CELEX: 62005CJ0428
Eksporditoetused
Määrus (EMÜ) nr 3665/87
Mõiste "toetuse alusetu maksmine"
Toetuse maksmine puudulike dokumentide alusel
Võimalus täiendada toetust käsitlevaid dokumente pärast määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõike 2 punktis a sätestatud tähtaegade möödumist hilisemas tagasinõudmise menetluses

Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (
EÜT L 351, lk 1
), muudetud komisjoni 17. märtsi 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 604/98 (
EÜT L 80, lk 19
, edaspidi „määrus nr 3665/87”), artikli 11 lõike 3 esimese lõigu esimese lause, artikli 47 lõike 2 ja artikli 48 lõike 2 punkti a tõlgendamist.
See taotlus esitati äriühingu Firma Laub GmbH & Co. Vieh & Fleisch Import-Export (edaspidi „Laub”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonas’i (edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on viimati nimetatu otsus nõuda tagasi Laubile väidetavalt alusetult makstud eksporditoetus.
Õiguslik raamistik
Määruse nr 3665/87 preambuli 25. ja 50. põhjenduses on märgitud:
„toetust ei anta, kui ei peeta kinni ekspordi või toetuse saamiseks vajalike tõendite esitamise tähtajast; […]
[…]
laitmatu haldustegevuse huvides tuleks nõuda toetuse maksmise taotluste ja kõigi asjaomaste dokumentide esitamist mõistliku aja jooksul, välja arvatud vääramatu jõu korral ja eelkõige siis, kui tähtajast pole olnud võimalik kinni pidada eksportijast sõltumatute halduslike viivituste tõttu”.
Määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 3 esimese lõigu esimene lause sätestab:
„Ilma et see piiraks negatiivse summa maksmise kohustust vastavalt lõike 1 neljandale lõigule, maksab toetusesaaja tagasi alusetult saadud toetuse, sealhulgas mis tahes vastavalt lõike 1 esimesele lõigule kohaldatud sanktsioonidele vastava summa ning maksmise ja tagasimaksmise vahelisel ajal arvutatud intressid.”
Määruse nr 3665/87 artikli 47 lõiked 1, 2, 4 ja 5, mis asuvad kõnealuse määruse 4. jaotises pealkirjaga „Toetuste maksmise kord”, on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Toetust makstakse ainult eksportija eriomase taotluse korral ja selle maksab liikmesriik, kelle territooriumil ekspordideklaratsioon vastu võetakse.
Toetusetaotlused tehakse:
a)
kirjalikult, milleks liikmesriigid võivad ette näha eraldi plangi; või
[…]
2.   Välja arvatud vääramatu jõu korral, tuleb toetuse maksmise või tagatisest vabastamisega seotud dokumendid esitada 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise kuupäevast.
[…]
4.   Kui vaatamata asjakohasele toimimisele ei ole eksportijal olnud võimalik artikli 18 alusel nõutavaid dokumente saada ja edastada lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul, võidakse eksportijale tema taotluse korral anda nende esitamiseks lisaaega.
5.   Taotlused teiste dokumentide samaväärseina käsitamise kohta vastavalt lõikele 3 […] ja lõikes 4 sätestatud lisaaja taotlused esitatakse lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul.”
Määruse artikli 48 lõike 2 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„Kui kõigi ühenduse määrustes sätestatud nõuete täitmist tõendatakse kuue kuu jooksul alates artikli 47 lõigetes 2, 4 ja 5 sätestatud tähtaegade möödumisest, moodustab makstav toetus 85% summast, mis oleks makstud, kui kõiki nõudeid oleks täidetud.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Laub deklareeris kahe ekspordideklaratsiooni – esitatud vastavalt 26. jaanuaril 1999 ja 26. veebruaril 1999 – alusel külmutatud sealiha ekspordi Venemaale. Hauptzollamt nõustus andma kõnealusele ekspordile toetust ning maksis selle välja.
Oma 20. septembri 2001. aasta kirjas märkis Hauptzollamt, et toetust on makstud alusetult, sest koos eksporditoetuse maksmise taotlusega veokirjana esitatud kaks saatelehte olid puudulikud. Saatekirjade lahtrites 16 ja 23 oli vedaja kohta märgitud andmeid vaid osaliselt ning puudus asjaomase vedaja allkiri ja tempel.
Laub esitas 26. septembri 2001. aasta vastusega nõuetekohaselt täiendatud veokirjad, millel oli vedaja tempel. Ta selgitas, et need täiendavad saatekirjad olid talle hiljem edastatud, kuid kuna Hauptzollamt oli teinud otsused toetuse andmise kohta, ei pidanud ta nende esitamist vajalikuks, eeldades, et varem esitatud veokirjad olid piisavad.
Hauptzollamt nõudis siiski kahe, s.o 14. ja 17. detsembril 2001 tehtud muudetud otsustega antud toetuste tagasimaksmist. Kuna Hauptzollamt jättis Laubi poolt nimetatud otsuste peale esitatud kaebuse rahuldamata, esitas viimane Finanzgericht Hamburgile hagi.
