CELEX: 62008TJ0012(01)
Muutoksenhaku
Henkilöstö
Väliaikaiset toimihenkilöt
Työkyvyttömyys
Vaatimus sellaisen päätöksen uudelleen tutkimisesta, jolla hylättiin ensimmäinen vaatimus työkyvyttömyyslautakunnan koolle kutsumisesta
Kumoamiskanne
Toimi, joka ei voi olla kumoamiskanteen kohteena
Vahvistava toimenpide
Uudet ja olennaiset seikat
Tutkittavaksi ottaminen
Sopimussuhteen ulkopuolinen vastuu
Aineeton vahinko

Käsiteltävänä oleva asia on tullut vireille asiassa C-197/09 RX-II, Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto, 17.12.2009
annetulla unionin tuomioistuimen tuomiolla (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), jolla unionin tuomioistuin on todennut,
että asiassa T-12/08 P, M vastaan lääkevirasto, 6.5.2009 annettu yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomio (ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa; jäljempänä uudelleenkäsitelty tuomio), joka koski valitusta asiassa F-23/07, M vastaan lääkevirasto,
19.10.2007 annetusta Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen (ensimmäinen jaosto) määräyksestä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa;
jäljempänä valituksenalainen määräys), vahingoitti yhteisön oikeuden yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta, ja sen vuoksi kumonnut
edellä mainitun uudelleenkäsitellyn tuomion tuomiolauselman 3 ja 5 kohdan ja palauttanut asian unionin yleiseen tuomioistuimeen.

Tosiseikat ja asian käsittely ensimmäisessä oikeusasteessa
Edellä 1 kohdassa mainitusta uudelleenkäsitellystä tuomiosta ilmenee, että M, joka tuli Euroopan lääkeviraston (jäljempänä
lääkevirasto) palvelukseen väliaikaisena toimihenkilönä lokakuussa 1996, joutui työtapaturman uhriksi maaliskuussa 2005 ja
oli siitä lähtien sairauslomalla. Sopimus, jonka perusteella M oli lääkeviraston palveluksessa, päättyi 15.10.2006, koska
lääkevirasto oli päättänyt olla uudistamatta sopimusta.
M pyysi 17.2.2006 työkyvyttömyyslautakunnan asettamista, mistä lääkevirasto kieltäytyi 31.3.2006 päivätyllä kirjeellä. M teki
3.7.2006 tästä kieltäytymisestä hallinnon sisäisen valituksen, joka hylättiin 25.10.2006 tehdyllä päätöksellä.
M oli tehnyt sillä välin 8.8.2006 uuden pyynnön työkyvyttömyyslautakunnan asettamisesta ja oheistanut pyyntöönsä lääkäri W:n
antaman lääketieteellisen lausunnon.
M pyysi 21.11.2006 päivätyllä kirjeellä lääkevirastoa täsmentämään, merkitsikö 25.10.2006 tehty päätös, jolla vahvistettiin
päätös olla saattamatta asiaa työkyvyttömyyslautakunnan käsiteltäväksi, 8.8.2006 tehdyn pyynnön hylkäämistä.
Lääkevirasto ilmoitti 29.11.2006 päivätyllä kirjeellä M:lle, että se oli 25.10.2006 tekemässään päätöksessä asianmukaisesti
katsonut, ettei 8.8.2006 tehtyä pyyntöä voitu pitää Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 59
artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna uutena pyyntönä ja että se oli sen vuoksi hylättävä kyseisessä päätöksessä mainituilla perusteilla.
M teki 25.1.2007 päivätyllä kirjeellä hallinnon sisäisen valituksen, jossa hän pyysi, että 25.10.2006 tehty päätös peruutettaisiin
siltä osin kuin sillä oli hylätty hänen 8.8.2006 tekemänsä pyyntö. Seuraavana päivänä hän osoitti lääkevirastolle lisäksi
vaatimuksen hänelle aiheutuneen aineellisen ja aineettoman vahingon korvaamisesta.
Valitus ja vaatimus hylättiin 31.1.2007 päivätyllä lääkeviraston kirjeellä.
