CELEX: 62008CJ0526
Nesplnenie povinnosti členským štátom
Prípustnosť
Ne bis in idem
Právna sila rozhodnutej veci
Články 226 ES a 228 ES
Článok 29 rokovacieho poriadku
Jazyk konania
Smernica 91/676/EHS
Ochrana vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov
Nezlučiteľnosť vnútroštátnych opatrení s pravidlami, ktoré upravujú spôsoby, podmienky a obdobia aplikácie hnojív
Minimálna skladovacia kapacita zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja
Zákaz aplikovania hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch
Techniky umožňujúce zabezpečiť jednotnú a účinnú aplikáciu hnojív na pôdu

Európska komisia svojou žalobou navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky
zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na správne a úplné prebratie článkov 4 a 5 smernice Rady 91/676/EHS
z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov (Ú. v. ES L 375, s. 1; Mim. vyd.
15/002, s. 68), v spojení s prílohou II A bodmi 1, 2, 5 a 6, ako aj prílohou III ods. 1 bodmi 1 a 2 tejto smernice, nesplnilo
povinnosti, ktoré mu z tejto smernice vyplývajú.

Právny rámec

Právo Únie
Podľa článku 1 smernice 91/676:
„Cieľom tejto smernice je
–        zníženie znečistenia vôd zapríčinené alebo vyvolané dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov a
–        zabránenie ďalšiemu znečisťovaniu tohto druhu.“
Článok 4 tejto smernice stanovuje:
„1.      S cieľom poskytnutia všeobecnej úrovne ochrany všetkých vôd pred znečistením uskutočnia členské štáty v priebehu dvoch rokov
od oznámenia tejto smernice nasledujúce kroky:
a)      vypracujú kódex alebo kódexy vhodných postupov v poľnohospodárstve, ktoré budú poľnohospodári uplatňovať na princípe dobrovoľnosti
a v ktorých by mali byť obsiahnuté ustanovenia dotýkajúce sa prinajmenšom položiek uvedených v prílohe II A;
b)      podľa potreby vypracujú program vrátane poskytovania školení a informácií poľnohospodárom, podporujúci uplatňovanie kódexu
(kódexov) vhodných postupov v poľnohospodárstve.
2.      Členské štáty predložia Komisii podrobnosti týkajúce sa svojich kódexov vhodných postupov v poľnohospodárstve a Komisia tieto
informácie zahrnie do správy uvedenej v článku 11. Na základe poskytnutých informácií môže Komisia podľa svojho uváženia predložiť
príslušné návrhy Rade.“
Článok 5 uvedenej smernice stanovuje:
„1.      V priebehu dvoch rokov od zostavenia počiatočného zoznamu označených ohrozených pásem, uvedeného v článku 3 ods. 2, alebo
v priebehu jedného roka od každého ďalšieho označovania, uvedeného v článku 3 ods. 4, vypracujú členské štáty s cieľom realizácie
cieľov špecifikovaných v článku 1 akčné programy vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam.
2.      Akčný program sa môže vzťahovať na všetky ohrozené pásma na území daného členského štátu, ak to však členský štát považuje
za vhodné, môžu byť pre rôzne ohrozené pásma alebo časti pásem vypracované osobitné programy.
3.      V akčných programoch sa zohľadnia:
a)      dostupné vedecké a technické údaje, predovšetkým so zreteľom na príslušné hodnoty dusičnanov pochádzajúcich z poľnohospodárskych
a iných zdrojov;
b)      podmienky životného prostredia v príslušných oblastiach daných členských štátov.
4.      Akčné programy sa realizujú v priebehu štyroch rokov od ich vypracovania a pozostávajú z nasledujúcich záväzných opatrení:
a)      opatrenia uvedené v prílohe III;
b)      opatrenia, ktoré členské štáty stanovili v kódexoch vhodných poľnohospodárskych postupov vypracovaných v súlade s článkom 4,
s výnimkou opatrení, ktoré boli nahradené opatreniami uvedenými v prílohe III.
5.      Okrem toho v prípadoch, ak sa na začiatku alebo na základe skúseností z realizácie akčných programov zistí, že opatrenia uvedené
v odseku 4 nebudú postačujúce na dosiahnutie cieľov špecifikovaných v článku 1, prijmú členské štáty v rámci akčných programov
podľa potreby doplňujúce opatrenia alebo účinnejšie postupy. Pri výbere týchto opatrení a postupov zohľadnia členské štáty
ich účinnosť a výšku nákladov v porovnaní s inými možnými preventívnymi opatreniami.
6.      Členské štáty zostavia a budú realizovať vhodné monitorovacie programy na vyhodnotenie účinnosti akčných programov vypracovaných
podľa tohto článku.
Členské štáty, ktoré na svojom území uplatňujú článok 5, budú na vybraných meracích bodoch monitorovať obsah dusičnanov vo
vodách (povrchové vody a podzemné vody), čo umožní určiť rozsah znečistenia vôd dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov.
