CELEX: 62002TJ0251
Henkilöstö
Palkkaus
Kumoamiskanne
Vahingonkorvauskanne

Kanne, jossa vaaditaan yhtäältä nimittävän viranomaisen 29.8.2001 tekemän sellaisen päätöksen kumoamista, jossa kantajan lähtöpaikkakunnaksi
ja palvelukseenottopaikaksi vahvistettiin Bryssel ja jossa tältä evättiin ulkomaankorvaus, asettautumiskorvaus ja päiväraha
sekä korvaus matkakuluista ja muuttokuluista, jotka liittyvät tämän palvelukseentuloon, ja toisaalta viivästyskorkojen maksamista
koskeva vaatimus ja vahingonkorvausvaatimus.
Ratkaisu:
Kanne hylätään. Kumpikin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Tiivistelmä
1.
Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisehdot – Vakituisen asuinpaikan ja pääasiallisen ansiotoiminnan puuttuminen
asemamaassa viitejakson aikana – Käsite
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohta)
2.
Henkilöstö – Palkkaus – Henkilöstösääntöjen liitteessä VII tarkoitettujen korvausten ja etuuksien myöntäminen – Toimivaltaisen
viranomaisen toimivalta – Tuomioistuinvalvonnan laajuus
(Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevat 4, 5, 7, 9 ja 10 artikla)
3.
Henkilöstö – Palkkaus – Ulkomaankorvaus – Myöntämisehdot – Erottelu sellaisten tilanteiden välillä, jotka johtuvat toiselle
valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista ja jotka johtuvat yksityiselle laitokselle lähetettynä
suoritetuista palveluksista – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukata
1.     Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä vahvistetaan se, että ulkomaankorvauksen
myöntämisen kannalta keskeisenä arviointiperusteena on virkamiehen hänen tehtävissään aloittamistaan edeltävä vakituinen asuinpaikka.
Vakituinen asuinpaikka on pysyväksi aiottu paikka, jonne asianosainen on keskittänyt pysyvästi tai tavanmukaisesti intressinsä,
koska vakituisen asuinpaikan määrittämisen osalta on otettava huomioon kaikki sen tunnusmerkkinä olevat tosiseikat.
Tulkinta, jonka mukaan ulkomaankorvausta ei makseta virkamiehelle, jolla on ollut tulevassa asemamaassaan vakinainen asuinpaikka
tai joka on pääasiallisesti harjoittanut siellä ammattiaan vain osan viitejaksosta, on tämän korvauksen tarkoituksen eli sen
vastainen, että korvataan viranhoidon pysyvästä harjoittamisesta maassa, johon virkamiehellä ei ole pysyviä siteitä ennen
palvelukseen tuloa, aiheutuvat erityiset kustannukset ja haitat.
(ks. 53, 54 ja 70 kohta)
Viittaukset: asia C‑452/93 P, Magdalena Fernández v. komissio, 15.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4295, 22 kohta); asia T‑18/91, Costacurta
Gelabert v. komissio, 8.4.1992 (Kok. 1992, s. II‑1655, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); asia T‑72/94, Diamantaras v.
komissio, 14.12.1995 (Kok. H. 1995, s. I‑A‑285 ja II‑865, 48 kohta) ja asia T‑28/98, J v. komissio, 28.9.1999 (Kok. H. 1999,
s. I‑A‑185 ja II‑973, 32 kohta).
2.     Henkilöstösääntöjen liitteessä VII olevissa säännöksissä ei myönnetä toimivaltaiselle viranomaiselle mitään harkintavaltaa
siinä säädettyjen korvausten tai etuuksien myöntämistä tai epäämistä varten, vaan viranomaiselle myönnetään sidottu toimivalta,
mikä merkitsee sitä, että edellä mainittujen säännösten ehdottomasta ilmaisutavasta käy ilmi, että viranomaisen on myönnettävä
kyseinen korvaus tai etuus, kun se toteaa, että siinä luetellut edellytykset täyttyvät. Tästä seuraa, että kun yhteisöjen
tuomioistuimet tutkivat toimivaltaisen viranomaisen toteamia tosiseikkoja ja mainitun viranomaisen näistä tosiseikoista tekemiä
luonnehdintoja vastatakseen sitä koskevaan kysymykseen, täyttyvätkö näiden korvausten ja etuuksien myöntämisen edellytykset,
se harjoittaa kokonaisvaltaista tuomioistuinvalvontaa.
(ks. 118 kohta)
Viittaukset: asia T‑302/01, Birkhoff v. komissio, 21.10.2003 (Kok. H. 2003, s. I‑A‑245 ja II‑1185, 38 kohta).
3.     Sikäli kuin ulkomaankorvauksen syntymisen edellytykset kuuluvat yhteisön toimielimien harkintavaltaan, syrjintäkiellon tai
yhdenvertaisen kohtelun periaatetta loukattaisiin ainoastaan siinä tapauksessa, että liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan
a alakohdassa eroteltaisiin mielivaltaisesti tai ilmeisen sopimattomalla tavalla lainsäädännöllä tavoiteltuun siihen päämäärään
nähden, jona on korvata viranhoidon pysyvästä harjoittamisesta maassa, johon virkamiehellä ei ole pysyviä siteitä ennen palvelukseen
tuloa, aiheutuvat erityiset kustannukset ja haitat.
Tämän päämäärän kannalta erottelu sellaisten tilanteiden välillä, jotka johtuvat yhtäältä toiselle valtiolle tai kansainväliselle
organisaatiolle suoritetuista palveluksista ja toisaalta yksityisen laitoksen lähetettynä toimihenkilönä suoritetuista palveluksista,
ei voida pitää mielivaltaisena tai ilmeisen sopimattomana. Liitteessä VII olevan 4 artiklan 1 kohdan a alakohdassa sellaisen
virkamiehen hyväksi säädetyn poikkeuksen, joka on viitejakson aikana asunut asemamaassa suorittaessaan palveluksia toiselle
valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle, syynä on nimenomaisesti se, että tällaisissa olosuhteissa ei voida katsoa,
että virkamies olisi hankkinut pysyviä siteitä asemamaahan. Se seikka, että liitteessä VII olevan 4 artiklan ryhmien soveltaminen
voi toki johtaa rajatapauksiin, joissa virkamieheltä evätään ulkomaankorvaus tilanteissa, jotka ovat lähellä tilanteita, jotka
hyväksytään tässä artiklassa, ei kuitenkaan mahdollista sitä, että voitaisiin katsoa, että tämän artiklan säännöksissä olisi
mielivaltaista erottelua. Siten lainsäätäjän valinta rajoittaa pysyvien siteiden puuttumista koskeva olettama tilanteisiin,
jotka johtuvat toiselle valtiolle tai kansainväliselle organisaatiolle suoritetuista palveluksista, ei voida pitää tällaisena
erotteluna.
(ks. 124–126 kohta)
Viittaukset: asia 1322/79, Vutera v. komissio, 15.1.1981 (Kok. 1981, s. 127, 8 ja 9 kohta); em. asia Diamantaras v. komissio,
48 kohta; asia T‑164/97, Busacca ym. v. tilintarkastustuomioistuin, 30.9.1998 (Kok. H. 1998, s. I‑A‑565 ja II‑1699, 48 ja
49 kohta); em. asia J v. komissio, 32 kohta ja yhdistetyt asiat T‑94/01, T‑152/01 ja T‑286/01, Hirsch ym. v. EKP, 8.1.2003
(Kok. H. 2003, s. I‑A‑1 ja II‑27, 51 kohta).