CELEX: 62009TJ0085
Bendra užsienio ir saugumo politika
Ribojančios priemonės, taikomos asmenims ir organizacijoms, susijusiems su Osama bin Ladenu, Al-Qaida tinklu ir Talibanu
Reglamentas (EB) Nr. 881/2002
Asmens, įtraukto į Jungtinių Tautų organo sudarytą sąrašą, lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas
Sankcijų komitetas
Vėlesnis įtraukimas į Reglamento (EB) Nr. 881/2002 I priedą
Ieškinys dėl panaikinimo
Pagrindinės teisės
Teisė būti išklausytam, teisė į veiksmingą teisminę kontrolę ir teisė į nuosavybės apsaugą

Kadi
šiuo atžvilgiu reikia panaikinti.
Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
348 punkte, be kita ko, nusprendė, jog, kadangi Taryba ieškovui nepranešė informacijos, kuria grindžiamos jam pritaikytos
ribojančios priemonės, ir nesuteikė galimybės susipažinti su šia informacija per protingą terminą pritaikius šias priemones,
suinteresuotasis asmuo realiai negalėjo išsakyti savo nuomonės šiuo klausimu. Todėl minėtame punkte Teisingumo Teismas pripažino,
kad buvo pažeista ieškovo teisė į gynybą, pirmiausia teisė būti išklausytam.
Be to, Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
349 punkte nusprendė, kad nepranešus apie prieš jį surinktus įrodymus ir atsižvelgiant į minėto sprendimo 336 ir 337 punktuose
jau minėtus ryšius tarp teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą, ieškovas taip pat negalėjo tinkamomis sąlygomis
ginti savo teisių Bendrijos teisme šios informacijos atžvilgiu, taigi reikėjo pripažinti, kad buvo pažeista minėta teisė į
veiksmingą teisminę apsaugą.
Galiausia, dėl ieškovo kaltinimų, kad pagal Reglamentą Nr. 881/2002 nustatytomis įšaldymo priemonėmis buvo pažeista jo teisė
į nuosavybės apsaugą, Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
366 punkte nusprendė, kad šiuo reglamentu nustatomos ribojančios priemonės yra nuosavybės teisės apribojimas, kuris iš principo
gali būti pateisinamas (taip pat žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Hassan
91 punktą).
Tačiau to paties sprendimo 369 ir 370 punktuose Teisingumo Teismas pripažino, kad nagrinėjamomis aplinkybėmis Reglamentas
Nr. 881/2002 tiek, kiek jis susijęs su ieškovu, buvo priimtas šiam nepateikiant jokios garantijos, suteikiančios jam galimybę
pateikti savo argumentus kompetentingoms institucijoms, nors, atsižvelgiant į jo atžvilgiu priimtų ribojančių priemonių bendrą
apimtį ir realią trukmę, jo nuosavybės teisių apribojimas laikytinas žymiu, todėl šių priemonių taikymas jam yra nepateisinamas
jo nuosavybės teisės apribojimas.
Teisingumo Teismas pagal EB 231 straipsnį paliko galioti Reglamento Nr. 881/2002 pasekmes ne ilgiau kaip tris mėnesius, kad
Tarybai leistų ištaisyti nustatytus pažeidimus ir kartu tinkamai atsižvelgti į didelį aptariamų ribojančių priemonių poveikį
ieškovo teisėms ir laisvėms. Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad, viena vertus, šio reglamento, kiek jis susijęs su ieškovu, neatidėliotinas
panaikinimas galėtų padaryti rimtos ir nepataisomos žalos ribojančių priemonių, kurios nustatytos šiuo reglamentu ir turi
būti įgyvendinamos Bendrijos, veiksmingumui, ir, kita vertus, neatmestina, kad tokių priemonių taikymas ieškovui vis dėlto
yra pateisinamas iš esmės (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
373–376 punktai).

Pirmosios instancijos teismo ir Teisingumo Teismo sprendimų
Kadi
pasekmės
2008 m. rugsėjo 8 d. laišku nuolatinis Prancūzijos atstovas prie JTO, veikdamas Sąjungos vardu, paprašė Sankcijų komiteto
vadovaujantis Rezoliucijos 1822 (2008) 13 dalimi skubiai savo interneto svetainėje paskelbti motyvų, pagrindžiančių ieškovo
įtraukimą į komiteto sąrašą, santrauką.
2008 m. spalio 21 d. laišku Sankcijų komiteto pirmininkas perdavė šią motyvų santrauką nuolatiniam Prancūzijos atstovui prie
JTO ir leido ją pateikti ieškovui ir (arba) jo advokatams. Ši motyvų santrauka suformuluota šitaip:
„Asmuo Yasin Abdullah Ezzedine Qadi <...> tenkina (Sankcijų komiteto) nustatytas įtraukimo į sąrašą sąlygas, nes jis atliko
šias veikas: a) finansavo, organizavo, padėjo, rengė ir vykdė veiksmus arba veiklą, susijusią su „Al-Qaidos“ tinklu, Osama
bin Ladenu arba Talibanu arba su bet kuria grupe, filialu ar kita forma arba disidentine grupe jų vardu, jų sąskaita arba
jiems paremti; b) jiems tiekė, pardavė arba perdavė ginkluotę ir susijusią įrangą; c) verbavo jiems žmones; d) bet kuriuo
kitu būdu rėmė jų atliekamus veiksmus ar veiklą (žr. Saugumo Tarybos rezoliucijos 1822 (2008) 2 dalį).
Y. A. E. Qadi pripažino, kad buvo
Muwafaq
fondo steigėjas ir vadovavo jo veiklai.
Muwafaq
fondo veiklai vadovavo
Makhtab al-Khidamat
(QE.M.12.01), Abdullah Azzam ir Osamos bin Ladeno (Usama Muhammed Awad Bin Laden) (QI.B.8.01) įkurta organizacija, „Al-Qaidos“
pradininkė (QE.A.4.01). 2001 m. birželio pradžioje
Makhtab al-Khidamat
iširus ir ją perėmus „Al-Qaidai“, kelios jai priskirtinos nevyriausybinės organizacijos, pirmiausia
Muwafaq
fondas, taip pat prisijungė prie „Al-Qaidos“.
1992 m. Y. A. E. Qadi vadovavimą
Muwafaq
fondo Europos biurams patikėjo Shafiq Ben Mohamed Ben Mohamed Al‑Ayadi (QI.A.25.01.). Dešimtojo dešimtmečio viduryje Al‑Ayadi
taip pat vadovavo
Muwafaq
fondo biurui Bosnijoje ir Hercegovinoje. Y. A. E. Qadi užverbavo Al‑Ayadi pagal žymaus „Al-Qaidos“ finansininko Wa’el Hamza
Abd al-Fatah Julaidan, kuris devintajame dešimtmetyje kovėsi Afganistane kartu su Osama bin Ladenu, rekomendaciją (QI.J.79.02.).
Kai Al‑Qadi jį skyrė
Muwafaq
fondo Europos padalinio vadovu, Al‑Ayadi veikė pagal susitarimą su Osama bin Ladenu. Dešimtojo dešimtmečio pradžioje Al‑Ayadi
atvyko į Afganistaną kariniams apmokymams, po to kartu su kitais asmenimis nuvyko į Sudaną susitikti su Osama bin Ladenu,
su kuriuo jie sudarė oficialų susitarimą dėl tunisiečių priėmimo ir apmokymo. Jie susitiko su Osama bin Ladenu antrą kartą
ir gavo sutikimą, kad bin Ladeno sąjungininkai Bosnijoje ir Hercegovinoje priims iš Italijos atvykusius Tuniso kovotojus.
1995 m.
Al-Gama’at al Islamiyya
vadovas Talad Fuad Kasiem paskelbė, kad
Muwafaq
fondas suteikė logistikos ir finansinę paramą kovotojų kariniam daliniui Bosnijoje ir Hercegovinoje. Dešimtojo dešimtmečio
viduryje
Muwafaq
fondas prisidėjo prie finansinės paramos šių kovotojų teroristinei veiklai bei ginklų iš Albanijos į Bosniją ir Hercogoviną
prekybai. Šios veiklos finansavimo dalį užtikrino Osama bin Ladenas.
Y. A. E. Qadi taip pat buvo vienas iš pagrindinių Sarajeve įsteigto, tačiau šiuo metu nebeveikiančio
Depositna Banka
, kuriame Al‑Ayadi taip pat atliko funkcijas ir atstovavo Y. A. E. Qadi interesams, akcininkų. Tikriausiai šiame banke vyko
susitikimai, per kuriuos buvo rengiamasi išpuoliui prieš amerikiečių įstaigą Saudo Arabijoje.
Y. A. E. Qadi taip pat buvo kelių bendrovių, pervedusių ekstremistams lėšų arba skyrusių ekstremistus į postus, kuriuose šie
galėjo kontroliuoti šių bendrovių lėšas, savininkas Albanijoje. Penkios Y. A. E. Qadi priklausančios bendrovės gavo lėšų,
kurias joms pervedė bin Ladenas.“
Vėliau ši motyvų santrauka vadovaujantis Rezoliucijos 1822 (2008) 13 dalimi taip pat buvo paskelbta Sankcijų komiteto interneto
svetainėje.
2008 m. spalio 22 d. laišku nuolatinis Prancūzijos atstovas prie Sąjungos perdavė šią motyvų santrauką Komisijai, kad ši galėtų
įvykdyti Teisingumo Teismo Sprendimą
Kadi
.
2008 m. spalio 22 d. Komisija ieškovui nusiuntė laišką, kuriame jį informavo, kad dėl Sankcijų komiteto pateiktoje prie šio
laiško pridedamoje motyvų santraukoje nurodomų motyvų ji numato priimti teisės aktą, kuriame bus numatyta palikti jį įtrauktą
į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą pagal jo 7 straipsnio 1 dalies pirmą įtrauką. Komisija pridūrė, kad šiuo laišku buvo siekiama
suteikti ieškovui galimybę pateikti savo pastabas dėl santraukoje nurodytų motyvų ir pateikti Komisijai bet kurią informaciją,
kurią jis manytų esančia reikšminga, kol ši priims savo galutinį sprendimą. Šiuo tikslu jam buvo nustatytas terminas iki 2008
m. lapkričio 10 d.
Prie šio laiško pridėta motyvų santrauka (toliau – motyvų santrauka) suformuluota taip pat kaip ir Sankcijų komiteto pateikta
motyvų santrauka (žr. šio sprendimo 50 punktą).
2008 m. lapkričio 10 d. laišku ieškovas, atsakydamas Komisijai, pateikė savo pastabas. Visų pirma, jis
–        prašė Komisijos pateikti įrodymus, patvirtinančius motyvų santraukoje nurodytus teiginius ir argumentus, bei susijusius Komisijos
bylos dokumentus,
–        prašė suteikti kitą galimybę pateikti savo pastabas dėl šių įrodymų, kai jis juos gaus,
–        stengėsi pasitelkęs įrodymus atmesti motyvų santraukoje suformuluotus teiginius, nes manė galįs atsakyti į bendrai suformuluotus
kaltinimus.
2008 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė Reglamentą (EB) Nr. 1190/2008, 101-ąjį kartą iš dalies keičiantį Tarybos reglamentą
(EB) Nr. 881/2002 (OL L 322,, p. 25, toliau – ginčijamas reglamentas).
Ginčijamo reglamento preambulės 3–6 ir 8–9 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„3)      Vykdydama Teisingumo Teismo sprendimą, Komisija Y. A. Kadi <...> pateikė [motyvų santrauką] ir suteikė [jam] galimybę pateikti
pastabas dėl šių motyvų ir taip pareikšti savo nuomonę.
4)      Komisija gavo Y. A. Kadi <...> pastabas ir jas išnagrinėjo.
5)      Į [sankcijų komiteto] sudarytą asmenų, grupių ir organizacijų, kuriems turėtų būti taikomas lėšų ir ekonominių išteklių įšaldymas,
sąrašą įtraukt[as] Y. A. Kadi <...>.
6)      Atidžiai išnagrinėjusi 2008 m. lapkričio 10 d. rašte pateiktas Y. A. Kadi pastabas, taip pat atsižvelgusi į lėšų ir ekonominių
išteklių įšaldymo prevencinį pobūdį, Komisija mano, kad Y. A. Kadi įtraukimas į sąrašą yra pagrįstas dėl jo sąsajų su „Al-Qaidos“
tinklu.
<...>
8)      Dėl to Y. A. Kadi (...) turėtų būti įtrauktas į I priedą.
9)      Šis reglamentas turėtų būti taikomas nuo 2002 m. gegužės 30 d., atsižvelgiant į Reglamentu <...> Nr. 881/2002 nustatyto lėšų
ir ekonominių išteklių įšaldymo prevencinį pobūdį bei tikslus ir į tai, kad reikia ginti teisėtus ekonominių operacijų vykdytojų,
kurie kliovėsi (Teisingumo Teismo sprendimu
Kadi
) negaliojančiu pripažinto reglamento teisėtumu, interesus.“
Pagal ginčijamo reglamento 1 straipsnį ir jo priedą Reglamento Nr. 881/2002 I priedas iš dalies keičiamas taip, kad antraštinė
dalis „Fiziniai asmenys“ papildoma šiuo įrašu:
„Yasin Abdullah Ezzedine Qadi (alias a) Kadi, Shaykh Yassin Abdullah, b) Kahdi, Yasin; c) Yasin Al-Qadi). Gimimo data: 1955
2 23. Gimimo vieta: Kairas, Egiptas. Pilietybė: Saudo Arabijos. Paso Nr. a) B 751550, b) E 976177 (išduotas 2004 3 6, galioja
iki 2009 1 11). Kita informacija: Džida, Saudo Arabija“
Pagal ginčijamo reglamento 2 straipsnį jis įsigaliojo 2008 m. gruodžio 3 d. ir taikomas nuo 2002 m. gegužės 30 d.
