CELEX: 62009CJ0094
Valstybės įsipareigojimų neįvykdymas
PVM
Direktyva 2006/112/EB
98 straipsnio 1 ir 2 dalys
Laidojimo įmonių teikiamos paslaugos
Lengvatinio tarifo taikymas palaikų gabenimo transporto priemone paslaugoms

Savo ieškiniu Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad netaikiusi vieno pridėtinės vertės mokesčio
(toliau – PVM) tarifo visoms laidojimo įmonių teikiamoms paslaugoms ir su jomis susijusių prekių teikimui, Prancūzijos Respublika
neįvykdė įsipareigojimų pagal 2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros
sistemos (OL L 347, p. 1) 96, 97, 98 straipsnius ir 99 straipsnio 1 dalį.

Teisinis pagrindas

Sąjungos teisės aktai
Nuo 2007 m. sausio 1 d. Direktyva 2006/112/EB panaikino ir pakeitė 1977 m. gegužės 17 d. Šeštąją Tarybos direktyvą 77/388/EB dėl
valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų derinimo – Bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas vertinimo pagrindas
(OL L 145, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 23; toliau – Šeštoji direktyva).
Direktyvos 2006/112 96 straipsnyje, atitinkančiame Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkto pirmą pastraipą, nustatyta:
„Valstybės narės taiko standartinį PVM tarifą, kurį kiekviena valstybė narė nustato kaip tam tikrą procentą nuo apmokestinamosios
vertės ir kuris turi būti toks pats prekių tiekimui bei paslaugų teikimui.“
Direktyvos 2006/112 98 straipsnio 1 ir 2 dalyse, atitinkančiose Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkto trečią
pastraipą, numatyta:
„1.      Valstybės narės gali taikyti vieną arba du lengvatinius tarifus.
2.      Lengvatiniai tarifai taikomi tik III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui.
<…>“
Direktyvos 2006/112 III priede, atitinkančiame Šeštosios direktyvos H priedą, yra veiklos rūšių sąrašas, kuriame nurodytos
šios dvi kategorijos:
„5)       keleivių ir jų bagažo gabenimas;
<…>
16)      laidojimo ir kremacijos tarnybų (toliau – įmonių) paslaugų teikimas ir su tuo susijusių prekių tiekimas.“

Nacionalinės teisės aktai
Bendrojo vietos savivaldos kodekso (
code général des collectivités territoriales
) L. 2223‑19 straipsnyje išorės laidojimo paslauga apibrėžiama taip:
„Išorės laidojimo paslauga yra viešosios paslaugos uždavinys, apimantis:
1)      palaikų gabenimą prieš įdedant į karstą ir po to;
2)      laidotuvių iškilmių organizavimą;
3)      balzamavimo paslaugas;
4)      dangalų, karstų ir jų vidaus bei išorės aksesuarų, taip pat urnų su mirusiojo pelenais tiekimas;
5)      panaikinta;
6)      laidojimo namų administravimas ir naudojimas;
7)      katafalkų ir laidojimo priemonių, skirtų žmonių palaikams gabenti laidoti, tiekimas;
8)      darbuotojų, daiktų ir paslaugų, reikalingų laidotuvių iškilmėms, inhumacijai, ekshumacijai ir kremavimui, išskyrus antkapius,
religines emblemas, gėles, įvairius spausdinimo darbus ir laidojimui skirto marmuro apdirbimą, tiekimas ir teikimas.
<…>“
Dėl laidojimo paslaugoms taikytino PVM tarifo 2005 m. balandžio 14 d. Ministerijos taisyklėse Nr. 68 (
Bulletin officiel des impôts
3 C‑3‑05) numatyta:
„<...>
Lengvatinis tarifas taikomas tik palaikų gabenimo prieš įdedant į karstą ir po to paslaugoms, kurias teikia leidimą turintys
paslaugų teikėjai naudodami specialiai tam tikslui įrengtas transporto priemones.
