CELEX: 62009TJ0281
Yhteisön tavaramerkki
Hakemus sanamerkin CHROMA rekisteröimiseksi yhteisön tavaramerkiksi
Ehdoton hylkäysperuste
Kuvailevuus
Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohta

Asian tausta
Kantaja Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG teki 6.3.2008 yhteisön tavaramerkkiä koskevan rekisteröintihakemuksen sisämarkkinoiden
harmonisointivirastolle (tavaramerkit ja mallit) (SMHV) yhteisön tavaramerkistä 20.12.1993 annetun neuvoston asetuksen (EY)
N:o 40/94 (EYVL 1994, L 11, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna (korvattu yhteisön tavaramerkistä 26.2.2009 annetulla
neuvoston asetuksella (EY) N:o 207/2009 (EUVL L 78, s. 1)), nojalla.
Tavaramerkki, jonka rekisteröintiä haettiin, on sanamerkki CHROMA.
Tavarat, joita varten tavaramerkin rekisteröintiä haettiin, kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien
rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna,
pohjautuvan luokituksen luokkiin 11 ja 19, ja ne vastaavat seuraavaa kuvausta:
–        luokka 11: ”Hyötykäyttöön tarkoitetut keittiöaltaat, suihkualtaat, suihkut ja kylpyammeet, pesualtaat, bidet, pisoaarit, WC,
huuhtelulaitteet, kaikki keraamisia”
–        luokka 19: ”Ei-metalliset rakennusaineet; ei-metalliset tiilet, levyt, listat, putket ja päällysteet rakennustarkoituksiin;
keraamiset laatat, mosaiikit ja valetut osat rakennustarkoituksiin; keramiikan raaka-aineet”.
Tutkija hylkäsi 7.8.2008 tekemällään päätöksellä asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan (joista on tullut
asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohta) ja asetuksen N:o 40/94 7 artiklan 2 kohdan (josta on tullut asetuksen
N:o 207/2009 7 artiklan 2 kohta) perusteella hakemuksen, joka koski rekisteröintiä kyseisiä tavaroita varten.
Kantaja haki asetuksen N:o 40/94 57–62 artiklan (joista on tullut asetuksen N:o 207/2009 58–64 artikla) nojalla SMHV:ssa muutosta
tutkijan päätökseen.
SMHV:n neljäs valituslautakunta hylkäsi 8.5.2009 tekemällään päätöksellä (jäljempänä riidanalainen päätös) muutoksenhaun siitä
syystä, että haettu tavaramerkki oli kuvaileva asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetuin tavoin.
Sen mielestä kyseinen merkki pääasiallisesti oli kreikan sanan ”χρώμα ” (väri) latinalaisiksi kirjaimiksi translitteroitu
muoto, ja koska kyseessä oli kyseisten tavaroiden ominaisuuksia kuvaileva merkintä, Kreikassa ja Kyproksella oli olemassa
ehdoton hylkäysperuste. Samoista syistä sen mielestä lisäksi kyseisellä merkillä ei ollut saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan
b alakohdassa tarkoitettua erottamiskykyä.

Asianosaisten vaatimukset
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        velvoittaa SMHV:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
SMHV vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.

Tutkittavaksi ottaminen
SMHV esittää vastauksessaan pääasiallisesti oikeudenkäyntiväitteen, jonka mukaan kannetta ei voida ottaa tutkittavaksi, kun
unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohta otetaan huomioon.
Kantaja kiistää vastauksessaan tämän väitteen toteamalla, että se oli kannekirjelmässään esittänyt yksityiskohtaiset perusteet
esittämiensä, asetuksen N:o 207/2009 37 artiklan 1 kohdan, 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan ja 76 artiklan 1 kohdan rikkomista
koskevien kanneperusteiden tueksi.
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklan ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan
c alakohdan, jota tämän saman työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan henkiseen omaisuuteen, mukaan kanteessa
on oltava yhteenveto sen oikeudellisista perusteista, ja ne on esitettävä riittävän selvästi ja täsmällisesti, jotta vastaaja
voi valmistella puolustuksensa ja jotta unionin yleinen tuomioistuin voi ratkaista kanteen (ks. asia T-269/06, Rautaruukki
v. SMHV (RAUTARUUKKI), tuomio 19.11.2008, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
Kanteen tueksi nyt käsiteltävässä asiassa esitetyt seikat – vaikka ne ovatkin niukkoja – riittävät siihen, että unionin yleisen
tuomioistuimen on mahdollista yksilöidä kanteen oikeudelliset ja tosiseikkoihin liittyvät perusteet. SMHV myöntää lisäksi
vastauksessaan ymmärtäneensä, että kantaja vetoaa pääasiallisesti asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdan
rikkomiseen ja että se viittaa myös saman asetuksen 37 artiklan 1 kohtaan ja 76 artiklan 1 kohtaan.