2008 m. gruodžio 8 d. laišku Komisija atsakė į 2008 m. lapkričio 10 d. ieškovo pastabas ir nurodė, kad ji išnagrinėjo šias
pastabas ir palygino motyvų santrauką ir ieškovo šiuo klausimu pateiktus argumentus. Konkrečiai ji nurodė, kad:
–        perdavusi ieškovui motyvų santrauką ir paprašiusi jį pateikti savo pastabas ji įvykdė Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
,
–        Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
jai nebuvo nurodyta „pateikti papildomus įrodymus“, kurių prašo ieškovas,
–        kadangi susijusiose Saugumo Tarybos rezoliucijose reikalaujama „prevencine tvarka“ įšaldyti turtą, o tai patvirtinama ir Finansinių
veiksmų darbo grupės pinigų plovimo klausimais (FATF) „III specialiojoje rekomendacijoje dėl terorizmo finansavimo“, turto
įšaldymas atsižvelgiant į reikalaujamą įrodymų lygį turi būti paremtas „teisingais motyvais arba pagrindu, leidžiančiu įtarti,
kad nustatytas asmuo arba organizacija yra teroristai, finansuoja terorizmą arba teroristinę organizaciją“,
–        ji turėjo teisę neatsižvelgti į ieškovo siekiant atmesti jam pateiktus kaltinimus pateiktus įrodymus, būtent, susijusius su
jo baudžiamojo persekiojimo Šveicarijoje, Turkijoje ir Albanijoje nutraukimu, nes šie įrodymai buvo susiję su „baudžiamosiomis
procedūromis“, kurių „reikalavimai įrodymų srityje skiriasi nuo (Sankcijų komiteto) taikomų prevencinių reikalavimų“.
Savo analizę Komisija baigė taip: „todėl, atidžiai išnagrinėjusi Jūsų 2008 m. lapkričio 10 d. laiške pateiktas pastabas, Komisija
mano, kad Jūsų įtraukimas į sąrašą yra pagrįstas dėl Jūsų sąsajų su „Al-Qaidos“ tinklu; prie šio laiško pridedamas motyvų
pareiškimas“. Taip pat Komisija pridėjo ginčijamo reglamento tekstą, nurodė galimybę ginčyti šį Reglamentą Bendrajame Teisme
ir galiausia atkreipė ieškovo dėmesį į tai, kad susiję asmenys, grupės ir organizacijos gali bet kada Sankcijų komitetui pateikti
prašymą juos išbraukti iš sąrašo ir nurodė naudingus kontaktinius duomenis ir interneto svetainės adresą, kur ieškovas galėjo
gauti daugiau informacijos.
Prie 2008 m. gruodžio 8 d. Komisijos laiško pridėtas motyvų santraukai identiškas motyvų pareiškimas.

Procesas
Šiomis aplinkybėmis 2009 m. vasario 26 d. ieškovas Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje pateikė ieškinį.
Atskiru dokumentu, pateiktu Pirmosios instancijos teismo kanceliarijai tą pačią dieną, ieškovas pagal Pirmosios instancijos
teismo procedūros reglamento 76a straipsnį pateikė prašymą nagrinėti bylą pagreitinta tvarka. Išklausius Komisijos, šis prašymas
buvo patenkintas 2009 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo (septintoji kolegija) sprendimu.
Komisija prie atsiliepimo į ieškinį pridėjo 2008 m. spalio 22 d. nuolatinio Prancūzijos atstovo prie Sąjungos laišką, lydėjusį
Sankcijų komiteto pateiktą motyvų santrauką (žr. šio sprendimo 52 punktą), kurį pateikia kaip sudarantį dokumentų, kuriuos
ji gavo iš Jungtinių Tautų ir kuriais pagrindė ginčijamą reglamentą, visumą.
Išklausęs šalių, 2009 m. gegužės 5 d. ir liepos 3 d. nutartimis Bendrojo Teismo septintosios kolegijos pirmininkas leido Europos
Sąjungos Tarybai ir Prancūzijos Respublikai bei Jungtinei Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystei įstoti į bylą
Komisijos pusėje.
2009 m. lapkričio 18 d. kanceliarijai pateiktu raštu Komisija pateikė dokumentą, susijusį su tarp ieškovo ir JAV institucijų
vykstančiu procesu Jungtinių Valstijų Kolumbijos apygardos teisme (
United States District Court for the District of Columbia
). Ieškovas ir Taryba dėl šio dokumento savo pastabas raštu pateikė 2009 m. gruodžio 10 d.
Išklausęs teisėjo pranešėjo pranešimo, Bendrasis teismas (septintoji kolegija) nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
2010 m. birželio 10 d. raštu ieškovas pateikė
UK Supreme Court
sprendimo
Ahmed ir kiti
kopiją.
Šalys buvo išklausytos ir atsakė į Bendrojo Teismo žodžiu pateiktus klausimus 2010 m. birželio 17 d. vykusiame posėdyje. Per
posėdį ieškovas pateikė Sankcijų komitetui padedančią vykdyti įgaliojimus „pagal Rezoliuciją 1526 (2004) sudarytos analitinės
paramos ir sankcijų stebėjimo grupės devintąją ataskaitą“, kurią Saugumo Tarybos pirmininkas perdavė Sankcijų komiteto pirmininkui
su 2009 m. gegužės 11 d. lydraščiu (dokumentas S/2009/245, toliau – Stebėjimo grupės devintoji ataskaita).

Šalių reikalavimai
Ieškovas Bendrojo Teismo prašo:
–        pagal Procedūros reglamento 64 straipsnį imtis proceso organizavimo priemonių, kuriomis siekiama, kad Komisija atskleistų
visus dokumentus, susijusius su ginčijamo reglamento priėmimu,
–        panaikinti ginčijamą reglamentą, kiek jis su juo susijęs,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
Komisija, be kita ko, mano, jog, kadangi ieškovas į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą buvo įtrauktas remiantis vien prie atsiliepimo
į ieškinį pateiktais dokumentais, Bendrajam Teismui nebereikia prašyti jų pateikti taikant proceso organizavimo priemones.
Taryba, Prancūzijos Respublika ir Jungtinė Karalystė palaiko pirmąjį Komisijos reikalavimą.

Faktinės aplinkybės
Ieškovas yra Saudo Arabijos pilietis, verslininkas ir finansininkas, gimęs 1955 m. Jis pripažįsta, kad iki 1998 m., kai
Muwafaq
fondas nutraukė savo veiklą, buvo šio fondo, kuris jo apibūdinimu buvo Džersyje įsteigtas labdaros fondas, administratoriumi.
Ieškovo lėšos visoje Sąjungoje įšaldytos nuo 2001 m. spalio 20 d. iš pradžių vadovaujantis Reglamentu Nr. 2062/2001, priimtu
po to, kai 2001 m. spalio 17 d. jis buvo įtrauktas į Sankcijų komiteto sąrašą (žr. šio sprendimo 30 ir 31 punktus), vėliau
vadovaujantis Reglamentu Nr. 881/2002 ir galiausia vadovaujantis ginčijamu reglamentu, priimtu po to, kai Teisingumo Teismo
Sprendimu
Kadi
buvo iš dalies panaikintas minėtas Reglamentas Nr. 881/2002.
Ieškovas teigia, kad jis niekada nebuvo įsipainiojęs į terorizmą ir niekada finansiškai ar kitu būdu nerėmė su Osama bin Ladenu
ar kuo kitu susijusio terorizmo. Jis niekada niekur nebuvo teistas ir pripažintas kaltu dėl su terorizmu susijusio nusikaltimo.
Ieškovas priduria, kad į Sankcijų komiteto sąrašą jis buvo įtrauktas JAV prašymu, nes Jungtinės Tautos nešališkai neišnagrinėjo
ir neįvertino JAV kaltinimų jo atžvilgiu. Nors dalis šių kaltinimų yra akivaizdžiai klaidingi, pavyzdžiui, kad ieškovas turi
brolį arba kad jis yra Dossari klano narys. JAV institucijos taip pat rėmėsi kaltinimais, pateiktais tam tikruose spaudos
straipsniuose, būtent žurnalisto Jack Kelley parašytu straipsniu JAV dienraščio
USA Today
1999 m. spalio 29 d. numeryje, kuriame, be kita ko, nurodoma, kad Osama bin Ladenas naudojosi
Muwafaq
fondu kaip priedanga. Tačiau vėliau, po tyrimo 2004 m. balandžio 13 d.
USA Today
interneto svetainėje paskelbus atitaisomąjį straipsnį, patvirtinantį, jog J. Kelley „sukūrė kai kurias sensacingas naujienas“,
o straipsnyje, kuriuo rėmėsi JAV institucijos, buvo kelios klaidos, J. Kelley buvo priverstas atsistatydinti.

Dėl teisės

Pirminės pastabos
Nurodęs nemažai pirminių pastabų dėl nagrinėjamu atveju taikytino teismo kontrolės lygio, ieškiniui pagrįsti ieškovas nurodo
penkis pagrindus. Pirmasis susijęs su pakankamo teisinio pagrindo nebuvimu. Iš dviejų dalių sudarytas antrasis pagrindas susijęs
su gynybos teisių ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimu. Trečiasis susijęs su EB 253 straipsnyje numatytos motyvavimo
pareigos pažeidimu. Ketvirtasis susijęs su akivaizdžia faktų vertinimo klaida. Galiausiai penktasis susijęs su proporcingumo
principo pažeidimu.
Visų pirma, kaip visiškai teisingai mano visos šalys, reikia išnagrinėti klausimą dėl nagrinėjamu atveju taikytino teismo
kontrolės lygio, o vėliau antrąjį ir penktąjį ieškinio pagrindus, kuriuose kartojami kaltinimai, kuriuos Teisingumo Teismas
jau nagrinėjo savo Sprendime
Kadi
.
Dėl to nereikia taikyti proceso organizavimo priemonės, kurios prašė ieškovas. Iš tikrųjų nekyla ginčo, kad Komisija prie
atsiliepimo į ieškinį pridėjo visus dokumentus, dėl kurių buvo priimtas ginčijamas reglamentas ir kuriuos būtų galima gauti
taikant šią priemonę.

Dėl nagrinėjamu atveju taikytino teismo kontrolės lygio
Šalių argumentai
Visų pirma ieškovas mano esant „tinkama ir būtina“, kad nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas atliktų „išsamią ir griežtą“
kontrolę. Šiuo klausimu jis remiasi Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
281 ir 326 punktuose nurodytais principais ir nagrinėjant šią bylą generalinio advokato M. Poiares Maduro pateiktos išvados
(Rink. p. I–6363) 45 punktu. Jis taip pat nurodo „išsamią“ kontrolę, kaip ją apibrėžia Bendrasis Teismas vertindamas pagal
Reglamentą Nr. 2580/2001 priimtų Bendrijos lėšų įšaldymo priemonių teisėtumą 2006 m. gruodžio 12 d. Sprendime
Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran prieš Tarybą
(T-228/02, Rink. p. II-4665, toliau – Sprendimas
OMPI
, 154, 155 ir 159 punktai), 2008 m. spalio 23 d. Sprendime
People’s Mojahedin Organization of Iran prieš Tarybą
(T-265/07, Rink. p. II-3019, toliau – Sprendimas
PMOI I
, 141–143 punktai) ir 2008 m. gruodžio 4 d. Sprendime
People’s Mojahedin Organization of Iran prieš Tarybą
(T-284/08, Rink. p. II-3487, toliau – Sprendimas
PMOI II
, 74 ir 75 punktai).
Antra, ieškovas mano, kad ypač įtikinami įrodymai nagrinėjamu atveju aptariamai lėšų įšaldymo priemonei pagrįsti reikalingi
dėl šių priežasčių:
–        šia griežta ir terminais arba dydžiu neapribota priemone labai pažeidžiamos jo pagrindinės teisės, o tai gali sukelti nepataisomų
pasekmių (byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi,
pateiktos generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados 47 punktas),
–        ši priemonė yra sankcija, kaip objektyviai darytina išvada iš FATF aiškinamųjų raštų, kuriais remiasi Komisija, nes joje jis
viešai įvardijamas kaip teroristas arba teroristų kovotojas,
–        jo turtas įšaldytas nuo 2001 m., nors svarstydama, ar reikia jį palikti įšaldytą, Komisija turi atsižvelgti į „esamos arba
būsimos grėsmės“ buvimą, o ne tiesiog į „elgesį praeityje“ (Sprendimo
PMOI I
110 punktas).
Trečia, ieškovas mano, kad Bendrasis Teismas turi išnagrinėti ginčijamą reglamentą ypač atidžiai, nes šis buvo priimtas tariamai
siekiant ištaisyti rimtus pagrindinių teisių pažeidimus, nustatytus Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
(konkrečiai kalbant, 334, 358, 369 ir 370 punktai; taip pat žr. Sprendimo
PMOI I
60–62 punktus).
Komisijos ir į bylą įstojusių vyriausybių nuomone, reikia siekti teisingos pusiausvyros tarp pagrindinės teisės į veiksmingą
teisminę kontrolę, kurią turi asmuo, kurio lėšos įšaldomos vadovaujantis Bendrijos priemone, ir būtinybės kovoti su tarptautiniu
terorizmu vadovaujantis Saugumo Tarybos pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtais privalomais sprendimais.