Neil asjaoludel otsustas Finanzgericht Hamburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas komisjoni määruse (EMÜ) nr 3665/87 artikli 11 lõike 3 esimese lõigu esimeses lauses sätestatud toetus on makstud alusetult ja tuleb seega tagasi maksta, kui toetusesaaja esitab maksmiseks vajalikud dokumendid alles tagasinõudmise menetluses ja pärast [nimetatud määruse] artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõike 2 punktis a sätestatud tähtaegade möödumist?”
Eelotsuse küsimus
Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada sisuliselt seda, kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on eksportijal õigus esitada määruse nr 3665/87 artikli 11 lõikes 3 sätestatud eksporditoetuse tagasinõudmise menetluses dokumente, mis on vajalikud, et tõendada tema õigust sellele toetusele pärast kõnealuse määruse artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõike 2 punktis a ette nähtud tähtaegade möödumist, või kas selliste tõendite esitamine on selles staadiumis välistatud, mistõttu tuleb asjaomane toetus lugeda artikli 11 lõike 3 tähenduses alusetult makstuks.
Nii Laub kui ka Euroopa Ühenduste Komisjon väidavad, et eksporditoetust ei saa pidada „alusetult makstuks” üksnes seetõttu, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõike 2 punktis a sätestatud tähtaegadest ei ole kinni peetud. Nad väidavad, et vastavalt 14. aprilli 2005. aasta otsusele kohtuasjas
C-385/03: Käserei Champignon Hofmeister (EKL 2005, lk I-2997
) ei kujuta eelosutatud artiklites sätestatud tähtajad endast materiaalõiguslikke tingimusi, vaid üksnes toetuse saamiseks vajalikke haldusnõudeid, mistõttu ei saa nende tähtaegade ületamise puhul teha järeldust, et toetus on „alusetult makstud”.
Peale selle väidab Laub, et määruse nr 3665/87 ülesehituse ja eesmärgi analüüsist nähtub, et toetuse maksmise menetlus ja tagasinõudmise menetlus on kaks eraldiseisvat menetlust – kummalgi on oma eesmärgid, mistõttu kõnealuse määruse artiklis 47 sätestatud tähtajad tagasinõudmise menetluses ei kuulu kohaldamisele.
Laub leiab, et kui pädev asutus on eksportija esitatud tõendite alusel eksporditoetuse lõplikult välja maksnud või toetuse ettemaksu korral esitatud tagatised vabastanud, siis ei saa pädev asutus õiguspärase ootuse põhimõtte kohaselt kõnealust toetust tagasi nõuda selle alusel, et esitatud tõendid ei ole piisavad. Selle äriühingu sõnul on eksportija õigustatud eeldama, et liikmesriik on esitatud tõendid selles staadiumis üle kontrollinud ja et ta ei pea enam tegema pingutusi määruses nr 3665/87 sätestatud täiendavate tõendite saamiseks.
Kõigepealt tuleb märkida, et määruses nr 3665/87 sätestatud menetlusnormide rikkumine võib üldjuhul kaasa tuua eksporditoetuse vähendamise või isegi sellest ilmajätmise. Nii on see muu hulgas juhul, kui eksportija esitab eksporditoetuse saamiseks vajalikud tõendid alles pärast kõnealuse määruse artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõikes 2 sätestatud tähtaegade möödumist.
Määruse nr 3665/87 preambuli 25. põhjenduses on märgitud, et toetust ei anta, kui ei peeta kinni ekspordi või toetuse saamiseks vajalike tõendite esitamise tähtajast. Sama määruse artikli 48 lõike 2 punkti a kohaselt vähendatakse eksportijale antavat toetust 15% võrra, kui eksportija esitab vajalikud tõendid alles kuue kuu jooksul kõnealuse määruse artikli 47 lõikes 2 sätestatud tähtaja möödumisest.
Ehkki eespool viidatud kohtuotsuse Käserei Champignon Hofmeister punktis 26 leidis Euroopa Kohus, et määruse nr 3665/87 artikkel 47 kuulub menetlusnormide hulka, millest eksportija peab eksporditoetuse saamiseks kinni pidama, võib nende normide rikkumine sellele vaatamata kaasa tuua eksportijale makstava toetussumma vähendamise või sellest ilmajätmise.
Põhikohtuasja puhul on aga selge, et see ei puuduta tõendite esitamist määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud toetuse maksmise menetluses. Käesoleva eelotsusetaotluse aluseks olevad asjaolud seonduvad hilisema staadiumiga ehk teisisõnu kõnealuse määruse artikli 11 lõike 3 alusel alustatud tagasinõudmise menetlusega, mis sai alguse pärast seda, kui toetuse maksmise menetlus oli lõpetatud ja pädev asutus oli eksporditoetuse lõplikult välja maksnud.
Kuigi määruse nr 3665/87 artikli 47 lõige 2 ja artikli 48 lõige 2 sätestavad toetuse maksmiseks vajalike tõendite esitamisele kohaldatavad tähtajad, ei sisalda kõnealune määrus sätteid, mis puudutaksid artikli 11 lõikes 3 sätestatud tagasinõudmise menetluse rakendamisel kohaldatavaid tähtaegu.
