CELEX: 61983CJ0192
Producentstøtte for tomatkoncentrater og ferskner i sukkeropløsning
den for Den Hellenske Republik gældende ordning

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 12 . september 1983 , har Den hellenske Republik i henhold til EOEF-traktatens artikel 173 , stk . 1 , anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 om aendring af forordning nr . 1602/82 om fastsaettelse af de koefficienter , hvormed producentstoetten for tomatkoncentrater skal multipliceres ( EFT L 159 , s . 48 ), og af Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 om fastsaettelse for produktionsaaret 1983/84 af producentstoetten og den minimumspris , der skal betales til producenterne , for visse produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager ( EFT L 159 , s . 52 ), for saa vidt som denne forordning vedroerer fastsaettelsen af producentstoetten for tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning .
Baggrunden for sagen og dens genstand
2 Med hensyn til den retlige baggrund for sagen bemaerkes , at Raadets forordning nr . 516/77 af 14 . marts 1977 ( EFT L 73 , s . 1 ) har kodificeret alle bestemmelserne om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager , og at markedsordningen i henhold til forordningens artikel 20 forvaltes af Kommissionen , som traeffer afgoerelse efter den saakaldte forvaltningskomitéprocedure . Ved forordning nr . 1152/78 af 30 . maj 1978 ( EFT L 144 , s . 1 ) har Raadet som supplement til denne ordning indfoert en raekke nye artikler i forordning nr . 516/77 , nemlig artikel 3a til 3c , hvori der indfoeres en producentstoetteordning for visse produkter , herunder tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning . Ifoelge praeambelen til forordningen er formaalet med denne ordning , at »faellesskabsprodukterne goeres mere konkurrencedygtige ved at indfoere foranstaltninger , som goer det muligt at saelge disse produkter til priser , der kan konkurrere med de priser , der anvendes af de betydeligste af de producerende tredjelande« .
3 I henhold til artikel 3a er stoetteordningen baseret paa kontrakter indgaaet mellem producenter og forarbejdningsvirksomheder . For de leverancer , der sker i henhold til disse kontrakter , fastsaettes der en »minimumspris« , som forarbejdningsvirksomhederne skal betale producenterne . Denne pris beregnes paa grundlag af de gennemsnitlige priser , der er betalt af forarbejdningsvirksomhederne for raavarer i det produktionsaar , der gaar forud for indfoerelsen af den nye ordning ; minimumsprisen er blevet ajourfoert fra produktionsaar til produktionsaar under hensyntagen til udviklingen saavel i priserne paa raavarer som i produktionsomkostningerne .
4 Artikel 3b bestemmer , at stoettebeloebet fastsaettes paa en saadan maade , at forskellen mellem priserne for faellesskabsprodukter og priserne for produkter fra tredjelande udlignes , idet der ved fastsaettelsen af prisen for faellesskabsprodukter tages hensyn til den minimumspris , der er fastsat efter kriterierne i artikel 3a , og »forarbejdningsomkostningerne« uden hensyntagen til de virksomheder , der har de stoerste omkostninger .
5 Ifoelge artikel 3c fastsaettes gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 3a og 3b efter fremgangsmaaden i artikel 20 , dvs . af Kommissionen efter forvaltningskomitéproceduren . Fastsaettelsen af minimumsprisen og stoettebeloebet sker paa samme maade .
6 Det er paa grundlag af artikel 3c i forordning nr . 516/77 , at Kommissionen har fastsat stoettebeloebene for efterfoelgende produktionsaar . Specielt med hensyn til tomatkoncentrater fastsaettes stoetten for et produkt med en normal koncentrationsgrad , et indhold af toerekstrakt paa 28-30% , i standardemballager af en bestemt vaegt , som har varieret i de forskellige produktionsaar . Ved forordning nr . 1610/78 af 10 . juli 1978 ( EFT L 188 , s . 19 ) har Kommissionen fastsat »koefficienter« , der samtidig skal tage hensyn til produktets forskellige koncentrationsgrader og til den stadig stoerre indflydelse , det har paa prisen , at der anvendes mindre emballager end den , der er valgt i den forordning , der fastsaetter stoettebeloebet . Det maa fremhaeves , at koefficienterne anvendes paa det stoettebeloeb , der er fastsat for standardproduktet , og ikke paa de forskellige momenter , der tages i betragtning ved fastsaettelsen af stoettebeloebet .
