen ulkopuolisesta seikasta (ks. yhdistetyt asiat 46/59 ja 47/59, Meroni v. korkea viranomainen, tuomio 14.12.1962,
Kok. 1962, s. 783, 801 ja asia 37/71, Jamet v. komissio, tuomio 28.6.1972, Kok. 1972, s. 483, 12 kohta), minkä vuoksi kumoavassa
tuomiossa ei voida ylittää sitä, mitä kantaja on vaatinut (asia C-310/97 P, komissio v. AssiDomän Kraft Products ym., tuomio
14.9.1999, Kok. 1999, s. I-5363, 52 kohta).
44     Valituksenalaisen tuomion 55–65 kohdasta käy kuitenkin ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ainoastaan tutkinut,
oliko myöntämispäätös riittävän selvä ja täsmällinen niin, että kantajan oli välttämättä tiedettävä, että hankkeen toteuttamiseen
liittyvien sääntöjenvastaisuuksien ilmetessä – olivatpa ne RDS:n tai sen itsensä vastuulla – se oli ainoa osapuoli, joka oli
yhteisöön nähden taloudellisesti vastuussa koko myönnetystä taloudellisesta tuesta.
45     Valituksenalaisen tuomion 65 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siten katsonut, että peruuttamispäätös – siltä
osin kuin siinä vaaditaan yksin CMV:ltä mainitun tuen palauttamista kokonaisuudessaan riippumatta hankkeen toteuttamisen sääntöjenvastaisuuksista
todellisuudessa aineellisesti vastuussa olevan osapuolen etsimisestä – on suhteeton toimenpide verrattuna CMV:lle sellaisesta
palauttamisvaatimuksesta aiheutuneisiin haittoihin, joka koskee jo myönnettyä tukea kokonaisuudessaan.
46     Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut myöntämispäätöksen laillisuutta, vaan se on arvioinut
mainittua päätöstä sen ratkaisemiseksi, oliko komissiolla oikeus vaatia yksin CMV:ltä koko kyseessä olevan tuen palauttamista.
Vastoin komission väitettä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei näin tehdessään ole ylittänyt käsiteltävänään olleen asian
objektiivisia rajoja.
47     Edellä esitetyn perusteella vastavalituksen toinen valitusperuste on siis hylättävä.
48     Kaikkien edellä esitettyjen seikkojen perusteella komission vastavalitus on näin ollen hylättävä.
B
Päävalitus
49     Valituksensa tueksi CMV vetoaa viiteen valitusperusteeseen. Valituksen sanamuodon mukaan ensimmäinen valitusperuste koskee
sitä, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole ratkaissut yhtä kanneperustetta. Toinen valitusperuste perustuu suhteellisuusperiaatteen
loukkaamiseen ja sen virheelliseen soveltamiseen sekä valituksenalaisen tuomion sisäiseen epäloogisuuteen. Kolmas valitusperuste
koskee asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan ja myöntämispäätöksen rikkomista ja virheellistä soveltamista sekä perustelujen puuttumista
ja mainitun tuomion sisäistä epäloogisuutta. Neljäs valitusperuste perustuu komission suorittamissa tarkastuksissa tapahtuneisiin
menettelyvirheisiin ja puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen tältä osin. Lopuksi viides valitusperuste koskee asetuksen N:o
4253/88 24 artiklan 2 kohdan rikkomista ja virheellistä soveltamista sekä suhteellisuusperiaatteen loukkaamista.
50     Päävalituksen osalta on ensimmäiseksi tutkittava CMV:n kolmas valitusperuste. Toiseksi yhteisöjen tuomioistuin pitää tarkoituksenmukaisena
ensimmäisen ja toisen valitusperusteen tutkimista yhdessä. Näiden jälkeen on tutkittava erikseen neljäs ja viides valitusperuste.
1.     Päävalituksen kolmas valitusperuste
51     Kolmannessa valitusperusteessaan CMV väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on komission CMV:tä vastaan peruuttamispäätöksessä
esittämiä väitteitä tutkiessaan nojautunut asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan virheelliseen ja kohtuuttomaan tulkintaan, kun
se on jättänyt huomiotta ”seuraamuksen asteittaisuutta” koskevan arviointiperusteen. Kaikkien näiden väitteiden osalta CMV
arvostelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta valituksenalaisen tuomion perustelujen virheellisyydestä.
52     Komissio katsoo, että CMV:n tämän valitusperusteen tueksi esittämät väitteet koskevat tosiseikkojen arviointia, ja ne on näin
ollen jätettävä tutkimatta. Siltä osin kuin CMV vetoaa sovelletun seuraamuksen ja arvosteltujen sääntöjenvastaisuuksien vakavuuden
väliseen suhteettomuuteen komissio katsoo, että tämä väite kuuluu päävalituksen viidennen valitusperusteen yhteyteen.
53     Niiden CMV:n väitteiden tutkimista varten, jotka koskevat komission peruuttamispäätöksessä esittämiä erityisiä väitteitä,
on aluksi korostettava, että yhteisöjen tuomioistuin on jo todennut – vastauksena väitteeseen, joka liittyi toimenpiteiden
asteittaisuutta koskevaan periaatteeseen – että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa annetaan komissiolle oikeus vaatia
yhteisön taloudellisen tuen peruuttamista kokonaisuudessaan ja että komission mainitun tuen vähentämistä koskevien mahdollisuuksien
rajoittaminen vain todettuja sääntöjenvastaisuuksia vastaavaan määrään edistäisi taloudellisen tuen hakijoiden petollista
toimintaa, koska nämä olisivat vaarassa menettää vain perusteettomasti saadut tukimäärät (ks. vastaavasti asia C-500/99 P,
Conserve Italia v. komissio, tuomio 24.1.2002, Kok. 2002, s. I‑867, 74, 88 ja 89 kohta).
a)     Romana Video -nimisen yhtiön ohjaamaan elokuvaan liittyvät väitteet
54     Peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen kuudennessa luetelmakohdassa todetaan seuraavaa:
”[CMV] on kirjannut ja ilmoittanut Romana Video -nimiselle yhtiölle maksetuksi 98 255 000 [Italian liiraa] (ITL) (50 672 ECU)
videon ohjaamisesta hankkeen yhteydessä. Tarkastushetkellä (25.–26.3.1998) oli vielä maksamatta 49 000 000 ITL. [CMV] on ilmoittanut,
ettei kyseistä määrää makseta, koska se oli videota koskevien oikeuksien myyntihinta toteuttajayhtiölle. [CMV] on esittänyt
todellisuudessa aiheutuneiksi kustannuksiksi määrän, joka oli 49 000 000 ITL:aa liian suuri.”
55     Valituksenalaisen tuomion 77 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, että myönnetyllä taloudellisella tuella
oli tarkoitus rahoittaa tietty prosenttiosuus kyseessä oleville osapuolille hankkeen toteuttamisesta tosiasiassa aiheutuneista
kustannuksista.
56     Seuraavassa kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomautti, että on selvää, että CMV oli tehnyt Romana Videon kanssa
sopimuksen, jonka mukaan se oli antanut kyseisen yhtiön tehtäväksi ohjata elokuvan Valnerinasta, minkä korvauksena on hankkeeseen
kirjattu summa eli noin 98 miljoonaa ITL, mutta se on kuitenkin maksanut mainitulle yhtiölle ainoastaan 49 miljoonaa ITL,
koska se on samalla sopimuksella myynyt tälle samalle yhtiölle kyseisen tuotteen markkinointioikeudet 49 miljoonan ITL:n summalla.