Šiuo klausimu Komisija siūlo skirti du teismo kontrolės lygius, atsižvelgiant į tai, ar nagrinėjama priemonė patenka į pačios
Bendrijos įgaliojimus, apimančius vertinimus savo nuožiūra (Sprendimo
OMPI
107 punktas).
Pirmasis vadinamos „ribotos“ kontrolės lygis buvo apibrėžtas Pirmosios instancijos teismo sprendimuose
OMPI
ir
PMOI
nagrinėjant Bendrąją poziciją 2001/931 ir Reglamentą Nr. 2580/2001. Ji apima tiek aptariamą lėšų įšaldymo priemonę pagrindžiančių
faktų bei aplinkybių vertinimą, tiek įrodymų bei informacijos, kuriais pagrįstas šis įvertinimas, patikrinimą (Sprendimo
OMPI
154 punktas), vis dėlto Bendrijos teismas negali pakeisti Bendrijos institucijų šios priemonės priėmimą pateisinančių įrodymų,
faktų ir aplinkybių vertinimo (Sprendimo
OMPI
159 punktas). Todėl jis turi apsiriboti patikrinimu, ar buvo laikytasi procedūros ir motyvavimo taisyklių, ar tikslios faktinės
aplinkybės ir ar nebuvo akivaizdžios vertinimo klaidos ir piktnaudžiavimo įgaliojimais. Ši ribota kontrolė ypač taikytina
vertinant argumentus, kuriais pagrįsta priemonė įšaldyti lėšas.
Priešingai ieškovo argumentams, šis pirmasis ribotos teismo kontrolės lygis negali būti taikomas tokioje byloje kaip ši, kurioje
ginčijamas Bendrijos aktas, priimtas vadovaujantis valstybių narių 2002 m. gegužės 27 d. Bendrojoje pozicijoje 2002/402/BUSP
dėl ribojančių priemonių prieš Osamą bin Ladeną, „Al-Qaidos“ organizacijos ir Talibano narius bei su jais susijusius kitus
asmenis, grupes, susivienijimus ir subjektus, panaikinančioje Bendrąsias pozicijas 96/746/BUSP, 1999/727/BUSP, 2001/154/BUSP
ir 2001/771/BUSP (OL L 139, p. 4; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 18 sk., 1 t., p. 292), vienbalsiai išreikšta valia
kolektyviai Sankcijų komiteto įvardytiems asmenims ir organizacijoms taikyti individualias sankcijas, dėl kurių buvo tiesiogiai
nuspręsta.
Komisija šiuo klausimu primena, kad Jungtinių Tautų kontekste prisiimtų įsipareigojimų laikymasis yra svarbus Bendrijai įgyvendinant
pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtas Saugumo Tarybos rezoliucijas (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
293 punktas). Darytina išvada, kad Bendrijos institucijos pagal EB sutartį privalo vykdyti Sankcijų komiteto sprendimus (Teisingumo
Teismo sprendimo
Kadi
296 punktas).
Vis dėlto Bendrijos teismai turėtų patikrinti, ar Bendrijos vykdomosios priemonės priėmimas yra suderinamas su EB sutarties
konstituciniais principais, įskaitant ir pagrindines teises (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
298–314 punktai). Vadinasi, Jungtinių Tautų kontekstas Bendrijos teisės sistemoje nepateisina „bendrojo imuniteto nuo teismų
jurisdikcijos“, nes Sankcijų komiteto patikrinimo procedūra nesuteikia teisminės apsaugos garantijų (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
322 punktas
in fine
, 326 ir 327 punktai).
Komisijos ir į bylą įstojusių vyriausybių nuomone, iki šiol bylose, kuriose buvo ginčijami Sankcijų komiteto priimtus sprendimus
dėl sankcijų įgyvendinantys Bendrijos aktai, Teisingumo Teismo vykdoma kontrolė apėmė patikrinimą, ar susijusi Bendrijos institucija
užtikrino procesines garantijas (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
336 ir 345–353 punktai). Atvirkščiai, Teisingumo Teismas dar nėra nusprendęs dėl motyvų, kuriais pagrįsta Bendrijos įgyvendinimo
priemonė, teismo kontrolės lygio. Todėl Bendrajam Teismui pirmą kartą reikia apibrėžti teismo atliktinos kontrolės lygį, ypatingą
dėmesį atkreipiant į tarptautinį kontekstą, kuriame buvo priimtas ginčijamas reglamentas.
Šiuo klausimu Komisija pažymi kiekvienos JTO valstybės narės pareigą pagal Jungtinių Tautų Chartijos 2 straipsnio 5 dalį teikti
šiai organizacijai „visokeriopą pagalbą bet kurioje veikloje, kurios ji imasi vadovaudamasi“ šios Chartijos nuostatomis. Saugumo
Taryba Rezoliucijos 1822 (2008) 8 dalyje, be kita ko, neseniai dar kartą patvirtino visų valstybių narių pareigą įgyvendinti
ir laikytis į Sankcijų komiteto sąrašą įtrauktiems asmenims nustatytų sankcijų.
Tas pats pasakytina apie Sąjungą, kai Sankcijų komiteto sprendimai įgyvendinami ne atskirai kiekvienos valstybės narės, o
pagal EB 60 ir 301 straipsnius priimant Bendrijos priemonę. Komisija pažymi, kad Sprendime
Kadi
(294 punktas) Teisingumo Teismas nurodė, jog naudodamasi šia kompetencija Bendrija turi ypatingą dėmesį skirti aplinkybei,
kad pagal Jungtinių Tautų Chartijos 24 straipsnį Saugumo Tarybos rezoliucijų pagal Chartijos VII skyrių priėmimas reiškia
pagrindinės šio tarptautinio organo pareigos palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą vykdymą, kuris pagal šį VII skyrių „apima
teisę nustatyti, kas laikytina grėsme tarptautinei taikai ir saugumui, ir imtis būtinų priemonių jiems palaikyti ar atkurti“.
Komisija ir į bylą įstojusios vyriausybės teigia, kad ieškovui pateikusi jo įtraukimo į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą motyvus
Bendrija jam suteikia galimybę pareikšti savo nuomonę ir nuginčyti kaltinimus, jog jis yra susijęs su tarptautiniu terorizmu.
Suinteresuotojo asmens pastabos Komisijos turi būti atidžiai išnagrinėtos. Vis dėlto, jei jis siekia ginčyti Sankcijų komiteto
motyvų santrauką pagrindžiančius įrodymus, Bendrija negali
ex post facto
pakeisti šio komiteto įrodymų vertinimo. Be to, Bendrija negali
a posteriori
atlikti šio vertinimo, nes Jungtinių Tautų valstybės narės įrodymus pateikia tik Sankcijų komitetui.
Per posėdį Komisija patvirtino, viena vertus, kad ji neturi jokio tokio įrodymo. Prašymas pateikti įrodymus, jos nuomone,
turi būti pateikiamas jas turinčioms JTO valstybėms narėms.
Atsakydama į Bendrojo Teismo pateiktą klausimą Komisija, palaikoma į bylą įstojusių vyriausybių, kita vertus, pažymėjo, kad,
jos nuomone, jos turima diskrecija ginčyti Sankcijų komiteto vertinimą yra ypač siaura ir iš tikrųjų, apsiriboja visiškai
akivaizdžia fakto ar vertinimo klaidos, pavyzdžiui, dėl nustatyto asmens tapatybės, kontrole. Tuo atveju, jei paaiškėtų tokia
klaida, Komisija turėtų kreiptis į Sankcijų komitetą, kad ji būtų ištaisyta.
Komisijos ir į bylą įstojusių vyriausybių nuomone, jei ieškovo prašymas nustatyti specialią Bendrijos įrodymų pateikimo ir
vertinimo procedūrą būtų patenkintas, tai „pakenktų“ Jungtinių Tautų sankcijų sistemai. Vertinti ypač jautrius įrodymus yra
būtent šioje srityje kompetentingo ir specialių slaptumo ir ekspertizės taisyklių turinčio nepažeisti Sankcijų komiteto užduotis.
Be to, Komisija ir į bylą įstojusios vyriausybės pažymi, kad jei kiekviena iš 192 Jungtinių Tautų valstybių narių prieš priimdamos
įgyvendinimo priemones turėtų atskirai pareikšti savo nuomones dėl pateiktų įrodymų, centralizuota Jungtinių Tautų sankcijų
kovoje su tarptautiniu terorizmu sistema nedelsiant „žlugtų“ ir būtų neįmanoma pasiekti teisingos pusiausvyros tarp pagrindinių
teisių apsaugos ir būtinybės kovoti su tarptautiniu terorizmu.
Dėl Bendrijos teismų įgyvendintino konstitucinio veiksmingos teisminės gynybos principo Teisingumo Teismui priėmus Sprendimą
Kadi
Komisija ir į bylą įstojusios vyriausybės pažymi, kad, nors šie teismai turi kompetenciją kontroliuoti ginčijamą reglamentą,
ši kontrolė turi būti vykdoma atsižvelgiant į ribotą Bendrijos vaidmenį, pagal kurį ne jos užduotis kontroliuoti Sankcijų
komiteto sprendimą arba išimtinai Niujorke saugomus įrodymus. Komisija ir į bylą įstojusios vyriausybės dar pažymi, kad Saugumo
Tarybai buvo patikėta teisė nuspręsti, jog asmuo yra susijęs su „Al-Qaida“ ir todėl jo lėšas būtina įšaldyti, kad būtų užkirstas
kelias finansuoti arba rengti teroristinius aktus, ir sudėtinga įsivaizduoti svarbesnę ir sudėtingesnę politikos sritį, susijusią
su vertinimais, kaip turi būti apsaugotas tarptautinis ir vidaus saugumas.
Komisijos ir į bylą įstojusių vyriausybių nuomone, iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad visa Bendrija negali pakeisti
Sankcijų komiteto vertinimo. Ne tik Bendrijos politinės institucijos, bet ir jos teismai turi paisyti jam priklausančios diskrecijos.
Vadinasi, nagrinėjamu atveju Bendrasis Teismas turi paisyti Komisijos sprendimo nekeisti Sankcijų komiteto vertinimo savu,
išskyrus jei šis Komisijos sprendimas yra akivaizdžiai klaidingas.
Priešingu atveju, Komisijos ir į bylą įstojusių vyriausybių nuomone, Bendrasis Teismas gali Sąjungos valstybėms narėms nustatyti
Jungtinių Tautų Chartijai ir Bendrijos teisei tiesiogiai prieštaraujančius įpareigojimus. Jei Bendrasis Teismas pakeistų Sankcijų
komiteto vertinimą ir nuspręstų, kad asmuo neatitinka sąlygų, kad būtų įtrauktas į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą, Sąjungos
valstybės narės privalėtų įgyvendinti Sankcijų komiteto sprendimą kaip JTO valstybės narės, o kaip Sąjungos narės turėtų nesiimti
sankcijų. Tačiau Komisija priduria, kad iš Jungtinių Tautų Chartijos 103 straipsnio matyti, jog Sąjungos valstybė narė negali
remtis Bendrijos teise, kad pateisintų savo įsipareigojimų pagal Jungtinių Tautų Chartiją nevykdymą.
Dėl šių priežasčių Komisija ragina Bendrąjį Teismą išnagrinėti, pirma, ar ieškovui realiai buvo suteikta teisė būti išklausytam
ir, antra, ar Komisijos ieškovo pastabų vertinimas atrodo nepagrįstas arba akivaizdžiai klaidingas.
Taryba taip pat nesutinka su ieškovo siūlomu Teisingumo Teismo spendimo
Kadi
aiškinimu. Anot jos, ieškovas tam tikras ištraukas išima iš konteksto ir suteikia joms tokią prasmę, kurios Teisingumo Teismas
neketino suteikti. Iš tikrųjų, šio sprendimo 351 punkte pripažinęs, kad jis negali atlikti ginčijamo akto teisėtumo kontrolės,
Teisingumo Teismas nenagrinėjo klausimo dėl šios kontrolės apimties ar intensyvumo ir išvis apie jį neužsiminė.
Konkrečiau kalbant, Taryba pažymi, kad tai, ar ieškovas buvo susijęs su „Al-Qaidos“ tinklu ar Talibanu, patenka į Sankcijų
komiteto vertinimą, pagrįstą saugumo sumetimais, susijusį su priemonėmis, kurių turi būti imtąsi kovoje su terorizmu remiantis
surinkta informacija ir žvalgybos duomenimis.
Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
294 punkte pripažino Saugumo Tarybos vaidmens pirmenybę šioje srityje. Praktiškai tai reiškia, kad Bendrijos institucijos
privalomoje Saugumo Tarybos rezoliucijoje esančio vertinimo, ar egzistuoja asmens ir „Al-Qaidos“ tinklo ar Talibano ryšys,
negali pakeisti savu.
Taryba taip pat mano, kad Bendrasis Teismas nagrinėjamu atveju turi būti panašios nuomonės kaip ir tuo atveju, kai Bendrijos
institucijos pateikia sudėtingų, plačiai apibrėžtų tikslų vertinimus. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką jos
turi didelę diskreciją, o jų sprendimas gali būti panaikintas tik jeigu jos padarė akivaizdžią vertinimo klaidą arba jei buvo
pripažinta, kad jos piktnaudžiavo įgaliojimais (1997 m. liepos 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo
SAM Schiffahrt ir Stapf,
C‑248/95 ir C‑249/95, Rink. p. I-4475, 24 ir 25 punktai ir 2006 m. sausio 10 d. Sprendimo
IATA ir ELFAA
, C‑344/04, Rink. p. I-403, 80 punktas).
