CELEX: 62006FJ0057
Közszolgálat
Tisztviselők
Előléptetés

1.
Tisztviselők – Előléptetés – Elő nem léptetett jelölt panasza
(Személyzeti szabályzat, 25. cikk, második bekezdés, 45. cikk, és 90. cikk, (2) bekezdés)
2.
Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
3.
Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk; 723/2004 tanácsi rendelet)
4.
Tisztviselők – Előléptetés – Az érdemek összehasonlító vizsgálata
(Személyzeti szabályzat, 45. cikk)
1.
A kinevezésre jogosult hatóság ugyan nem köteles az elő nem léptetett tisztviselők számára megindokolni az előléptetésről
szóló határozatokat, viszont köteles megindokolni az elő nem léptetett tisztviselő panaszát elutasító határozatát, és e határozat
indokolásának egybe kell esnie annak a határozatnak az indokolásával, amely ellen a panasz irányul.
Mivel az előléptetésre a személyzeti szabályzat 45. cikke szerint választással kerül sor, elégséges, ha a panaszt elutasító
határozat indokolása a személyzeti szabályzat által az előléptetés szabályosságával kapcsolatban meghatározott jogszabályi
feltételek teljesülésére korlátozódik.
Egyebekben az elő nem léptető határozattal szembeni panaszt elutasító határozat eleget tesz az indokolási követelménynek,
amennyiben lehetővé teszi az érintett számára az őt elő nem léptető határozat megalapozottságának megítélését, lehetőséget
biztosít számára a közösségi bíróság előtti kereset benyújtására, és ez utóbbi számára az előléptető határozat jogszerűségére
vonatkozó felülvizsgálat gyakorlására.
Közelebbről, az intézmények közötti mobilitás keretében állást változtató tisztviselő helyzetét illetően – még ha az eredeti
intézményben elkészített legutolsó, különösen magas szintű értékelő jelentésre tekintettel a teljesebb és részletesebb indokolás
tűnik is kívánatosnak – a kinevezésre jogosult hatóság eleget tesz az indokolási követelménynek, amennyiben kifejti, hogy
az érdemek összehasonító vizsgálata során figyelembe vették az érintett valamennyi jelentését, megjelöli, hogy a különböző
értékelők megközelítésének viszonylagossá tétele érdekében súlyozták az analitikus és az általános értékeléseket, és megmagyarázza
a szolgálati idő figyelembevételének módját.
Mindenesetre amennyiben a kinevezésre jogosult hatóság közölt indokoláskezdeményt, az eljárás során is elő lehet terjeszteni
kiegészítő adatokat.
(lásd a 25–27., 31. és 32. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság C‑343/87. sz., Culin kontra Bizottság ügyben 1990. február 7‑én hozott ítéletének (EBHT 1990., I‑225. o.) 13. pontja,
valamint C‑115/92. P. sz., Parlament kontra Volger ügyben 1993. december 9‑én hozott ítéletének (EBHT 1993., I‑6549. o.) 22.
és 23. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑6/96. sz., Contargyris kontra Tanács ügyben 1997. május 29‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑119. o.
és II‑357. o.) 147. pontja; T‑142/95. sz., Delvaux kontra Bizottság ügyben 1997. december 18‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
I‑A‑477. o. és II‑1247. o.) 84. pontja; T‑283/97. sz., Thinus kontra Bizottság ügyben 1999. április 27‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑69. o. és II‑353. o.) 74–76. pontja; T‑157/98. sz., Oliveira kontra Parlament ügyben 1999. szeptember
21‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1999., I‑A‑163. o. és II‑851. o.) 50. pontja; T‑330/03. sz., Liakoura kontra Tanács ügyben
2004. június 10‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑191. o. és II‑859. o.) 42. pontja; T‑172/03. sz., Heurtaux kontra
Bizottság ügyben 2005. február 3‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑15. o. és II‑63. o.) 44. pontja, valamint T‑171/05. sz.,
Nijs kontra Számvevőszék ügyben 2006. október 3‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2006., I‑A‑2‑195. o. és II‑A‑2‑999. o.) 42. pontja.
2.
A kinevezésre jogosult hatóság az előléptethető tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálata során széles mérlegelési
jogkörrel rendelkezik, és ezt az összehasonlító vizsgálatot – amely többek között az értékelő jelentéseken alapul – gondosan
és pártatlanul, a szolgálat érdekében és az egyenlő bánásmód elvének megfelelően, összehasonlítható adatokból kiindulva kell
elvégeznie. Ennek érdekében a kinevezésre jogosult hatóság a személyzeti szabályzat alapján jogosult az előléptethető tisztviselők
érdemeinek vizsgálatát az általa legmegfelelőbbnek tartott eljárás vagy módszer alapján elvégezni.