57     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että CMV on tosiasiassa kyseisen hankkeeseen
kuuluvan täsmällisen toimen toteuttamisen johdosta vastannut todellisista menoista, jotka vastaavat vain noin puolta hankkeeseen
kirjatuista kustannuksista. Mainitun tuomion mukaan komissio on nimittäin voinut perustellusti katsoa, että kyseisten liiketoimien
samanaikaisuuden sekä CMV:n ja Romana Videon hankkeen toteuttamisen aikana suorittaman tasauksen johdosta CMV on – sen sijaan,
että se olisi tehnyt voittoa kyseisen tuen johdosta saavutetulla tuloksella – todellisuudessa maksanut tämän hankkeeseen kuuluvan
toimen toteuttamisesta vain kyseisestä tasauksesta seuraavan summan.
58     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 80 ja 81 kohdassa, että sellaisten menojen kirjaamista
hankkeeseen, joita CMV:lle ei loppujen lopuksi ollut aiheutunut sen toteuttamisesta, voitiin pitää asetuksen N:o 4253/88 24
artiklassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisuutena.
59     CMV katsoo kuitenkin, että sillä oli oikeus kirjata kyseiset kustannukset kokonaisuudessaan ja myydä myöhemmin oikeudet kyseessä
olevaan elokuvaan.
60     Komissio sitä vastoin väittää, että jokaisen yhteisön tuen vastaanottajan on näytettävä toteen tukikelpoiset menot. CMV ei
ole tehnyt tätä mainitun elokuvan toteutuksen osalta.
61     On aluksi huomattava, että – kuten myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa
– CMV katsoo perustellusti, ettei asetuksessa N:o 4253/88 eikä myöntämispäätöksessä nimenomaisesti kielletä tuensaajaa tekemästä
voittoa taloudellisen tuen johdosta saavutetuilla tuloksilla.
62     Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 70 kohdassa, sellaisena voittona, joka ei vähennä aiheutuneita menoja,
voidaan kuitenkin pitää ainoastaan voittoa, joka on saatu markkinaehtoisesta kaupasta eikä pelkästä fiktiivisestä liiketoimesta,
jonka ainoana tarkoituksena on menojen lisääminen.
63     On todettava, että kysymys siitä, oliko kyseessä olevan elokuvan markkinointioikeuksien myynti Romana Videolle todellinen
kauppa vai fiktiivinen liiketoimi, koskee tosiseikkojen arviointia. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy kuitenkin ilmi, että
ainoastaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toimivaltainen toisaalta määrittämään ratkaisun perustaksi asetettavan
tosiseikaston, lukuun ottamatta sellaisia tapauksia, joissa määritetyn tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuimelle toimitetusta aineistosta, ja toisaalta arvioimaan tätä tosiseikastoa. Lukuun ottamatta sitä
tapausta, että tuomioistuimelle esitetty selvitys on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikaston arviointi ei näin
ollen ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin (ks.
erityisesti asia C-390/95 P, Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomio 11.2.1999, Kok. 1999, s. I‑769, 29 kohta ja asia
C-237/98 P, Dorsch Consult v. neuvosto ja komissio, tuomio 15.6.2000, Kok. 2000, s. I‑4549, 35 kohta).
64     Tältä osin on muistettava, että CMV ei ole vedonnut tosiseikkojen huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla. Näin ollen yhteisöjen
tuomioistuin ei voi tutkia tätä kysymystä käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä.
65     Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 72 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuin voi sitä vastoin arvioida, onko
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.  CMV:n väitteiden tarkoitus näyttää olevan sen
osoittaminen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut ovat ristiriitaiset siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on hyväksynyt sen mahdollisuuden, että mainitun tuen johdosta saavutetuilla tuloksilla tehdään voittoa, mutta
siitä huolimatta komissio saa pitää elokuvaoikeuksien myyntiä menojen pienennyksenä.
66     Tältä osin on korostettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 79 kohdassa, että
komissio oli voinut kyseisten liiketoimien samanaikaisuuden sekä CMV:n ja Romana Videon jo hankkeen toteuttamisen aikana suorittaman
tasauksen johdosta perustellusti päätellä, että CMV on tämän yhtiön toteuttaman elokuvan johdosta tosiasiassa vastannut todellisista
menoista, jotka vastaavat vain noin puolta hankkeeseen kirjatuista kustannuksista.
67     Tämä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämä selvä ja yksiselitteinen toteamus on näin ollen riittävästi perusteltu.
Vastoin CMV:n väitettä laillisen liiketoimen mahdollisuudesta ei ole seurauksena, että CMV:n toteuttama liiketoimi on tosiasiasiassa
ollut tällainen toimi.
68     CMV toteaa myös, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 81 kohdassa,
että todellisuutta vastaamattomien kulujen kirjaamista on pidettävä kyseessä olevan taloudellisen tuen myöntämisedellytysten
ja tällaisen tuen saajalla olevan lojaalisuusvelvoitteen vakavana laiminlyöntinä, ja näin ollen sitä voidaan pitää asetuksen
N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisuutena. Tältä osin CMV korostaa, että myöntämispäätöksen 3 artiklan
toisen kohdan säännöksissä, jotka on esitetty valituksenalaisen tuomion 76 kohdassa, säädetään, että ”jos todellisuudessa
aiheutuneiden kustannusten määrä johtaa hyväksyttävien kustannusten laskuun verrattuna alkuperäisiin suunnitelmiin, tukea
vähennetään suhteellisesti sen loppuosaa maksettaessa”. Vaikka elokuvan kustannukset alittaisivat alun perin suunnitellun
määrän, asetuksen N:o 4253/88 24 artikla ei CMV:n mukaan soveltuisi, koska tämä tilanne on täysin säännelty myöntämispäätöksen
mainituilla säännöksillä.
69     Tältä osin on todettava, että vastoin CMV:n väitettä pelkästään se seikka, että myöntämispäätöksen 3 artiklan toisessa kohdassa
varaudutaan tilanteisiin, joissa tosiasiassa aiheutuneet kustannukset alittavat alkuperäiset suunnitelmat, ei merkitse sitä,
ettei hankkeen kustannusten lisäämiseksi tarkoitettu fiktiivinen liiketoimi olisi asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettu
sääntöjenvastaisuus. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 77 kohdassa, yhteisön tukia koskevan perusperiaatteen
mukaan yhteisö voi nimittäin tukea ainoastaan todellisuudessa syntyneitä menoja (ks. vastaavasti tilien tarkastamisen ja hyväksymisen
osalta asia C-55/91, Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993, Kok. 1993, s. I‑4813, 67 kohta; asia C-253/97, Italia v. komissio,
tuomio 28.10.1999, Kok. 1999, s. I‑7529, 6 kohta; asia C-153/01, Espanja v. komissio, tuomio 7.10.2004, Kok. 2004, s. I‑9009,
66 kohta ja asia C-199/03, Irlanti v. komissio, tuomio 15.9.2005, 26 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Sellaisten
menojen kirjaamisella hankkeeseen, jotka eivät ole tosiasiassa aiheutuneet sen toteuttamisesta, loukataan vakavasti kyseistä
periaatetta, ja näin ollen sitä voidaan pitää asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisuutena. Myöntämispäätöksen
3 artiklan toisessa kohdassa säädetään mekanismista, joka mahdollistaa tukikelpoisten menojen määrittämisen siinä tapauksessa,
että ne osoittautuisivat alkuperäisiä suunnitelmia alhaisemmiksi, mutta siinä ei tarkoiteta tilannetta, jossa hankkeeseen
kirjataan kustannuksia, joiden todellista aiheutumista ei ole osoitettu.