7.      Najmenej každé štyri roky členské štáty preskúmajú a podľa potreby upravia svoje akčné programy vrátane dodatočných opatrení
prijatých podľa odseku 5. Členské štáty budú o zmenách v akčných programoch informovať Komisiu.“
Podľa prílohy II smernice 91/676 nazvanej „Kódex (kódexy) vhodných postupov v poľnohospodárstve“:
„A.      Kódex alebo kódexy vhodných postupov v poľnohospodárstve, ktorých cieľom je zníženie znečistenia dusičnanmi a ktoré by mali
zohľadňovať podmienky v rôznych regiónoch spoločenstva, by mali podľa potreby obsahovať určité ustanovenia upravujúce:
1.      obdobia, keď nie je vhodná aplikácia [vhodné používanie –
neoficiálny preklad
] hnojív na pôdu;
2.      aplikáciu [používanie –
neoficiálny preklad
] hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch;
…
5.      kapacitu a konštrukciu zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja vrátane opatrení zabraňujúcich znečisteniu podzemných a povrchových
vôd spôsobenému vytekaním a presakovaním tekutej zložky maštaľného hnoja a odpadu zo skladovaného rastlinného materiálu, napríklad
siláže;
6.      postupy pri aplikácii [používaní –
neoficiálny preklad
] chemických hnojív a maštaľného hnoja na pôdu vrátane frekvencie a jednotnosti aplikovania [používania –
neoficiálny preklad
], pri ktorých sa udržiavajú straty výživnej hodnoty vôd na prijateľnej úrovni.
…“
Príloha III tejto smernice s názvom „Opatrenia, ktoré majú byť súčasťou akčných programov uvedených v článku 5 ods. 4. písm. a)“
znie:
„1.      Súčasťou týchto opatrení sú pravidlá týkajúce sa:
(1)      období, keď je zakázaná aplikácia [zakázané používanie –
neoficiálny preklad
] určitých typov hnojív na pôdu,
(2)      kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja; táto kapacita musí byť väčšia ako kapacita požadovaná na skladovanie
počas najdlhšieho obdobia, v ktorom je aplikácia [používanie –
neoficiálny preklad
] na pôdu v ochranných pásmach zakázan[é], s výnimkou prípadov, keď sa dá príslušnému orgánu preukázať, že akékoľvek množstvo
hnoja prevyšujúce skutočnú skladovaciu kapacitu sa bude likvidovať spôsobom, ktorý nepoškodí životné prostredie,
…
2.      Cieľom týchto opatrení je zabezpečiť vo vzťahu ku každému poľnohospodárskemu podniku alebo k určitému množstvu dobytka, aby
množstvo maštaľného hnojiva aplikovaného [použitého –
neoficiálny preklad
] každoročne na pôdu, vrátane toho, ktoré sa na ňu dostane priamo od zvierat, neprekročilo množstvo stanovené na hektár.
Množstvom stanoveným na hektár je množstvo hnoja obsahujúce 170 kg dusíka. …
...“

Vnútroštátne právo
Článok 6 veľkovojvodskej vyhlášky z 24. novembra 2000 o používaní dusíkatých hnojív v poľnohospodárstve (
Mémorial
A 2000, s. 2856, ďalej len „veľkovojvodská vyhláška“) s názvom „Zákazy a obmedzenia“ znie:
„A.      Zákazy a obmedzenia uplatniteľné na celom území
1.      Zakazuje sa používanie dusíkatých hnojív
–        na čiernych úhoroch,
–        na viacročných úhoroch,
–        na spontánnych úhoroch,
–        na pôde, ktorá je zamrznutá do hĺbky a ktorá môže pred odmäkom spôsobiť povrchové odtekanie mimo zón hnojenia,
–        na zamokrenej, zaplavenej alebo zasneženej pôde, najmä vtedy, keď je jej absorbčná kapacita prekročená,
–        v prípade organických hnojív vo vzdialenosti menšej ako 50 metrov od studní, zariadení zachytávajúcich pitnú vodu a nádrží
pitnej vody a v prípade anorganických dusíkatých hnojív menej ako 10 metrov od studní a zariadení zachytávajúcich pitnú vodu,
–        v prípade organických hnojív vo vzdialenosti menšej ako 10 metrov od vodných tokov a vodných plôch.
V prípade anorganických dusíkatých hnojív sa ich použitie musí uskutočniť tak, aby sa hnojilo proti prúdu vodného toku. Zakazuje
sa akékoľvek vypúšťanie dusíkatých hnojív do vodných tokov.
2.      Zakazuje sa používanie maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu v období od 15. októbra do 1. marca na nepokrytej
pôde.
3.      Zakazuje sa používanie maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu v období od 15. októbra do 15. februára na pokrytej
pôde inej ako lúky a pastviny. Lúky a pastviny, na ktorých sa použili organické hnojivá v období od 15. októbra do 15. februára,
nemôžu byť obhospodarované pred 15. februárom daného roka.
4.      Celkové množstvo maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu použitého počas obdobia od 1. septembra do 1. marca
nesmie byť viac ako 80 kg dusíka na hektár.
5.      Použitie maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu na pôde nachádzajúcej sa na strmých svahoch sa musí uskutočniť
tak, že nedôjde k stekaniu mimo hnojeného poľa so zreteľom najmä na:
–        charakter pôdy a obrábanie pôdy,
–        smer rastu rastlinnej pokrývky,
–        klimatické podmienky, ktoré zodpovedajú možným obdobiam hnojenia,
–        charakter hnojív.
Na pozemkoch s priemerným sklonom väčším ako 8 %, ktoré nepokrýva vegetácia, sa zakazuje používať maštaľný hnoj, močovku a tekutý
splaškový kal, okrem prípadu, ak sa vstrebú do 48 hodín po ich použití.
6.      Používanie dusíkatých hnojív je povolené len na pokrytie fyziologických potrieb rastlín, pričom sa dbá na obmedzenie strát
nutričných prvkov a berie sa zreteľ na prítomnosť dusíka v pôde.