Iš tikrųjų vertinimai nagrinėjamu atveju yra sudėtingi, apimantys tarptautiniam ir vidaus saugumui užtikrinti būtinų priemonių
vertinimą. Jiems reikalingos specialiosios žvalgybos tarnybų žinios ir politinis įžvalgumas, kurie, Tarybos nuomone, būdingi
vien vyriausybėms.
Aplinkybė, kad šiuo atveju nagrinėjamas Sankcijų komiteto, o ne Bendrijos institucijų, vertinimas nedaro jam įtakos ir nekeičia
principo, pagal kurį Bendrijos teismas negali savo vertinimu pakeisti kompetentingų politinių institucijų vertinimo. Taryba
šiuo klausimu mano, kad Bendrasis Teismas negali ir neturi nagrinėti vertinimo iš esmės, kuris, anot jos, patenka į išimtinę
vyriausybių kompetenciją kovoti su terorizmu.
Per posėdį Taryba, be kita ko, tvirtino, jog iš Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
negalima daryti išvados, kad (ribota) Bendrijos lėšų įšaldymo priemonių teismo kontrolė turi apimti ir pačius įrodymus (priešingai
(ribotai) lėšų įšaldymą pagrindžiančių motyvų kontrolei). Tai ypač akivaizdžiai matyti iš kai kurių šio sprendimo, kaip antai
anglų ir švedų, kalbinių versijų
Taryba taip pat atkreipia dėmesį į bendresnes Bendrojo Teismo išsamios kontrolės, kurios reikalauja ieškovas, pasekmes. Kaip
mano Komisija bei į bylą įstojusios vyriausybės Taryba, ši kontrolė galėtų nulemti situaciją, kurioje valstybės narės turėtų
laikytis konkuruojančių vienas kitam prieštaraujančių įsipareigojimų kaip Jungtinių Tautų ir Sąjungos narės.
Tarybos nuomone, jei visos Jungtinių Tautų valstybės narės laikytųsi šio požiūrio, Jungtinių Tautų sistema nebeveiktų. Taryba
pažymi, kad Sprendime
Kadi
Teisingumo Teismas pabrėžė svarbų Saugumo Tarybos vaidmenį palaikant tarptautinę taiką ir saugumą. Jos nuomone, ieškovo siūlomas
požiūris pakenktų Saugumo Tarybos galioms vykdyti šią funkciją.
Todėl Taryba mano, kad Bendrasis Teismas turėtų dar kartą patvirtinti svarbų Saugumo Tarybos vaidmenį šioje srityje ir nuspręsti,
jog Bendrijos institucijos privalomoje pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių Saugumo Tarybos priimtoje rezoliucijoje
esančio vertinimo, ar egzistuoja asmens ir „Al-Qaidos“ tinklo ar Talibano ryšys, neturi pakeisti savu.
Bendrojo Teismo vertinimas
Visų pirma pažymėtina, kad pagal Teisingumo Teismo statuto 61 straipsnį šioje byloje Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi
teisės klausimais Bendrajam Teismui nėra privalomas.
Institucijos ir į bylą įstojusios vyriausybės šioje byloje atkakliai reiškė susirūpinimą, kurį jau buvo pareiškusios nagrinėjant
bylą, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi
, jog dėl ieškovo, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
, siūlomos teismo kontrolės nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu gali būti sujaukta Jungtinių Tautų kovoje su tarptautiniu
terorizmu nustatyta sankcijų sistema.
Tiesa, jei iš principo pripažįstama Saugumo Tarybos kompetencija nustatyti sankcijas privatiems asmenims, o ne valstybėms
ar jų vyriausybėms (
smart sanctions
), tokia teismo kontrole galėtų būti pasikėsinta į Saugumo Tarybos prerogatyvas, ir pirmiausia į šios institucijos suverenų
vertinimą, kaip turi būti apibrėžiama grėsmė tarptautinei taikai arba saugumui, kada tokia grėsmė egzistuoja ir kokiomis priemonėmis
ji turėtų būti pašalinta.
Iš esmės teisiniuose visuomenės sluoksniuose buvo galima išgirsti abejonių dėl Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
visiškos atitikties, viena vertus, tarptautinei teisei, konkrečiau tariant, Jungtinių Tautų Chartijos 25 ir 103 straipsniams,
ir, kita vertus, EB ir ES sutartims, konkrečiai tariant, EB 177 straipsnio 3 daliai, EB 297 ir 307 straipsniams, ES 11 straipsnio
1 daliai ir 19 straipsnio 2 daliai (taip pat žr. ESS 3 straipsnio 5 dalį, ESS 21 straipsnio 1 ir 2 dalis, bei prie Lisabonos
sutarties pridėtą valstybių narių vyriausybių atstovų konferencijos deklaraciją Nr. 13 dėl bendros užsienio ir saugumo politikos,
kurioje pabrėžiama, kad „ES ir jos valstybėms narėms ir toliau bus privalomos Jungtinių Tautų Chartijos nuostatos bei visų
pirma nuostata, kad pagrindinė atsakomybė už tarptautinės taikos ir saugumo palaikymą tenka Saugumo Tarybai bei jos nariams“).
Šiuo klausimu buvo teigiama, kad nors Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
287 straipsnyje tvirtino, kad, Bendrijos teismas, įgyvendindamas išimtinę kompetenciją, numatytą EB 220 straipsnyje, neturi
kontroliuoti pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių Saugumo Tarybos priimtos rezoliucijos teisėtumo, kontroliuoti Bendrijos
akto, kuriuo, nepaliekant šiuo tikslu jokios diskrecijos, Bendrijoje įgyvendinama ši rezoliucija, teisėtumą neišvengiamai
reiškia taip įgyvendintos rezoliucijos teisėtumo kontrolę Bendrijos teisinės sistemos normų ir principų atžvilgiu.
Be to, buvo pastebėta, kad bet kuriuo atveju Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
320–325 punktuose atliko Jungtinių Tautų nustatytos sankcijų sistemos suderinamumo su EB sutartyje numatytų pagrindinių teisių
teisminės apsaugos sistema kontrolę, atsakydamas į Komisijos argumentą, kad šios pagrindinės teisės pagal šią sankcijų sistemą
nuo šiol bus pakankamai saugomos, atsižvelgiant į peržiūros procedūros patobulinimą, dėl kurio susijusiems asmenims ir organizacijoms
buvo suteikta tinkama galimybė būti išklausytiems Sankcijų komitete. Konkrečiai tariant, Teisingumo Teismas šio sprendimo
322 ir 323 punktuose nusprendė, kad aptariama peržiūros procedūra „aiškiai nesuteikė teisminės apsaugos garantijų“, ir suinteresuoti
asmenys arba organizacijos neturi „realios galimybės ginti savo teisių“.
Be to, nors Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
288 punkte tvirtino, kad galimas Bendrijos teismo sprendimas, kuriuo būtų nuspręsta, kad Bendrijos aktas, kuriuo siekiama
įgyvendinti tokią rezoliuciją, prieštarauja iš Bendrijos teisinės sistemos išplaukiančiai viršesnei normai, nereiškia, jog
abejojama šios rezoliucijos viršenybe tarptautinės teisės prasme, buvo pažymėta, kad šis sprendimas, kuriuo aptariamas Bendrijos
aktas būtų panaikintas, šią viršenybę paverstų neveikiančią Bendrijos teisinėje sistemoje.
Nors paprastai santykius tarp Bendrijos ir tarptautinės teisės Teisingumo Teismas supranta atsižvelgdamas į EB 307 straipsnį
(šiuo klausimu žr. 1997 m. sausio 14 d. Sprendimo
Centro-Com,
C‑124/95, Rink. p. I-81, 56–61 punktus, kuriuose buvo nuspręsta, jog pagal EB 234 straipsnį (po pakeitimo tapęs EB 307 straipsniu)
gali būti leidžiamos net nuo pirminės teisės, nagrinėjamu atveju – EB 133 straipsnio, nukrypti leidžiančios nuostatos), Sprendime
Kadi
Teisingumo Teismas netaikė šio straipsnio, nes byla buvo susijusi su „laisvės, demokratijos ir pagarbos žmogaus teisėms ir
pagrindinėms laisvėms principais, kurie ES 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtinti kaip Sąjungos pagrindas“ (303 punktas) arba, kitaip
tariant, su „principais, kurie išplaukia iš pačios Bendrijos teisinės sistemos pagrindų, įskaitant pagrindinių teisių apsaugą“
(304 punktas). Vadinasi, kalbėdamas apie šiuos principus, Teisingumo Teismas, atrodo, EB sutarties konstitucinę sistemą aiškina
kaip nepriklausomą nuo viršesnių tarptautinės teisės normų, t. y. nagrinėjamu atveju nuo iš Jungtinių Tautų Chartijos kylančios
teisės, visiškai autonominę teisinę sistemą.
Galiausiai, kadangi Jungtinių Tautų Chartija yra susitarimas tarp valstybių, be to, ji buvo priimta prieš 1957 m kovo 25 d.
Romoje pasirašytą Europos Ekonominės Bendrijos steigimo sutartį, Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
306–309 punktuose šios chartijos prilyginimas tarptautiniam susitarimui tarp Bendrijos ir vienos arba kelių valstybių ar
tarptautinių organizacijų pagal EB 300 straipsnį, kad pagrįstų išvadą, jog „ši viršenybė Bendrijos teisės kontekste netaikoma
pirminei teisei“ (308 punktas), galėjo sukelti tam tikrų abejonių.
Bendrasis Teismas pripažįsta, kad ši kritika nėra nepagrįsta. Vis dėlto, kalbant apie jos reikšmę, Bendrasis Teismas mano,
kad nagrinėjamomis aplinkybėmis, kai byla susijusi su aktu, kurį Komisija priėmė po to, kai Teisingumo Teismui išnagrinėjus
apeliacinį skundą dėl Pirmosios instancijos teismo sprendimo atmesti ieškinį dėl ankstesnio akto panaikinimo, šis ankstesnis
aktas buvo panaikintas, pagal patį apeliacijos principą ir iš jo išvesdintiną teismų hierarchinę struktūrą rekomenduotina,
išskyrus išimtines aplinkybes, neginčyti Teisingumo Teismo sprendimo teisės klausimų. Tai ypač aktualu, kai, kaip nagrinėjamu
atveju, sprendimą priėmė Teisingumo Teismo didžioji kolegija, aiškiai siekusi įtvirtinti tam tikrus principus. Todėl atsakyti
į po Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
institucijoms, valstybėms narėms ir susidomėjusiems teisiniams visuomenės sluoksniams iškilusius klausimus turėtų pats Teisingumo
Teismas, nagrinėsiantis ateityje jam pateiktas bylas.
Be to, pastebėtina, jog nors kai kurie aukščiausieji nacionaliniai teismai laikėsi panašios nuomonės, kaip ir Pirmosios instancijos
teismas Sprendime
Kadi
(šiuo klausimu žr. 2007 m. lapkričio 14 d. Lozanos (Šveicarija) Federalinio teismo sprendimą byloje 1A.45/2007
Youssef Mustapha Nada prieš Secrétariat d’État pour l’Économie
ir 2007 m. gruodžio 12 d.
House of Lords
(Jungtinės Karalystės Lordų rūmai) sprendimą byloje
Al-Jedda prieš Secretary of State for Defence
[2007] UKHL 58, dėl kurio šiuo metu bylinėjamasi Europos žmogaus teisių teisme, toliau – EŽTT, byloje Nr. 27021/08,
Al-Jedda prieš Jungtinę Karalystę
), kiti, kaip ir Teisingumo Teismas, laikėsi nuomonės, kad Sankcijų komiteto įtraukimo į sąrašą sistema yra nesuderinama su
pagrindine teise į veiksmingą gynybą nepriklausomame ir nešališkame teisme (šiuo klausimu žr. 2009 m. birželio 4 d. Kanados
Federalinio teismo sprendimą byloje
Abousfian Abdelrazik prieš The Minister of Foreign Affairs and the Attorney General of Canada
(Kanados užsienio reikalų ministeriją ir teisingumo ministrą) [2009] FC 580, minėtą
UK Supreme Court
sprendimo
Ahmed ir kt.
69 punkte).
Nagrinėjamu atveju teisminės kontrolės apimties ir intensyvumo apribojimas taip, kaip siūlo Komisija ir į bylą įstojusios
vyriausybės (žr. šio sprendimo 86–101 punktus) bei Taryba (žr. šio sprendimo 102–111 punktus), būtų ne veiksmingos teisminės
kontrolės, reikalaujamos Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
, atlikimas, o tik tokios kontrolės regimybė.
De facto
tai būtų paties Bendrojo Teismo nuomonės, išreikštos jo Sprendime
Kadi
, dėl kurios Teisingumo Teismas, kaip apeliacinė instancija, priimtame sprendime nusprendė, jog jame yra teisės klaida, palaikymas.
Bendrasis Teismas mano, kad iš principo ne jam, o Teisingumo Teismui reikėtų pakeisti šią teismo praktiką, jei jam tai atrodytų
pateisinama, atsižvelgiant pirmiausia į institucijų ir į bylą įstojusių vyriausybių nurodytus rimtus trūkumus.