M nosti 7.2.2007 virkamiestuomioistuimessa kanteen, joka kirjattiin tunnuksella F-13/07 ja jossa vaadittiin kumoamaan 31.3.2006
tehty päätös, jolla lääkevirasto oli hylännyt hänen pyyntönsä työkyvyttömyyslautakunnan asettamisesta, ja tarpeen mukaan myös
25.10.2006 tehty päätös.
Sen jälkeen M nosti virkamiestuomioistuimessa 19.3.2007 toisen kanteen, joka kirjattiin tunnuksella F-23/07 ja jossa vaadittiin
yhtäältä 25.10.2006 tehdyn päätöksen kumoamista ja toisaalta lääkeviraston velvoittamista maksamaan 100 000 euroa korvaukseksi
virheellisellä virkatoiminnalla aiheutetusta vahingosta.
Virkamiestuomioistuin jätti asiassa F-13/07, L vastaan lääkevirasto, 20.4.2007 antamallaan määräyksellä (ei vielä julkaistu
oikeustapauskokoelmassa) ensimmäisen kanteen tutkimatta sillä perusteella, että kanteen tutkimisen edellytykset selvästi puuttuivat
sitä edeltäneen hallinnon sisäisen valituksen myöhästymisen vuoksi.
Jälkimmäisen kanteen osalta lääkevirasto vaati erillisellä asiakirjalla kanteen tutkimatta jättämistä yhteisöjen ensimmäisen
oikeusasteen työjärjestyksen, jota Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen perustamisesta 2.11.2004 tehdyn neuvoston päätöksen
2004/752/EY, Euratom (EUVL L 333, s. 7) 3 artiklan 4 kohdan nojalla sovelletaan mutatis mutandis virkamiestuomioistuimeen,
kunnes virkamiestuomioistuimen työjärjestys tulee voimaan, mikä on tapahtunut 1.11.2007, 114 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
Kyseisen 114 artiklan nojalla antamallaan valituksenalaisella määräyksellä virkamiestuomioistuin ei aloittanut suullista käsittelyä
eikä siirtänyt oikeudenkäyntiväitettä ratkaistavaksi pääasian yhteydessä vaan jätti kanteen tutkimatta.
Vaatimuksesta, joka koski 25.10.2006 tehdyn päätöksen kumoamista, siltä osin kuin sillä oli hylätty M:n 8.8.2006 esittämä
pyyntö, virkamiestuomioistuin katsoi, että vaatimus oli jätettävä tutkimatta, koska kyseistä päätöstä oli pidettävä päätöksenä,
jolla pelkästään vahvistettiin lääkeviraston 31.3.2006 päivättyyn kirjeeseen sisältynyt päätös, ja koska tähän päätökseen
kohdistuneet vaatimukset oli jo jätetty tutkimatta edellä 11 kohdassa mainitussa asiassa L vastaan lääkevirasto annetulla
määräyksellä.
Myös korvausvaatimus jätettiin tutkimatta muun muassa sillä perusteella, että se ja sitä ennen käsitelty kumoamisvaatimus
liittyivät läheisesti toisiinsa.

Valitus yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen
M haki yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kirjaamoon 4.1.2008 jätetyllä valituskirjelmällä muutosta valituksenalaiseen
määräykseen yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä I olevan 9 artiklan mukaisesti.
Valituksessaan M vaati, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa määräyksen ja sen lisäksi antaa oikeusriidassa
asiaratkaisun. Lääkevirasto puolestaan vaati valituksen hylkäämistä selvästi perusteettomana ja otti perusteluissaan kantaa
vain M:n kanteen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumiseen.
Suostuttuaan M:n pyyntöön tulla kuulluksi oikeudenkäynnin suullisessa vaiheessa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
kumosi edellä 1 kohdassa mainitulla uudelleenkäsitellyllä tuomiolla valituksenalaisen määräyksen katsoen, että määräys oli
oikeudellisesti virheellinen siltä osin kuin virkamiestuomioistuin oli katsonut, ettei M:n esittämää kumoamisvaatimusta ja
korvausvaatimusta voitu tutkia.
Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka katsoi asian olevan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön liitteessä
I olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ratkaisukelpoinen, antoi sitten itse asiaratkaisun oikeusriidassa. Se
tutki kumoamisvaatimuksen, hyväksyi sen ja kumosi 25.10.2006 tehdyn päätöksen. Se tutki myös M:n korvausvaatimuksen ja velvoitti
lääkeviraston maksamaan 3 000 euroa korvaukseksi hänelle aiheutuneesta aineettomasta vahingosta.
Tältä osin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi edellä 1 kohdassa mainitun uudelleenkäsitellyn tuomion
100 kohdassa, että M oli virkamiestuomioistuimessa nostamassaan kanteessa vedonnut siihen, että kieltäytymällä edelleenkin
aloittamasta menettelyä työkyvyttömyyden toteamiseksi lääkevirasto oli saattanut M:n huolestuttavaan ja epävarmaan tilanteeseen.
Kyseisen tuomion 104 kohdassa yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että M:lle oli aiheutunut sellainen
aineeton vahinko, jota ei ollut mahdollista kokonaan hyvittää 25.10.2006 tehdyn päätöksen kumoamisella.

Uudelleenkäsittely unionin tuomioistuimessa
Ensimmäisen julkisasiamiehen tehtyä edellä 1 kohdassa mainitun uudelleenkäsitellyn tuomion uudelleenkäsittelyä koskevan ehdotuksen
yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 123 b artiklassa määrätty erityisjaosto päätti asiassa C-197/09 RX 24.6.2009 antamallaan
päätöksellä (ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa), että kyseinen tuomio käsitellään uudelleen. Uudelleenkäsittelyn
kohteena oli yhteisöjen tuomioistuimen 24.6.2009 antaman päätöksen päätösosan 2 kohdan mukaisesti kysymys siitä, vahingoittiko
edellä 1 kohdassa mainittu uudelleenkäsitelty tuomio yhteisön oikeuden yhtenäisyyttä tai johdonmukaisuutta, koska yhteisöjen
ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli muutoksenhakuasteena tulkinnut yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 61 artiklassa
ja perussäännön liitteessä I olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ilmaisua ”asia on ratkaisukelpoinen” siten, että siinä
annetaan sille oikeus ottaa asia välittömästi ratkaistavaksi ja antaa asiaratkaisu huolimatta siitä, että sen käsiteltäväksi
saatettu valitus koski sen tutkimista, millä tavoin oikeudenkäyntiväitettä oli käsitelty ensimmäisessä oikeusasteessa, ja
siitä, että välittömästi ratkaistavaksi otetusta oikeusriidan osasta ei ollut kuultu asianosaisia kontradiktorisessa menettelyssä
yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa eikä asiaa ensimmäisenä oikeusasteena käsitelleessä virkamiestuomioistuimessa.
Unionin tuomioistuin totesi edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto antamassaan tuomiossa
ensimmäiseksi, että sen 24.6.2009 antamasta päätöksestä ilmeni, että uudelleenkäsittelyn kohteena oli pelkästään lääkeviraston
velvoittaminen maksamaan kantajalle 3 000 euroa korvaukseksi väitetystä aineettomasta vahingosta mutta ettei menettely sen
sijaan koskenut 25.10.2006 tehdyn päätöksen kumoamista ja kanteen hylkäämistä muilta osin (edellä 1 kohdassa mainittu asia
Uudelleenkäsittely M v. lääkevirasto, tuomion 26 kohta).
Unionin tuomioistuin muistutti sitten ilmaisun ”asia on ratkaisukelpoinen” osalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa
nostetun kanteen asiakysymystä ei lähtökohtaisesti voida ratkaista silloin, kun kyseinen tuomioistuin ei ole ratkaissut oikeudenkäyntiväitettä
pääasian yhteydessä vaan se on oikeudenkäyntiväitteen hyväksyen jättänyt kanteen tutkimatta (edellä 1 kohdassa mainittu asia
Uudelleenkäsittely M v. lääkevirasto, tuomion 29 kohta). Unionin tuomioistuin täsmensi, että muunlainen menettely on mahdollinen
vain sellaisten erityisten seikkojen vallitessa, joita tässä asiassa ei ollut (edellä 1 kohdassa mainittu asia Uudelleenkäsittely
M v. lääkevirasto, tuomion 30–33 kohta).