Množstvo organických hnojív použitých za rok nesmie presahovať 170 kg dusíka na 1 ha, s výnimkou bielkovinových plodín a strukovín,
pre ktoré sa stanovuje hranica 85 kg dusíka.
Množstvo anorganických dusíkatých hnojív použitých za rok na 1 ha nesmie prekročiť maximálne množstvá dusíkatého hnojiva uvádzané
v tabuľke uvedenej v prílohe I, v závislosti od charakteru a výnosnosti a so zreteľom na miestne osobitné podmienky a ročné
agroklimatické podmienky.
V prípade kombinácie organických a anorganických hnojív sa maximálna úroveň anorganického dusíkatého hnojiva musí znížiť v závislosti
od množstva použitých organických hnojív so zreteľom na charakter organického hnojiva, spôsob hnojenia, druh kultúry a obdobie
hnojenia, tak ako je opísané v kódexe vhodných postupov v poľnohospodárstve.
Ak poľnohospodár nemá k dispozícii dostatočné pozemky, na ktorých je povolené používanie organických hnojív, musí sa uistiť
o tom že sú disponibilné polia, ktoré patria iným poľnohospodárom, pod podmienkou, že tieto polia budú vhodné na používanie
hnojiva.
B.      Osobitné zákazy a obmedzenia uplatniteľné v oblastiach ochrany vôd určených na ľudskú spotrebu
1.      V oblastiach bezprostrednej ochrany sa zakazuje používanie dusíkatých hnojív.
2.      V oblastiach blízkej a vzdialenejšej ochrany sa zakazuje používať
–        hnoj, kompost a dehydratovaný splaškový kal v období od 1. augusta do 1. februára. Na pokrytú pôdu platí zákaz od 1. októbra
do 1. februára.
–        akékoľvek iné organické hnojivo v období od 1. augusta do 1. marca. Na pokrytú pôdu, s výnimkou kultúr zimnej pšenice, zimného
tritikale a zimnej raže, tento zákaz platí od 1. októbra do 1. marca.
3.      Zakazuje sa používanie organických hnojív pri zmene poľnohospodárskeho využívania trvalých alebo dočasných pasienkov a lúk
alebo pri návrate k strukovinám.
4.      Celkové množstvo maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu použitého od 1. augusta do 1. októbra nesmie prekročiť
80 kg dusíka na 1 ha.
5.      Pokrytú pôdu, na ktorú už boli použité organické hnojivá od 1. augusta do 1. októbra, nemožno obrábať pred 1. decembrom daného
roka.
6.      Množstvo organických hnojív použitých za rok nesmie presahovať 130 kg dusíka na 1 ha, s výnimkou bielkovinových plodín a strukovín,
pre ktoré sa zakazuje používanie organických hnojív.
Množstvo anorganických dusíkatých hnojív použitých na 1 ha za rok nesmie prekročiť maximálne množstvá dusíkatého hnojiva stanovené
v tabuľke uvedenej v prílohe II, a to v závislosti od charakteru a výnosnosti kultúr a so zreteľom na miestne osobitné podmienky
a ročné agroklimatické podmienky.
V prípade kombinácie organických a anorganických hnojív sa maximálna úroveň anorganického dusíkatého hnojiva musí znížiť v závislosti
od množstva použitých organických hnojív, a to so zreteľom na charakter organického hnojiva, spôsob hnojenia, druh kultúry
a obdobie hnojenia, tak ako sú opísané v kódexe vhodného postupu v poľnohospodárstve.“
Článok 7 veľkovojvodskej vyhlášky nazvaný „Výnimky“ stanovuje:
„1.      V prípade mimoriadnej klimatickej situácie môžu ministri pre oblasť poľnohospodárstva a životného prostredia povoliť výnimky
pre obdobia zákazu hnojenia, ktoré sú uvedené v článku 6, a stanoviť primerané podmienky hnojenia.
2.      V prípade mimoriadnych udalostí postihujúcich poľnohospodársky podnik môžu ministri pre oblasť poľnohospodárstva a životného
prostredia alebo ich zástupcovia na základe osobitnej žiadosti dotknutého poľnohospodára povoliť výnimky pre obdobia zákazu
hnojenia, ktoré sú uvedené v článku 6, a stanoviť primerané podmienky hnojenia.“
Článok 8 veľkovojvodskej vyhlášky s názvom „Uskladnenie“ uvádza:
„Samotní poľnohospodári musia mať alebo si musia zabezpečiť primerané zariadenie na uskladnenie a používanie maštaľného hnoja.
Nové zariadenie alebo zariadenie, ktoré sa má modernizovať, musí zaručiť uskladnenie maštaľného hnoja na obdobie minimálne
6 po sebe nasledujúcich mesiacov.“

Konanie pred podaním žaloby
Keďže sa Komisia domnievala, že Luxemburské veľkovojvodstvo prebralo články 4 a 5 smernice 91/676, ako aj prílohu II A body
1, 2, 5 a 6 a prílohu III ods. 1 body 1 a 2 tejto smernice nesprávne, začala konanie o nesplnení povinnosti podľa článku 226 ES.
Komisia potom tento členský štát vyzvala, aby predložil svoje pripomienky, a keďže sa domnievala, že tieto pripomienky neboli
uspokojujúce vo vzťahu ku všetkým vytýkaným skutočnostiam, vydala 27. júna 2007 odôvodnené stanovisko, v ktorom Luxemburské
veľkovojvodstvo vyzvala na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov
od jeho doručenia.
Luxemburské veľkovojvodstvo listom z 29. mája 2008 zotrvalo na svojom stanovisku.