Žinoma, kaip pažymi Komisija ir Taryba, Teisingumo Teismas sprendime
Kadi
būtent priminė, kad Bendrijos kompetencija turi būti įgyvendinama laikantis tarptautinės teisės (291 punktas), kad Jungtinių
Tautų kontekste prisiimtų įsipareigojimų laikymasis yra toks pat svarbus tarptautinės taikos ir saugumo palaikymo srityje,
Bendrijai EB 60 ir 301 straipsnių pagrindu priimant teisės aktus, kuriais įgyvendinamos pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių
priimtos Saugumo Tarybos rezoliucijos (293 punktas), kad naudodamasi šia kompetencija Bendrija turi ypatingą dėmesį skirti
aplinkybei, jog pagal Jungtinių Tautų Chartijos 24 straipsnį Saugumo Tarybos rezoliucijų pagal Chartijos VII skyrių priėmimas
reiškia pagrindinės šio tarptautinio organo pareigos palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą vykdymą, kuris pagal šį VII skyrių
apima teisę nustatyti, kas laikytina grėsme tarptautinei taikai ir saugumui, ir imtis būtinų priemonių jiems palaikyti ar
atkurti (294 punktas), ir kad rengdama priemones, kuriomis siekiama įgyvendinti pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių
priimtą Saugumo Tarybos rezoliuciją, Bendrija turi tinkamai atsižvelgti į atitinkamos rezoliucijos tekstą, tikslą ir atitinkamas
su tokiu įgyvendinimu susijusias iš Jungtinių Tautų Chartijos kylančias pareigas (296 punktas).
Be kita ko, Teisingumo Teismas Sprendime
Kadi
būtent pažymėjo, kad pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtos Saugumo Tarybos rezoliucijos įgyvendinamos pagal
kiekvienos JTO narės vidinėje teisinėje sistemoje šioje srityje taikomą tvarką (298 punktas), kad Jungtinių Tautų tarptautinę
teisinę sistemą reglamentuojantys principai nereikalauja, jog tokio Bendrijos akto, kaip antai ginčijamas reglamentas, vidinio
teisėtumo teisminė kontrolė pagrindinių teisių atžvilgiu būtų neįmanoma dėl to, kad šiuo aktu siekiama įgyvendinti tokią rezoliuciją
(299 punktas), kad tokio akto imunitetas nuo jurisdikcijos taip pat neturi jokio pagrindo pagal EB sutartį (300 punktas),
kad Teisingumo Teismo vykdoma bet kurio Bendrijos teisės akto galiojimo pagrindinių teisių atžvilgiu kontrolė turi būti laikoma
iš EB sutarties, kaip autonominės teisinės sistemos, kurios negali pažeisti „tarptautinė sutartis“, išplaukiančios konstitucinės
garantijos išraiška teisės bendrijoje (316 punktas), ir kad todėl „pagal EB sutartimi jiems suteiktą kompetenciją Bendrijos
teismai privalo užtikrinti iš principo visišką visų Bendrijos teisės aktų teisėtumo kontrolę pagrindinių teisių, kurios yra
sudėtinė bendrųjų Bendrijos teisės principų dalis, atžvilgiu, įskaitant tokius Bendrijos aktus, kuriais <...> siekiama įgyvendinti
pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtas Saugumo Tarybos rezoliucijas (326 punktas)“.
Todėl galiausiai Bendrasis Teismas mano, kad nagrinėjamu atveju jis turi užtikrinti, kaip Teisingumo Teismas nusprendė Sprendimo
Kadi
326 ir 327 punktuose, „iš principo visišką“ ginčijamo reglamento teisėtumo pagrindinių teisių atžvilgiu kontrolę ir netaikyti
šiam reglamentui imuniteto nuo jurisdikcijos todėl, kad juo siekiama įgyvendinti Saugumo Tarybos pagal Jungtinių Tautų Chartijos
VII skyrių priimtas rezoliucijas.
Taip turi būti tol, kol Sankcijų komiteto nustatytos peržiūrėjimo procedūros akivaizdžiai neužtikrins veiksmingos teisminės
gynybos, kaip tai leido suprasti Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
322 punkte (taip pat šiuo klausimu žr. minėtos generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados šioje byloje 54 punktą).
Vadinasi, Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
323–325 punktuose šiuo klausimu išdėstyti argumentai, pirmiausia susiję su koordinavimo centru, šiuo metu iš esmės lieka
galiojančiais, net turint omeny „ombudsmeno biurą“, kurį įsteigti iš principo buvo nuspręsta Rezoliucijoje 1904 (2009) ir
kuris buvo tik neseniai paskirtas. Iš esmės Saugumo Taryba dar nepripažino, kad tikslinga įsteigti nepriklausomą tarptautinę
instituciją, kompetentingą
de jure
ir
de facto
nagrinėti ieškinius dėl Sankcijų komiteto priimtų individualių sprendimų. Be to, koordinavimo centro mechanizmas ar ombudsmeno
biuras nepanaikina principo, kad asmuo iš Sankcijų komiteto sąrašo gali būti išbrauktas tik pasiekus konsensusą šiame komitete.
Be to, pasirinkimas, kuriuos įrodymus galima atskleisti suinteresuotajam asmeniui, lieka visiškoje valstybės, pasiūliusios
įtraukti asmenį į Sankcijų komiteto sąrašą, diskrecijoje, ir nėra mechanizmo, užtikrinančio, kad suinteresuotasis asmuo turės
pakankamai informacijos, leisiančios tinkamai gintis (arba net žinos, kuri valstybė prašė jį įtraukti į Sankcijų komiteto
sąrašą). Remiantis vien šiais motyvais įsteigtas koordinavimo centras ir ombudsmeno institucija negali būti prilyginti veiksmingos
teisminės gynybos nuo Sankcijų komiteto sprendimų sukūrimui (taip pat šiuo klausimu žr.
UK Supreme Court
sprendimo
Ahmed ir kiti
77, 78, 149, 181, 182 ir 239 punktuose ir Stebėjimo grupės devintosios ataskaitos III punkte pateiktus argumentus).
Šiomis aplinkybėmis Bendrijos teismo atliekama Bendrijos lėšų įšaldymo priemonių kontrolė gali būti veiksminga tik jei netiesiogiai
bus tikrinami paties Sankcijų komiteto vertinimai bei juos pagrindžiantys įrodymai (taip pat šiuo klausimu žr.
UK Supreme Court
sprendimo
Ahmed ir kiti
81 punktą).
Konkrečiau kalbant apie Bendrojo Teismo atliktinos kontrolės apimtį ir intensyvumą, Komisija teigia, kad Teisingumo Teismas
Sprendime
Kadi
šiuo klausimu (žr. šio sprendimo 91 punktą) nuomonės neišreiškė. Taryba irgi teigia, kad Teisingumo Teismas šio klausimo
nenagrinėjo ir išvis apie jį neužsiminė (žr. šio sprendimo 102 ir 108 punktus).
Šie argumentai yra akivaizdžiai klaidingi.
Pirma, ilgo argumentavimo pabaigoje įtvirtindamas, kad turi būti „iš principo visiška“ teisėtumo kontrolė, atliekama „pagal
EB sutartimi (Bendrijos teismams) suteiktą kompetenciją“ (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
326 punktas), be to, tiesiogiai atmesdamas Pirmosios instancijos teismo teiginį, kad aptariamam aktui turėtų būti taikomas
„jurisdikcijos imunitetas“, nes juo tik įgyvendinamos Saugumo Tarybos pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtos
rezoliucijos (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
327 punktas), Teisingumo Teismas, atvirkščiai, leido visiškai aiškiai suprasti, kokie paprastai turi būti šios kontrolės
apimtis ir intensyvumas.
Antra, Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
336 punkte pripažino, kad pirmiausia turėtų būti galima atlikti motyvų, kuriais pagrįstas ginčijamas Bendrijos aktas, teisėtumo
kontrolė. Iš 336 punkte šiai išvadai pagrįsti nurodytos teismo praktikos (konkrečiai žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 462 punktą) matyti, jog ši motyvų teisėtumo
kontrolė apima ir ginčijamo akto pagrįstumo bei galimų pažeidimų patikrinimą.
Trečia, Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
342–344 punktuose pabrėžė, kad, nors imperatyvūs Bendrijos ir jos valstybių narių saugumo arba jų tarptautinių santykių išsaugojimo
reikalavimai gali neleisti suinteresuotiesiems asmenims perduoti kai kurios informacijos, kalbant apie veiksmingos teisminės
apsaugos principo laikymąsi, tai nereiškia, kad tokioms ribojančioms priemonėms, kokias nustato ginčijamas reglamentas, netaikoma
jokia Bendrijos teismo kontrolė, jei teigiama, kad jas numatantis aktas yra susijęs su nacionaliniu saugumu arba terorizmu.
Tokiu atveju Bendrijos teismas, vykdydamas teisminę kontrolę, turi įgyvendinti priemones, kurios leistų suderinti, viena vertus,
teisėtą rūpestį dėl informacijos, į kurią atsižvelgta priimant susijusį aktą, pobūdžio ir šaltinių saugumo ir, kita vertus,
būtinybę leisti teisės subjektui pakankamai pasinaudoti procedūros taisyklėmis
Iš šių Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
punktų bei iš juose daromos nuorodos į 1996 m. lapkričio 15 d. EŽTT sprendimą
Chahal prieš Jungtinę Karalystę
(Teismo praktikos rinkinys, 1996–V, § 131) aiškiai matyti, kad Teisingumo Teismas siekė atlikti „iš principo visišką“ ne tik
ginčijamo akto pagrįstumo, bet ir įrodymų bei informacijos, kuriais remiantis šiame akte pateikiami vertinimai, kontrolę.
Be kita ko, Stebėjimo grupė tai būtent taip ir suprato, nes savo devintosios ataskaitos 19 dalyje nurodė, kad Teisingumo Teismas
Sprendime
Kadi
konstatavo, jog Sąjungos taikytos sankcijų įgyvendinimo procedūros pažeidė pagrindines suinteresuotųjų asmenų teises, „nes
jiems nebuvo pateikti ribojančias priemones pagrindžiantys įrodymai, ir todėl jie negalėjo pasinaudoti teise į gynybą“.
Be to, Teisingumo Teismas neseniai nagrinėdamas bylą, susijusią su Reglamentu Nr. 2580/2001 numatytų sankcijų įgyvendinimu,
patvirtino, kad „tinkama (Bendrijos lėšų įšaldymo priemonės) teisėtumo teisminė kontrolė“, kuria, pirmiausia, siekiama „patikrinti
jį pagrindžiančias aplinkybes, įrodymus bei informaciją“, yra būtina, kad būtų galima užtikrinti teisingą pusiausvyrą tarp
kovos su tarptautiniu terorizmu ir pagrindinių laisvių bei teisių apsaugos reikalavimų (2010 m. birželio 29 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
E ir F,
C‑550/09, Rink. p. I‑0000, 57 punktas).
Ketvirta, pažymėtina, kad didžioji dalis Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
motyvų dėl ieškovo nurodytų pagrindų, susijusių su jo teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimu, beveik
pažodžiui pakartoja Pirmosios instancijos teismo motyvus, susijusius su byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas
OMPI
, nagrinėtais ieškovės nurodytais identiškais pagrindais. Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
336, 340, 342, 343, 344, 345, 346, 348, 349, 351 ir 352 punktuose iš esmės atkartojami atitinkamai Sprendimo
OMPI
129, 128, 133, 156, 158, 160, 161, 162, 165, 166 ir 173 punktai. Darytina prielaida, kad pasinaudodamas didžiąja dalimi Pirmosios
instancijos teismo sprendime
OMPI
pateiktų motyvų, susijusių su tariamais teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teismo kontrolę pažeidimais, Teisingumo Teismas
patvirtino ir pasinaudojo Pirmosios instancijos teismo byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas
OMPI
, atliktos kontrolės lygiu ir intensyvumu.
Vadinasi, kalbant apie nagrinėjamu atveju tinkamos teismo kontrolės lygį ir intensyvumą, reikia šiai bylai pritaikyti Pirmosios
instancijos teismo sprendime
OMPI
bei vėlesnėje praktikoje šio spendimo 82 punkte nurodytose bylose dėl šio sprendimo 32–35 punktuose numatytų priemonių įgyvendinimo
išvestus principus.
Šiuo klausimu primintina, kad Sprendimo
OMPI
153 punkte Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog Bendrijos sprendimo dėl lėšų įšaldymo teisėtumo teisminė kontrolė
yra numatyta EB 230 straipsnio antroje pastraipoje, pagal kurią Bendrijos teismas turi kompetenciją nagrinėti ieškinius dėl
kompetencijos trūkumo, esminio procedūros reikalavimo pažeidimo, EB sutarties ar kokios nors su jos taikymu susijusios teisės
normos pažeidimo arba piktnaudžiavimo įgaliojimais.
Pirmosios instancijos teismas Sprendimo
OMPI
159 punkte, Sprendimo
PMOI
I 137 punkte, Sprendimo
PMOI II
55 punkte ir 2009 m. rugsėjo 30 d. Sprendimo
Sison prieš Tarybą
((T‑341/07, Rink. p. II‑0000) 97 punkte pripažino, kad pagal BUSP srityje priimtą bendrąją poziciją kompetentinga Bendrijos
institucija, remdamasi EB 60, 301 ir 308 straipsniais, priimdama priemonę, nustatančią ekonomines ir finansines sankcijas,
turi didelę diskreciją informacijos, į kurią reikia atsižvelgti, atžvilgiu. Ši diskrecija ypač taikytina tikslingumo vertinimams,
kuriais šie sprendimai pagrįsti.