70     Näin ollen ne CMV:n väitteet, jotka koskevat Romana Video -yhtiön ohjaamaa elokuvaa, on hylättävä.
b)     Henkilöstökustannuksiin liittyvät väitteet
71     Peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen seitsemännessä luetelmakohdassa todetaan seuraavaa:
”[CMV] on kirjannut hankkeeseen 202 540 668 ITL:n (104 455 ECU) määrän kustannuksia, jotka liittyvät viiden henkilön työhön
turisti-informaatio-nimisessä hankkeen osassa. Näiden kustannusten osalta [CMV] ei ole esittänyt niiden perusteena olevia
asiakirjoja (työsopimuksia, toteutettujen toimenpiteiden yksityiskohtaisia kuvauksia).”
72     Lisäksi peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen yhdeksännessä luetelmakohdassa todetaan seuraavaa:
”[CMV] on ilmoittanut 152 340 512 ITL:n (78 566 ECU) summan henkilöstökustannuksiksi, jotka liittyvät muihin toimintoihin
kuin turisti-informaatioon. [Se] ei ole esittänyt asiakirjoja, jotka voisivat osoittaa näiden suoritusten tosiasiallisuuden
ja niiden suoran yhteyden hankkeeseen.”
73     Tältä osin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, että myöntämispäätöksen liitteessä
II olevan 3 kohdan mukaan ”henkilöstökustannusten – – on liityttävä suoraan hankkeen toteuttamiseen ja oltava sen kannalta
tarkoituksenmukaisia”. Kyseisen tuomion 95 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin teki johtopäätöksen, ettei komissio
ollut tehnyt virhettä katsoessaan, ettei CMV ollut toimittanut sille tositteita, jotka osoittaisivat, että hankkeeseen kirjatut
henkilöstökustannukset liittyivät suoraan hankkeen toteuttamiseen ja olivat tarkoituksenmukaisia.
74     CMV katsoo esittäneensä riittävät tiedot taulukoissa, joista ilmenevät asianomaisten henkilöiden nimet, näiden henkilöiden
hankkeeseen käyttämää aikaa koskeva arvio, heidän palkkansa sekä niistä hankkeen toteuttamisen kannalta aiheutuneet menot.
Lisäksi kyseisten menojen perusteltavuus ilmenee sen mukaan jo siitä, että hanke on toteutettu.
75     Komissio vetoaa tältä osin valituksenalaisen tuomion 94 kohtaan, jonka mukaan CMV:n on osoitettava – sen lisäksi, että hanke,
sellaisena kuin komissio on sen hyväksynyt myöntämispäätöksessä, on käytännössä oikein toteutettu – että kaikkia yhteisön
tuen osia vastaa tosiasiallinen suoritus, joka oli välttämätön hankkeen toteuttamisen kannalta.
76     Ensinnäkin yhteisö voi tukea ainoastaan todellisuudessa syntyneitä menoja, kuten on todettu tämän tuomion 69 kohdassa. Näin
ollen – jotta komissio voisi harjoittaa valvontaansa – yhteisön taloudellisten tukien saajien on kyettävä osoittamaan sellaisiin
hankkeisiin kirjattujen kustannusten tosiasiallisuus, joita varten tällaisia tukia on myönnetty. Kuten yhteisöjen tuomioistuin
on jo todennut, se, että mainittujen tukien hakijat ja saajat toimittavat luotettavia tietoja, on siis välttämätöntä sen valvonta-
ja todistejärjestelmän asianmukaisen toiminnan kannalta, joka on otettu käyttöön tuen myöntämisedellytysten täyttymisen tarkistamiseksi
(ks. asia C-18/03 P, Vela ja Tecnagrind v. komissio, määräys 25.11.2004, 135 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
77     Toiseksi CMV:n väitettä, jonka mukaan kyseessä olevat kustannukset ovat perusteltuja pelkästään sen seikan johdosta, että
hanke on toteutettu, ei voida hyväksyä. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin jo todennut, ettei asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa
säädetyt taloudellisen tuen peruuttamista ja perusteettomasti maksetun summan palauttamista koskevia toimenpiteitä ole tarkoitettu
ainoastaan tilanteisiin, joissa laiminlyönnit vaarantavat hankkeen toteutuksen tai muuttavat hanketta niin merkittävästi,
että hankkeen laatu ja jopa olemassaolo vaarantuu (ks. vastaavasti em. asia Vela ja Tecnagrind v. komissio, määräyksen 129–134
kohta). Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti todennut valituksenalaisen tuomion 94 kohdassa,
ettei voida väittää, että kyseisen säännöksen mukaisia seuraamuksia on mahdollista soveltaa ainoastaan silloin, kun rahoitettua
toimea ei ole kokonaan tai osittain toteutettu.
78     Edellä esitetystä seuraa, että hankkeen toteuttamisen toteennäyttäminen ei siten riitä erityisen tuen myöntämisen perustelemiseksi.
Tuensaajan on sitä vastoin esitettävä näyttö siitä, että hänelle on aiheutunut henkilöstömenoja kyseessä olevan tuen myöntämiselle
vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
79     Kysymys siitä, ovatko CMV:n henkilöstökustannuksista esittämät tositteet riittäviä näiden vaatimusten kannalta, koskee kuitenkin
tosiseikkojen arviointia, joka tämä tuomion 63 kohdassa esitetyistä syistä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman
valvonnan piiriin muutoksenhaun yhteydessä.
80     Perusteluvelvollisuuden noudattamisen osalta riittää sen toteaminen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen
tuomion 91–93 kohdassa esittänyt, että CMV:n toimittamat tositteet eivät riittäneet osoittamaan henkilöstökustannusten liittymistä
hankkeeseen eivätkä ne myöskään mahdollistaneet kustannusten tarkoituksenmukaisuuden arviointia. Tällaisessa toteamuksessa
perustellaan oikeudellisesti riittävällä tavalla ne syyt, joiden takia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut,
ettei henkilöstökustannuksista ollut esitetty riittäviä tositteita.
81     Näin ollen henkilöstökustannuksia koskevat CMV:n väitteet on hylättävä.
c)     Yleisiin kustannuksiin liittyvät väitteet
82     Peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen kymmenennessä luetelmakohdassa todetaan seuraavaa:
”[CMV] on kirjannut hankkeeseen 31 500 000 ITL:n (26 302 ECU) määrän, joka vastaa yleisiä kustannuksia (kahden toimiston vuokraaminen,
lämmitys, sähkö, vesi ja siivous). Kyseistä kirjausta ei ole voitu perustella minkään tyyppisellä asiakirjalla.”