Za týchto podmienok sa Komisia rozhodla podať túto žalobu.

O žalobe

O prípustnosti žaloby
O porušení pravidiel upravujúcich jazyk konania
Luxemburské veľkovojvodstvo navrhuje, aby bola žaloba podaná Komisiou vyhlásená za neplatnú alebo neprípustnú z dôvodu porušenia
článku 29 ods. 2 písm. a) a článku 29 ods. 3 druhého pododseku Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, keďže Komisia nedodržala
pravidlá upravujúce určenie jazyka konania. Zdôrazňuje, že žaloba bola podaná vo francúzskom jazyku ako v jazyku konania.
Prílohy V a VII žaloby však boli spísané v anglickom jazyku.
V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že článok 29 ods. 3 tretí pododsek rokovacieho poriadku obsahuje výnimku, na základe ktorej
sa mohla domnievať, že z dôvodu rozsiahleho obsahu prílohy V žaloby, keďže sa na predmetné dva roky v žalobe odkazuje iba
jedenkrát a keďže táto žaloba obsahuje úplný preklad významných častí uvedených príloh, nebolo nutné poskytnúť úplný preklad
uvedených príloh. Komisia pripomína, že v každom prípade konala úplne v súlade s ustanoveniami článku 29 rokovacieho poriadku,
keď podala do kancelárie súdu na výzvu francúzske jazykové znenie predmetných príloh.
V tejto súvislosti treba konštatovať, že v súlade s článkom 29 ods. 2 písm. a) a článkom 29 ods. 3 prvým a druhým pododsekom
rokovacieho poriadku je jazykom tohto konania francúzsky jazyk a keďže vyjadrenia a ich prílohy majú byť podané v tomto jazyku,
k dokumentom spísaným v inom jazyku musí byť priložený francúzsky preklad.
V prejednávanej veci je však žaloba spísaná v celom rozsahu vo francúzskom jazyku. Okrem toho, ak aj oba dokumenty priložené
k tejto žalobe boli vypracované v inom jazyku, relevantné časti uvedených dokumentov boli preložené a uvedené v žalobe.
Za týchto okolnosti nemožno považovať žalobu za neprípustnú a jediná otázka, ktorá vyvstáva, je tá, či sa obe predmetné prílohy
musia vylúčiť zo spisového materiálu.
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 29 ods. 3 tretieho pododseku rokovacieho poriadku, ak sú dokumenty a písomnosti
rozsiahle, možno preklad obmedziť na výňatky z nich. Súdny dvor však môže kedykoľvek z vlastného podnetu alebo na žiadosť
účastníka konania požadovať podrobnejší alebo úplný preklad. V prejednávanej veci však preklady oboch predmetných príloh do
francúzskeho jazyka Komisia predložila v súlade s výzvou tajomníka Súdneho dvora.
Preto zo spisového materiálu netreba vyňať dve predmetné prílohy, ktoré sú vypracované v jazyku odlišnom od jazyka konania
pri podaní tejto žaloby a ktorých preklad do jazyka konania bol urobený v neskoršom štádiu konania v súlade s článkom 29 ods. 3
tretím pododsekom rokovacieho poriadku.
O porušení zásady právnej sily rozhodnutej veci a zásady
non bis in idem
Luxemburské veľkovojvodstvo tvrdí, že žaloba je neprípustná, pretože porušuje článok 226 ES, keďže sa ňou porušuje zásada
právnej sily rozhodnutej veci a zásada
non bis in idem
, pokiaľ ide o prvú časť prvého žalobného dôvodu a tretí žalobný dôvod. Tvrdí, že prvá časť prvého žalobného dôvodu, ktorá
sa týka neexistencie zákazu používania v prípade chemických hnojív, zodpovedá prvému žalobnému dôvodu uvedenému vo veci, o ktorej
sa rozhodlo rozsudkom z 8. marca 2001, Komisia/Luxembursko (C‑266/00, Zb. s. I‑2073), a že tretí žalobný dôvod, ktorý sa týka
podmienok používania hnojív na pôdu na strmých svahoch, bol tiež uvedený v rámci tejto právnej veci, v ktorej predstavoval
druhý žalobný dôvod. Luxemburské veľkovojvodstvo zastáva názor, že ak sa Komisia domnieva, že neprijalo opatrenia potrebné
na vykonanie uvedeného rozsudku, potom by mala konať v súlade s článkom 228 ods. 2 ES, a nie začať nové konanie na základe
článku 226 ES.
Komisia tvrdí, že hoci sa toto konanie inšpiruje tým, čo vyplýva z už citovaného rozsudku Komisia/Luxembursko, vzťahuje sa
na novú vnútroštátnu právnu úpravu a na odlišné žalobné dôvody. Pokiaľ ide o zásadu
ne bis in idem
, Komisia tvrdí, že sa v tejto právnej veci neuplatní, pretože nejde o represívne konanie správnej alebo trestnej povahy.
Podľa jej názoru aj za predpokladu, že sa táto zásada môže uplatniť na žaloby o nesplnení povinnosti, podmienky jej použitia
v prejednávanej veci nie sú splnené, keďže táto zásada podlieha trojitej podmienke, to znamená totožnosti skutkových okolností,
jednoty porušovateľa a jednoty chráneného právneho záujmu.
Na úvod treba poznamenať, že Komisia začala toto konanie na základe článku 226 ES. Otázka uplatniteľnosti článku 228 ES vzniká
len vtedy, ak by sa preukázalo, že žalobné dôvody uvedené v rámci konania sú zo skutkového a z právneho hľadiska zhodné so
žalobnými dôvodmi vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko.