SMHV:n esittämä, työjärjestyksen 44 artiklan 1 kohdan c alakohtaan perustuva oikeudenkäyntiväite on siten hylättävä.

Asiakysymys
Kantaja esittää kanteensa tueksi yhden ainoan kanneperusteen, joka perustuu asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja
c alakohdan rikkomiseen, ja se viittaa myös saman asetuksen 37 artiklan 1 kohtaan ja 76 artiklan 1 kohtaan.

Asianosaisten lausumat
Kantaja väittää, ettei kyseinen merkki ole kuvaileva eikä kuulu asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun
hylkäysperusteen eikä samasta syystä myöskään saman asetuksen 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun hylkäysperusteen
soveltamisalaan.
Riidanalaisessa päätöksessä esitetty ajatuksenkulku tukeutui – virheellisesti – siihen, että merkki CHROMA rinnastettiin kreikan
sanaan ”χρώμα” (väri), ja siihen, että sen käyttö kyseisiä tavaroita varten oli tarpeen estää.
Kyseistä merkkiä ei ole syytä rinnastaa kreikan sanaan ”χρώμα” (väri). Valituslautakunta ei ollut osoittanut, että sanan latinalaisiksi
kirjaimiksi translitteroitua muotoa käytettäisiin samalla tavoin kuin alkuperäkielen sanaa, eikä sen näin ollen olisi pitänyt
käyttää perustana kreikan sanojen translitteroinnin monopolisoinnin välttämistarvetta. CHROMA-tavaramerkin rekisteröinnistä
seuraava suoja ei myöskään oikeuttaisi kantajaa kieltämään sitä, että kolmannet käyttävät kreikan sanaa ”χρώμα” (väri).
Sanan ”χρώμα” (väri) käyttöä ei ole tarpeen suojata, koska kyse on sanasta, jolla kuvataan yksinomaan tavaroiden yhdentyyppistä
ominaisuutta eikä tavaran ominaisuutta. Ei ole tavallista, että tällainen merkintä kiinnitettäisiin tavaraan tai sen pakkaukseen.
Kuluttaja ei ymmärrä tällaista kiinnittämistä siten, että sillä ilmaistaisiin tavaran ominaisuutta.
Väitettä tukee se, että yhteisön tavaramerkeiksi on rekisteröity sanat ”dimension” (laajuus, koko tai ulottuvuus englanniksi),
”brilliance” (loistavuus, suurenmoisuus tai välke englanniksi) tai ”tinta” (muste, sävy tai sävytetty espanjaksi).
Riidanalaisen päätöksen 30 kohdasta ilmenee lisäksi, etteivät valituslautakunnan perustelut todellisuudessa koske sanaa ”väri”
sellaisenaan, vaan käsitteitä ”värinen”, ”monivärinen” tai ”värikäs”, joita saatetaan käyttää ilmaisemaan, että tavara on
sävytetty tai että se ei ole yksivärinen.
Valituslautakunta ei ole tässä suhteessa kiinnittänyt huomiota kyseisiin tavaroihin. On käsittämätöntä, että sanat ”väri”
tai ”värinen”, millä kielellä tahansa, kiinnitettäisiin kyseisiin tavaroihin kuvaamaan niiden ominaisuuksia. Kun kyse on tavaroista,
jotka välttämättä ovat tietyn värisiä, olipa se sitten vaikka vain niiden materiaalin luonnollinen väri, tällaisilla johonkin
tiettyyn väriin liittymättömillä merkinnöillä ei ole vähäisintäkään merkitystä kuluttajalle. Kyseisten tavaroiden pakkauksiin
on lisäksi aina merkitty värisävy.
Sana ”väri” – ja vielä vähemmän merkki CHROMA – ei siis kuvaa minkäänlaista kyseisten tavaroiden laatua. Kreikankielinen kuluttaja
ei ymmärrä kyseistä merkkiä puhtaasti kuvailevana merkintänä, vaan hän ymmärtää sen osoittavan alkuperää.