83     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin täsmensi valituksenalaisen tuomion 105 kohdassa tältä osin, että komission toteama yleisiin
kustannuksiin liittyvä sääntöjenvastaisuus koskee ainoastaan kustannuksia, jotka liittyivät CMV:n hallinnassa jo ennen kyseessä
olevan tuen myöntämistä olleiden tilojen käyttöön hanketta varten. Kyseisen tuomion 106 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin totesi – muistutettuaan, että myönnetyllä tuella oli tarkoitus rahoittaa tietty prosenttiosuus kyseessä oleville
osapuolille hankkeen toteuttamisesta tosiasiassa aiheutuneista kustannuksista – että komissio on voinut vilpillisten menettelytapojen
ehkäisemiseksi katsoa, että yleiset kustannukset – sellaiset kuin ne, jotka CMV on käsiteltävässä asiassa kirjannut – eivät
tosiasiassa olleet yhteydessä hankkeen toteuttamiseen, vaan ne olivat kustannuksia, joista tuensaajan olisi pitänyt vastata
joka tapauksessa tavanomaisen toimintansa johdosta ja riippumatta tämän hankkeen toteuttamisesta. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin totesi mainitun tuomion 107 kohdassa, ettei komissio ollut tehnyt virhettä katsoessaan, että näiden kustannusten
kirjaaminen oli asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettu sääntöjenvastaisuus.
84     CMV korostaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tältä osin rajoittunut hyväksymään komissiolta peräisin olevan
oletuksen, vaikka sen olisi pitänyt vaatia todisteita siitä, että menoja ei ollut todellisuudessa syntynyt. CMV:n mukaan valituksenalaisen
tuomion 106 ja 107 kohta tarkoittaa sitä, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettu sääntöjenvastaisuus voi perustua
pelkästään komission epäilykseen.
85     On kuitenkin todettava, että CMV jättää näin huomioimatta sen, että sillä oli tämän tuomion 76 kohdassa esitetyistä syistä
velvollisuus perustella, että kirjatut menot liittyivät hankkeen toteutukseen ja olivat sen kannalta tarkoituksenmukaisia.
86     Velvollisuus noudattaa myöntämispäätöksestä ilmeneviä taloudellisia edellytyksiä on, samalla tavalla kuin velvollisuus todella
toteuttaa hanke, tuensaajan keskeinen sitoumus ja siten yhteisön taloudellisen tuen myöntämisedellytys (ks. vastaavasti em.
asia Vela ja Tecnagrind v. komissio, määräyksen 135 kohta).
87     Tästä seuraa, että sen jälkeen kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli todennut komission voineen katsoa, että kyseessä
olevat yleiset kustannukset eivät tosiasiassa liittyneet hankkeen toteutukseen, mikä on tosiseikkoja koskeva toteamus, joka
ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin nyt käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä, se totesi
perustellusti, että näiden menojen kirjaaminen oli asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettu sääntöjenvastaisuus.
88     Näin ollen yleisiä kustannuksia koskevat CMV:n väitteet on hylättävä.
d)     Konsultointikustannuksiin liittyvät väitteet
89     Komissio totesi peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen kahdeksannessa luetelmakohdassa seuraavaa:
”[CMV] on kirjannut hankkeeseen 85 000 000 ITL:n (43 837 ECU) määrän, joka vastaa Mauro Brozzi e Associati SAS -nimisen [konsulttitoimiston]
veloittamia konsultointikustannuksia. Kyseisiä kustannuksia ei ole tuettu tositeasiakirjoilla, jotka mahdollistaisivat toimitettujen
palveluiden tosiasiallisuuden ja täsmällisen luonteen vahvistamisen.”
90     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 117 kohdassa, ettei CMV ollut osoittanut, että komissio
oli tehnyt virheen katsoessaan, ettei kyseessä olevia konsultointikustannuksia ollut perusteltu asiakirjoilla, jotka olisivat
mahdollistaneet suoritettujen palveluiden tosiasiallisuuden ja täsmällisen luonteen osoittamisen. Tämän perusteella ensimmäisen
oikeusasteen tuomioistuin päätteli, että komissio oli kyseisen syyn johdosta perustellusti todennut asetuksen N:o 4253/88
24 artiklassa tarkoitetun sääntöjenvastaisuuden tapahtumisen.
91     CMV vetoaa valituksenalaisen tuomion perustelujen puuttumiseen tältä osin. Sen mukaan CMV:n ja konsulttitoimisto Mauro Brozzi
e Associatin välillä allekirjoitetusta sopimuksesta käy ilmi, että neljä viidesosaa suunnitelluista suorituksista on kiistattomasti
toimitettu.
92     Tältä osin on todettava, että CMV ei ole esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle mitään sellaista seikkaa, joka näyttäisi toteen
perusteluvelvollisuuden laiminlyönnin. Tämän velvollisuuden väitettyä laiminlyöntiä koskevan väitteen varjolla se nimittäin
vaatii pääasiassa uutta tosiseikkojen arviointia, vaikka yhteisöjen tuomioistuin ei tämän tuomion 63 kohdassa esitetyistä
syistä ole toimivaltainen suorittamaan sitä muutoksenhaun yhteydessä.
93     Näin ollen mainittuja konsultointikustannuksia koskevat CMV:n väitteet on hylättävä.
e)     Kastelujärjestelmään liittyvät väitteet
94     Komissio on todennut peruuttamispäätöksen yhdeksännen perustelukappaleen yhdennessätoista luetelmakohdassa seuraavaa:
”Spelttivehnän ja tryffeleiden kasvatus -nimisen toimen yhteydessä on [myöntämispäätöksessä] suunniteltu toteutettavaksi investointeja,
jotka koskevat kastelujärjestelmien parantamista tryffelinkasvatusta varten ja joiden määrä on 41 258 ECU. Näitä investointeja
ei ole toteutettu ja komissiolle ei ole esitetty mitään selitystä tältä osin.”
95     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 126–129 kohdassa tältä osin, ettei CMV ollut esittänyt
tositteita tällaisia investointeja vastaavista kustannuksista, ja se teki tämän jälkeen johtopäätöksen, ettei komissio ollut
tehnyt virhettä arvioidessaan kantajan jättäneen osoittamatta, että mainitut investoinnit oli tosiasiassa toteutettu.
96     CMV väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole ottanut huomioon sen kanteen tueksi esitettyä asiantuntijalausuntoa.
Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi arvostella CMV:tä siitä, ettei se ole kyennyt useiden vuosien jälkeen
perustemaan kustannuksia, jotka olivat aiheutuneet kolmansien osapuolten toteuttamista kiireellisistä kastelutoimenpiteistä
kesinä, joille oli tyypillistä suuri kuivuus.
97     Valituksenalaisen tuomion 129 kohdasta käy ilmi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustanut arviointinsa tältä
osin johtopäätökseen, jonka mukaan ”komissio ei ol[lut] tehnyt virhettä arvioidessaan kantajan jättäneen osoittamatta, että
kastelujärjestelmän osalta suunnitellut investoinnit o[li] tosiasiassa toteutettu”. Kuten tämän tuomion 76 kohdasta käy ilmi,
ainoastaan asianmukaisesti perustellut menot ovat tukikelpoisia. On selvää, ettei CMV ole esittänyt näitä investointeja vastaavia
tositteita. Niiden esittämisen väitetyn vaikeuden osalta on viitattava myöntämispäätöksen liitteessä II olevaan 6 kohtaan,
jonka mukaan kyseessä olevan taloudellisen tuen saajan on säilytettävä kaikki tositteet ja annettava ne komission käyttöön.