7 Paa dette faellesskabsretlige udviklingstrin kom akten vedroerende vilkaarene for Den hellenske Republiks tiltraedelse i stand ( EFT 1979 L 291 , s . 17 ). Aktens artikler 58 og 59 bestemmer , at der skal ske en gradvis tilnaermelse af de graeske landbrugspriser til det prisniveau , der foelger af de forskellige faelles markedsordninger . Som udgangspunkt garanterer artikel 58 , stk . 2 , de graeske producenter markedspriser svarende til dem , der er opnaaet under den tidligere nationale ordning . Artikel 59 , stk . 2 , bestemmer , for saa vidt angaar produkter forarbejdet paa basis af tomater eller ferskner , henhoerende under forordning nr . 516/77 , at tilnaermelsen skal gennemfoeres i syv etaper paa en maade , der er beskrevet naermere i fortsaettelsen af bestemmelsen .
8 Tiltraedelsesaktens artikel 103 fastsaetter retningslinjerne for anvendelsen af stoetteordningen i forordning nr . 516/77 i Graekenland . Artiklens nr . 1 bestemmer , at den minimumspris , der er naevnt i artikel 3a i forordning nr . 516/77 , fastsaettes paa grundlag af de priser , der i Graekenland under den tidligere nationale ordning er betalt til producenter af et produkt bestemt til forarbejdning , og som konstateres i en repraesentativ periode , der skal fastsaettes . Denne periode er blevet fastsat ved Raadets forordning nr . 41/81 af 1 . januar 1981 ( EFT L 3 , s . 12 ).
9 I henhold til artikel 103 , nr . 3 , fastsaettes beloebet for den stoette , der fra Faellesskabet ydes i Graekenland , saaledes , at det udligner forskellen mellem niveauet for de priser for produkter fra tredjelande , der er fastsat i henhold til artikel 3b i forordning nr . 516/77 , og det niveau for priserne for graeske produkter , der er fastlagt under hensyntagen til den minimumspris , der er fastsat som angivet ovenfor , og forarbejdningsomkostningerne »i Graekenland« .
10 I medfoer af alle disse bestemmelser fastsatte Kommissionen foerste gang ved forordning nr . 1963/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192 , s . 16 ) for produktionsaaret 1981/1982 en producentstoette , der var forskellig for medlemsstaterne bortset fra Graekenland og for Graekenland . Samtidig fastsatte Kommissionen ved forordning nr . 1962/81 af 10 . juli 1981 ( EFT L 192 , s . 13 ) koefficienter , der skulle tage hensyn til forskelle i omkostningerne som foelge af emballeringen af produkterne . Denne forordning er i princippet identisk med den oprindelige forordning nr . 1610/78 .
11 Producentstoetten blev _ stadig efter samme principper _ fastsat ved Kommissionens forordning nr . 1585/82 af 21 . juni 1982 for produktionsaaret 1982/1983 ; parallelt hermed blev koefficienterne opretholdt ved Kommissionens forordning nr . 1602/82 af 22 . juni 1982 ( EFT L 179 , s . 16 ).
12 For produktionsaaret 1983/1984 blev stoetten fastsat ved Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 ( EFT L 159 , s . 52 ). Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 ( EFT L 159 , s . 48 ) opretholdt for samme produktionsaar de koefficienter , der var fastsat ved forordning nr . 1602/82 .