Visoms kitoms ūkinėms operacijoms, kurias gali vykdyti šie paslaugų teikėjai teikdami išorės laidojimo paslaugas ar atlikdami
kitą susijusią veiklą, taikomas joms skirtas tarifas, t. y. paprastai standartinis tarifas.
<...>“
Bendrojo mokesčių kodekso (
code général des impôts
) 279 straipsnyje nustatyta:
„Renkamas lengvatinio 5,5 % tarifo (PVM) už:
<…>
bquater keleivių gabenimą;
<…>“

Ikiteisminė procedūra
2006 m. gruodžio 15 d. Komisija atkreipė Prancūzijos Respublikos dėmesį į tai, kad tam tikros nacionalinės nuostatos, susijusios
su laidojimo įmonių teikiamoms paslaugoms taikomu PVM tarifu, atrodo, neatitinka Sąjungos teisės, ir nusiuntė šiai valstybei
narei oficialų pranešimą reikalaudama pateikti savo pastabas pagal EB 226 straipsnį.
2007 m. vasario 17 d. atsakyme Prancūzijos Respublika tvirtino, kad jos nacionalinės teisės aktai PVM srityje atitinka Sąjungos
teisę.
Kadangi šis atsakymas Komisijos neįtikino, 2007 m. birželio 29 d. ji išsiuntė pagrįstą nuomonę, kurioje nurodė Prancūzijos
Respublikai per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad į ją būtų tinkamai atsižvelgta.
2007 m. rugpjūčio 24 d. Prancūzijos Respublika pakartojo savo poziciją.
Kadangi Prancūzijos argumentai neįtikino Komisijos, ši nusprendė pareikšti šį ieškinį.

Dėl ieškinio

Šalių argumentai
Komisija tvirtina, kad laidojimo įmonių paslaugų ir prekių mirusiųjų šeimoms teikimas ir tiekimas PVM taikymo tikslu yra vienas
sudėtinis sandoris, kuriam dėl to turi būti taikomas vienas mokesčio tarifas.
Komisija grindžia savo poziciją Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią sandoris, kurį ekonominiu požiūriu sudaro vienas paslaugų
teikimas, neturi būti dirbtinai skaidomas, kad nebūtų pakeistas PVM sistemos funkcionalumas (1999 m. vasario 25 d. Sprendimo
CPP
, C‑349/96, Rink. p. I‑973, 29 punktas bei 2005 m. spalio 27 d. Sprendimo
Levob Verzekeringen ir OV Bank
, C‑41/04, Rink. p. I‑9433, 20 punktas). Komisija mano, kad laidotuvių iškilmių organizavimui, kurį mirusiojo šeima paveda
laidojimo įmonei, būdinga visuma elementų ar veiksmų, kurie turi būti laikomi vienu kompleksiniu paslaugų teikimu, jeigu jie
paprasto vartotojo požiūriu yra taip glaudžiai susiję, kad objektyviai sudaro ekonominiu požiūriu neskaidomą visumą, kurią
išskaidyti būtų nenatūralu.
Komisijos teigimu, dirbtinai atskyrusi palaikų gabenimo transporto priemone paslaugą nuo laidojimo įmonių teikiamų paslaugų
visumos, o tai daroma pagal 2005 m. balandžio 14 d. Ministerijos taisykles Nr. 68, Prancūzijos Respublika turi taikyti du
skirtingus PVM tarifus dviem paslaugų teikimo, kuris turi būti laikomas vienu, sudedamosioms dalims. Todėl šiam teikimui taikomas
faktinis tarifas, kuris atitinka tarifo vidurkį, būtinai mažesnį už standartinį Prancūzijoje taikomą tarifą. Be to, šis tarifas
kistų, nelygu ūkinei operacijai pagal santykinę, kiekvienu konkrečiu atveju palaikams gabenti transporto priemone būdingą
svarbą. Komisija mano, kad dėl to Prancūzijos teisės aktais pažeidžiama Direktyvos 2006/112 98 straipsnio 1 dalis.