Ennélfogva a közösségi bíróság felülvizsgálati jogkörének annak eldöntésére kell korlátozódnia, hogy – tekintettel azokra
a szempontokra és indokokra, amelyek az adminisztráció álláspontjának kialakulásához vezettek – az adminisztráció ésszerű
határokon belül maradt‑e, és hatáskörét nem gyakorolta‑e nyilvánvalóan hibásan. A bíróság tehát nem vonhatja el a kinevezésre
jogosult hatóságnak a jelöltek képességei és érdemei megítélésére vonatkozó hatáskörét.
(lásd a 43. és 44. pontot)
Hivatkozás:
a Bíróság 62/75. sz., De Wind kontra Bizottság ügyben 1976. július 1‑jén hozott ítéletének (EBHT 1976., 1167. o.) 17. pontja,
valamint C‑68/91. P. sz., Moritz kontra Bizottság ügyben 1992. december 17‑én hozott ítéletének (EBHT 1992., I‑6849. o.) 16. pontja;
az Elsőfokú Bíróság T‑187/98. sz., Cubero Vermurie kontra Bizottság ügyben 2000. október 3‑án hozott ítéletének (EBHT 2000.,
I‑A‑195. o. és II‑885. o.) 59. pontja, T‑132/03. sz., Casini kontra Bizottság ügyben 2005. szeptember 15‑én hozott ítéletének
(EBHT‑KSZ 2005., I‑A‑253. o. és II‑1169. o.) 52. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint 53. és 54. pontja.
3.
A személyzeti szabályzat 45. cikkének mind a tisztviselők személyzeti szabályzatának, valamint az egyéb alkalmazottak alkalmazási
feltételeinek módosításáról szóló 723/2004 rendelet 2004. május 1‑je előtt, mind az ezen időpont után hatályos szövege értelmében
az értékelő jelentés különösen fontos értékelési szempontnak minősül a kinevezésre jogosult hatóság számára, a tisztviselő
előléptetésére tekintettel. A személyzeti szabályzat 45. cikkének 2004. május 1‑je előtt hatályos szövege előírta, hogy az
előléptetéssel összefüggésben végzett összehasonlító vizsgálatnak az értékelő jelentések mellett ki kell terjednie egy másik
szempontra is, mégpedig az „érdemekre”, anélkül azonban, hogy ezen kifejezés pontos tartalmát kifejtette volna; ezt a feladatot
az ítélkezési gyakorlat végezte el, amely szerint a kérdéses kifejezés a tisztviselő hivatali és személyes helyzetére vonatkozó
olyan egyéb adatokra utal, amelyek alkalmasak arra, hogy a kizárólag az értékelő jelentéseken alapuló értékeléseket más megvilágításba
helyezzék.
A személyzeti szabályzat 45. cikkének új változata egyértelműbben fogalmaz az előléptetéssel összefüggésben figyelembe veendő
szempontokat illetően, mivel az értékelő jelentéseken túlmenően utal a nyelvek használatára, azon nyelveken kívül, amelyek
alapos ismeretét az érintett tisztviselő bizonyította, és – adott esetben – az általa gyakorolt felelősségek szintjére; ezentúl
a kinevezésre jogosult hatóság főszabály szerint e három szempont alapján végzi el az előléptethető tisztviselők érdemeinek
összehasonlító vizsgálatát, és a személyzeti szabályzat 45. cikkében szereplő „érdemek” kifejezésnek így eltérő, és lényegében
tágabb jelentése van, mint az ezen cikk 2004. május 1‑je előtt alkalmazandó változatában használt azonos kifejezésnek.
Egyebekben mivel a 723/2004 rendelet hatálybalépése előtti ítélkezési gyakorlat elismerte, hogy a tisztviselők érdemeinek
értékelése során a kinevezésre jogosult hatóság kiegészítő jelleggel olyan egyéb szempontok figyelembevételére is jogosult,
mint a jelöltek életkora és a besorolási fokozatban vagy a hivatalban eltöltött szolgálati ideje; ezek a kiegészítő szempontok
még ma is hasznosnak bizonyulhatnak, ha a személyzeti szabályzat 45. cikkében kifejezetten meghatározott három szempont figyelembevétele
alapján az előléptethető tisztviselőknek egyenlő érdemeik vannak, és e szempontok jogszerűen válhatnak a kinevezésre jogosult
hatóság döntését meghatározó tényezővé.