Vis dėlto (sprendimų
PMOI I
138 punktas,
PMOI II
55 punktas ir minėto Sprendimo
Sison prieš Tarybą
98 punktas), nors Pirmosios instancijos teismas pripažįsta kompetentingos Bendrijos institucijos diskreciją šioje srityje,
tai nereiškia, kad jis negali atlikti šios institucijos reikšmingų duomenų aiškinimo kontrolės. Bendrijos teismas turi patikrinti
ne tik pateikiamų įrodymų faktinį teisingumą, jų patikimumą ir nuoseklumą, bet ir tai, ar šie įrodymai apima visus esminius
duomenis, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant situaciją, ir ar jie gali pagrįsti jų pagrindu padarytas išvadas. Tačiau
vykdydamas kontrolę Bendrijos institucijos galimybių vertinimo jis neturi pakeisti savuoju (pagal analogiją žr. 2007 m. lapkričio
22 d. Teisingumo Teismo sprendimo
Ispanija prieš Lenzing
, C‑525/04 P, Rink. p. I‑9947, 57 punktą ir nurodytą teismų praktiką).
Sprendimo
OMPI
154 punkte (taip pat žr. Sprendimo
PMOI II
74 punktą) Pirmosios instancijos teismas taip pat nusprendė, kad Bendrijos sprendimo įšaldyti lėšas teisėtumo teisminė kontrolė
apima tiek jį pagrindžiančių faktų bei aplinkybių vertinimą, tiek įrodymų bei informacijos, kuriais pagrįstas šis įvertinimas,
patikrinimą, kaip Taryba tai aiškiai pripažino savo rašytinėse pastabose byloje, kurioje priimtas 2005 m. rugsėjo 29 d. Pirmosios
instancijos teismo sprendimas
Yusuf ir Al Barakaat International Foundation prieš Tarybą ir Komisiją
(T‑306/01, Rink. p. II‑3533) (žr. šio sprendimo 225 punktą). Bendrasis Teismas taip pat turi įsitikinti, kad buvo paisyta
gynybos teisių ir reikalavimo motyvuoti, bei prireikus, kad privalomi reikalavimai, kuriais kompetentinga Bendrijos institucija
išimtinai rėmėsi norėdama išvengti šios pareigos, buvo pagrįsti.
Sprendimo
OMPI
155 punkte (taip pat žr. Sprendimo
PMOI II
75 punktą) Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad nagrinėjamu atveju ši kontrolė būtina dar ir dėl to, kad ji yra vienintelė
procesinė garantija, leidžianti užtikrinti teisingą pusiausvyrą tarp kovos su tarptautiniu terorizmu reikalavimų ir pagrindinių
teisių apsaugos. Kadangi kompetentingų Bendrijos institucijų nustatyti suinteresuotųjų asmenų teisės į gynybą apribojimai
turi būti atsveriami griežtos nepriklausomo ir nešališko teismo kontrolės (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 2 d. Teisingumo
Teismo sprendimo
Eurofood IFSC
, C‑341/04, Rink. p. I‑3813, 66 punktą), Bendrijos teismui turi būti suteikta galimybė kontroliuoti Bendrijos priemonių dėl
lėšų įšaldymo teisėtumą ir pagrįstumą, nesant galimybės jam pareikšti prieštaravimą dėl to, kad kompetentingos Bendrijos institucijos
naudojami įrodymai ir informacija yra slapti ar konfidencialūs.
Šiuo klausimu Sprendimo
PMOI II
73 punkte Pirmosios instancijos teismas pridūrė, kad Taryba neturi teisės pagrįsti sprendimo dėl lėšų įšaldymo valstybės narės
pateikta informacija ar bylos dokumentais, jei ši valstybė narė nenori jų leisti pateikti Bendrijos teismui, įgaliotam atlikti
šio sprendimo teisėtumo kontrolę. Sprendimo
PMOI II
76 punkte Pirmosios instancijos teismas pažymėjo, kad kadangi Taryba ir Prancūzijos institucijos atsisakė net ir Pirmosios
instancijos teismui pateikti tam tikrą informaciją, kuria nagrinėjamu atveju buvo pagrįstas ginčijamas aktas, Pirmosios instancijos
teismas negalėjo atlikti ginčijamo sprendimo teisėtumo kontrolės. Sprendimo
PMOI II
78 punkte Pirmosios instancijos teismas padarė išvadą, kad šiomis aplinkybėmis buvo pažeista pagrindinė ieškovės teisė į veiksmingą
teisminę kontrolę.
Sprendimo
OMPI
156 punkte Pirmosios instancijos teismas taip pat šiuo klausimu pabrėžė, kad nors EŽTT pripažįsta, jog konfidencialios informacijos
naudojimas gali būti neišvengiamas, kai kyla pavojus nacionaliniam saugumui, jo nuomone, tai vis dėlto nereiškia, kad nacionalinės
valdžios institucijos išvengia bet kokios nacionalinių teismų kontrolės, kai tik jos teigia, kad byla yra susijusi su nacionaliniu
saugumu ir terorizmu (žr. EŽTT sprendimo
Chahal prieš Jungtinę Karalystę
§ 131 ir nurodomą teismo praktiką bei 2003 m. kovo 12 d. EŽTT sprendimo
Öcalan prieš Turkiją
, dar nepaskelbto Teismo praktikos rinkinyje, § 106 ir nurodomą teismo praktiką).
Sprendimo
OMPI
158 punkte Pirmosios instancijos teismas pridūrė, kad nėra būtina, jog nagrinėdamas pareikštą ieškinį jis išreikštų savo poziciją
dėl klausimo, ar ieškovė ir (arba) jos advokatai gali gauti įrodymų ir informacijos, kurie tariamai yra konfidencialūs, arba
ar jie turi būti perduoti tik Pirmosios instancijos teismui pagal specialią procedūrą, skirtą užtikrinti susijusių viešųjų
interesų apsaugą, kartu suteikiant suinteresuotajam asmeniui pakankamą teisminę apsaugą.
Šiuos Sprendime
OMPI
įtvirtintus argumentus reikia papildyti argumentais dėl tokių kaip šioje byloje nagrinėjamų lėšų įšaldymo priemonių pobūdžio
ir pasekmių, vertinamų laiko prasme.
Iš tikrųjų šios priemonės yra ypač griežtos jose numatytiems asmenims. Jau bus beveik dešimt metų, kai ieškovui taikoma tvarka,
pagal kurią visos jo lėšos ir kitas turtas yra įšaldyti neapibrėžtam laikotarpiui ir jis jais negali disponuoti, jei Sankcijų
komitetas nusprendžia jam netaikyti išimties. Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
358 punkte jau pažymėjo, kad šis ieškovo naudojimosi nuosavybės teisėmis apribojimas laikytinas žymiu, atsižvelgiant į bendrą
įšaldymo priemonės apimtį ir aplinkybę, kad ji taikoma nuo 2001 m. spalio 20 d. Sprendime
Ahmed ir kiti
(60 ir 192 punktai)
UK Supreme Court
konstatavo, kad neperdedant galima tvirtinti, jog taip apibrėžti asmenys iš tikrųjų yra valstybės institucijų „kaliniai“:
jų judėjimo laisvė yra griežtai apribota, nes jie negali disponuoti savo lėšomis, o lėšų įšaldymo pasekmės jiems ir jų šeimoms
gali būti labai varginančios.
Net galima kelti klausimą, ar šiuo metu, kai praėjo beveik dešimt metų nuo pradinio ieškovo lėšų įšaldymo, neturėtų būti peržiūrėtas
Pirmosios instancijos teismo sprendimo
Kadi
248 punkte pateiktas vertinimas, kurį iš esmės pakartoja Teisingumo Teismas Sprendimo
Kadi
358 punkte, kad lėšų įšaldymas yra apsaugos priemonė, kuri, skirtingai nei konfiskavimas, pažeidžia ne pačią suinteresuotųjų
asmenų teisę į finansinių aktyvų nuosavybę, o tik naudojimąsi jais. Tas pats pasakytina apie kelis kartus pirmiausia Rezoliucijoje 1822 (2008)
pakartotą Saugumo Tarybos teiginį, jog aptariamos priemonės yra „prevencinės ir nepatenka į valstybių baudžiamosios teisės
taisykles“. Žmogaus gyvenimo požiūriu dešimt metų yra ilgas laikotarpis, ir todėl kyla klausimas dėl aptariamų priemonių pripažinimo
prevencinėmis ar represinėmis, apsauginėmis ar konfiskavimo, civilinėmis ar baudžiamosiomis (šiuo klausimu taip pat žr. Stebėjimo
grupės devintosios ataskaitos 34 dalį). Taip mano ir Jungtinių Tautų žmogaus teisių komisaras, kuris Jungtinių Tautų generalinei
asamblėjai pateiktoje 2009 m. rugsėjo 2 d. ataskaitoje „Report <...> on the protection of human rights and fundamental freedoms
while countering terrorism“ (dokumento A/HRC/12/22 42 punktas) nurodo:
„Kadangi šiuo metu sprendimai įtraukti į sąrašą yra neriboti laike, gali būti taip, kad laikinas lėšų įšaldymas taps nuolatiniu,
o tai dėl jo griežtumo gali būti prilyginama baudžiamajai sankcijai. Tai gali viršyti Jungtinių Tautų tikslą kovoti su atskirų
asmenų keliama terorizmo grėsme. Be to, nėra nustatyti vienodi įrodymų ir procedūrų standartai. Tai kelia rimtas su žmogaus
teisėmis susijusias problemas, nes visi nuosprendžiai turi būti priimami teismų arba būti jų kontroliuojami.“
Nors diskusija šiuo klausimu išeina už šios bylos ribų, kaip jos apibrėžtos ieškinio pagrinduose, Bendrasis Teismas mano,
kad principas, jog teismas turi atlikti visišką ir griežtą lėšų įšaldymo priemonių, kaip antai nagrinėjamos šioje byloje,
kontrolę, yra tuo labiau pagrįstas, jei šios priemonės stipriai ir ilgai daro įtaką pagrindinėms suinteresuotųjų asmenų teisėms,
su sąlyga, įtvirtinta Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
, kad šiems aktams, todėl, kad jais siekiama įgyvendinti Saugumo Tarybos pagal Jungtinių Tautų Chartijos VII skyrių priimtas
rezoliucijas, netaikomas jurisdikcijos imunitetas.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, dabar nagrinėtini antrasis ir penktasis ieškinio pagrindai.

Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovas, kuris būtent remiasi Teisingumo Teismo sprendimu
Kadi
(336, 337, 346 ir 352 punktai), minėta byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, pateikta generalinio advokato M. Poiares
Maduro išvada (52 punktas) ir sprendimais
OMPI
(138 ir 144 punktai),
PMOI I
(131 ir 176 punktai) ir
PMOI II
(56 ir 73 punktai), pažymi teisės būti išklausytam administracinėse institucijose ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą
priimant lėšų įšaldymo priemonę fundamentalų pobūdį. Jis pažymi, kad bylose, kuriose buvo priimti šie sprendimai, Bendrijos
institucijos nepaisė šių teisių (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
334, 345, 346 ir 348–352 punktai; minėtos byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas, generalinio advokato M. Poiares Maduro
pateiktos išvados 55 punktas; sprendimų
OMPI
165 ir 173 punktai,
PMOI I
177–186 punktai ir
PMOI II
41 ir 44 punktai).
Ieškovas priduria, kad Bendrijos institucijų pareigos nurodyti faktus, įrodymus ir bylos informaciją, kuriomis pagrįstas sprendimas
įšaldyti lėšas, svarbą pabrėžia šiomis aplinkybėmis taikytinos teismo kontrolės pobūdis. Jo nuomone, Pirmosios instancijos
teismui turi būti suteikta galimybė atlikti visišką ir veiksmingą sprendimą įtraukti į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą pagrindžiančių
faktų, įrodymų ir informacijos faktinio tikslumo kontrolę, kad jis galėtų nuspręsti, ar šis sprendimas paremtas pagrįstais
motyvais bei pakankamais įrodymais ir ar buvo padaryta vertinimo klaida.
Ieškovas mano, kad priimdama ginčijamą reglamentą Komisija ir vėl rimtai pažeidė Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
ir sprendimuose
OMPI
,
PMOI I
ir
PMOI II
aiškiai nustatytas pareigas.
Pirma, nepaisant Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
(352 punktas), nei Reglamente Nr. 881/2002, nei ginčijamame reglamente nenumatyta procedūra, pagal kurią jam turėtų būti
pateikti įrodymai, kuriais paremtas sprendimas įšaldyti jo turtą, arba pagal kurią jis galėtų pateikti savo pastabas dėl šių
įrodymų.
