CELEX: 61998CJ0218
Fortolkning af EF-traktatens artikel 119 (Ef-traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF-143 EF) og direktiv 75/117/EØF og 76/207/EØF
Kollektiv overenskomst om ydelse til gravide kvinder, der går på barselsorlov

1 Ved dom af 24. april 1998, indgaaet til Domstolen den 15. juni 1998, har Conseil de prud'hommes, Le Havre, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF-143 EF), Raadets direktiv 75/117/EOEF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemfoerelse af princippet om lige loen til maend og kvinder (EFT L 45, s. 19) og Raadets direktiv 76/207/EOEF af 9. februar 1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40).
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag, som Oumar Dabo Abdoulaye m.fl. har anlagt mod Régie nationale des usines Renault SA (herefter »Renault«).
3 Sagsoegerne i hovedsagen er mandlige arbejdstagere hos Renault, der goer gaeldende, at artikel 18 i overenskomsten om social sikring af dette selskabs ansatte (herefter »overenskomsten«) er i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i traktatens artikel 119, der er blevet gennemfoert ved artikel L. 140-2 i den franske code du travail (lov om arbejdsforhold).
4 Ifoelge overenskomstens artikel 18 udbetales der til kvinder, der gaar paa barselsorlov, en ydelse paa 7 500 FRF.
5 I overenskomstens artikel 19 er det endvidere bestemt, at under en barselsorlov, hvorunder der i henhold til reglerne om social sikring ydes dagpenge, oppebaerer kvindelige arbejdstagere 100% af deres nettoloen, med fradrag af dagpengeydelser, der er udbetalt i henhold til reglerne om social sikring.
6 Endelig bestemmes det i overenskomstens artikel 20, at der til arbejdstagere i virksomheden ved adoption af et barn udbetales et beloeb paa 2 000 FRF. Saafremt aegtefaellerne begge arbejder i virksomheden, har kun én af dem ret til denne ydelse.
7 Ifoelge sagsoegerne i hovedsagen er visse former for forskelsbehandling, som f.eks. barselsorlov for kvinder, begrundet, idet de beror paa fysiologiske saeregenheder hos det ene koen, men det forholder sig anderledes med den ydelse, der er omtvistet i hovedsagen, for selv om et barns foedsel i snaever fysiologisk forstand kun beroerer kvinden, er der i samme grad tale om en social begivenhed, der beroerer hele familien og altsaa ogsaa faderen, der ikke kan holdes udenfor som vaerende udelukket som ydelsesberettiget, idet der i modsat fald vil foreligge ulovlig forskelsbehandling.
8 Den nationale ret er af den opfattelse, at Domstolen endnu ikke har taget stilling til lovligheden efter traktatens artikel 119 af en ydelse af den i sagen omhandlede art, selv om den i dom af 13. februar 1996 (sag C-342/93, Gillespie m.fl., Sml. I, s. 475) har taget stilling til et tilfaelde, der fremboed en vis lighed med det her foreliggende.
9 Den har paa baggrund heraf besluttet at udsaette sagen og anmode Domstolen om en praejudiciel afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
»Er det efter princippet om lige loen til maend og kvinder som fastlagt ved Rom-traktatens artikel 119 og de senere udstedte bestemmelser til gennemfoerelse heraf lovligt, at der alene til gravide kvinder, og ikke til barnets fader, ved barselsorlovs start ydes et beloeb paa 7 500 FRF, hvorved bemaerkes,
- at denne ydelse og udbetaling heraf er fastlagt ved artikel 18 in fine i den kollektive overenskomst af 5. juli 1991 om social sikring af ansatte i selskabet Renault
- at artikel 19, stk. 2, i naevnte overenskomst indeholder bestemmelser om, at der udbetales loen under barselsorlov?«
10 Med sit spoergsmaal oensker den nationale ret naermere bestemt at faa oplyst, om princippet om lige loen i traktatens artikel 119 er til hinder for, at der udbetales en fast ydelse alene til kvindelige arbejdstagere, der gaar paa barselsorlov.
11 I traktatens artikel 119 fastslaas princippet om lige loen til maend og kvinder for samme arbejde. Bestemmelsen herom uddybes i artikel 1 i direktiv 75/117.
12 Ifoelge Domstolens praksis fremgaar det af definitionen i traktatens artikel 119, stk. 2, at begrebet loen, som anvendes i de naevnte bestemmelser, omfatter alle de ydelser, som arbejdstageren som foelge af arbejdsforholdet direkte eller indirekte modtager fra arbejdsgiveren. Ydelsernes retlige karakter har ikke betydning for anvendelsen af traktatens artikel 119, saafremt de ydes i tilknytning til ansaettelsesforholdet (jf. bl.a. Gillespie-dommen, praemis 12).