Komisija priduria, kad, skirtingai vertinant palaikų gabenimo transporto priemone paslaugų teikimą, vartotojams bei konkurentams
atsiranda painiavos bei neskaidrumo, kurie gali sukelti konkurencijos iškraipymų ir todėl pažeisti mokesčio neutralumo principą,
kuris būdingas bendrai PVM sistemai.
Prancūzijos Respublika iš esmės teigia, kad teismo praktika, kuria remiasi Komisija, nėra svarbi šioje byloje ir kad, kalbant
apie Direktyvos 2006/112 III priede nurodytas paslaugų kategorijas, valstybės narės gali lengvatinį tarifą taikyti selektyviai.
Prancūzijos Respublika savo poziciją grindžia 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimu
Komisija prieš Prancūziją
(C‑384/01, Rink. p. I‑4395, 22 ir 23 punktai), susijusiu su elektros ir dujų tiekimu, bei 2008 m. balandžio 3 d. Sprendimu
Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien
(C‑442/05, Rink. p. I‑1817, 39 punktas), susijusiu su vandens tiekimu. Jos teigimu, pagal analogiją šiems sprendimams išplaukia,
kad vadovaujantis Direktyvos 2006/112 96, 97, 98 straipsnių bei 99 straipsnio 1 dalies tekstu visiškai neprivaloma šių nuostatų
aiškinti kaip reikalaujančių lengvatinį tarifą taikyti, tik jeigu jis apima visus tos direktyvos III priede nurodyto laidojimo
įmonių paslaugų teikimo aspektus, todėl selektyvus lengvatinio tarifo taikymas neturėtų būti atmetamas, su sąlyga, jeigu jis
nesukelia jokio konkurencijos iškraipymo pavojaus.
Remdamasi minėtais sprendimais, ji taip pat teigia, kad valstybės narės konkretiems ir specifiniams laidojimo įmonių paslaugų
teikimo aspektams gali taikyti lengvatinį PVM tarifą, jei laikomasi bendrai PVM sistemai būdingo mokesčio neutralumo principo.
Prancūzijos Respublika mano, kad šios sąlygos yra įvykdytos palaikų gabenimo transporto priemone atveju. Pirma, tai yra konkretus
ir specifinis laidojimo įmonių paslaugų teikimo aspektas, kurį patvirtina tai, kad ši veikla reglamentuojama specialiais teisės
aktais. Antra, lengvatinį tarifą taikant vien palaikų gabenimui transporto priemone, nebūtų pažeistas mokesčių neutralumo
principas, nes šios paslaugos nekonkuruoja su jokiomis kitomis.

Teisingumo Teismo vertinimas
Dėl Direktyvos 2006/112 96, 97, 98 straipsnių bei 99 straipsnio 1 dalies aiškinimo
Direktyvos 2006/112 96 straipsnyje numatyta, kad prekių tiekimui ir paslaugų teikimui yra taikomas toks pats, t. y. standartinis,
PVM tarifas.
Be to, šios direktyvos 98 straipsnio 1 ir 2 dalimis, nukrypstant nuo principo, pagal kurį taikomas standartinis tarifas, valstybėms
narėms pripažįstama galimybė taikyti vieną arba du lengvatinius PVM tarifus. Pagal šią nuostatą lengvatiniai PVM tarifai taikomi
tik minėtos direktyvos III priede nustatytoms kategorijoms priklausančių prekių tiekimui ar paslaugų teikimui.
Direktyvos 2006/112 III priedo 16 punktu leidžiama taikyti lengvatinį tarifą laidojimo įmonių paslaugų teikimui.
Šiomis nuostatomis apibrėžtos taisyklės iš esmės tapačios toms, kurios įtvirtintos Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies
a punkto pirmoje ir trečioje pastraipose, bei Šeštosios direktyvos H priedo 15 kategorijai.