Pokiaľ ide o zásadu právnej sily rozhodnutej veci, účastníci konania, ako aj členské štáty, ktoré predložili pripomienky,
a Európsky parlament tvrdia, že táto zásada sa môže použiť na konania o nesplnení povinnosti.
V rámci tejto právnej veci vzniká otázka, či zásada právnej sily rozhodnutej veci bráni tomu, aby Komisia podala túto žalobu
v súlade s článkom 226 ES z dôvodu existencie už citovaného rozsudku Komisia/Luxembursko, vyhláseného v súvislosti so žalobou,
ktorú podala na základe tohto článku.
Súdny dvor už viackrát pripomenul dôležitosť zásady právnej sily rozhodnutej veci tak v právnom poriadku Únie, ako aj vo vnútroštátnych
právnych poriadkoch. (rozsudky z 30. septembra 2003, Köbler, C‑224/01, Zb. s. I‑10239, bod 38; zo 16. marca 2006, Kapferer,
C‑234/04, Zb. s. I‑2585, bod 20, a z 3. septembra 2009, Fallimento Olimpiclub, C‑2/08, Zb. s. I‑7501, bod 22).
Z judikatúry vyplýva, že táto zásada je uplatniteľná aj na konania o nesplnení povinnosti a že právna sila rozhodnutej veci
sa vzťahuje len na skutkové a právne body, o ktorých skutočne a nevyhnutne rozhodlo predmetné súdne rozhodnutie (rozsudok
z 12. júna 2008, Komisia/Portugalsko, C‑462/05, Zb. s. I‑4183, bod 23 a citovaná judikatúra).
Keďže konanie vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko, ako aj toto konanie sa začalo na návrh
Komisie na základe článku 226 ES, treba skúmať skutkový a právny rámec týchto dvoch konaní, aby sa zistilo, či v podstate
existuje skutková a právna zhoda medzi nimi.
Skúmanie žalobných dôvodov uvedených Komisiou vo veci, o ktorej sa rozhodlo rozsudkom, prináša rozbor jeho odôvodnenia so
zreteľom na zistenia a dôvody, o ktoré sa opiera.
Pokiaľ ide o prvý žalobný dôvod vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko, odôvodnenie tohto
rozsudku sa musí analyzovať so zreteľom na body 22 a 29 až 31 tohto rozsudku. Z uvedených bodov vyplýva, že v uvedenej veci
povinnosti, ktoré vyplývajú z prílohy II A bodu 4 a z prílohy III ods. 1 bodu 3 smernice 91/676, boli sporné. Tieto povinnosti
sa týkali jednak podmienok používania chemických hnojív blízko vodných tokov a jednak vytvorenia rovnováhy medzi predvídateľnými
potrebami dusíka poľnohospodárskych kultúr a dodaným dusíkom najmä prostredníctvom dodávok dusíkatých zmesí, ktoré majú pôvod
v chemických hnojivách.
Naopak prvá časť prvého žalobného dôvodu v tomto konaní sa týka prílohy II A bodu 1 smernice 91/676. Toto ustanovenie zakotvuje
povinnosť zahrnúť do kódexu vhodných postupov v poľnohospodárstve obdobia, počas ktorých je nevhodné používať hnojivá.
Pokiaľ ide o druhý žalobný dôvod vo veci, o ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko, z odôvodnenia tohto
rozsudku, ako aj z jeho bodov 23 a 33 vyplýva, že Komisia na základe tohto žalobného dôvodu Luxemburskému veľkovojvodstvu
vytýkala, že upravilo podmienky používania hnojív na strmých svahoch len v prípadoch, keď sú pozemky zamokrené, zasnežené
počas viac ako 24 hodín alebo zamrznuté, hoci bolo treba prijať nezávislú právnu úpravu klimatických podmienok.
Tretím žalobným dôvodom uvedeným v tejto právnej veci Komisia kritizovala skutočnosť, že ustanovenia veľkovojvodskej vyhlášky
týkajúce sa strmých svahov sa týkajú výlučne tekutých organických hnojív, a skutočnosť, že neexituje právna úprava, ktorá
sa týka používania chemického hnojiva na takúto zem.
Preto treba zdôrazniť, že so zreteľom na jednej strane na obsah prvého a druhého žalobného dôvodu uvedeného vo veci, o ktorej
sa rozhodlo už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko, a na druhej strane na prvú časť prvého žalobného dôvodu a tretieho
žalobného dôvodu, ktoré uviedla Komisia v tejto právnej veci, medzi týmito dvoma právnymi vecami v podstate neexistuje skutková
a právna zhoda.
Za týchto okolností Komisia tým, že podala túto žalobu, neporušila zásadu právnej sily rozhodnutej veci.
Pokiaľ ide o zásadu
non bis in idem
, aj za predpokladu, že na túto zásadu sa možno odvolať v prejednávanej veci, jej uplatnenie je v každom prípade v tejto právnej
veci vylúčené z dôvodu neexistencie zhody zo skutkového a z právneho hľadiska medzi touto vecou a vecou, o ktorej sa rozhodlo
už citovaným rozsudkom Komisia/Luxembursko.
Okrem toho v prípade neexistencie takejto zhody medzi týmito dvoma vecami nevzniká otázka uplatniteľnosti článku 228 ES.
Z uvedeného vyplýva, že žaloba Komisie je prípustná.

O veci samej
Argumentácia účastníkov konania
Na podporu svojej žaloby Komisia uvádza štyri žalobné dôvody.