13 Det er kun de to sidstnaevnte forordninger , som er genstand for det annullationssoegsmaal , der er anlagt af Den hellenske Republik . Det fremgaar i oevrigt af paastandene i staevningen og de forklaringer , der er givet under retsforhandlingerne , at sagen i virkeligheden kun vedroerer visse elementer i disse forordninger , nemlig :
a ) I forordning nr . 1618/83 : stoetten til de graeske producenter for tomatkoncentrater ( artikel 1 , stk . 2 , andet led ) og ferskner i sukkeroploesning ( artikel 6 , stk . 2 , andet led ), idet det dog kun er fastsaettelsen af »forarbejdningsomkostningerne« , der anfaegtes ;
b ) I forordning nr . 1615/83 : koefficienterne , for saa vidt som de finder anvendelse paa mindre emballager end den 1,5 kg-emballage , der i forordning nr . 1618/83 er angivet som standardemballage .
14 Vurderingen af de klagepunkter , der er fremsat af Den hellenske Republik mod de to anfaegtede forordninger , maa ske inden for de saaledes fastlagte rammer .
»Forarbejdningsomkostningerne«
15 Den hellenske Republik har med hensyn til dette spoergsmaal fremsat to hovedargumenter , nemlig dels , at Kommissionen ikke har beregnet forarbejdningsomkostningerne korrekt , for saa vidt angaar tomatkoncentrater og ferskner i sukkeroploesning , dels , at beloebene udtrykt i drachmer er blevet omregnet efter en forkert monetaer metode .
Beregningsmetoden
16 Den hellenske Republik har anfoert , at tiltraedelsesaktens artikel 103 paalaegger Kommissionen en forpligtelse til at fastsaette stoetten til de graeske producenter paa grundlag af de samlede omkostninger for de graeske produkter , dvs . prisen paa raavarer og forarbejdningsomkostningerne i Graekenland . Paa Kommissionens anmodning fremsendte Den hellenske Republik for produktionsaaret 1983/1984 oplysninger om de vejede gennemsnitsomkostninger ved forarbejdningen af tomater og ferskner ; oplysningerne var indhentet fra et repraesentativt udsnit af forarbejdningsvirksomhederne i Graekenland . Kommissionen kunne ikke godtage disse oplysninger , fordi den antog , at de var vilkaarlige , og at Den hellenske Republik havde undladt at begrunde sin beregningsmetode . Kommissionen anvendte i stedet en fast beregningsmetode og fastsatte forarbejdningsomkostningerne for produktionsaaret 1983/1984 paa grundlag af omkostningerne for det foregaaende produktionsaar , forhoejet med inflationen . Som foelge heraf har Den hellenske Republik gjort gaeldende , at Kommissionen ved ikke at foretage en saerlig og velbegrundet beregning af forarbejdningsomkostningerne har tilsidesat en ret , der er sikret Graekenland ved tiltraedelsesakten .
17 Kommissionen har forsvaret sig med , at tiltraedelsesaktens artikel 103 , nr . 3 , ganske vist paalaegger den en forpligtelse til ved beregningen af stoetten at tage hensyn til forarbejdningsomkostningerne i Graekenland , men at denne bestemmelse ikke paalaegger den at anvende en speciel metode ved fastsaettelsen af disse omkostninger . For det omtvistede produktionsaar anvendte Kommissionen samme metode paa Graekenland , som den anvendte paa alle de oevrige medlemsstater ; denne metode bestod i , at Kommissionen godkendte de forarbejdningsomkostninger , der var opgivet af de nationale myndigheder , for saa vidt som de ikke oversteg det beloeb , der var godkendt for det foregaaende produktionsaar , forhoejet med den inflation , der var konstateret i loebet af dette aar . Inflationen var ifoelge oplysninger fra Den hellenske Republiks finansmyndigheder i den paagaeldende periode 19,1% for Graekenlands vedkommende . Da de beloeb , der var opgivet af de graeske myndigheder , oversteg dette niveau , lagde Kommissionen forarbejdningsomkostningerne i det foregaaende produktionsaar forhoejet med den graeske inflation , til grund for beregningerne , idet den ansaa det herved fremkomne beloeb for »forarbejdningsomkostningerne i Graekenland« i den i artikel 103 , nr . 3 , forudsatte betydning .