(lásd a 45. és 46. pontot)
Hivatkozás:
az Elsőfokú Bíróság T‑89/91., T‑21/92. és T‑89/92. sz., X kontra Bizottság egyesített ügyekben 1993. november 25‑én hozott
ítéletének (EBHT 1993., II‑1235. o.) 49. és 50. pontja; T‑280/94. sz., Lopes kontra Bíróság ügyben 1996. február 29‑én hozott
ítéletének (EBHT‑KSZ 1996., I‑A‑77. o. és II‑239. o.) 138. pontja; T‑168/96. sz., Patronis kontra Tanács ügyben 1997. október
21‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997., I‑A‑299. o. és II‑833. o.) 35. pontja; T‑221/96. sz., Manzo‑Tafaro kontra Bizottság
ügyben 1998. március 5‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1998., I‑A‑115. o. és II‑307. o.) 17. és 18. pontja; T‑82/98. sz., Jacobs
kontra Bizottság ügyben 2000. február 24‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000., I‑A‑39. o. és II‑169. o.) 36–39. pontja; T‑163/01. sz.,
Perez Escanilla kontra Bizottság ügyben 2002. július 11‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2002., I‑A‑131. o. és II‑717. o.) 29. pontja,
valamint T‑134/02. sz., Tejada Fernández kontra Bizottság ügyben 2003. április 9‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2003., I‑A‑125. o.
és II‑609. o.) 42. pontja.
4.
Bár a közösségi intézményeknek egyrészt biztosítaniuk kell, hogy a mobilitás ne gátolja az érintett tisztviselők karrierjének
kibontakozását, másrészt meg kell vizsgálniuk a mobilitásban részt vevő tisztviselők helyzetét annak ellenőrzése érdekében,
hogy az intézményen belül áthelyezett tisztviselők ne szenvedjenek hátrányt az előléptetési időszak során, a személyzeti szabályzat
45. cikke alapján semmilyen kötelezettség nem terheli az intézményeket, hogy a mobilitást gyakorló tisztviselők helyzetét
szabályozó pontos előírásokat fogadjanak el.
A kinevezésre jogosult hatóság ugyanis a személyzeti szabályzat alapján jogosult az előléptetéseket az általa legmegfelelőbbnek
tartott eljárás vagy módszer alapján elvégezni. Ebből következően, valamint a személyzeti szabályzat 45. cikkében szereplő
jogalapra és az intézmények abból eredő kötelezettségeire tekintettel – amely jogalap szerint az érdemek összehasonlító vizsgálatát
minden esetben különösen az értékelő jelentések alapján kell elvégezni –, a tisztviselő nem követelheti az intézménytől olyan
szabályok elfogadását, amelyek kifejezetten az intézményen belül értékelt tisztviselők és az ezen intézményhez valamely másik
intézmény általi értékelést követően csatlakozó tisztviselők közötti összehasonlítási eljárások és módszerek megszervezésére
vonatkoznak. Ebben az összefüggésben az érintett tisztviselő azt sem róhatja fel az érintett intézménynek, hogy az nyilvánvalóan
tévesen alkalmazta a hatáskörét – mivel nem fogadott el ilyen szabályozási keretet –, annak bizonyítása nélkül, hogy az ilyen
értelmű intézkedések meghozatalának hiánya miatt a tisztviselők érdemeinek összehasonlító vizsgálatában az önkényesség tényleges
veszélye állt fenn. Egyebekben a személyzeti szabályzatnak a többek között az értékelő jelentésekre vonatkozó 43. cikkével
ellentétben a személyzeti szabályzat 45. cikkéből egyáltalán nem következik az előléptetési eljárások végrehajtásáról szóló
szabályozási keret elfogadására vonatkozó kötelezettség, még akkor sem, ha bizonyos intézmények belső határozatok útján szabályozták
az említett eljárásokat.
(lásd az 55., 59. és 60. pontot)
Hivatkozás:
az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Cubero Vermurie kontra Bizottság ügyben hozott ítéletének 68. és 69. pontja, valamint
T‑216/03. sz., Tenreiro kontra Bizottság ügyben 2004. szeptember 28‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2004., I‑A‑245. o. és II‑1087. o.)
92. és 95. pontja.