Teisingumo Teismas dėl Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies a punkto trečios pastraipos nusprendė, kad vadovaujantis
šios nuostatos tekstu visiškai neprivaloma ją aiškinti kaip reikalaujančią lengvatinį tarifą taikyti, tik jeigu jis apima
visus tos direktyvos H priede nurodytos teikiamų paslaugų kategorijos aspektus, todėl selektyvus lengvatinio tarifo taikymas
neturėtų būti atmetamas, su sąlyga, kad jis nesukelia jokio konkurencijos iškraipymo pavojaus (žr. minėto Sprendimo
Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien
41 punktą, bei pagal analogiją minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
27 punktą).
Todėl Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad valstybės narės konkretiems ir specifiniams Šeštosios direktyvos H priede nurodytos
teikiamų paslaugų kategorijos aspektams gali taikyti lengvatinį PVM tarifą, jei laikomasi mokesčio neutralumo principo, būdingo
bendrai PVM sistemai (žr. minėto Sprendimo
Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien
43 punktą).
Kadangi Direktyvos 2006/112 98 straipsnio 1 ir 2 dalyse iš esmės pakartojamas Šeštosios direktyvos 12 straipsnio 3 dalies
a punktas, Teisingumo Teismo dėl tos nuostatos pateiktą aiškinimą reikia taikyti ir pirmajai nuostatai.
Iš to išplaukia, kad kai valstybė narė nusprendžia pasinaudoti Direktyvos 2006/112 98 straipsnio 1 ir 2 dalyse suteikta galimybe
taikyti lengvatinį PVM tarifą tam tikrai šios direktyvos III priede nurodytai teikiamų paslaugų kategorijai, ji gali, nepažeisdama
bendrai PVM sistemai būdingo mokesčio neutralumo principo, šį lengvatinį PVM tarifą taikyti tik konkretiems ir specifiniams
šios kategorijos aspektams.
Taip valstybėms narėms pripažinta galimybė selektyviai taikyti lengvatinį PVM tarifą grindžiama, be kita ko, tuo: kadangi
šis tarifas yra išimtis, jo taikymas tik konkretiems ir specifiniams aspektams yra suderinamas su principu, pagal kurį išimtys
ir leidžiančios nukrypti nuostatos turi būti aiškinamos siaurai (minėto Sprendimo
Komisija prieš Prancūziją
28 punktas).
Tačiau reikia pabrėžti, kad naudojantis šia galimybe taikomos dvi sąlygos: pirma, siekiant taikyti lengvatinį tarifą, reikia
atskirti tik konkrečius ir specifinius nagrinėjamos teikiamų paslaugų kategorijos aspektus ir, antra, laikytis mokesčio neutralumo
principo. Šiomis sąlygomis siekiama užtikrinti, kad valstybės narės šia galimybe pasinaudotų tik tokiomis sąlygomis, kuriomis
užtikrinama, jog pasirinktas lengvatinis tarifas taikomas paprastai ir teisingai bei užkertamas kelias bet kokiam galimam
sukčiavimui, mokesčių vengimui ar piktnaudžiavimui.
Komisija teigia, kad kai valstybės narės naudojasi Direktyvos 2006/112 98 straipsniu joms suteikta galimybe taikyti lengvatinį
PVM tarifą, jos turi laikytis teismo praktikoje suformuotų kriterijų, kad galėtų nustatyti, ar ūkinei operacijai, kuri sudaryta
iš kelių elementų, turi būti taikomas vienas mokestinis vertinimas, ar ji, kaip du ar keli paslaugų teikimo atvejai, gali
būti vertinama skirtingai.
Šiuo klausimu reikia priminti, kad šiais kriterijais, kaip antai paprasto vartotojo lūkesčiai, į kuriuos daro nuorodą Komisija,
siekiama apsaugoti PVM sistemos funkcionalumą atsižvelgiant į ūkinių operacijų įvairovę. Tačiau pats Teisingumo Teismas pripažino
negalįs duoti išsamaus atsakymo į šį klausimą (minėto Sprendimo
CPP
27 punktas) ir pabrėžė būtinybę atsižvelgti į visas aplinkybes, kuriomis vyksta nagrinėjama ūkinė operacija (minėtų sprendimų
CPP
28 punktas;
Levob Verzekeringen ir OV Bank
19 punktas bei 2008 m. vasario 21 d. Sprendimo
Part Service
, C‑425/06, Rink. p. I‑897, 54 punktas).