Tätä tukee se, että on olemassa kansallisia ja yhteisön tavaramerkkejä, jotka muodostuvat sanamerkeistä CHROMA tai CROMA,
jotka kantaja on maininnut SMHV:ssa esitettyjä valitusperusteita koskevassa kirjelmässään.
Koska valituslautakunta ei ollut ottanut huomioon näitä aikaisempia rekisteröintejä, se oli jättänyt noudattamatta velvollisuuttaan
tutkia tosiseikat viran puolesta, mistä säädetään asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohdassa.
SMHV kiistää kantajan väitteet.

Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan seuraavia tavaramerkkejä ei rekisteröidä: ”tavaramerkit, jotka
muodostuvat yksinomaan sellaisista merkeistä tai merkinnöistä, joita voidaan elinkeinotoiminnassa käyttää osoittamaan tavaroiden
tai palvelujen lajia, laatua, määrää, käyttötarkoitusta, arvoa tai maantieteellistä alkuperää, tavaroiden valmistusajankohtaa
tai palvelujen suoritusajankohtaa taikka muita tavaroiden tai palvelujen ominaisuuksia”. Saman artiklan 2 kohdan mukaan 1
kohtaa sovelletaan, vaikka tämä rekisteröinnin este olisi olemassa ainoastaan osassa unionia.
On syytä muistuttaa, että asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdalla pyritään yleisen edun mukaiseen tavoitteeseen,
mikä edellyttää, että merkkejä tai merkintöjä, joilla kuvaillaan sentyyppisten tavaroiden tai palveluiden ominaisuuksia, joita
varten rekisteröintiä haetaan, on jokaisen saatava vapaasti käyttää. Tällä säännöksellä estetään siis se, että ainoastaan
yksi yritys saisi käyttää tällaisia merkkejä tai ilmauksia sen vuoksi, että ne on rekisteröity tavaramerkiksi (ks. asia C-191/01
P, SMHV v. Wrigley, tuomio 23.10.2003, Kok., s. I‑12447, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Sanamerkkiin on siis sovellettava kyseisessä säännöksessä tarkoitettua hylkäysperustetta, jos ainakin yksi sen mahdollisista
merkityksistä ilmaisee asianomaisten tavaroiden tai palvelujen ominaisuuden. Jotta SMHV voisi hylätä rekisteröintihakemuksen,
ei ole tarpeen, että kyseistä merkkiä todellisuudessa käytetään kuvailemiseen, vaan riittävää on, että merkkiä voidaan käyttää
tällä tavoin (ks. em. asia SMHV v. Wrigley, tuomion 32 kohta).
Lisäksi on merkityksetöntä, ovatko niiden tavaroiden tai palvelujen, joita kyseisellä merkillä kuvaillaan, ominaisuudet kaupallisesti
olennaisia vai toissijaisempia ominaisuuksia tai onko olemassa sellaisia synonyymejä, joilla näitä samoja ominaisuuksia voidaan
kuvailla (ks. analogisesti asia C-363/99, Koninklijke KPN Nederland, tuomio 12.2.2004, Kok., s. I‑1619, 101 ja 102 kohta).
On myös muistettava, että merkin kuvailevuutta voidaan arvioida yhtäältä vain suhteessa siihen, miten kohdeyleisö käsittää
merkin, ja toisaalta kyseessä oleviin tavaroihin tai palveluihin (ks. asia T-160/07, Lancôme v. SMHV – CMS Hasche Sigle (COLOR
EDITION), tuomio 8.7.2008, Kok., s. II‑1733, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kuten riidanalaisen päätöksen 31 ja 32 kohdasta esitetyistä lausumista, joita kantaja ei ole kiistänyt, ilmenee, kyseiset
tavarat ovat yhtäältä luokkaan 11 kuuluvia keraamisia saniteettilaitteita ja toisaalta luokkaan 19 kuuluvia ei-metallisia
rakennusaineita, joita niin kuluttaja kuin rakennusurakoitsijakin saattaa ostaa.
Koska riidanalaisen päätöksen 19 kohdasta ilmenee lisäksi, että valituslautakunta on pysyttänyt ehdottoman hylkäysperusteen
vain kreikan kielen osalta, asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 2 kohdan nojalla on syytä pitää tämän hylkäysperusteen arvioinnin
kannalta merkityksellisenä yleisönä asianomaisia kuluttajia Kreikassa ja Kyproksella.
