CELEX: 62005FJ0103
Virkamiehet
Henkilöstö
Palkkaus

1.
Menettely – Määräajat – Vastinekirjelmän jättäminen määräajan päätyttyä – Sääntöjenmukaisesti ja määräajassa esitetty oikeudenkäyntiväite
– Tutkittavaksi ottaminen – Vastaajan poissaollessa sovellettavan menettelyn soveltamatta jättäminen – Istuntopäivänä esitetyt
asiakysymystä koskevat huomautukset – Tutkimatta jättäminen
(Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohta ja 122 artikla)
2.
Henkilöstö – Kanne – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Palkkalaskelma
3.
(Henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohta ja 91 artiklan 1 kohta)
4.
Henkilöstö – Kanne – Edeltävä hallinnollinen valitus – Määräajat – Lähtökohta
(Henkilöstösääntöjen 90 ja 91 artikla)
5.
Henkilöstö – Kanne – Lainvastaisuusväite – Liitännäisyys
(EY 241 artikla; neuvoston asetukset N:o 723/2004, N:o 856/2004 ja N:o 31/2005)
6.
Henkilöstö – Kanne – Oikeussuojaintressi
7.
Henkilöstö – Palkkaus – Korjauskertoimet – Sääntöjenmukaiset siirrot asemapaikkana olevan maan ulkopuolelle
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII oleva 17 artikla)
8.
Henkilöstö – Palkkaus – Sääntöjenmukaiset siirrot asemapaikkana olevan maan ulkopuolelle – Korjauskertoimet
(Henkilöstösääntöjen liitteessä XIII oleva 17 artikla)
1.
Jos vastaaja esittää oikeudenkäyntiväitteen sääntöjenmukaisesti ja määräajassa, se, että vastinekirjelmää ei ole esitetty
tätä tarkoitusta varten vahvistetussa määräajassa, ei mahdollista ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen
122 artiklassa määrätyn vastaajan poissa ollessa sovellettavan menettelyn soveltamista. Koska vastaaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen,
ei voida katsoa, että se ei olisi vastannut kanteeseen sitä koskevien muotovaatimusten ja määräajan mukaisesti.
Vastaajan istuntopäivänä esittämiä asiakysymystä koskevia huomautuksia ei kuitenkaan voida tutkia. Koska vastinekirjelmää
ei ole esitetty kirjallisen käsittelyn aikana määräajassa, vastaajan asiakysymystä koskevat lausumat vastaavat näet uusien
perusteiden esittämistä, mikä on kielletty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdassa;
mikäli sallittaisiin päinvastainen tulkinta, hyväksyttäisiin se, että sen jälkeen kun vastaaja on esittänyt oikeudenkäyntiväitteen
erillisessä asiakirjassa, sitä ei sido määräaika, jonka virkamiestuomioistuin vahvistaa sille vastinekirjelmän esittämistä
varten.
Väliintulijalla on sitä vastoin täysi oikeus esittää asiakysymystä koskevia lausumia sekä kirjallisessa käsittelyssä että
istunnossa. Erityisesti silloin, kun on kyseessä kanne, jossa vedotaan väliintulijan antamien asetusten lainvastaisuuteen,
olisi puolustautumisoikeuksien kunnioittamista ja hyvää oikeushallintoa koskevien periaatteiden vastaista, että väliintulija,
jonka vaatimuksilla pyritään täsmälleen samaan tulokseen kuin vastaaja on esittänyt vaatimuksikseen oikeudenkäyntiväitteessä
eli kanteen hylkäämiseen, ei väliintulijan tahdosta riippumattomista ja vastaajasta johtuvista syistä saisi esittää huomautuksiaan
asiakysymyksistä, erityisesti huomautuksia, joilla pyritään puolustamaan riidanalaisten asetusten laillisuutta.
(ks. 49 ja 53–55 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-34/04, komissio v. Alankomaat, tuomio 15.2.2007 (Kok., s. I‑1387, 49 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T-125/96 ja T-152/96, Boehringer v. neuvosto ja komissio, tuomio 1.12.1999
(Kok., s. II‑3427, 183 kohta).
2.