Kuten julkisasiamies on perustellusti todennut ratkaisuehdotuksensa 91 kohdassa, CMV:n ei olisi pitänyt kirjata näitä kustannuksia,
mikäli sillä ei ollut tarvittavia tositteita käytettävissään.
98     Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle esitetyn asiantuntijalausunnon osalta valituksenalaisen tuomion 121 kohdasta käy
ilmi, että se koskee ainoastaan sitä kysymystä, oliko ilmaisu ”varakastelujärjestelmä”, jota käytettiin tämän erityisen hankkeen
yhteydessä, ymmärrettävä CMV:n ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämällä tavalla ja olivatko vastaavat kustannukset
yhteensopivia niiden hintojen kanssa, joita tavallisesti noudatetaan EMOTR:n yhteydessä toteutettavissa toimenpiteissä. Kuten
julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 90 kohdassa, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole mainitun tuomion
129 kohdassa kuitenkaan ratkaissut sitä, mitä toimenpiteitä myöntämispäätöksen mukaan oli toteutettava.
99     Näin ollen kastelujärjestelmää koskevat CMV:n väitteet on hylättävä.
100   Edellä esitetyn perusteella päävalituksen kolmas valitusperuste on siis hylättävä.
2.     Päävalituksen ensimmäinen ja toinen valitusperuste
a)     Asianosaisten lausumat
101   Ensimmäisessä valitusperusteessaan CMV näyttää väittävän, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin – rajatessaan tutkintansa
siihen kysymykseen, oliko komissiolla oikeus vaatia CMV:ltä koko kyseessä olevan taloudellisen tuen palauttamista – ei ole
arvioinut suhteettomuutta ja syrjintää koskevaa riskiä, joka sen mukaan seuraa RDS:n mahdollisesti tekemien sääntöjenvastaisuuksien
”lukemisesta” sen syyksi, vaikka sillä ei ole mahdollisuutta vastata RDS:ää vastaan esitettyihin väitteisiin ja vaikka sääntöjenvastaisuudet,
joista CMV:tä arvostellaan, eivät vastaa edes 29:ää prosenttia hankkeen kustannuksista.
102   Toisessa valitusperusteessaan CMV väittää, että koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli todennut pelkästään CMV:hen
kohdistetun koko mainitun tuen palauttamisvaatimuksen suhteettomuuden, sen olisi pitänyt kumota peruuttamispäätös kokonaisuudessaan
eikä pelkästään osittain ja tarkastella CMV:n asemaa uudelleen pelkästään niiden sääntöjenvastaisuuksien valossa, joista CMV:tä
itseään arvosteltiin.
103   Komissio katsoo, että ensimmäinen valitusperuste on jätettävä tutkimatta joko sen takia, että se on epäselvä, tai sen takia,
että CMV:llä ei ole intressiä sen esittämiseen. Toissijaisesti siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi, että
ensimmäinen valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi ja että se on perusteltu, komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta
ratkaisemaan pääasian ja hylkäämään CMV:n esittämät perustelut.
104   Toisen valitusperusteen osalta komissio huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimenomaisesti todennut
koko taloudellisen tuen peruuttamisen lailliseksi ja rajoittunut jakamaan palauttamisvelvollisuuden eri tavalla kuin peruuttamispäätöksessä.
Se vetoaa tältä osin prosessiekonomiaa ja hallinnon taloudellisuutta koskeviin yleisiin periaatteisiin väittäessään, että
tämä valitusperuste on perusteeton, sillä siinä tapauksessa, että mainittu päätös olisi kumottu kokonaisuudessaan, olisi ollut
tarpeen tehdä uusi päätös, jossa olisi pääasiallisesti toistettu peruuttamispäätöksen sisältö.
b)     Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
i)     Päävalituksen ensimmäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottaminen
105   Aluksi on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan EY 225 artiklasta, yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön
58 artiklan ensimmäisestä kohdasta ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1 kohdan c alakohdasta seuraa,
että valituksessa on ilmoitettava täsmällisesti sekä se, miltä kaikilta osin tuomion kumoamista vaaditaan, että ne oikeudelliset
perusteet ja perustelut, joihin erityisesti halutaan vedota tämän vaatimuksen tueksi (ks. mm. asia C-352/98, Bergaderm ja
Goupil, tuomio 4.7.2000, Kok. 2000, s. I-5291, 34 kohta; asia C-248/99 P, Ranska v. Monsanto ja komissio, tuomio 8.1.2002,
Kok. 2002, s. I-1, 68 kohta ja asia C-41/00 P, Interporc v. komissio, tuomio 6.3.2003, Kok. 2003, s. I-2125, 15 kohta).
106   Kyseisissä säännöksissä asetettua perusteluvelvollisuutta ei siten täytä sellainen valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan
sanasta sanaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut, mukaan luettuina sellaiset,
joiden pohjana olevien tosiseikkojen osalta tämä tuomioistuin on tosiseikastoa määrittäessään nimenomaisesti omaksunut eri
näkemyksen (ks. mm. asia C-174/97 P, FFSA ym. v. komissio, määräys 25.3.1998, Kok. 1998, s. I-1303, 24 kohta ja em. asia Interporc
v. komissio, tuomion 16 kohta). Tällaisella valituksella pyritään tosiasiassa ainoastaan siihen, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan (ks. asia C-26/94
P, X v. komissio, määräys 26.9.1994, Kok. 1994, s. I-4379, 13 kohta ja em. asia Bergaderm ja Goupil v. komissio, tuomion 35
kohta).
107   Jos valittaja kuitenkin riitauttaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tekemän yhteisön oikeuden tulkinnan tai soveltamisen,
ensimmäisessä oikeusasteessa tutkittuja oikeuskysymyksiä voidaan käsitellä uudelleen valituksen yhteydessä (ks. asia C-210/98
P, Salzgitter v. komissio, tuomio 13.7.2000, Kok. 2000, s. I‑5843, 43 kohta). Muutoksenhakumenettelyn tarkoitus jäisi nimittäin
osaksi toteutumatta, jollei valittaja voisi tällä tavoin perustaa valitustaan perusteisiin ja perusteluihin, jotka on esitetty
jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa (ks. mm. asia C-345/00 P, FNAB ym. v. neuvosto, määräys 10.5.2001, Kok. 2001,
s. I‑3811, 30 ja 31 kohta; asia C-321/99 P, ARAP ym. v. komissio, tuomio 16.5.2002, Kok. 2002, s. I‑4287, 49 kohta ja em.
asia Interporc v. komissio, tuomion 17 kohta).
108   Komissio väittää nyt käsiteltävänä olevassa asiassa, että valituksen ensimmäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamisen
edellytykset selvästi puuttuvat siitä syystä, ettei se ole selkeyttä ja täsmällisyyttä koskevien vähimmäisvaatimusten mukainen.
Komission mukaan ensimmäistä valitusperustetta voidaan tulkita vähintään kahdella tavalla.