Iš to darytina išvada, kad nors šiuos kriterijus reikia taikyti kiekvienu konkrečiu atveju atskirai, siekiant išvengti, be
kita ko, kad dėl apmokestinamojo asmens ir vartotojo panaudotos sutartinės formos viena ūkinė operacija, kuri ekonominiu požiūriu
turi būti laikoma viena, nebūtų dirbtinai išskaidoma į kelias mokestines operacijas, jie negali būti laikomi lemiamais valstybėms
narėms naudojantis Direktyva 2006/112 joms palikta diskrecija taikyti lengvatinį PVM tarifą. Naudojantis tokia diskrecija
faktiškai reikalingi bendri ir objektyvūs kriterijai, kaip antai nustatytieji minėtuose sprendimuose
Komisija prieš Prancūziją
bei
Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien
ir kurie priminti šio sprendimo 26, 28 ir 30 punktuose.
Tokiomis aplinkybėmis, siekiant priimti sprendimą dėl šio ieškinio pagrįstumo, nereikia atsakyti į klausimą, ar, kaip teigia
Komisija, laidojimo įmonių paslaugų teikimas paprasto vartotojo požiūriu turi būti laikomas viena ūkine operacija. Tačiau
reikia patikrinti, ar palaikų gabenimas transporto priemone, kuriam Prancūzijos teisės aktuose numatyta taikyti lengvatinį
PVM tarifą, sudaro konkretų ir specifinį šios teikiamų paslaugų kategorijos, kuri nurodyta Direktyvos 2006/112 III priedo
16 punkte, aspektą, ir prireikus išnagrinėti, ar taikant šį tarifą pažeidžiamas mokesčio neutralumo principas.
Dėl palaikų gabenimo transporto priemone kvalifikavimo kaip „konkretaus ir specifinio“ laidojimo įmonių paslaugų teikimo „aspekto“
Norint atsakyti į klausimą, ar palaikų gabenimas transporto priemone sudaro konkretų ir specifinį laidojimo įmonių paslaugų
teikimo aspektą, reikia išnagrinėti, ar tai yra vienas paslaugų teikimas, kurį, kaip tokį, galima identifikuoti atskirai nuo
kitų šių įmonių paslaugų teikimo atvejų.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad palaikų gabenimas transporto priemone, kaip gabenimo veikla, skiriasi nuo kitų paslaugų,
kurias gali teikti laidojimo įmonės, kaip antai somatinės paslaugos, šarvojimo patalpų naudojimas, laidotuvių iškilmių organizavimas,
laidojimo užkasant į žemę bei kremavimo veikla.
Jis taip pat skiriasi nuo palaikų gabenimo, kurį atlieka nešikai, dėl to, kad pastarajam dėl jo pobūdžio būdingi tik trumpi
atstumai ir nebūtinai jį atlieka įmonė, jis gali būti patikėtas mirusiojo artimiesiems ir jis visų pirma yra apeiginio pobūdžio.
Be to, kaip nurodyta Prancūzijos Respublikos pateiktoje informacijoje, kuriai neprieštarauja Komisija, palaikų gabenimas transporto
priemone Prancūzijoje reglamentuojamas specialiais teisės aktais – jį gali vykdyti tik leidimą turintys paslaugų teikėjai
naudodami specialiai tam tikslui įrengtas transporto priemones. Kaip tvirtina Prancūzijos Respublika, beje, būna, kad palaikus
gabena leidimą turintis vežikas, neteikdamas jokios kitos laidojimo paslaugos.
Šiomis aplinkybėmis reikia laikyti, kad palaikų gabenimas transporto priemone sudaro konkretų ir specifinį laidojimo įmonių
paslaugų teikimo elementą.