Antra, paprastas motyvų santraukos išsiuntimas ieškovui negali pagrįstai būti laikomas tenkinančiu teisingo proceso ir veiksmingos
teisminės apsaugos reikalavimus. Motyvų santraukoje yra tam tikrų prieš ieškovą nukreiptų bendro pobūdžio teiginių, kurie
nėra pagrįsti, yra neapibrėžti ir netikslūs. Rimti kaltinimai nebuvo paremti jokiais įrodymais. Šiomis aplinkybėmis, ieškovas
negali nuginčyti jam pareikštų kaltinimų ir tinkamai pareikšti savo nuomonę. Konkrečiai kalbant:
–        motyvų santraukoje nurodoma, kad ieškovas „tenkina“ Jungtinių Tautų „įtraukimo į sąrašus kriterijus“, tačiau nenurodoma, kokius
būtent kriterijus (šiuo klausimu žr. Rezoliucijos 1822 (2008) 2 dalį) jis tenkina; todėl ieškovas nežino, ar jis laikomas
dalyvavusiu „Al-Qaidos“, Talibano ar kitos grupės veikloje, ją organizavęs ar teikęs jai paramą,
–        pagal motyvų santrauką ieškovas buvo svarbus banko, kuriame „tikriausiai vyko susitikimai, per kuriuos buvo rengiamasi išpuoliui
prieš amerikiečių įstaigą Saudo Arabijoje“, akcininkas; nepateikiama jokios informacijos, susijusios su aptariamu išpuoliu,
įstaiga, data, realia šių susitikimų trukme, tariamu ryšiu su „Al-Qaida“ arba tariamu ieškovo dalyvavimu jame,
–        pagal motyvų santrauką ieškovas skyrė Sh. Ayadi į pareigas
Muwafaq
fonde, o Sh. Ayadi „veikė pagal susitarimą“ su Osama bin LAdenu; nenurodomas nei konkretesnis šių tariamų susitarimų pobūdis,
nei priežastys, dėl kurių tariamas ryšys su Sh. Ayadi pagrindžia ieškovo turto įšaldymo palikimą; atrodo, kad Sh. Ayadi ir
ieškovas į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą buvo įrašyti dėl jų abiejų tarpusavio santykių; ieškovo nuomone, įtraukti asmenį
į minėtą priedą tik dėl jo tariamo ryšio su kitu asmeniu yra nelogiška,
–        pagal motyvų santrauką ieškovui „priklausė kelios bendrovės Albanijoje, kurios teikė lėšas ekstremistams ir kurios įdarbino
ekstremistus tokiose pareigose, kur jie galėjo kontroliuoti bendrovės lėšas“; nebuvo pateikta informacijos apie bendroves,
lėšas, datą, ekstremistus arba tariamą ieškovo ryšį su jais; ieškovas pabrėžia, kad Albanijoje pradėtas jo veiklos tyrimas
turėjo būti nutrauktas dėl įkalčių stokos,
–        motyvų santraukoje beveik pažodžiui arba labai panašiai pakartojami ir patvirtinami tam tikri užsienio aktyvų kontrolės tarnybos
(
Office of Foreign Assets Control
arba OFAC) prie JAV finansų ministerijos siekiant įšaldyti ieškovo turtą JAV pateikti motyvai.
Svarbu, kad Komisija ieškovui pateiktų jį kaltinančią informaciją tam, kad jis turėtų galimybę į ją atsakyti ir apginti savo
vardą. Ieškovas pažymi, kad jis sėkmingai pasinaudojo kiekviena rimta galimybe pareikšti savo nuomonę ir užginčyti įrodymus.
Taip po daugiau nei šešerius metus trukusio išsamaus tyrimo 2007 m. gruodžio mėnesį Šveicarijoje buvo nutrauktas baudžiamasis
jo veiklos tyrimas. Panašūs tyrimai Turkijoje ir Albanijoje buvo nutraukti po to, kai buvo įrodyta, kad nėra pagrindo pradėti
jo baudžiamojo persekiojimo.
Taip pat ieškovas mano, kad informacija, kuria jis remiasi siekdamas save išteisinti, yra labai svarbi, ir Komisija turėjo
ne ją ignoruoti, o atskirai išnagrinėti ir priimti motyvuotą sprendimą, ar, atsižvelgiant į šią informaciją, yra įtikinančių
įrodymų, pateisinančių jo lėšų įšaldymą. Be to, ieškovas teigia, kad Komisija negali ignoruoti įrodymų motyvuodama tuo, kad
baudžiamajame tyrime naudojamai informacijai taikomi „reikalavimai įrodymų srityje skiriasi“. Jo nuomone, įrodymų reikalavimai
baudžiamojoje byloje visiškai tinkami tokiai lėšų įšaldymo priemonei, kuri nagrinėjama šioje byloje.
Be to, motyvų santrauka neleidžia užtikrinti veiksmingos teisminės apsaugos, nes joje nėra pakankamai informacijos, kuri leistų
teismui nustatyti, ar sprendimas palikti jo lėšas įšaldytas yra teisėtas ir pagrįstas nenuginčijamais tariamos esamos arba
būsimos jo grėsmės įrodymais, ar jis pagrįstas akivaizdžia vertinimo klaida arba ar nurodytos tikslios faktinės aplinkybės.
Trečia, ieškovas tvirtina, kad Komisija klaidingai aiškino ir taikė Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
, nes 2008 m. gruodžio 8 d. rašte konstatavo, kad FATF „III specialiojoje rekomendacijoje dėl terorizmo finansavimo“ yra išdėstyti
sprendimui įšaldyti lėšas taikytini kriterijai, būtent, ar egzistuoja „teisingi motyvai arba pagrindas, leidžiantis įtarti,
kad nustatytas asmuo arba organizacija yra teroristai, finansuoja terorizmą arba teroristinę organizaciją“.
Ieškovo nuomone, Teisingumo Teismas iš tikrųjų nusprendė, kad Bendrijos institucijos negali įšaldyti lėšų vien todėl, kad
mano, jog egzistuoja „pagrįsti motyvai“ ar „pagrįstas pagrindas“, leidžiantis kažką įtarti ar galvoti (ir tuo labiau ne todėl,
kad taip mano Jungtinės Tautos), suinteresuotajam asmeniui nepateikiant šių įtarimų ar įsitikinimų paremiančių įrodymų. Vadinasi,
Bendrijos institucijos negali pasitenkinti ir naudoti remiantis perdirbta JAV kaltinimų versija Jungtinių Tautų suformuluotų
kaltinimų santrauką, o turi pačios pateikti „rimtus ir patikimus įrodymus“, „tikslią informaciją arba <...> bylos duomenis“
ir „tam tikras konkrečias priežastis“, dėl kurių lėšų įšaldymas lieka pateisinamas. Jos taip pat turi leisti suinteresuotajam
asmeniui „visiškai susipažinti su informacija“, t. y., su jo turto įšaldymą pateisinančiais faktais ir aplinkybėmis, jį pagrindžiančiais
įrodymais ir informacija, ir pakankama informacija, kad galėtų nuspręsti, ar buvo padaryta faktinė klaida. Taip nebuvo padaryta
nagrinėjamu atveju net ir po to, kai ieškovas tiesiogiai pateikė prašymą leisti susipažinti su motyvų santraukoje suformuluotus
kaltinimus pagrindžiančiais faktais ir įrodymais.
Ketvirta, Komisija klaidingai nori pagrįsti savo požiūrį nurodydama, kad lėšų įšaldymo priemonės yra „prevencinės“, o tai,
jos nuomone, pateisina atsisakymą atskleisti ieškovui jos sprendimą palikti įšaldytą jo turtą pagrindžiančius įrodymus. Pagal
Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
ši priemonė labiau apibūdinama ne kaip prevencinė, o kaip netinkama ir rimta bei rimtai pažeidžianti suinteresuotojo asmens
pagrindines teises, kuriam dėl to reikia ne mažesnės, o, atvirkščiai, didesnės procesinės apsaugos. Be kita ko, minėto „III
specialiosios rekomendacijos dėl terorizmo finansavimo“ aiškinamojo rašto 2 punkte pripažįstama, kad rekomenduojamos lėšų
įšaldymo priemonės yra ne vien prevencinės, bet ir baudžiamosios.
Penkta, vienintelės aplinkybės, kuriomis Teisingumo Teismas numato, kad institucijos gali turėti teisę neatskleisti su šia
priemone susijusių įrodymų, yra „imperatyvūs Bendrijos ir jos valstybių narių saugumo arba jų tarptautinių santykių išsaugojimo
reikalavimai“, „kurie gali neleisti suinteresuotiesiems asmenims perduoti kai kurios informacijos ir išklausyti dėl jos teikiamus
jų paaiškinimus“ (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
342–344 punktai).
Nagrinėjamu atveju tokių aplinkybių nėra. Konkrečiai tariant, Komisija nenurodė jokios įtikinamos priežasties, dėl kurios
leidimas susipažinti su Prancūzijos nuolatinio atstovo prie Sąjungos laišku ar bet kuriuo kitu kaltinimus ieškovui pagrindžiančiu
įrodymu padarytų žalos Sąjungos tarptautiniams santykiams.
Komisija atsako, kad vadovaujantis teise būti išklausytam ieškovui per ginčijamo reglamento priėmimo procedūrą buvo suteikta
galimybė pateikti savo argumentus. Sankcijų komiteto nuolatiniam Prancūzijos atstovui prie Sąjungos pateikta ir šio Komisijai
perduota motyvų santrauka jau kitą dieną po gavimo buvo persiųsta ieškovui ir jo advokatams ir jam taip pat buvo suteikta
galimybė pareikšti savo nuomonę ir pastabas dėl klausimo esmės. Ieškovas į tai atsakė 2008 m. lapkričio 10 d. raštu. Atidžiai
išnagrinėjusi jo pastabas Komisija nusprendė įrašyti jį į Reglamento Nr. 881/2002 I priedą. Šis reglamentas su lydraščiu buvo
nusiųstas ieškovui ir jo advokatams.
Po to, kai buvo išklausytas per administracinę procedūrą, ieškovas šiuo ieškiniu visiškai galėjo ginčyti ginčijamo reglamento
motyvus, vadovaudamasis savo teise į veiksmingą teisminę apsaugą.
Dėl teisės į gynybą paisymo Taryba taip pat konstatuoja, kad per ginčijamo reglamento priėmimo procedūrą Komisija ištaisė
Teisingumo Teismo sprendime
Kadi
nurodytas procesines spragas, pateikdama ieškovui visą jo kaltę pagrindžiančią informaciją, t. y. vienintelę motyvų santrauką,
suteikdama jam galimybę tinkamai pareikšti savo nuomonę šiuo klausimu ir tinkamai į ją atsižvelgdama.
Todėl Taryba mano, kad peržiūrėta procedūra taip pat leidžia Bendrajam Teismui vykdyti savo kontrolės funkciją, todėl taip
pat buvo laikytasi ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą.
Taryba priduria, kad po Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
Komisijos nagrinėjamu atveju įgyvendintos papildomos procesinės garantijos atitinka pačios Tarybos po Pirmosios instancijos
teismo sprendimo
OMPI
įgyvendintas garantijas. Šias garantijas patvirtino Pirmosios instancijos teismas sprendime
PMOI I.
Taryba nepripažįsta jokio fakto ar teisės skirtumo, galinčio pakeisti Bendrojo Teismo išvadą nagrinėjamu atveju
.

Bendrojo Teismo vertinimas
Turint omenyje „iš principo visišką“ ginčijamo reglamento teisėtumo pagrindinių teisių atžvilgiu kontrolę (Teisingumo Teismo
sprendimo
Kadi
326 punktas) ir tai, kad šiam reglamentui netaikoma „jurisdikcijos imunitetas“ (Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
327 punktas), iš Komisijos ir Tarybos argumentų ir paaiškinimų, pirmiausia jų pirminių pastabų dėl nagrinėjamu atveju atliktinos
teismo kontrolės lygio, akivaizdžiai matyti, kad ieškovo teisės į gynybą buvo „paisyta“ tik formaliai ir regimai, o iš tikrųjų
Komisija manė griežtai privalanti laikytis Sankcijų komiteto vertinimų ir todėl niekada negalvojo dėl jų abejoti, atsižvelgdama
į ieškovo pastabas.
Dėl šio fakto Komisija tinkamai neatsižvelgė į suinteresuotojo asmens pareikštą nuomonę, nepaisydama ginčijamo reglamento
4–6 konstatuojamose dalyse išdėstytų savo teiginių, todėl ieškovui nebuvo suteikta galimybė tinkamai pareikšti savo nuomonę.
Be to, pagal Komisijos procedūrą ieškovui pateikus prašymą, jam nebuvo suteikta nė menkiausia galimybė susipažinti su kaltinimus
jam pagrindžiančiais įrodymais. Iš tikrųjų suinteresuotojo asmens aiškiai išreikštas prašymas susipažinti su informacija buvo
atmestas, neįtvirtinus pusiausvyros tarp jo interesų ir būtinybės apsaugoti aptariamos informacijos konfidencialumą (šiuo
klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
342–344 punktus).
Šiomis aplinkybėmis motyvų santraukoje pateiktų kelių informacijos duomenų ir miglotų teiginių, atrodo, akivaizdžiai nepakanka,
kad ieškovas galėtų veiksmingai nuginčyti jam pateiktus kaltinimus dėl jo tariamo dalyvavimo teroristinėje veikloje.
Kaip akivaizdus, bet ne vienintelis pavyzdys, pateiktinas neparemtas įrodymais ir todėl negalintis būti nuginčytas kaltinimas,
kad ieškovas buvo banko Bosnijoje, kuriame „tikriausiai“ vyko susitikimai, per kuriuos buvo rengiamasi išpuoliui prieš amerikiečių
įstaigą Saudo Arabijoje, akcininku.