18 Med henblik paa det klagepunkt , der er fremsat af Den hellenske Republik , maa det foerst klargoeres , hvilken betydning artikel 103 har i tiltraedelsesaktens sammenhaeng , og hvilken forbindelse den har med forordning nr . 516/77 .
19 Tiltraedelsesaktens artikel 2 bestemmer : »fra tiltraedelsen er bestemmelserne i de oprindelige traktater og de af Faellesskabernes institutioner vedtagne retsakter bindende for Den hellenske Republik og gaelder i denne stat paa de vilkaar , som er fastsat i disse traktater og i denne akt« . Heraf foelger , at forordning nr . 516/77 og de foranstaltninger , der er truffet til dens gennemfoerelse , finder anvendelse i Den hellenske Republik , medmindre andet gaelder ifoelge de saerlige bestemmelser , der foelger af overgangsbestemmelserne i tiltraedelsesaktens artikler 58 , 59 og 103 .
20 I henhold til artikel 58 fastsaettes de landbrugspriser , der skal anvendes i Graekenland , »i henhold til de regler , der er fastsat i den faelles markedsordning for den paagaeldende sektor« . Ud over den gradvise tilnaermelse af priserne i det tempo , der er fastsat i artikel 59 , fastsaetter artikel 103 to saerlige bestemmelser med hensyn til anvendelsen i Graekenland af den stoetteordning , der er hjemlet i artikel 3a i forordning nr . 516/77 . Dels fastsaettes den minimumspris , som tjener som grundlag for beregningen af stoetten , under henvisning til de priser , der gjaldt under den nationale ordning , der var gaeldende i Graekenland foer tiltraedelsen ; det maa erindres , at fastsaettelsen af minimumsprisen ikke er omtvistet i det foreliggende tilfaelde . Dels giver artikel 103 , nr . 3 , regler om ansaettelsen af forarbejdningsomkostningerne ; de omkostninger , der skal tages i betragtning , er ikke forarbejdningsomkostningerne inden for Faellesskabet i dets tidligere sammensaetning , men forarbejdningsomkostningerne »i Graekenland« .
21 Medmindre andet gaelder ifoelge disse saerlige regler , finder bestemmelserne i forordning nr . 516/77 og de foranstaltninger , der er truffet til dens gennemfoerelse , anvendelse i Graekenland ligesom i de oevrige medlemsstater , paa basis af faelles kriterier og ensartede beregningsmetoder , jfr . EOEF-traktatens artikel 40 , stk . 3 , tredje afsnit . Disse kriterier og metoder omfatter de fremgangsmaader , Kommissionen benytter ved den forvaltning af stoetteordningen , der paahviler den i medfoer af grundforordningen . Kommissionen kunne derfor retmaessigt anvende den metode paa det graeske marked , som den havde valgt med henblik paa fra det ene produktionsaar til det andet at ajourfoere priserne og de oevrige faktorer , som indgaar i beregningen af stoetten . Det er i princippet ikke i strid med artikel 103 , nr . 3 , at anvende den inflation , der er konstateret i Graekenland , til en ajourfoering af forarbejdningsomkostningerne , idet denne metode goer det muligt at foretage en realistisk omtrentlig vurdering af udviklingen i de erhvervsomkostninger , der indgaar i beregningen af stoetten , i denne stat .
22 Hvis den graeske regering antog , at stigningen i forarbejdningsomkostningerne i de to beroerte industrier i den paagaeldende periode oversteg den almindelige inflation , paahvilede det den at fremlaegge beviser for , at der virkelig forelaa en saadan divergens i forhold til den generelle udvikling i oekonomien .