Svojím prvým žalobným dôvodom, ktorý sa skladá z troch častí, Komisia Luxemburskému veľkovojvodstvu vytýka, že veľkovojvodská
vyhláška, ktorá stanovuje obdobia, počas ktorých nemožno používať hnojivá na poľnohospodárskych pozemkoch, sa nezameriava
na chemické hnojivá, nestanovuje obdobie úplného zákazu pre lúky a nedostatočne vymedzuje výnimky.
V rámci prvej časti tohto žalobného dôvodu Komisia pripomína, že na základe prílohy II A bodu 1 smernice 91/676 vnútroštátna
právna úprava musí obsahovať pravidlá, ktoré počas konkrétnych období zakazujú používať „hnojivá“ bez toho, žeby rozlišovala
medzi organickými a chemickými hnojivami. Podľa jej názoru sa však obdobia zákazu hnojenia, ktoré stanovuje článok 6 veľkovojvodskej
vyhlášky, týkajú len organických, nie chemických hnojív, a žiadne ustanovenie smernice 91/676 vylúčenie chemických hnojív
nestanovuje. Komisia preto tvrdí, že luxemburská právna úprava je nezlučiteľná s tým, ako článok 2 písm. e) tejto smernice
vymedzuje pojem „hnojivo“.
V druhej časti svojho prvého žalobného dôvodu Komisia namieta, že veľkovojvodská vyhláška neobsahuje normy upravujúce obdobia,
počas ktorých sa zakazuje používanie hnojív na lúkach, zatiaľ čo článok 5 a príloha III ods. 1 bod 1 smernice 91/676 neumožňujú
vynechať žiadnu poľnohospodársku plochu. Dodáva, že vychádzajúc z vedeckých štúdií, na jednej strane riziká vymývania dusičnanov
v pôde na jeseň a v zime sú mimoriadne vysoké nielen v prípade poľnohospodárskej pôdy, ale aj v prípade lúk, a na druhej strane
priemerné luxemburské teploty na konci jesene a zimy nie sú vhodné na dostatočnú absorpciu a zabránenie veľkým rizikám vymývania.
Okrem toho podľa Komisie obmedzenie, ktoré stanovuje článok 6 A bod 4 veľkovojvodskej vyhlášky, nie je dostatočné na predchádzanie
rizikám znečistenia, pretože toto nariadenie sa nevzťahuje na chemické hnojivá, neexistuje žiadne obdobie prísneho zákazu
a obmedzenie 80 kilogramov dusíka na hektár predstavuje približne polovicu ročnej hraničnej hodnoty, ktorú povoľuje príloha III
ods. 2 smernice 91/676.
Pokiaľ ide o tretiu časť prvého žalobného dôvodu, Komisia sa domnieva, že luxemburská právna úprava musí vymedziť presnejšie
prípady, ktoré môžu viesť k výnimke zo zákazu používania hnojív počas konkrétnych ročných období. Komisia zastáva názor, že
článok 7 veľkovojvodskej vyhlášky je nepresný, pretože stanovuje, že v prípade „mimoriadnej klimatickej situácie“ alebo „mimoriadnych
udalostí postihujúcich poľnohospodársky podnik“ môže príslušný minister povoliť hnojenie počas zakázaných období, ale táto
vyhláška tieto pojmy nevymedzuje. Komisia dodáva, že zákaz používania hnojív počas konkrétnych období v roku je zásadným ustanovením
smernice 91/676, že uvedená smernica takúto výnimku nezakotvuje a že jasné a presné prebratie tejto smernice je nevyhnutné
na to, aby sa splnila požiadavka právnej istoty a zaručilo sa úplné uplatňovanie uvedenej smernice.
Vo svojom druhom žalobnom dôvode Komisia tvrdí, že veľkovojvodská vyhláška stanovuje povinnosť šesťmesačnej minimálnej skladovacej
kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja len pre nové zariadenia, ale nie pre existujúce zariadenia. Uvádza tiež,
že hoci smernica 91/676 nerobí rozdiel medzi novými a existujúcimi zariadeniami, veľkovojvodská vyhláška v článku 8 stanovuje,
že nové zariadenie alebo zariadenie, ktoré sa má modernizovať, musí zaručiť uskladnenie maštaľného hnoja na obdobie minimálne
šiestich po sebe nasledujúcich mesiacov.
Svojím tretím žalobným dôvodom Komisia pripomína, že na základe prílohy II A bodu 2 smernice 91/676 vnútroštátna právna úprava
musí obsahovať pravidlá upravujúce „aplikáciu [používanie –
neoficiálny preklad
] hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch“ a že Súdny dvor rozhodol, že príloha II A tejto smernice sa zameriava
na všetky hnojivá, nielen na také, ako je maštaľný hnoj, ktoré sú organického pôvodu (rozsudok z 2. októbra 2003, Komisia/Holandsko,
C‑322/00, Zb. s. I‑11267, bod 134). Veľkovojvodská vyhláška však v článku 6 A bode 5 stanovuje, že „na pozemkoch s priemerným
sklonom väčším ako 8 %, ktoré nepokrýva vegetácia, sa zakazuje používať maštaľný hnoj, močovku a tekutý splaškový kal“ bez
toho, žeby rozšírila vecnú pôsobnosť tohto zákazu na chemické hnojivá.