Ši išvada atitinka EŽTT išvadą 2009 m. vasario 19 d. Sprendime
A. ir kt. prieš Jungtinę Karalystę
(dar nepaskelbto Teismo praktikos rinkinyje). Šiame sprendime EŽTT priminė, kad, kai apribojama asmens, kuris remiantis pagrįstais
motyvais įtariamas padaręs nusikaltimą, laisvė, pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (EŽTK)
5 straipsnio 4 dalimi užtikrinamą teisingą procedūrą reikalaujama, jog jam būtų suteikta galimybė tinkamai ginčyti jam pateiktus
kaltinimus, o tai reiškia, kad paprastai jam turi būti pateikiami visi įrodymai. EŽTT taip pat priminė apribojimus, kurie
gali būti taikomi teisei susipažinti su visais susijusiais įrodymais, kai dėl svarbaus viešojo intereso siekiama, kad jie
liktų konfidencialūs, pavyzdžiui, kai siekiama apsaugoti pažeidžiamus liudytojus arba informacijos šaltinius, su sąlyga, kad
sulaikytajam paliekama teisė tinkamai ginčyti kaltinimus. Toliau EŽTT vertino kiekvieną ieškovams pateiktą informaciją ir
įrodymą atskirai, kad išsiaiškintų, ar jų pakako, kad būtų galima pasinaudoti teise į gynybą, ir tais atvejais, kai nekonfidencialią
informaciją sudarė išimtinai vien bendro pobūdžio teiginiai arba kai nacionalinis teismas rėmėsi daugiausiai arba vien slaptais
dokumentais, konstatavo, kad buvo pažeista EŽTK 5 straipsnio 4 dalis. Tuo atveju, kai nekonfidencialūs kai kurių pareiškėjų
kaltės įrodymai apėmė tikslius kaltinimus, susijusius su, pavyzdžiui, aiškiai nurodytos telekomunikacijos įrangos pirkimu,
tam tikru su įvardytais įtariamais teroristais susijusių dokumentų turėjimu ir su susitikimais su šiais tariamais teroristais
sutartose vietose nustatytu laiku, EŽTT manė, kad tokie kaltinimai buvo pakankamai išsamūs, kad suinteresuotiesiems asmenims
leistų juos tinkamai ginčyti. Atvirkščiai, tuo atveju, kai kai kurie pareiškėjai iš esmės buvo kaltinami rinkę lėšas, skirtas
su „Al-Qaida“ susijusioms teroristinėms organizacijoms, ir iš su jais susijusios nekonfidencialios informacijos buvo žinoma,
kad į banko sąskaitas buvo patekusios didelės sumos ir kad sukčiaujant pavykdavo surinkti lėšų, tačiau jei ryšį tarp surinktų
pinigų ir terorizmo įrodyti turinti informacija nebuvo atskleista pareiškėjams, EŽTT konstatavo, kad iš tikrųjų jie negalėjo
ginčyti jiems pareikštų kaltinimų. Be to, vienu atveju, kai nekonfidencialus įkaltis dėl kai kurių pareiškėjų, iš esmės susijęs
su tariamu suinteresuotųjų asmenų priklausymu su „Al-Qaida“ susijusiai radikaliųjų islamistų organizacijai, buvo labai bendro
pobūdžio, o juos kaltinanti informacija buvo pateikta iš esmės įslaptintuose dokumentuose, EŽTT konstatavo, kad suinteresuotieji
asmenys negalėjo tinkamai ginčyti jiems pareikštų kaltinimų.
Taikant tapačius EŽTT nustatytiems kriterijus nagrinėjamu atveju, akivaizdu, kad, atsižvelgiant vien į jam pateiktą motyvų
santrauką, ieškovui nebuvo suteikta galimybė tinkamai ginčyti jam pareikštų kaltinimų. Šiuo klausimu Bendrasis Teismas aiškiai
pripažįsta pagrįstomis visas ieškovo pastabas ir argumentus, kurių santrauka pateikta šio sprendimo 156 punkte.
Taip pat pažymėtina, kad Komisija nesistengė rimtai nuginčyti ieškovo pateiktų jo kaltės nebuvimo įrodymų tais retais atvejais,
kai pareikšti kaltinimai buvo pakankamai tikslūs, kad leistų jam suprasti, kuo yra kaltinamas.
Darytina išvada, kad ginčijamas reglamentas buvo priimtas pažeidžiant ieškovo teisę į gynybą.
Be kita ko, galimybė ieškovui būti išklausytam Sankcijų komitete vykstant peržiūrėjimo procedūrai, kuria siekiama, kad jis
būtų išbrauktas iš šio komiteto sąrašo, akivaizdžiai negali ištaisyti teisės į gynybą pažeidimo (šiuo klausimu žr. Teisingumo
Teismo sprendimo
Kadi 319–325
punktus ir šioje byloje pateiktos generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados 51 punktą).
Be to, neturėjęs galimybės tinkamai susipažinti su jo kaltę pagrindžiančia informacija ir įrodymais, ir turint omeny Bendrijos
teismų jau išaiškintą ryšį tarp teisės į gynybą ir teisės veiksmingai kreiptis į teismą, ieškovas taip pat negalėjo ginti
savo teisių šių įrodymų atžvilgiu tinkamomis sąlygomis Bendrijos teismuose, todėl konstatuotinas šios teisės veiksmingai kreiptis
į teismą pažeidimas (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi 349
punktą).
Taip pat konstatuotina, kad šis pažeidimas nebuvo ištaisytas ir nagrinėjant šį ieškinį. Iš tikrųjų, kadangi Komisija ir ją
palaikanti Taryba ir į bylą įstojusios vyriausybės iš esmės manė, kad Bendrijos teismas negali tikrinti jokios informacijos
ar įrodymo, jos ir nepateikė jokios informacijos (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
350 punktą). Be to, nors šioje byloje aišku, kad Komisija suprato Teisingumo Teismo sprendimą
Kadi
, konstatuotina, kad ši institucija nepateikė jokios informacijos dėl kaltinimus ieškovui pagrindžiančių įrodymų.
Vadinasi, Bendrasis Teismas gali tik pripažinti, kad jis negali patikrinti ginčijamo reglamento teisėtumo, ir taip pat dėl
šios priežasties reikia padaryti išvadą, kad šiuo atveju buvo pažeista ir ieškovo pagrindinė teisė veiksmingai kreiptis į
teismą (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi 351
punktą).
Todėl reikia nuspręsti, kad ginčijamas reglamentas buvo priimtas nepateikiant jokios realios garantijos dėl ieškovą kaltinančios
informacijos ir įrodymų suteikimo arba galimybės būti tinkamai ir veiksmingai išklausytam šiuo klausimu; taigi reikia padaryti
išvadą, kad šis reglamentas buvo priimtas taikant procedūrą, per kurią buvo pažeista teisė į gynybą, ir taip pat dėl to buvo
pažeistas veiksmingos teisminės apsaugos principas (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
52 punktą).
Galiausiai, dėl Tarybos argumento, kad nagrinėjamu atveju po Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
Komisijos įgyvendintos papildomos procesinės garantijos atitinka po Sprendimo
OMPI
jos pačios įgyvendintas ir Pirmosios instancijos teismo sprendime
PMOI I
patvirtintas garantijas, pažymėtina, kad juo neatsižvelgiama į žymius procedūros skirtumus tarp nurodytų dviejų Bendrijos
lėšų įšaldymo tvarkų.
Pagal Bendrijos lėšų įšaldymo tvarką, nagrinėtą bylose, kuriose buvo priimti sprendimai
OMPI
ir
PMOI I
, procedūra vyksta dviem – nacionaliniu ir Bendrijos – lygmenimis (Sprendimo
OMPI
117 punktas). Pagal šią tvarką teisė į gynybą visų pirma veiksmingai užtikrinama nacionalinėje procedūroje, kur suinteresuotajam
asmeniui turi būti leista tinkamai pareikšti savo nuomonę dėl jo atžvilgiu turimų įrodymų (Sprendimo
OMPI
119 punktas), o tai kontroliuoja nacionaliniai teismai arba, jei reikia, EŽTT (Sprendimo
OMPI
121 punktas). Būtent šios veiksmingai teismo kontroliuojamos teisės į gynybą garantijos nacionaliniu lygmeniu atleidžia Bendrijos
institucijas nuo pareigos numatyti naujas garantijas tam pačiam tikslui Bendrijos lygmeniu (šiuo klausimu žr. Sprendimo
OMPI
121–125 punktus).
Skirtingai nuo pirmosios tvarkos, šioje byloje nagrinėjama Bendrijos lėšų įšaldymo tvarka, taip pat sudaryta iš dviejų – JTO
ir Bendrijos – lygmenų, pasižymi tuo, kad veiksmingai teismo kontroliuojama teisė į gynybą nėra užtikrinama per procedūrą
Sankcijų komitete (žr. šio sprendimo 126 ir 127 punktus). Todėl, priešingai nei buvo nuspręsta Sprendime
OMPI,
darytina išvada, kad Bendrijos institucijos privalo užtikrinti, jog šios garantijos būtų įgyvendintos Bendrijos lygmeniu (taip
pat šiuo klausimu žr. byloje, kurioje buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas
Kadi,
pateiktos generalinio advokato M. Poiares Maduro išvados 54 punktą).
Iš viso to, kas nurodyta, išplaukia, kad abi antrojo ieškinio pagrindo dalys, susijusios su teisės į gynybą ir veiksmingos
teisminės apsaugos principo pažeidimu, yra pagrįstos (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
353 punktą).

Dėl penktojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
Šalių argumentai
Ieškovas, remdamasis Teisingumo Teismo sprendimu
Kadi
(283, 284, 355, 358, 360, 362, 369 ir 370 punktai) teigia, kad dėl pažeidimo trukmės jo teisė į nuosavybės apsaugą buvo labiau
pažeista ginčijamu reglamentu nei Reglamentu Nr. 881/2002, kuris buvo nagrinėjamas byloje, kurioje buvo priimtas šis sprendimas.
Jis nurodo, kad šiomis aplinkybėmis ginčijamu reglamentu nustatyti apribojimai nėra pagrįsti, nes jis buvo priimtas neužtikrinus
jokių garantijų, kurias Teisingumo Teismas priskiria prie pagrindinių Bendrijos tiesių reikalavimų, ir nepagrįstas įtikinamais
įrodymais, o tik paprastais teiginiais.
Komisija, remdamasi pirmiausia Teisingumo Teismo sprendimo
Kadi
355, 366, 369 ir 370 punktais, nurodo, kad šios bylos aplinkybės skiriasi nuo aplinkybių byloje, kurioje buvo priimtas minėtas
sprendimas. Viena vertus, laiškuose ieškovui Komisija priminė, kad į Sankcijų komiteto sąrašą įtraukti asmenys turi galimybę
tiesiogiai kreiptis į JTO koordinavimo centrą Niujorke, ir nurodė šios tarnybos adresą bei interneto svetainę, kurioje jis
galėtų gauti daugiau informacijos. Kita vertus, Komisija ieškovui suteikė galimybę Sąjungos institucijoms pareikšti savo poziciją.
Todėl Komisija mano, kad ji teisingai taikė Teisingumo Teismo nustatytas procedūras.
Bendrojo Teismo vertinimas
Išnagrinėjus antrąjį pagrindą matyti, kad ginčijamas reglamentas buvo priimtas nepateikiant ieškovui realios garantijos, suteikiančios
jam galimybę pateikti savo argumentus kompetentingoms institucijoms, nors jo nuosavybės teisių apribojimas laikytinas žymiu,
atsižvelgiant į jo atžvilgiu priimtų ribojančių priemonių bendrą apimtį ir trukmę (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimų
Hassan
92 punktą ir
Kadi
369 punktą)
Todėl reikia padaryti išvadą, kad nagrinėjamomis aplinkybėmis Reglamente Nr. 881/2002 numatytų ribojančių priemonių taikymas
ieškovui dėl to, kad ginčijamu reglamentu jis įtrauktas į Reglamento Nr. 881/2002 I priede esantį sąrašą, yra nepateisinamas
jo nuosavybės teisės apribojimas (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimų
Hassan
93 punktą ir
Kadi
370 punktą).
Todėl ieškovo kaltinimai, susiję su proporcingumo principo pažeidimu, tiek, kiek ginčijamu reglamentu jo pagrindinė teisė
į nuosavybės apsaugą buvo pažeista, yra pagrįsti (šiuo klausimu žr. Teisingumo Teismo sprendimo
Hassan
94 punktą).
Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad ginčijamas reglamentas turi būti panaikintas, kiek jis susijęs su ieškovu, ir kitų
ieškinio pagrindų nagrinėti nebereikia.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to reikalavo. Kadangi Komisija pralaimėjo bylą, ji turi padengti ieškovo išlaidas pagal jo pateiktus reikalavimus.
Pagal to paties reglamento 87 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą institucijos ir į bylą įstojusios valstybės narės pačios
padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Todėl reikia nurodyti Tarybai, Prancūzijos Respublikai ir Jungtinei Karalystei pačioms
padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (septintoji kolegija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2008 m. lapkričio 28 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1190/2008, 101-ąjį kartą iš dalies keičiantį Tarybos reglamentą
(EB) Nr. 881/2002, nustatantį tam tikras specialias ribojančias priemones, taikomas tam tikriems asmenims ir subjektams, susijusiems
su Osama bin Ladenu, „Al-Qaida“ tinklu ir Talibanu, kiek jis susijęs su Yassin Abdullah Kadi.
2.
Komisija padengia savo ir Y. A. Kadi patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Europos Sąjungos Taryba, Prancūzijos Respublika ir Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė pačios padengia
savo bylinėjimosi išlaidas.
Forwood
Moavero Milanesi
Schwarcz
Paskelbta 2010 m. rugsėjo 30 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Turinys
Teisinis pagrindas ir ginčo aplinkybės
Jungtinių Tautų Chartija ir EB sutartis
Saugumo Tarybos veiksmai kovoje su tarptautiniu terorizmu
Pirmosios instancijos teismo ir Teisingumo Teismo sprendimai Kadi
Pirmosios instancijos teismo ir Teisingumo Teismo sprendimų Kadi pasekmės
Procesas
Šalių reikalavimai
Faktinės aplinkybės
Dėl teisės
Pirminės pastabos
Dėl nagrinėjamu atveju taikytino teismo kontrolės lygio
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl antrojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su teisės į gynybą ir teisės į veiksmingą teisminę apsaugą pažeidimu
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl penktojo (ieškinio) pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu
Šalių argumentai
Bendrojo Teismo vertinimas
Dėl bylinėjimosi išlaidų
*
Proceso kalba: anglų.