109   Tältä osin on todettava yhtäältä, että ensimmäisellä valitusperusteella on kokonaisuutena tarkasteltuna tarkoitus kyseenalaistaa
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi niistä oikeuskysymyksistä, joita se on käsitellyt ensimmäisenä oikeusasteena
ensimmäisen kanneperusteen yhteydessä, ja toisaalta, että CMV ilmoittaa täsmällisesti tietyt kohdat, joiden osalta valituksenalaisen
tuomion kumoamista vaaditaan.
110   CMV:n ensimmäisen valitusperusteensa tueksi yhteisöjen tuomioistuimessa esittämät perustelut eivät tosin ole täysin yksiselitteisiä
erikseen tarkasteltuina. Ensimmäistä valitusperustetta tukevat perustelut ovat – luettaessa niitä yhdessä päävalituksen toisen
valitusperusteen kanssa – kuitenkin riittävän selkeät täyttääkseen vaatimukset, jotka asetetaan EY 225 artiklassa, yhteisöjen
tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisessä kohdassa ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 112 artiklan 1
kohdan c alakohdassa.
111   On nimittäin ilmeistä, että kahdessa ensimmäisessä valitusperusteessaan CMV väittää, että siihen kohdistuva ankara seuraamus
eli kyseessä olevan taloudellisen tuen peruuttaminen kokonaisuudessaan määrättiin RDS:n vastuulla olevien sääntöjenvastaisuuksien
johdosta ja että näin ollen peruuttamispäätös olisi pitänyt kumota kokonaisuudessaan sen takia, että se oli virheellisesti
asetettu vastuuseen hankkeen osista, joiden toteuttaminen kuului RDS:lle, ja CMV:n asemaa olisi pitänyt tarkastella uudelleen
pelkästään niiden sääntöjenvastaisuuksien valossa, joista sitä itseään arvosteltiin.
112   CMV esittää siis perustelunsa kahdessa osassa: ensimmäisellä valitusperusteella on tarkoitus osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin ei ole arvioinut mahdollisuutta, että CMV:lle on määrätty seuraamus, jonka ankaruus perustuu osittain sääntöjenvastaisuuksiin,
joista RDS:ää arvostellaan, kun taas toisella valitusperusteella on tarkoitus osoittaa, että ne sääntöjenvastaisuudet, joista
sitä arvostellaan, eivät ole oikeassa suhteessa sen seuraamuksen ankaruuteen, jota taloudellisen tuen peruuttaminen kokonaisuudessaan
merkitsi ja joka perustui suurelta osin sääntöjenvastaisuuksiin, joista arvosteltiin RDS:ää, jotka koskivat noin 70:tä prosenttia
kyseessä olevista kustannuksista ja joiden osalta CMV:lle ei ole annettu mahdollisuutta esittää vastausta.
113   Päävalituksen ensimmäistä valitusperustetta ei näin ollen ole jätettävä tutkimatta selkeyden ja täsmällisyyden puutteen takia.
114   Komissio vetoaa myös puolustuksessaan CMV:n puuttuvaan intressiin vedota ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kanneperusteen
väitettyyn ratkaisematta jättämiseen, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa pääasiallisesti
hyväksynyt mainitun kanneperusteen ja tästä syystä alentanut huomattavasti CMV:lle määrätyn taloudellisen seuraamuksen määrää.
115   Tämän seikan osalta riittää sen toteaminen, että sen tulkinnan mukaan, joka on tämän tuomion 111 ja 112 kohdassa esitetyllä
tavalla annettava valituksen ensimmäiselle valitusperusteelle, tämä ensimmäinen valitusperuste koskee tosiasiassa peruuttamispäätöksen
kumoamista kokonaisuudessaan eikä sen kumoamista osittain. Tästä seuraa, että vastoin komission väitettä CMV:llä on intressi
vedota tähän valitusperusteeseen.
116   Oikeudenkäyntiväite, jonka mukaan CMV:llä ei ole intressiä vedota päävalituksen ensimmäiseen valitusperusteeseen, ei siten
ole perusteltu.
117   Näin ollen on todettava, että tämä valitusperuste voidaan ottaa tutkittavaksi, koska mikään päävalituksen ensimmäistä valitusperustetta
vastaan esitetyistä oikeudenkäyntiväitteistä ei ole perusteltu.
ii)   Päävalituksen ensimmäisen ja toisen valitusperusteen perusteltavuus
118   CMV:n kirjelmistä käy ilmi, että sen ensimmäinen ja toinen valitusperuste, jotka on esitetty tämän tuomion 111 ja 112 kohdassa,
perustuvat olettamukseen, jonka mukaan päätökseen, jolla CMV:ltä vaadittiin taloudellisen tuen palauttamista kokonaisuudessaan,
ovat vaikuttaneet sääntöjenvastaisuudet, joista on arvosteltu pelkästään RDS:ää, joten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
on valituksenalaisella tuomiolla – ollessaan kumoamatta peruuttamispäätöstä kokonaisuudessaan – mahdollistanut sen, että CMV:n
vastuulle jää perusteettomasti sääntöjenvastaisuuksia, joista yksin RDS on vastuussa.
119   On kuitenkin todettava, että CMV jättää näin huomioimatta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päättelyn ja valituksenalaisen
tuomion seuraukset.
120   On nimittäin aluksi muistettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ensimmäistä kanneperustetta tutkiessaan todennut,
että kun otetaan huomioon koko kyseessä olevan tuen palauttamista koskevasta vaatimuksesta CMV:lle aiheutuvat vakavat seuraukset
ja myöntämispäätöksen selkeyden ja täsmällisyyden puute, komissio oli rikkonut suhteellisuusperiaatetta, kun se oli vaatinut
pelkästään CMV:ltä koko mainitun tuen palauttamista. Se ei kuitenkaan ole lainkaan antanut ymmärtää mainitun kanneperusteen
arvioinnin yhteydessä tai missään muussa valituksenalaisen tuomion kohdassa, että RDS:n toiminta olisi vaikuttanut tällaiseen
vaatimukseen.
121   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on toisen kanneperusteen yhteydessä ja varsinkin valituksenalaisen tuomion 80, 81, 95–97,
107, 117, 129 ja 130 kohdassa päinvastoin erityisesti todennut jokaisen seikan, josta CMV:tä on arvosteltu peruuttamispäätöksessä,
olevan asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa tarkoitettu sääntöjenvastaisuus. CMV ei ole itsekään koskaan väittänyt, että RDS
olisi ollut osallisena jossain näistä sääntöjenvastaisuuksista.
122   Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisen tuomion 142–149 kohdassa perustellusti – kuten ilmenee
tämän tuomion 53 ja 77 kohdasta – todennut, että tällaiset sääntöjenvastaisuudet huomioon ottaen komissiolla oli oikeus peruuttaa
kyseessä oleva taloudellinen tuki siltä osin kuin se liittyi CMV:n vastuulla oleviin hankkeen osiin.