Vo svojom štvrtom žalobnom dôvode sa Komisia domnieva, že opatrenia, ktoré prijalo Luxemburské veľkovojvodstvo, sú nedostatočné,
keďže na základe prílohy II A bodu 6 smernice 91/676 vnútroštátne právne úpravy musia obsahovať pravidlá upravujúce „postupy
pri aplikácii [používanií –
neoficiálny preklad
] chemických hnojív a maštaľného hnoja na pôdu vrátane frekvencie a jednotnosti aplikovania [používania –
neoficiálny preklad
], pri ktorých sa udržiavajú straty výživnej hodnoty vôd na prijateľnej úrovni“. Podľa jej názoru však luxemburská právna
úprava nezahŕňa prvky postupov pri hnojení, najmä pokiaľ ide o techniky, ktoré zabezpečujú jednotné a účinné používanie hnojív.
Komisia sa domnieva, že moderný charakter luxemburského poľnohospodárstva a výkonnosť poľnohospodárskych strojov nestačia
na preukázanie toho, že nie je dôležité prijatie pravidiel, ktoré sa týkajú spôsobov používania chemických hnojív a maštaľného
hnoja. Smernica 91/676 nezbavuje členské štáty povinnosti stanoviť postupy pri používaní hnojív, aj keď je ich poľnohospodárstvo
rozvinuté.
Luxemburské veľkovojvodstvo spochybňuje samotný predmet žaloby Komisie len vo svojej duplike.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o dôvody obrany, ktoré uviedlo vo veci samej Luxemburské veľkovojvodstvo, treba zdôrazniť, že na základe článku
42 ods. 2 rokovacieho poriadku je uvedenie nových dôvodov prípustné počas konania len vtedy, ak sú tieto dôvody založené na
nových právnych a skutkových okolnostiach, ktoré vyšli najavo v priebehu konania.
Je však nepochybné, že v prejednávanej veci dôvody obrany vo veci samej, ktoré boli prvýkrát uvedené v duplike, Luxemburské
veľkovojvodstvo v podstate uviedlo v odpovedi na odôvodnené stanovisko. Po tejto odpovedi Komisia podala žalobu, pričom upustila
od štyroch z ôsmich žalobných dôvodov uvedených v odôvodnenom stanovisku a zotrvala na štyroch ďalších. Vo svojom vyjadrení
k žalobe Luxemburské veľkovojvodstvo ani nezaujalo stanovisko k dôvodnosti žaloby Komisie, ani nenavrhlo jej zamietnutie ako
nedôvodnej, pričom svoju obranu obmedzilo na neprípustnosť uvedenej žaloby.
Za týchto podmienok sa treba domnievať, že návrhy, ktoré smerujú k zamietnutiu žaloby, ako aj dôvody, ktoré stoja v pozadí
a ktoré boli prvýkrát uvedené v duplike, boli uvedené oneskorene, a preto sú neprípustné (pozri v tomto zmysle rozsudok z 5. novembra
2002, Komisia/Belgicko, C‑471/98, Zb. s. I‑9681, body 41 až 43).
Preto stačí skúmať, či je nesplnenie povinnosti založené iba na základe žalobných dôvodov Komisie.
Pokiaľ ide o prvú časť žalobného dôvodu, treba pripomenúť, že príloha II A bod 1 smernice 91/676 zakotvuje povinnosť zahrnúť
do kódexov vhodných postupov v poľnohospodárstve obdobia, počas ktorých je nevhodné používať hnojivá.
Takisto treba pripomenúť, že na jednej strane článok 2 písm. e) tejto smernice vymedzuje „hnojivo“ ako akúkoľvek látku obsahujúcu
zlúčeninu dusíka alebo zlúčeniny dusíka používanú na pôdu s cieľom podporiť rast vegetácie vrátane maštaľného hnoja. Na druhej
strane článok 2 písm. f) tejto smernice vymedzuje „chemické hnojivo“ ako akékoľvek priemyselne vyrobené hnojivo. Z toho vyplýva,
že pojem „hnojivo“ v zmysle smernice 91/676 zahŕňa aj chemické hnojivá.
Za týchto podmienok, keďže smernica 91/676 zaväzuje členské štáty vymedziť obdobia zákazu používania všetkých druhov hnojív
bez toho, aby zakotvovala výnimku, teba konštatovať, že Luxemburské veľkovojvodstvo si nesplnilo túto povinnosť v súvislosti
s chemickými hnojivami.
Pokiaľ ide o druhú časť prvého žalobného dôvodu, treba na úvod konštatovať, že luxemburské predpisy upravujúce obdobia, počas
ktorých je používanie určitých druhov hnojív zakázané, sa neuplatňujú na lúky, a to napriek skutočnosti, že smernica 91/676
výslovne nestanovuje žiadnu výnimku pre tento typ povrchu.
V každom prípade aj za predpokladu, že lúky absorbujú významné množstvo dusíka, táto okolnosť nemôže odôvodniť povolenie používania
celkového množstva maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu do 80 kilogramov dusíka na hektár počas obdobia od
1. septembra do 1. marca, tak ako to stanovuje článok 6 A bod 4 veľkovojvodskej vyhlášky. Ako zdôraznila generálna advokátka
v bode 93 návrhov, toto množstvo je nadmerné, keďže príloha III bod 2 smernice o dusičnanoch umožňuje, aby sa počas celého
roka použilo 170 kilogramov Ak by bolo však možné použiť približne polovicu uvedeného množstva v zimných mesiacoch, znamenalo
by to, že vegetácia počas zimných mesiacov absorbuje a spracuje takmer toľko dusíka ako počas leta. Navyše zatiaľ čo medzná
hodnota uvedená v prílohe III ods. 2 tejto smernice sa použije na množstvo dusíka vyplývajúce z použitia maštaľného hnoja
celkom, medzná hodnota, ktorú stanovuje článok 6 A bod 4 veľkovojvodskej vyhlášky sa týka len množstva dusíka, ktorý pochádza
výlučne z použitia maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu.