23 Da de indlaeg , der er indgivet af den sagsoegende regering under retsforhandlingerne , ikke giver andre oplysninger herom end en henvisning til de oprindelige tal , har Domstolen under bevisfoerelsen stillet et saerligt spoergsmaal desangaaende . Svaret , som kun er en bekraeftelse af de allerede kendte tal , har ikke frembragt nye momenter , der giver anledning til at slutte , at den almindelige inflation ikke er et karakteristisk udtryk for den faktiske udvikling i forarbejdningsomkostningerne i Graekenland fra produktionsaaret 1982/1983 til produktionsaaret 1983/1984 .
24 Heraf foelger , at der ikke kan gives Den hellenske Republik medhold i det foerste klagepunkt mod beregningen af forarbejdningsomkostningerne i Graekenland .
Omregningsmetoden
25 For det andet har Den hellenske Republik bebrejdet Kommissionen , at den ved beregningen af stoetten har omregnet prisen paa graeske produkter til italienske lire , foer stoettebeloebet blev udtrykt i ECU . Denne beregningsmetode er i sig selv urimelig , fordi den har bevirket , at produktionsomkostningerne i de medlemsstater , der har en lavere inflation end Italien , er blevet foroeget , og svarende hertil , at stoettebeloebet i stater , der som Graekenland har en kraftigere inflation , er blevet mindre . Desuden har Kommissionens metode , der bestaar i at anvende den valutakurs , der var gaeldende den dag , da stoetten blev beregnet , foert til en forvridning i beregningen af forarbejdningsomkostningerne , fordi der skete en devaluering af drachmen i 1982 . Da de forarbejdningsomkostninger , der skal tages hensyn til , er dem , der er paaloebet i det tilsvarende produktionsaar , burde Kommissionen faktisk have taget hensyn til omregningskursen paa tidspunktet for afholdelsen af udgifterne , dvs . 20,45 lire for 1 drachme , i stedet for den omregningskurs , der var gaeldende paa tidspunktet for beregningen af stoetten , og som var 17,19 lire . Anvendelsen af sidstnaevnte kurs har medfoert en maerkbar nedsaettelse af forarbejdningsomkostningerne og dermed ogsaa af stoetten .
26 Med hensyn til dette punkt har Kommissionen til sit forsvar gjort gaeldende , at den bestandig har anvendt liren som omregningsvaluta ved beregningen af de omtvistede stoettebeloeb i betragtning af , at Italien , i hvert fald i det gamle Faellesskab , var den stoerste producent af de omhandlede produkter . Det har forekommet Kommissionen naturligt ogsaa at anvende denne beregningsmetode paa de graeske produkter efter denne stats tiltraedelse af Faellesskabet . Anvendelsen af den valutakurs , der er gaeldende den dag , hvor stoetten beregnes , er den bedste metode til at tilpasse forarbejdningsomkostningerne til de nyeste oplysninger i forbindelse med de oevrige oplysninger , der tages i betragtning ved beregningen af stoetten . Desuden har Kommissionen forklaret , at den for at behandle alle medlemsstaterne lige maa foretage omregningen paa samme maade for alle , saaledes at det eneste tidspunkt , der kommer i betragtning , af praktiske grunde er det tidspunkt , hvor stoettebeloebet fastsaettes .
27 Det klagepunkt , der er fremsat af Den hellenske Republiks regering , giver anledning til foelgende bemaerkninger : for det foerste , at man ikke kan bebrejde Kommissionen , at den valgte en af medlemsstaternes valutaer med henblik paa den omregning , der var noedvendig , foer stoettebeloebet kunne udtrykkes i en faelles valutaenhed . Den omstaendighed , at Italien traditionelt har vaeret den stoerste producent af de omhandlede produkter inden for Faellesskabet , goer det berettiget at anvende den italienske lire . Henvisningen til en bestemt valuta som omregningsvaluta ved de noedvendige omregninger og beregninger kan ikke foere til nogen form for forvridning , hvis ellers den samme valuta anvendes paa samme maade ved de samme transaktioner .