Sen vuoksi unionin tuomioistuin totesi edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto antamansa
tuomion 34–37 kohdassa, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tulkinnut virheellisesti perussäännön 61
artiklan ensimmäisessä kohdassa ja perussäännön liitteessä olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua ilmaisua ”asia on ratkaisukelpoinen”
ja menetellyt viimeksi mainitun määräyksen vastaisesti pitäessään nyt käsiteltävää asiaa ratkaisukelpoisena M:n väittämän
aineettoman vahingon korvaamista koskevan vaatimuksen osalta.
Lisäksi unionin tuomioistuin totesi, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli sivuuttanut kontradiktorisen
periaatteen ratkaistessaan M:n vahingonkorvausvaatimuksen antamatta ensin lääkevirastolle tilaisuutta esittää näkemystään
tästä vaatimuksesta (edellä 1 kohdassa mainittu asia Uudelleenkäsittely M v. lääkevirasto, tuomion 38–59 kohta).
Katsottuaan, että edellä 1 kohdassa mainitussa uudelleenkäsitellyssä tuomiossa todetut virheet vahingoittivat yhteisön oikeuden
yhtenäisyyttä ja johdonmukaisuutta, unionin tuomioistuin kumosi kyseisen tuomion siltä osin kuin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen
tuomioistuin oli tuomiolauselman 3 ja 5 kohdassa velvoittanut lääkeviraston maksamaan M:lle korvaukseksi 3 000 euroa sekä
korvaamaan oikeudenkäyntikulut virkamiestuomioistuimessa ja yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.
Koska unionin oikeuden yhtenäisyyden ja johdonmukaisuuden vahingoittaminen johtui tässä tapauksessa ilmaisun ”asia on ratkaisukelpoinen”
virheellisestä tulkinnasta ja kontradiktorisen periaatteen sivuuttamisesta, unionin tuomioistuin katsoi, ettei se voinut itse
ratkaista asiaa lopullisesti perussäännön 62 b artiklan ensimmäisen kohdan viimeisen virkkeen nojalla.
Sen vuoksi unionin tuomioistuin antoi ratkaisun oikeudenkäyntikuluista uudelleenkäsittelyä koskevassa menettelyssä mutta palautti
M:lle aiheutuneeksi väitetyn aineettoman vahingon korvaamista koskevan vaatimuksen osalta asian perussäännön 62 b artiklan
mukaisesti unionin yleiseen tuomioistuimeen, jotta lääkevirastolla olisi tilaisuus lausua näkemyksensä kyseisen vaatimuksen
hyväksymisen edellytyksistä (edellä 1 kohdassa mainittu asia Uudelleenkäsittely M v. lääkevirasto, tuomion 71 kohta).

Uudelleenkäsittelyn jälkeen palautettu asia

Oikeudenkäyntimenettely
Unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamo kehotti 22.12.2009 päivätyllä kirjeellä asianosaisia toimittamaan työjärjestyksen
121 c artiklan 1 kohdan mukaisesti kuukauden kuluessa edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto
annetun tuomion tiedoksiannosta huomautuksensa siitä, millä tavoin kyseinen tuomio olisi otettava huomioon asiaa ratkaistaessa.
Lääkevirasto jätti huomautuksensa unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 21.1.2010.
M pyysi unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 8.1.2010 toimitetussa hakemuksessa, että hänelle myönnetään työjärjestyksen
95 artiklan nojalla maksuton oikeudenkäynti tätä asiaa käsiteltäessä.
Unionin yleinen tuomioistuin (muutoksenhakujaosto) myönsi 11.3.2010 antamallaan määräyksellä M:lle maksuttoman oikeudenkäynnin.
M jätti edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto annettua tuomiota koskevat huomautuksensa
25.3.2010.