Palkkalaskelma ei ole luonteensa ja tarkoituksensa perusteella ominaisuuksiltaan henkilöstösääntöjen 90 artiklan 2 kohdassa
ja 91 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu virkamiehelle vastainen toimi, koska siinä ainoastaan ilmaistaan rahamääräisesti virkamiehen
tilanteeseen liittyvien aikaisempien oikeudellisten päätösten merkitys. Vaikka palkkalaskelmia pidetään yleisesti virkamiehelle
vastaisina toimina, jos niistä ilmenee, että vaikutus virkamiehen rahamääräisiin oikeuksiin on ollut kielteinen, todellinen
virkamiehelle vastainen päätös on todellisuudessa nimittävän viranomaisen päätös alentaa virkamiehen siihen saakka saamaa
ja hänen palkkalaskelmissaan ilmoitettua summaa tai poistaa se.
Palkkalaskelma on kuitenkin tärkeä määritettäessä virkamiehen prosessuaalisia oikeuksia, siten kuin näistä oikeuksista määrätään
henkilöstösäännöissä. Erityisesti virkamiehen palkkalaskelman toimittamisella hänelle on kaksi tehtävää: tiedon antaminen
tehdystä päätöksestä ja määräaikoihin liittyvä tehtävä, joten riitauttamisen määräaika alkaa kulua sen toimittamisesta sillä
varauksella. että laskelmasta ilmenee selkeästi tehdyn päätöksen olemassaolo ja ulottuvuus.
(ks. 72 ja 75 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 262/80, Andersen ym. v. parlamentti. tuomio 19.1.1984 (Kok., s. 195, 4 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-536/93, Benzler v. komissio, tuomio 27.10.1994 (Kok. H., s. I‑A‑245 ja II‑777,
15 kohta).
Virkamiestuomioistuin: asia F-101/05, Grünheid v. komissio, tuomio 28.6.2006 (Kok. H. s. I‑A‑1‑55 ja II‑A‑1‑199, 33 kohta
oikeuskäytäntöviittauksineen ja 42 kohta; yhdistetyt asiat F-27/06 ja F-75/06, Lofaro v. komissio, tuomio 24.5.2007 (ei vielä
julkaistu oikeustapauskokoelmassa, valitus vireillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa diaarinumerolla T‑293/07 P).
3.
Niissä tapauksissa. joissa riidanalainen rahamääräisen oikeuden heikennys tapahtuu maksusuorituksen poistamisena tai sen määrän
alentumisena ja kuukausittain suoritettava poisto tai alennus, joka näkyy kaikissa tämän poiston tai tämän alennuksen osoittanutta
ensimmäistä laskelmaa seuraavissa palkkalaskelmissa, valitusta koskeva määräaika alkaa kulua siitä, kun virkamies saa ensimmäisen
palkkalaskelman, joka osoittaa tämän poiston tai alennuksen.
Kun useita peräkkäisiltä kausilta laadittuja eläke- tai palkkalaskelmia rasittaa sama lainvastaisuus, alun perin tehtävän
hallinnollisen valituksen, joka on tehty ainoastaan ensimmäisestä riidanalaisesta laskelmasta ja jossa esitetään asianomainen
lainvastaisuusväite, on normaalisti riitettävä siihen, että mikäli kantaja voittaisi asian kyseisen hallinnollisen valituksen
hylkäämisen jälkeen vireille panemansa kanteen yhteydessä, hän saisi rahamääräisen korvauksen myös riidanalaista laskelmaa
seuraavilta jaksoilta. Näin on erityisesti silloin, jos kantaja täsmentää. että hän ei riitauta eläke- tai palkkalaskelmaa
sellaisenaan vaan päätöksen, jolla heikennetään hänen oikeuksiaan ja joka ilmenee kyseisestä laskelmasta siten, että jokin
maksusuoritus on poistettu tai sen määrää on alennettu.
(ks. 76 ja 89 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia C-82/98 P, Kögler v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 25.5.2000 (Kok., s. I‑3855, 49 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-160/96, Kögler v. yhteisöjen tuomioistuin, tuomio 20.1.1998 (Kok. H. s. I‑A‑15
ja II‑35, 39 kohta).
4.