13 Blandt de ydelser, der betegnes som loen, er navnlig ydelser, der udbetales af arbejdsgiveren i henhold til lov og som foelge af et arbejdsforhold, og som skal sikre arbejdstagerne en indkomst, selv om de i saerlige tilfaelde, der er fastsat af lovgiveren, ikke udoever aktiviteter som naevnt i ansaettelseskontrakten (dom af 4.6.1992, sag C-360/90, Boetel, Sml. I, s. 3589, praemis 14 og 15; jf. endvidere dom af 27.6.1990, sag C-33/89, Kowalska, Sml. I, s. 2591, praemis 11, og af 17.5.1990, sag C-262/88, Barber, Sml. I, s. 1889, praemis 12, samt Gillespie-dommen, praemis 13).
14 Den i hovedsagen omhandlede ydelse, som er en ydelse, arbejdsgiveren udbetaler til kvindelige arbejdstagere, naar de gaar paa barselsorlov, bygger paa ansaettelsesforholdet og udgoer loen som omhandlet i traktatens artikel 119 og direktiv 75/117.
15 Denne ydelse udbetales ganske vist ikke periodisk og reguleres ikke efter loennen, hvilket imidlertid ikke som haevdet af Renault medfoerer, at den ikke kan bestemmes som loen i traktatens artikel 119's forstand (jf. dom af 9.2.1982, sag 12/81, Garland, Sml. s. 359, praemis 9).
16 Efter Domstolens praksis forudsaetter det her omhandlede ligeloensprincip ganske som det generelle forbud mod forskelsbehandling, som det er en saerlig udformning af, at de mandlige og kvindelige arbejdstagere, som det finder anvendelse paa, befinder sig i sammenlignelige situationer (jf. Gillespie-dommen, praemis 16, 17 og 18).
17 Lovligheden efter traktatens artikel 119 af en ydelse som den i hovedsagen omhandlede afhaenger saaledes af, om kvindelige arbejdstagere for saa vidt angaar denne ydelse befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med mandlige arbejdstageres.
18 Renault har i besvarelse af et spoergsmaal fra Domstolen naevnt flere faglige ulemper, som kvindelige arbejdstagere kommer ud for som foelge af deres fravaer fra arbejdet i forbindelse med barselsorlov.
19 For det foerste kan en kvinde saaledes ikke under barselsorlov komme i betragtning i forbindelse med forfremmelse. Naar hun vender tilbage til sit arbejde, er den faglige erfaring, hun kan paaberaabe sig, saa meget kortere som hun har vaeret fravaerende. For det andet kan gravide kvinder ikke vaere med i konkurrencen om de loenforhoejelser, som opnaas for personlig indsats. For det tredje kan kvindelige arbejdstagere ikke deltage i efteruddannelse, og endelig kan det, da ny teknologi hele tiden medfoerer aendringer paa arbejdsstedet, vaere vanskeligt at faa ajourfoert faerdighederne hos en kvindelig arbejdstager, der vender tilbage fra barselsorlov.
20 Traktatens artikel 119 er ikke, som Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen med foeje har anfoert, til hinder for udbetaling af en ydelse som den i sagen omhandlede alene til kvindelige arbejdstagere, naar denne ydelse kun skal vaere en erstatning for faglige ulemper som dem, Renault har henvist til. For saa vidt befinder nemlig mandlige og kvindelige arbejdstagere sig i forskellige situationer, hvilket udelukker en tilsidesaettelse af det princip om lige loen til maend og kvinder, som er indeholdt i traktatens artikel 119.
21 Det tilkommer den nationale ret at afgoere, om det forholder sig saadan.
22 Spoergsmaalet fra den nationale ret skal derfor besvares med, at princippet om lige loen i traktatens artikel 119 ikke er til hinder for, at der alene udbetales en fast ydelse til kvindelige arbejdstagere, der tager paa barselsorlov, naar denne ydelse skal vaere en erstatning for de faglige ulemper, som er en foelge af disse arbejdstageres fravaer fra arbejdet.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
23 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Femte Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Conseil de prud'hommes, Le Havre, ved dom af 24. april 1998, for ret:
Princippet om lige loen i EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF-143 EF) er ikke til hinder for, at der alene udbetales en fast ydelse til kvindelige arbejdstagere, der tager paa barselsorlov, naar denne ydelse skal vaere en erstatning for de faglige ulemper, som er en foelge af disse arbejdstageres fravaer fra arbejdet.