Pokiaľ ide o tretiu časť prvého žalobného dôvodu, Komisia v súlade s právom tvrdí, že zákaz hnojenia počas určitých období
roka je zásadným ustanovením smernice 91/676 a že uvedená smernica nezakotvuje výnimky.
Článok 7 veľkovojvodskej vyhlášky však príslušným ministrom umožňuje v prípade mimoriadnej klimatickej situácie alebo v prípade
mimoriadnych udalostí postihujúcich poľnohospodársky podnik odchýliť sa od období zákazu používania hnojív.
Aj za predpokladu, že členský štát má právo vo svojom vnútroštátnom práve stanoviť výnimky z období zákazu používania hnojív
v prípade mimoriadnej klimatickej situácie alebo v prípade mimoriadnych udalostí postihujúcich poľnohospodársky podnik, tieto
odchýlky musia byť v každom prípade dostatočne vymedzené v právnej úprave, ktorou sa preberá smernica 91/676.
Vnútroštátna právna úprava, ktorá príslušným ministrom priznáva diskrečnú právomoc rozhodnúť o individuálnych žiadostiach
o takéto výnimky, však nespĺňala uvedenú požiadavku.
Pokiaľ ide o kapacitu zásobníkov uvedenú v druhom žalobnom dôvode Komisie, treba konštatovať, že jediné relevantné ustanovenie
v tejto súvislosti je uvedené v prílohe III ods. 1 bode 2 smernice 91/676.
Podľa tohto ustanovenia obsahujú akčné programy pravidlá upravujúce kapacitu zásobníkov na uskladnenie maštaľného hnoja a táto
kapacita musí byť väčšia ako kapacita požadovaná na skladovanie počas najdlhšieho obdobia, v ktorom je hnojenie pôdy v ochranných
pásmach zakázané.
Jediná výnimka, ktorú toto ustanovenie zakotvuje, sa týka situácie, keď možno preukázať, že objem maštaľného hnoja, ktorý
presahuje skutočnú skladovaciu kapacitu, bude odstránený spôsobom, ktorý nie je škodlivý pre životné prostredie.
Článok 8 veľkovojvodskej vyhlášky však takúto podmienku neobsahuje.
Za týchto podmienok treba konštatovať, že veľkovojvodská vyhláška tým, že v súvislosti s existujúcimi zariadeniami, ktoré
nie sú modernizované, nezakotvuje povinnosť uvedenú v prílohe III ods. 1 bode 2 smernice 91/676, nie je v súlade s touto smernicou.
Pokiaľ ide o tretí žalobný dôvod Komisie, treba poznamenať, že podľa prílohy II A bodu 2 smernice 91/676 musia kódexy vhodných
postupov v poľnohospodárstve obsahovať pravidlá upravujúce používanie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch, pokiaľ
je tento prvok významný.
Súdny dvor už rozhodol, že predmetom prílohy II A smernice 91/676 sú všetky hnojivá, nielen tie, ktoré majú organický pôvod
(rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 134).
Článok 6 A bod 5 veľkovojvodskej vyhlášky však zakazuje iba používanie maštaľného hnoja, močovky a tekutého splaškového kalu,
ktoré sú organickými hnojivami, ale neobsahuje ustanovenie upravujúce používanie chemických hnojív.
Preto treba konštatovať, že Luxemburské veľkovojvodstvo v tejto súvislosti neprebralo správne smernicu 91/676.
Pokiaľ ide o štvrtý žalobný dôvod Komisie, treba zdôrazniť, že príloha II A bod 6 smernice 91/676 stanovuje, že kódexy vhodných
postupov v poľnohospodárstve musia obsahovať pravidlá upravujúce spôsoby používania chemických hnojív a maštaľného hnoja,
najmä jeho úrovne a rovnomernosti, aby sa mohla zachovať prijateľná úroveň unikania výživnej hodnoty do vôd, pokiaľ je tento
prvok významný.
Keďže takéto ustanovenia v Luxemburskom veľkovojvodstve chýbajú, treba konštatovať porušenie tohto právneho predpisu.
Preto sa treba domnievať, že nesplnenie povinnosti je preukázané už na základe žalobných dôvodov Komisie.
Za týchto podmienok treba určiť, že Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne
opatrenia potrebné na správne a úplné prebratie článkov 4 a 5 smernice 91/676 v spojení s jej prílohou II A bodmi 1, 2, 5
a 6, ako aj prílohou III ods. 1 bodmi 1 a 2 tejto smernice, nesplnilo povinnosti, ktoré mu z tejto smernice vyplývajú.

O trovách
V zmysle článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania,
ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Luxemburské veľkovojvodstvo na náhradu trov konania a Luxemburské
veľkovojvodstvo nemalo úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ho na náhradu trov konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (veľká komora) rozhodol a vyhlásil:
1.
Luxemburské veľkovojvodstvo si tým, že neprijalo všetky zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na správne
a úplné prebratie článkov 4 a 5 smernice Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych
zdrojov v spojení s jej prílohou II A bodmi 1, 2, 5 a 6, ako aj prílohou III ods. 1 bodmi 1 a 2 tejto smernice nesplnilo povinnosti,
ktoré mu z tejto smernice vyplývajú.
2.
Luxemburské veľkovojvodstvo je povinné nahradiť trovy konania.
Podpisy
*
Jazyk konania: francúzština.