123   Tässä tilanteessa ja prosessiekonomian periaate huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella oli vapaus kumota
peruuttamispäätös ainoastaan siltä osin kuin komissio ei ollut rajoittanut kyseisen tuen palauttamista koskevaa vaatimustaan
summiin, jotka vastasivat CMV:lle kuuluvaa osuutta hankkeesta. Siinä tapauksessa, että peruuttamispäätös olisi kumottu kokonaisuudessaan,
komission olisi nimittäin pitänyt tehdä CMV:tä koskeva uusi päätös, jossa olisi pääasiallisesti toistettu peruuttamispäätöksen
sisältö niiden hankkeen osien osalta, jotka olivat CMV:n vastuulla.
124   Näin ollen ei ole tarpeen ratkaista kysymystä, onko CMV:lle annettu mahdollisuus vastata RDS:ää vastaan esitettyihin väitteisiin,
koska tämä kysymys on joka tapauksessa vailla merkitystä nyt tutkittavana olevien valitusperusteiden arvioinnin kannalta.
Kyseessä on sitä paitsi tosiseikkojen arviointi, joka ei tämän tuomion 63 kohdassa esitetyistä syistä kuulu yhteisöjen tuomioistuimen
toimivaltaan muutoksenhaun yhteydessä.
125   Näin ollen  CMV:n perustelut on hylättävä.
126   Edellä esitetyn perusteella päävalituksen ensimmäinen ja toinen valitusperuste on siis hylättävä.
3.     Päävalituksen neljäs valitusperuste
a)     Asianosaisten lausumat
127   Neljännessä valitusperusteessaan CMV väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole toisen kanneperusteen kolmatta
osaa tutkiessaan tulkinnut oikein puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevia perusteluja. Se täsmentää, että kyseiset
perustelut eivät koskeneet yleistä mahdollisuutta toimien perustelemiseen, vaan erityisesti komission paikan päällä tekemien
tarkastuskäyntien toteuttamistapaa. Sen mukaan on etenkin huomattava, että virheellisesti kyseisestä tarkastustoimenpiteestä
ei ole pidetty pöytäkirjaa ja ettei tarkastuksen yhteydessä kopioiduista asiakirjoista ole laadittu luetteloa. CMV täsmentää
tältä osin, että tarkastuksen kohteena olevien henkilöiden puolustautumisoikeuksien kunnioittamiseksi tällaisen toimenpiteen
pitäisi olla kontradiktorinen ja siitä pitäisi laatia täsmällinen kertomus.
128   Komissio huomauttaa, että sen tarkastajilla ei ollut velvollisuutta laatia pöytäkirjaa paikan päällä ja että tässä tapauksessa
mainitussa tarkastuksessa on noudatettu kontradiktorista menettelyä. Kyseisen toimielimen mukaan ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin on näiden seikkojen valossa todennut valituksenalaisen tuomion 138 kohdassa, että puolustautumisoikeuksia oli
kunnioitettu.
b)     Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
129   Kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisen tuomion 136 kohdassa, yhteisöjen tuomioistuimen
oikeuskäytännöstä käy ilmi, että puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen missä tahansa menettelyssä, jota käydään tiettyä
henkilöä vastaan ja joka voi päättyä tälle vastaiseen päätökseen, on yhteisön oikeuden perustavanlaatuinen periaate, jota
on noudatettava, vaikka tästä menettelystä ei olisi annettu mitään määräyksiä. Tämä periaate edellyttää, että henkilöt, joille
päätös on osoitettu ja joiden etuihin se merkittävästi vaikuttaa, voivat tehokkaasti ilmaista kantansa (ks. esimerkiksi asia
C-32/95 P, komissio v. Lisrestal ym., tuomio 24.10.1996, Kok. 1996, s. I-5373, 21 kohta; asia C-462/98 P, Mediocurso v. komissio,
tuomio 21.9.2000, Kok. 2000, s. I-7183, 36 kohta ja asia C-287/02, Espanja v. komissio, tuomio 9.6.2005, 37 kohta, ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
130   On todettava, ettei puolustautumisoikeuksien kunnioittamisesta eikä asetuksesta N:o 4253/88 seurannut velvollisuutta esittää
CMV:lle paikan päällä tehtävän tarkastuskäynnin aikana kertomusta tai luetteloa tämän tarkastuksen yhteydessä kopioiduista
asiakirjoista, mikäli CMV:lle oli annettu mahdollisuus riitauttaa – tarvittaessa vääriksi osoittamalla – väitteet, jotka komissio
oli esittänyt mainitun tarkastuksen jälkeen.
131   Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellusti – mainitun tarkastuskäynnin toteuttamistapaa korostamatta
– tutkinut valituksenalaisen tuomion 134–138 kohdassa, täyttikö CMV:lle näkemyksensä esittämiseen ennen riidanalaisen päätöksen
tekemistä annettu mahdollisuus puolustautumisoikeuksien kunnioittamista koskevan periaatteen vaatimukset.
132   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 134 kohdassa, että CMV oli huomauttanut komission tarkastajien
suorittamia toimia ja haastatteluita koskevan pöytäkirjan puuttumisesta ja erityisesti näiden tilanteiden yhteydessä kopioitujen
asiakirjojen luettelon laatimatta jättämisestä.
133   Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin katsoi valituksenalaisen tuomion 137 ja 138 kohdassa, että komissio oli antanut
CMV:lle riittävän mahdollisuuden osoittaa, että sen toteutettavaksi kuuluneet hankkeen toimet oli moitteettomasti toteutettu,
tositteilla, jotka sillä myöntämispäätöksen mukaan oli velvollisuus antaa komission käyttöön.
134   Tämä johtopäätös perustuu tosiseikkojen arviointiin, joka ei tämän tuomion 63 kohdassa esitetyistä syistä kuulu yhteisöjen
tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin muutoksenhaun yhteydessä.
135   Edellä esitetyn perusteella päävalituksen neljäs valitusperuste on siis hylättävä.
4.     Päävalituksen viides valitusperuste
a)     Asianosaisten lausumat
136   Viidennessä valitusperusteessaan CMV korostaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut suhteellisuusperiaatetta
hylätessään sen kanneperusteen, joka nojautui ristiriitaan yhtäältä arvosteltujen sääntöjenvastaisuuksien luonteen ja rahoituksen
päämäärän saavuttamisen ja toisaalta koko kyseessä olevan taloudellisen tuen peruuttamisesta muodostuvan seuraamuksen ankaruuden
välillä.
137   Tämän valitusperusteensa tueksi CMV korostaa, ettei ole näytetty toteen, että se on kirjannut hankkeeseen perusteettomia menoja.
Lisäksi se korostaa, ettei sillä ollut vilpillistä aikomusta ja ettei se ole toimittanut mitään virheellisiä tietoja. Lopuksi
CMV väittää, että sitä voidaan arvostella ainoastaan siitä, ettei se ole yksityiskohtaisesti perustellut omien teknikoidensa
käyttöä hankkeessa.
138   Komissio katsoo, että tämä valitusperuste on jätettävä tutkimatta, koska CMV ei ole lisännyt mitään perusteluihin, joihin
se on vedonnut jo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Aineellisen kysymyksen osalta kyseinen toimielin korostaa toissijaisesti,
että valituksenalaisessa tuomiossa esitetty asiayhteys huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen johtopäätös
on tältä osin vallitsevan oikeuskäytännön mukainen.
b)     Yhteisöjen tuomioistuimen arviointi asiasta
139   Tässä valitusperusteessa CMV kyseenalaistaa tavan, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut
suhteellisuusperiaatetta. Näin ollen tämän tuomion 107 kohdassa esitetyistä syistä mainittu valitusperuste voidaan vastoin
komission väitettä ottaa tutkittavaksi valitusvaiheessa.