Ei ole kiistetty, että merkki CHROMA on kreikan sanan ”χρώμα” (väri) latinalaisiksi kirjaimiksi translitteroitu muoto.
Kuten riidanalaisen päätöksen 22 kohdassa aivan oikein todetaan, kreikan sanojen latinalaisiksi kirjaimiksi translitteroidut
muodot on asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b ja c alakohdassa tarkoitettuja ehdottomia hylkäysperusteita tutkittaessa
rinnastettava kreikkalaisin kirjaimin kirjoitettuihin sanoihin (ks. vastaavasti ja analogisesti asia T-32/00, Messe München
v. SMHV (electronica), tuomio 5.12.2000, Kok., s. II‑3829, 40 kohta).
Tätä toteamusta sovelletaan sitäkin suuremmalla syyllä käsiteltävässä asiassa, koska kyseinen merkki on ”väriä” tarkoittavan
kreikan sanan tarkasti latinalaisiksi kirjaimiksi translitteroitu muoto, jonka asianomainen kreikankielinen kuluttaja tuntee,
joten hän saattaa välittömästi ja suoraan ymmärtää sen merkityksen.
Tästä on syytä todeta, että ”väriä” tarkoittavaa sanaa voidaan käyttää osoittamaan tavaroiden ominaisuutta, eli niiden kykyä
tulla esitetyiksi eri värisävyissä (ks. vastaavasti em. asia COLOR EDITION, tuomion 47 ja 48 kohta).
Vaikka kantaja toteaa, että väri on yksi ominaisuuksien tyypeistä tai ryhmistä eikä ”ominaisuus”, on kuitenkin niin, että
sanalla ”väri” sen tavallisissa merkityksissä viitataan muiden kuin mustan tai valkoisen värin käyttöön tai laajan värivalikoiman
olemassaoloon.
Toisaalta – ja kuten valituslautakuntakin on aivan oikein riidanalaisen päätöksen 31 ja 32 kohdassa todennut saniteettilaitteista,
joiden klassinen väri on valkoinen, ja ei-metallisista rakennusaineista, joihin kuuluvat kylpyhuoneisiin tarkoitettu keramiikka
– sen seikan mainitseminen, että niitä on saatavilla eri värisinä, on sellainen ominaisuus, jolla saattaa olla merkitystä
elinkeinotoiminnassa.
Sanan ”väri” käyttämisellä välitetään näin viesti, jonka asianomainen kuluttaja saattaa välittömästi ymmärtää ja joka ilmaisee
sen, että kyse on eri värisävyisinä saatavilla olevasta tavaravalikoimasta, ja erityisesti keraamisista saniteettilaitteista
ja kylpyhuoneisiin tarkoitetuista rakennusaineista kyseen ollen tavaravalikoimasta, joka on saatavilla muina värisävyinä kuin
klassisen valkoisena. Kyseisiä tavaroita saatetaan lisäksi kysyä niiden värivalikoiman perusteella, jotta ne voitaisiin sovittaa
yhteen sisustuksen kanssa.
Koska tämä arviointi liittyy kiinteästi kyseisten luokkiin 11 ja 19 kuuluvien tavaroiden myyntiedellytyksiin, kantajan väite,
jonka mukaan valituslautakunta ei ollut kiinnittänyt huomiota kyseisiin tavaroihin, on väärä.
Edellä esitetyn perusteella valituslautakunta on voinut perustellusti katsoa, että asianomaisen kreikankielisen kuluttajan
kannalta katsoen merkkiä CHROMA voitiin käyttää ilmaisemaan, että kyseisiä luokkiin 11 ja 19 kuuluvia tavaroita oli saatavilla
erivärisinä ja että sitä näin käytettiin osoittamaan kyseisten tavaroiden myynnin kannalta merkityksellistä ominaisuutta.
Kun edellä 28 ja 29 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö otetaan huomioon, tätä toteamusta ei voida kyseenalaistaa kantajan väitteellä,
jonka mukaan on olemassa sanoja, kuten ”värillinen” tai ”monivärinen”, joilla voidaan välittää sama viesti, eikä väitteellä,
jonka mukaan kyseistä sanaa ei tosiasiallisesti käytetä kuvaileviin tarkoituksiin. Lisäksi on samantekevää, onko osoitettava
ominaisuus elinkeinotoiminnan kannalta olennainen vai liitännäinen.