Tuleb rõhutada, et sellisest lüngast ei saa järeldada, et pädev asutus, kes on tuvastanud, et määruse nr 3665/87 artikli 47 lõike 2 kohaselt esitatud dokumendid on puudulikud, ei saa pärast toetuse lõplikku välja maksmist nõuda eksportijalt täiendavaid andmeid ja vajaduse korral võtta asjaomase toetuse tagasinõudmiseks vajalikke meetmeid.
Vastupidi, selline õigus on määruse nr 3665/87 artikli 11 lõikes 3 sätestatud tagasinõudmise menetluse eesmärgiga kooskõlas. Selle sätte eesmärk on tagada, et ühenduse eelarvet kaitstakse ja rakendatakse nõuetekohaselt eksporditoetuste valdkonnas, ja iseäranis tagada, et toetusi saavad vaid need eksportijad, kellel on selleks õigus vastavalt ühenduse seadusandja kehtestatud objektiivsetele tingimustele.
Lisaks on Euroopa Kohus seoses eksportijale tehtud toetuse ettemaksega varem sedastanud, et tagatise vabastamine ei vabasta siiski eksportijat kohustustest, mis talle ühenduse õigusega on pandud (vt 12. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas
C-155/89: Philipp Brothers, EKL 1990, lk I-3265
, punktid 13-16). Seda põhimõtet kohaldatakse ka toetuse lõplikul maksmisel eksportijale, kes ei ole esitanud piisavaid tõendeid, mille alusel saab tõendada, et toetuse saamiseks vajalikud tingimused on täidetud.
Pädeva asutuse õiguse nõuda eksportijalt toetuse saamiseks vajalikke dokumente isegi pärast seda, kui toetus on välja makstud ja määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 sätestatud tähtaeg möödunud, tagajärjena peab eksportijal omakorda olema võimalus esitada vajalikud andmed, et tõendada oma õigust toetusele.
Eksportijatele sellise võimaluse andmata jätmine tähendaks hea halduse põhimõtte rikkumist, kuivõrd selle põhimõtte kohaselt ei saa riigi ametiasutus karistada heas usus tegutsevat ettevõtjat menetlusnormide rikkumise eest, kui selline rikkumine on tingitud riigi ametiasutuse enda tegevusest. Seega asjaolu, et ühelt poolt maksis pädev asutus eksporditoetuse eksportijale puudulike tõendite alusel välja ning teisalt alustas tagasinõudmise menetlust alles pärast teatava perioodi möödumist, mõjutas otseselt Laubi võimalust esitada piisavaid tõendeid. Pealegi ei nähtu eelotsusetaotlusest, et eksportija oleks pädeva asutuse sõnul tegutsenud pahauskselt.
Määruse nr 3665/87 eesmärgiga on vastuolus pädeva ametiasutuse tegevus, mille tõttu võivad põllumajandustoodete eksportijad jääda ilma eksporditoetuste süsteemi kohasest abist, isegi kui nad on täitnud kõnealuses määruses sätestatud tingimused ja tegutsevad heas usus.
Kuna määruse nr 3665/87 artikli 47 lõikes 2 ja artikli 48 lõike 2 punktis a sätestatud tähtajad ei ole tagasinõudmise menetluses kohaldatavad ning ühenduse õiguses puuduvad erisätted, mis näeksid ette täiendavate tõendite esitamise tähtajad tagasinõudmise menetluses, peavad liikmesriigi pädevad asutused kooskõlas siseriikliku õigusega ja ühenduse õigusest tulenevate piirangutega arvestades määrama iga juhtumi konkreetsete asjaolude alusel täiendava tähtaja (vt selle kohta 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas
C-467/01: Eribrand, EKL 2003, lk I-6471
, punkt 49). Määratud tähtaeg peab olema mõistlik, et eksportijal oleks võimalik vajalikud dokumendid hankida ja esitada, ning peab muu hulgas arvesse võtma pädevate asutuste tegevuse võimalikku mõju eksportijale.
Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et eksporditoetust ei saa pidada määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 3 esimese lõigu esimese lause tähenduses „alusetult makstuks”, kui toetusesaaja esitab selle toetuse tagasinõudmise menetluses tõendeid, mis on vajalikud, et tõendada tema õigust kõnealusele toetusele. Liikmesriigi pädevad asutused peavad määrama mõistliku tähtaja, et asjaomasel toetusesaajal oleks võimalik need tõendid esitada.
Kohtukulud
Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.

Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:

Eksporditoetust ei saa pidada komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud komisjoni 17. märtsi 1998. aasta määrusega (EÜ) nr 604/98, artikli 11 lõike 3 esimese lõigu esimese lause tähenduses „alusetult makstuks”, kui toetusesaaja esitab selle toetuse tagasinõudmise menetluses tõendeid, mis on vajalikud, et tõendada tema õigust kõnealusele toetusele. Liikmesriigi pädevad asutused peavad määrama mõistliku tähtaja, et asjaomasel toetusesaajal oleks võimalik need tõendid esitada.

Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.