140   Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 97 kohdassa, asetuksen N:o 4253/88 24 artiklasta – joka on peruuttamispäätöksen
perustana oleva säännös – käy ilmi, että komissiolla ei ole velvollisuutta vaatia taloudellisen tuen palauttamista kokonaisuudessaan,
vaan se voi harkinnanvaraisesti päättää tällaisen palautuksen vaatimisesta tai vaatimatta jättämisestä ja tarvittaessa vahvistaa
palautettavan osuuden (ks. myös vastaavasti em. asia Irlanti v. komissio, tuomion 27 ja 30 kohta). Kun otetaan suhteellisuusperiaate
huomioon, komission on käytettävä tätä harkintavaltaa siten, että palautettaviksi vaadittavat tuet eivät ole suhteettomia
tehtyihin sääntöjenvastaisuuksiin nähden.
141   Komissiolla ei kuitenkaan ole velvollisuutta rajoittua vaatimaan ainoastaan niiden tukien palauttamista, jotka ovat osoittautuneet
perusteettomiksi mainittujen sääntöjenvastaisuuksien johdosta.
142   Sellaisten tukien palauttamisvaatimus, joita sääntöjenvastaisuudet koskevat vain osittain, voi päinvastoin olla perusteltu
yhteisön tukien tehokkaan hallinnoinnin varmistamiseksi ja petollisten menettelyjen ehkäisemiseksi.
143   Tältä osin on muistettava, että yhteisön järjestelmän moitteettoman toiminnan kannalta keskeisten velvoitteiden täyttämättä
jättämisestä voidaan rangaista yhteisön säännösten perusteella myönnettävien oikeuksien menettämisellä, kuten tukioikeuden
menettämisellä (asia C-104/94, Cereol Italia, tuomio 12.10.1995, Kok. 1995, s. I‑2983, 24 kohta).
144   Yhteisöjen tuomioistuin on myös todennut, että yhteisön varojen tarkoituksenmukaista käyttöä koskevan valvontajärjestelmän
moitteettoman toiminnan kannalta on välttämätöntä, että taloudellisen tuen hakijat toimittavat komissiolle luotettavia tietoja,
jotka eivät ole omiaan johtamaan tätä harhaan. Vain sillä, että sääntöjenvastaisuuksien seurauksena voi olla tämän tuen poistaminen
kokonaan eikä vain mainitun tuen alentaminen tällaisia sääntöjenvastaisuuksia vastaavalla määrällä, voidaan toteuttaa EMOTR:n
varojen hyvän hallinnan edellyttämä varoittava vaikutus (em. asia Conserve Italia v. komissio, tuomion 100 ja 101 kohta).
145   Lisäksi tämän tuomion 77 kohdassa esitetyistä seikoista käy ilmi, ettei myönnetyn rahoituksen tavoitteen saavuttaminen sinällään
merkitse, että koko taloudellisen tuen peruuttamisesta muodostuva seuraamus on suhteeton.
146   Tästä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut oikeudellista virhettä tekemättä todeta, että yhteisön
tukia koskevan politiikan toteuttamisella voidaan perustella tiukkojen muodollisten edellytysten asettaminen menojen kirjaamiselle
ja että tältä osin todetuilla sääntöjenvastaisuuksilla voidaan perustella CMV:n vastuulle kuuluneelle hankkeen osalle suoritettujen
summien palauttamisvaatimus.
147   Kuten tämän tuomion 137 kohdassa on esitetty, CMV tosin väittää, ettei perusteettomia menoja ole näytetty toteen, ettei sillä
ollut vilpillistä aikomusta ja että sitä voidaan arvostella ainoastaan siitä, ettei se ole toimittanut riittävästi tositteita.
148   Nämä väitteet koskevat kuitenkin tosiseikkoja. Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut täysimääräisesti huomioon
kaikki asianmukaiset tekijät arvioidessaan koko kyseessä olevan tuen peruuttamisen suhteellisuutta, CMV:n esittämiä väitteitä
sen osoittamiseksi, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ottanut tietyn tekijän huomioon riittämättömällä tavalla,
ei voida ottaa tutkittavaksi nyt käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä.
149   Vaikka oletettaisiin, että CMV:n voitaisiin katsoa esittävän – korostamalla, ettei se ole toimittanut virheellisiä tietoja
eikä salannut tietoja – että asetuksesta N:o 4253/88 seuraa suhteellisuusperiaatteen valossa komissiolle velvollisuus osoittaa
sen jonkinlainen vilpillinen aikomus tai että kyseinen periaate edellyttää koko taloudellisen tuen peruuttamista koskevan
mahdollisuuden rajoittamista ainoastaan tilanteisiin, joissa taloudellisia edellytyksiä on rikottu petollisesti, tällaisia
väitteitä ei voitaisi hyväksyä.
150   Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä käy nimittäin ilmi, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu
sääntöjenvastaisuuden käsite ei merkitse sitä, että komissiolla olisi velvollisuus osoittaa tuensaajan jonkinlainen vilpillinen
aikomus (ks. asia C-222/03 P, APOL ja AIPO v. komissio, määräys 16.12.2004, 58 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Suhteellisuusperiaate ei myöskään edellytä taloudellisen tuen peruuttamismahdollisuuden rajoittamista ainoastaan tapauksiin,
joissa rahoituksellisia edellytyksiä on rikottu petollisesti. Lisäksi kyseisen mahdollisuuden rajoittaminen ainoastaan tapauksiin,
joissa petollinen rikkominen on näytetty toteen, voisi rohkaista sääntöjenvastaisuuksien tekemiseen (ks. vastaavasti asia
C-455/02 P, Sgaravatti Mediterranea v. komissio, määräys 22.3.2004, 39–42 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa ja em.
asia APOL ja AIPO v. komissio, määräyksen 59 kohta).
151   Edellä esitetyn perusteella päävalituksen viides valitusperuste on hylättävä.
152   Näin ollen päävalitus on vastavalituksen tavoin hylättävä.
VII
Oikeudenkäyntikulut
153   Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan silloin, kun valitus on perusteeton tai kun
valitus on perusteltu ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti, se päättää oikeudenkäyntikuluista. Saman
työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan, jota sovelletaan sen 118 artiklan nojalla muutoksenhakumenettelyyn, asianosainen,
joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska komissio on vaatinut
CMV:n velvoittamista korvaamaan päävalitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut ja CMV on hävinnyt asian tältä osin, se on velvoitettava
korvaamaan päävalitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut. Koska CMV on vaatinut komission velvoittamista korvaamaan vastavalitukseen
liittyvät oikeudenkäyntikulut ja koska komissio on hävinnyt asian tältä osin, komissio on velvoitettava korvaamaan tähän valitukseen
liittyvät oikeudenkäyntikulut.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Päävalitus ja vastavalitus hylätään.
2)
Comunità montana della Valnerina velvoitetaan korvaamaan päävalitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
3)
Euroopan yhteisöjen komissio velvoitetaan korvaamaan vastavalitukseen liittyvät oikeudenkäyntikulut.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: italia.