Kantaja ei voi myöskään pätevästi vedota sellaisten yhteisön tavaramerkkien rekisteröinteihin, jotka muodostuvat laajuutta,
loistavuutta tai sävyä ilmaisevista sanoista, eikä yhteisön tavaramerkkeihin, joihin kuuluvat osat ”chroma” ja ”croma” tai
niiden yhdistelmä yhdessä muiden sanaosien kanssa.
Koska päätökset, jotka valituslautakuntien on tehtävä ja jotka koskevat merkin rekisteröintiä yhteisön tavaramerkiksi, kuuluvat
sidotun harkinnan eivätkä vapaan harkinnan piiriin, niiden laillisuutta ei lähtökohtaisesti voida asettaa kyseenalaiseksi
SMHV:n aikaisemman erilaisen päätöksentekokäytännön perusteella (ks. vastaavasti asia C-37/03 P, BioID v. SMHV, tuomio 15.9.2005,
Kok., s. I‑7975, 47 kohta).
Tavaramerkin erottamiskykyä on lisäksi tarkasteltava huomioimalla yhtäältä ne tavarat tai palvelut, joita varten sen rekisteröintiä
haetaan, ja toisaalta se, miten kohdeyleisö ymmärtää merkin. Kantaja ei näin ollen voi tehokkaasti vedota hakemuksen kohteena
olevan tavaramerkin samankaltaisuuteen toisen yhteisön tavaramerkin kanssa, jollei se vetoa tätä toista tavaramerkkiä koskevan
hakemuksen tueksi esitettyihin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin (ks. vastaavasti ja analogisesti em. asia BioID
v. SMHV, tuomion 48 ja 49 kohta).
Perusteesta, jonka mukaan tavaramerkki CROMA on rekisteröity Kreikassa, on syytä muistuttaa, että yhteisön tavaramerkkilainsäädäntö
muodostaa säännöskokonaisuudesta koostuvan itsenäisen järjestelmän, jolla pyritään omiin tavoitteisiin ja jota sovelletaan
kansallisista järjestelmistä riippumatta. Aikaisemmin jäsenvaltioissa suoritetut rekisteröinnit eivät siis ole ratkaisevia
seikkoja, vaan ne voidaan ainoastaan ottaa huomioon yhteisön tavaramerkkiä rekisteröitäessä, jolloin niitä voidaan muun muassa
käyttää tarkastelun apuna yhteisön tavaramerkkihakemusta tutkittaessa (asia T-315/03, Wilfer v. SMHV (ROCKBASS), tuomio 8.6.2005,
Kok., s. II‑1981, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
Kantaja ei käsiteltävässä asiassa vetoa sellaisiin oikeudellisiin seikkoihin taikka tosiseikkoihin, jotka johtivat kyseisen
kansallisen tavaramerkin rekisteröintiin.
Kun otetaan huomioon edellä esitetty, kantajalla ei myöskään ole perustetta moittia valituslautakuntaa siitä, että se olisi
rikkonut asetuksen N:o 207/2009 76 artiklan 1 kohtaa, koska se ei ollut ottanut huomioon kyseisiä aikaisempia rekisteröintejä.
Kaikkien näiden seikkojen pohjalta on syytä todeta, ettei kantaja ole osoittanut vääräksi valituslautakunnan toteamusta, jonka
mukaan kyseinen merkki kuuluu asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitetun ehdottoman hylkäysperusteen
soveltamisalaan.
Kun toteamus otetaan huomioon, kyseisiä tavaroita varten tehdyn rekisteröintihakemuksen hylkäämisellä ei rikota asetuksen
N:o 207/2009 37 artiklan 1 kohtaa.
Asetuksen N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan rikkomiseen nojautuvaa perustetta ei ole tarpeen tutkia. Kuten asetuksen
N:o 207/2009 7 artiklan 1 kohdasta ilmenee, yhdenkin luetellun ehdottoman hylkäysperusteen soveltuminen riittää siihen, ettei
merkkiä voida rekisteröidä yhteisön tavaramerkiksi.
Kanne on näin ollen hylättävä.

Oikeudenkäyntikulut
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan
oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut
SMHV:n vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kanne hylätään.
2)
Deutsche Steinzeug Cremer & Breuer AG velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Papasavvas
Vadapalas
O’Higgins
Julistettiin Luxemburgissa 16 päivänä joulukuuta 2010.
Allekirjoitukset
*
Oikeudenkäyntikieli: saksa.