Sellaisen asianosaisen osalta, jolla ei ole EY 230 artiklan nojalla oikeutta nostaa suoraa kannetta yleisesti sovellettavasta
toimesta, EY 241 artikla ilmaisee yleisperiaatteen, jossa taataan hänelle oikeus riitauttaa sellaisten yleisesti sovellettavien
toimien pätevyys, joista hänelle aiheutuu seurauksia, ilman että hän on kyennyt vaatimaan niiden kumoamista, jotta hän saisi
kumotuksi päätöksen, joka koskee häntä suoraan ja erikseen. EY 241 artiklalla ei luoda kuitenkaan erillistä kanneoikeutta,
joten siihen voidaan vedota vain sivumennen, tutkittavaksi otettavan kanteen yhteydessä, eikä se voi olla kanteen kohteena.
Jos kanne jätetään tutkimatta, myös sen yhteydessä esitettävä lainvastaisuusväite on jätettävä tutkimatta.
(ks. 94 ja 97 kohta)
Viittaukset:
Yhteisöjen tuomioistuin: asia 92/78, Simmenthal v. komissio, tuomio 6.3.1979 (Kok., s. 777, 39 kohta).
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: yhdistetyt asiat T‑35/05, T‑61/05, T‑107/05, T‑108/05 ja T‑139/05, Agne-Dapper ym.
v. komissio ym., tuomio 29.11.2006 (Kok. H., s. II‑A‑2‑1497, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
5.
Virkamies, joka työskentelee edelleen, ei voi vedota perusteltuun ja todelliseen intressiin saada päätös korjauskertoimesta,
jota sovelletaan hänen tulevaan vanhuuseläkkeeseensä, sillä erityisesti asianomaisen työskentelyn lopettamisen aikana ainoan
luotettavan edellytyksen eli asuinmaan valintaan liittyvän edellytyksen vuoksi korjauskertoimen vahvistamisesta ei voida tehdä
edeltävää päätöstä, joka vaikuttaa välittömästi ja suoraan asianomaisen oikeusasemaan. Tällaista ratkaisua sovelletaan myös
silloin, jos väitteet eivät koske korjauskerrointen vahvistamista vaan nimenomaan näihin kertoimiin liittyvää järjestelmää.
(ks. 101 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-6/91, Pfloeschner v. komissio, tuomio 12.2.1992 (Kok., s. II‑141, 27 kohta).
6.
Jos virkamies saa palkkansa ja käyttää objektiivisesti arvioiden erittäin suuren osan menoistaan erityisesti asumisen, ravinnon
ja harrastusten osalta asemapaikkanaan olevassa maassa ja ainoastaan siirtää osan palkastaan jäsenvaltioon, josta hän on lähtöisin,
tämän virkamiehen ei voida katsoa olevan samankaltaisessa asemassa kuin virkamiehen, joka on sijoitettu jälkimmäiseen jäsenvaltioon
ja joka saa palkkansa korjauskertoimella korjattuna kyseisessä jäsenvaltiossa.
(ks. 109 kohta)
7.
Yhteisön lainsäätäjä saa vapaasti milloin tahansa tehdä henkilöstösääntöjen määräyksiin muutoksia, joiden se katsoo olevan
yksikön edun mukaisia, sekä hyväksyä tulevaisuutta varten henkilöstösääntöihin määräyksiä, jotka ovat asianomaisten virkamiesten
kannalta epäedullisempia, sillä edellytyksellä, että vahvistetaan riittävän pitkä siirtymäkausi, eikä virkamiehellä ole oikeutta
siihen, että heidän asemansa säilyisi sellaisena kuin se on heidän tullessaan palvelukseen.  Vaikka palkan osien siirtoa koskeva
uusi järjestelmä on taloudellisesti virkamiesten kannalta epäedullisempi kuin järjestelmä, joka oli voimassa ennen henkilöstösääntöjen
muutosta, lainsäätäjä, joka antoi henkilöstösääntöjen liitteessä XIII olevassa 17 artiklassa tarkoitetut siirtymäkauden määräykset,
jotka koskivat ajanjaksoa 1.5.2004–31.12.2008, sai vapaasti muuttaa henkilöstösääntöjä ja hyväksyä sellaisia palkan osien
siirtoa koskevia määräyksiä, jotka olivat virkamiesten kannalta epäedullisempia kuin vanhojen henkilöstösääntöjen määräykset.
(ks. 115 ja 116 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T-135/05, Campoli v. komissio, tuomio 29.11.2006 (Kok. H., s. II-A-2-1527, 85
kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).