28 Med hensyn til Kommissionens anvendelse af den valutakurs , der var gaeldende den dag , da beregningen af stoetten blev foretaget , synes dette valg ligeledes berettiget , naar der er tale om en ydelse , hvis formaal ikke er at give kompensation for udgifter , der er paaloebet i fortiden , men at klarlaegge faellesskabsproduktionens konkurrencemaessige stilling med henblik paa det kommende produktionsaar . Kommissionen har derfor med god grund foert alle de oplysninger ajour , der kan have indflydelse paa fastsaettelsen af stoetten , herunder de paa dette tidspunkt gaeldende valutakurser . Det bemaerkes , at hvis Kommissionen for en bestemt medlemsstat havde taget hensyn til en valutakurs , der var gaeldende paa et tidligere tidspunkt , ville det have kraenket princippet om ligebehandling af medlemsstaterne og _ i en situation med variable valutakurser _ desuden have skabt en usikkerhed , som kunne vaere skadelig for stoetteordningens funktion . Det foelger af disse betragtninger , at Kommissionen var berettiget til generelt at anvende de valutakurser , der var gaeldende den dag , da stoetten blev beregnet .
29 Der kan derfor heller ikke gives Den hellenske Republik medhold i dette klagepunkt .
Klagepunktet om fejlagtig fastsaettelse af koefficienterne
30 Med hensyn til forordning nr . 1615/83 , der indebaerer , at de koefficienter , hvormed stoetten for tomatkoncentrater multipliceres , fastsaettes under hensyn til emballagens stoerrelse , har Den hellenske Republik gjort gaeldende , at de graeske producenter , som saedvanligvis udbyder deres produkter i mindre emballager end den standardemballage , der er angivet i forordning nr . 1618/83 , stilles ugunstigt derved , at der inden for de forskellige vaegtkategorier anvendes den samme koefficient paa et stoettebeloeb , der er lavere for de graeske producenter end for producenterne i de oevrige medlemsstater . Denne forskelsbehandling , som er uforenelig med forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40 , stk . 3 , andet afsnit , og tiltraedelsesaktens artikel 103 , nr . 3 , er ikke paa nogen maade retfaerdiggjort i begrundelsen til den anfaegtede forordning .
31 Kommissionen har til sit forsvar gjort gaeldende , at anvendelsen af koefficienter , der skyldes erfaringerne fra den internationale handel , teknisk set er den mest hensigtsmaessige metode til at sikre en fast kompensation for de ekstraudgifter , der opstaar , naar emballagerne er mindre end referenceproduktets emballage . Kommissionen har et vidt skoen med hensyn til den metode , der skal foelges . Da Den hellenske Republik har tiltraadt hele den afledte faellesskabsret , har den ogsaa accepteret bestemmelserne i forordning nr . 1610/78 , som foerst indfoerte koefficientordningen . I de efterfoelgende produktionsaar er koefficientordningen aldrig blevet anfaegtet , hverken af de gamle medlemsstater eller af Den hellenske Republik .
32 Ved loesningen af dette stridsspoergsmaal maa det erindres , at de koefficienter , der anfaegtes under sagen , faktisk hidroerer fra tiden foer Den hellenske Republiks tiltraedelse . Formaalet med dem var at opnaa et ensartet niveau for stoetten i hele Faellesskabet i dets tidligere sammensaetning , og de er i princippet forblevet uaendret , efter at stoettebeloebet blev opdelt efter tiltraedelsen .