Oikeudellinen arviointi
Kuten edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto annetun tuomion tuomiolauselman 2 kohdasta
ja perustelujen 26 kohdasta ilmenee, edellä 1 kohdassa mainitusta uudelleenkäsitellystä tuomiosta on kumottu vain tuomiolauselman
3 kohta, joka koski lääkeviraston velvoittamista maksamaan M:lle 3 000 euroa korvaukseksi väitetystä aineettomasta vahingosta,
ja tuomiolauselman 5 kohta, joka koski oikeudenkäyntikuluja, mutta uudelleenkäsitellyn tuomion tuomiolauselman muut kohdat,
joissa on kumottu valituksenalainen määräys ja lääkeviraston 25.10.2006 tekemä päätös M:n 8.8.2006 esittämän pyynnön hylkäämisen
osalta, ovat sen sijaan tulleet lainvoimaisiksi.
Huomautuksissa, jotka nyt käsiteltävän asian asianosaiset ovat työjärjestyksen 121 c artiklan 1 kohdan mukaisesti toimittaneet
21.1.2010 ja 25.3.2010, M ja lääkevirasto ovat ottaneet kantaa erityisesti siihen, onko tähän asiaan liittyvien seikkojen
perusteella mahdollista katsoa, että aineeton vahinko, johon M on vedonnut, on eri asia kuin 25.10.2006 tehdyn päätöksen kumoamiseen
johtanut lainvastaisuus ja että vahinko on sen vuoksi korvattava.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että vaikka huomautusten, jotka M ja lääkevirasto ovat toimittaneet uudelleenkäsittelyn
jälkeen, katsottaisiin riittävän korjaamaan kontradiktorisen periaatteen noudattamatta jättämisen, jonka unionin tuomioistuin
oli edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto antamallaan tuomiolla todennut, kyseisessä
tuomiossa unionin tuomioistuin on joka tapauksessa todennut myös, että edellä 1 kohdassa mainittu uudelleenkäsitelty tuomio
on ollut virheellinen sen vuoksi, että yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli tulkinnut virheellisesti ilmaisua
”asia on ratkaisukelpoinen”.
Sen kysymyksen osalta, onko nyt käsiteltävä asia ratkaisukelpoinen unionin yleisessä tuomioistuimessa, edellä 1 kohdassa mainitussa
asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto annetun tuomion 30 kohdasta ilmenee, että kanteen asiakysymyksen ratkaiseminen
muutoksenhakutuomioistuimessa on tietyin edellytyksin mahdollista, vaikka asian käsittely ensimmäisessä oikeusasteessa on
koskenut vain oikeudenkäyntiväitettä, jonka kyseinen tuomioistuin on hyväksynyt. Asia voi olla näin yhtäältä silloin, kun
valituksenalaisen tuomion tai määräyksen kumoamisesta seuraa välttämättä, että kanteen kohteena oleva asiakysymys on ratkaistava
tietyllä tavalla, tai toisaalta silloin, kun kumoamiskanteen asiaratkaisu perustuu asianosaisten lausumiin muutoksenhakumenettelyssä
ensimmäisen oikeusasteen esittämän päättelyn jälkeen.
Kuten edellä 1 kohdassa mainitussa asiassa Uudelleenkäsittely M vastaan lääkevirasto annetun tuomion 32–34, 36 ja 37 kohdasta
kuitenkin ilmenee, nyt käsiteltävässä asiassa ei ole sellaisia erityisiä seikkoja eikä asia siten ole perussäännön 61 artiklassa
ja perussäännön liitteessä olevan 13 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ratkaisukelpoinen. Unionin yleinen tuomioistuin
ei sen vuoksi voi tehdä muuta kuin palauttaa asian virkamiestuomioistuimeen, jotta virkamiestuomioistuin ratkaisee M:lle aiheutuneeksi
väitetyn aineettoman vahingon korvaamista koskevan vaatimuksen lääkeviraston esitettyä sitä ennen näkemyksensä kyseisen vaatimuksen
asiaperusteesta.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (muutoksenhakujaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Asia palautetaan Euroopan unionin virkamiestuomioistuimeen M:lle aiheutuneeksi väitetyn aineettoman vahingon korvaamista koskevan
vaatimuksen ratkaisemista varten.
2)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Jaeger
Azizi
Forwood
Czúcz

Pelikánová
Julistettiin Luxemburgissa 8 päivänä heinäkuuta 2010.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: ranska.