Dėl mokesčio neutralumo principo laikymosi
Kalbant apie klausimą, ar palaikų gabenimui transporto priemone taikant lengvatinį tarifą pažeidžiamas bendrai PVM sistemai
būdingas mokesčių neutralumo principas, reikia priminti, kad šis principas draudžia PVM požiūriu skirtingai vertinti panašias
prekes ar paslaugas, kurios konkuruoja tarpusavyje (žr., be kita ko, minėtų sprendimų
Komisija prieš Prancūziją
25 punktą bei
Zweckverband zur Trinkwasserversorgung und Abwasserbeseitigung Torgau-Westelbien
42 punktą).
Kaip pripažinta šio sprendimo 37 punkte, palaikų gabenimas transporto priemone skiriasi nuo palaikų gabenimo, kurį atlieka
nešikai, vadinasi, tai nėra panašios konkuruojančios paslaugos.
Be to, Prancūzijos Respublika tvirtina, ir Komisija šiuo klausimu jai neprieštarauja, kad kai transporto priemone palaikus
gabena laidojimo įmonė ar bet koks kitas leidimą turintis paslaugų teikėjas, kaip antai įmonė, teikianti medicinos transporto
paslaugas, atskirai, t. y. neteikdamas jokios kitos laidojimo paslaugos, tokia veikla pagal Prancūzijos teisės aktus yra laikoma
asmenų gabenimu Direktyvos 2006/112 III priedo 5 punkto prasme ir, vadovaujantis bendrojo mokesčių kodekso 279 straipsniu,
jai taikomas tas pats lengvatinis tarifas, tarytum ji būtų atliekama vykdant sutartį, apimančią platesnio asortimento laidojimo
paslaugų teikimą. Iš to darytina išvada, kad panašių palaikų gabenimo transporto priemone paslaugų teikimas, kuris gali konkuruoti,
PVM požiūriu nėra vertinamas skirtingai.
Komisija tvirtina, kad skirtingas palaikų gabenimo transporto priemone paslaugų teikimo vertinimas gali sukelti konkurencijos
iškraipymus dėl to, kad laidojimo įmonės gali bandyti dirbtinai pakelti palaikų gabenimą transporto priemone atitinkančią
kainą, dėl ko sumažėtų kitų teikiamų paslaugų, kurioms taikomas standartinis tarifas, kainos dalis.
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Komisija nepaaiškino, kaip tokia praktika, kurios buvimo ji neįrodo, gali iškraipyti konkurenciją
tarp paslaugų teikėjų. Reikia pridurti, jog jeigu praktika, kaip antai nurodytoji Komisijos, galėtų būti įrodyta, kompetentingos
nacionalinės valdžios institucijos, kurios privalo užtikrinti, kad jų pasirinktas lengvatinis tarifas būtų taikomas paprastai
ir teisingai bei būtų užkirstas kelias bet kokiam galimam sukčiavimui, vengimui ar piktnaudžiavimui (žr. šio sprendimo 30 punktą),
turi išnagrinėti, ar tokia praktika patenka į piktnaudžiaujamo pobūdžio praktikos sąvoką, prireikus remdamosi šiuo tikslu
Teisingumo Teismo praktikoje nustatytais kriterijais (žr., be kita ko, 2006 m. vasario 21 d. Sprendimo
Halifax ir kt., C‑255/02
, Rink. p. I‑1609, 74–76 punktus).
Iš to darytina išvada, jog Komisija neįrodė, kad taikant palaikų gabenimui transporto priemone lengvatinį PVM tarifą pažeidžiamas
bendrai PVM sistemai būdingas mokesčių neutralumo principas.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad pagal Prancūzijos teisės aktus palaikų gabenimui transporto priemone
taikant lengvatinį PVM tarifą įvykdomos šios srities Sąjungos teisės aktais reikalaujamos sąlygos.
Tokiomis sąlygomis ieškinį reikia atmesti.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Prancūzijos Respublika reikalavo priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Komisija pralaimėjo bylą,
pastaroji turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti ieškinį.
2.
Priteisti iš Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*
Proceso kalba: prancūzų.