33 I princippet kan koefficientsystemet ikke anfaegtes , idet dets funktion _ som angivet i praeamblen til forordning nr . 1610/78 _ er at tage hensyn til den indflydelse , det har paa produktionsomkostningerne , at de emballager , der anvendes i handelen , er forskellige fra den standardemballage , forordningerne om fastsaettelse af stoettebeloebet har for oeje . Det kan desuden ikke bestrides , at Kommissionen har ret til paa dette omraade at benytte faste beloeb , der er et resultat af erfaringer . Det maa dog fastslaas , at Kommissionen har begaaet en teknisk fejl ved ogsaa at anvende den ordning med ensartede koefficienter for alle producenterne , som gjaldt foer Den hellenske Republiks tiltraedelse , i en stoetteordning , som behandler de graeske producenter og producenterne i de oevrige medlemsstater forskelligt .
34 Selv om det kan antages , at udgifterne til emballage ikke er maerkbart forskellige i Graekenland og i resten af Faellesskabet , foerer anvendelsen af én og samme koefficient paa de forskellige niveauer for stoetten til en uberettiget nedsaettelse af det stoettebeloeb , der udbetales til alle graeske producenter , hvis produkt ikke svarer til den standardemballage , der er angivet i artikel 1 , stk . 2 , i forordning nr . 1618/83 . Skoent bestemmelserne i den anfaegtede forordning ikke viser , at det har vaeret hensigten at indfoere en forskelsbehandling af Den hellenske Republik , staar det alligevel fast , at anvendelsen af koefficienterne objektivt set har medfoert en forskelsbehandling i hvert fald af visse producenter i denne stat . Resultatet af anvendelsen af disse koefficienter i Graekenland er derfor i strid med EOEF-traktatens artikel 40 , stk . 3 , andet og tredje afsnit , som kraever , at alle producenter inden for Faellesskabet behandles ens , og kan endvidere skade formaalet med forordning nr . 516/77 , som er at sikre faellesskabsproduktionens konkurrencedygtighed paa det prisniveau , der fastsaettes af konkurrenterne i tredjelande .
35 Forordning nr . 1615/83 maa derfor annulleres , for saa vidt som koefficientsystemet foerer til , at de graeske producenter ikke faar tilstraekkelig kompensation for de ekstra forarbejdningsomkostninger , der skyldes , at emballagen er forskellig fra den standardemballage , der er angivet i forordning forordning nr . 1618/83 , hvilket har til foelge , at der fastsaettes utilstraekkelige stoettebeloeb for visse typer produkter .
36 Det paahviler Kommissionen i medfoer af EOEF-traktatens artikel 176 at fastsaette nye koefficienter for Graekenland eller en anden form for kompensation , der tager hensyn til , at stoetteordningen er forskellig for Graekenland og de oevrige medlemsstater .
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
37 I henhold til procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger . I henhold til samme artikels stk . 3 , foerste afsnit , kan Domstolen dog ophaeve sagsomkostningerne , hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter . Det fremgaar af det foregaaende , at Den hellenske Republiks klagepunkter ikke kan tages til foelge , for saa vidt som de er rettet mod forordning nr . 1618/83 , mens Den hellenske Republik har faaet medhold , for saa vidt angaar soegsmaalet mod forordning nr . 1615/83 . Herefter boer sagsomkostningerne ophaeves .
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1 ) Kommissionens forordning nr . 1615/83 af 15 . juni 1983 om aendring af forordning nr . 1602/82 om fastsaettelse af de koefficienter , hvormed producentstoetten for tomatkoncentrater skal multipliceres , annulleres , for saa vidt som de ved denne forordning fastsatte koefficienter bevirker en forskelsbehandling af Den hellenske Republik i forhold til de oevrige medlemsstater med hensyn til kompensation for ekstraomkostninger , der skyldes anvendelsen af mindre emballager end den standardemballage , der er angivet i artikel 1 , stk . 2 , i Kommissionens forordning nr . 1618/83 af 15 . juni 1983 om fastsaettelse for produktionsaaret 1983/84 af producentstoetten og den minimumspris , der skal betales til producenterne , for visse produkter forarbejdet paa basis af frugt og groensager .
2)I oevrigt frifindes sagsoegte .
3)Hver part baerer sine omkostninger .