CELEX: 62009CJ0003
Šiesta smernica o DPH
Článok 12 ods. 3 písm. a)
Príloha H
Znížená sadzba DPH
Pojem ‚oprávnenie na vstup do kina‘
Privátna kabínka na sledovanie filmov na základe vlastnej voľby

Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu pojmu „kino“ nachádzajúceho sa v prílohe H kategórii 7 šiestej smernice
Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém
dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23), zmenenej a doplnenej
smernicou Rady 2001/4/ES z 19. januára 2001 (Ú. v. ES L 22, s. 17; Mim. vyd. 09/001, s. 341) (ďalej len „šiesta smernica“).
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi Erotic Center BVBA (ďalej len „E. Center“) a Belgickom v súvislosti s uplatňovaním
či neuplatňovaním zníženej sadzby dane z pridanej hodnoty (ďalej len „DPH“) na sumy, ktoré spoločnosť E. Center vyberala za
používanie privátnych kabínok na sledovanie filmov umiestnených v priestoroch tejto spoločnosti.

Právny rámec

Právna úprava Európskej únie
Článok 12 ods. 3 písm. a) šiestej smernice stanovuje:
„Bežnú sadzbu [DPH] stanoví každý členský štát ako percento zdaniteľného základu, ktoré je rovnaké pre dodanie tovaru a poskytovanie
služieb. …
…
Členské štáty môžu tiež použiť jednu alebo dve znížené sadzby. Tieto sadzby sa stanovia ako percento zdaňovanej čiastky, ktoré
nesmie byť menej ako 5 % a bude platiť len pre poskytovanie kategórií tovarov a služieb špecifikovaných v prílohe H.“
Príloha H šiestej smernice s názvom „Zoznam tovarov a služieb, na ktoré sa môžu použiť znížené sadzby DPH“ obsahuje výpočet
rôznych kategórií. Kategória 7 uvedenej prílohy má nasledujúce znenie:
„Vstupné [oprávnenie na vstup –
neoficiálny preklad
] na spoločenské podujatia, do divadiel, cirkusov, na veľtrhy, do zábavných parkov, na koncerty, do múzeí, do zoologických
záhrad, do kín, na výstavy a na podobné kultúrne podujatia a do podobných kultúrnych zariadení.
Príjem rozhlasového a televízneho vysielania.“

Vnútroštátna právna úprava
Článok 1 ods. 1 kráľovského nariadenia č. 20 z 20. júla 1970 o stanovovaní sadzieb dane z pridanej hodnoty a o zaradení tovarov
a služieb podľa týchto sadzieb (ďalej len „kráľovské nariadenie č. 20“) stanovuje, že znížená sadzba DPH vo výške 6 % sa uplatňuje
na tovary a služby uvedené v tabuľke A prílohy uvedeného nariadenia.
V rubrike XXVIII uvedenej tabuľky A sú spomenuté tieto služby:
„Získanie oprávnenia na vstup do kultúrnych, športových a zábavných zariadení a získanie oprávnenia na používanie týchto zariadení
s výnimkou:
a)      oprávnenia používať zábavné automaty;
b)      prenechania hnuteľného majetku.“

Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
Dňa 15. septembra 2004 vykonali daňové orgány v priestoroch E. Center daňovú kontrolu zameranú na dodržiavanie právnych predpisov
v oblasti DPH v období od 1. januára 2004 do 30. júna 2004. V nadväznosti na túto kontrolu uvedené orgány 9. novembra 2004
vyhotovili zápisnicu, v ktorej bola E. Center uložená povinnosť doplatiť daň z dôvodu, že táto spoločnosť nesprávne použila
zníženú 6‑percentnú sadzbu dane namiesto všeobecnej 21‑percentnej sadzby na príjmy z poskytovania videokabínok. Spoločnosti
E. Center bolo uložené zaplatiť údajne neodvedenú DPH vo výške 48 454,36 eura a pokutu vo výške 4 840 eur.
Po tom, ako bol 24. decembra 2004 E. Center doručený platobný rozkaz na zaplatenie uvedených súm, 22. marca 2005 táto spoločnosť
podala na rechtbank van eerste aanleg te Brugge žalobu na zrušenie tohto platobného rozkazu. Po zamietnutí uvedenej žaloby
rozsudkom z 10. septembra 2007 E. Center podala odvolanie proti tomuto rozhodnutiu na hof van beroep te Gent.
Pred týmto súdom E. Center uviedla, že dotknuté videokabínky spadajú do kategórie „kultúrnych, športových a zábavných zariadení“
v zmysle rubriky XXVIII tabuľky A prílohy kráľovského nariadenia č. 20 najmä z toho dôvodu, že tieto kabínky musia byť kvalifikované
ako „kino“ v zmysle kategórie 7 prílohy H šiestej smernice, ako už napokon rozhodli holandské súdy. Podľa E. Center sú počet
miest na sedenie, druh premietaných filmov alebo použitá technika premietania irelevantné najmä na účely takejto kvalifikácie.
Belgická vláda sa domnieva, že služby poskytované v uvedených kabínkach zodpovedajú pojmu „zábavné automaty“ v zmysle uvedenej
rubriky XXVIII, keďže k spusteniu premietania filmov dochádza vhodením mince do prístroja s možnosťou prepínať medzi filmami.
Podľa belgickej vlády nemožno tieto kabínky považovať za „kino“, keďže nepredstavujú priestory, do ktorých prichádza skupina
ľudí, aby tam spoločne sledovali jeden a ten istý film, ktorého premietanie sa začína bez akéhokoľvek pričinenia divákov,
ktorí predtým získali oprávnenie na sledovanie premietania tohto filmu.
Vnútroštátny súd uvádza, že prijatím rubriky XXVIII tabuľky A prílohy kráľovského nariadenia č. 20 belgický zákonodarca využil
možnosť priznanú článkom 12 ods. 3 písm. a) šiestej smernice v spojení s prílohou H kategóriou 7 tejto smernice, takže táto
rubrika XXVIII sa má vykladať tak, že sa vzťahuje najmä na kiná v zmysle kategórie 7. Vnútroštátny súd sa domnieva, že z nevyhnutnosti
vykladať vnútroštátny predpis spôsobom, ktorý je v súlade so šiestou smernicou a s jednotnými pojmami, ktoré používa, vyplýva,
že ak sa dotknuté kabínky majú považovať za kiná v zmysle uvedenej smernice, nie je možné ich kvalifikovať ako zábavné automaty
v zmysle uvedenej rubriky XXVIII a musí byť na ne uplatňovaná znížená 6‑percentná sadzba.
Za týchto okolností hof van beroep te Gent rozhodol prerušiť konanie a Súdnemu dvoru položil túto prejudiciálnu otázku:
„Má byť kabínka, ktorú tvorí uzamykateľný priestor, v ktorom je miesto len pre jednu osobu, ktorá tam môže za poplatok sledovať
na televíznej obrazovke filmy, pričom sama spúšťa premietanie filmu vhodením mincí, môže si voliť medzi rôznymi filmami a počas
doby, za ktorú zaplatila poplatok, môže voľbu sledovaného filmu meniť, považovaná za ‚kino‘ v zmysle prílohy H [kategórie
7] [šiestej smernice]?“

O prejudiciálnej otázke
Príloha H kategória 7 prvý odsek šiestej smernice sa, ako vyplýva z jej znenia, týka „oprávnenia na vstup“ na rôzne kultúrne
podujatia a do rôznych kultúrnych a zábavných zariadení, ktorých výpočet obsahuje (pozri rozsudok z 23. októbra 2003, Komisia/Nemecko,
C‑109/02, Zb. s. I‑12691, bod 25) a medzi ktorými sa nachádzajú najmä „kiná“.
Vzhľadom na to, že v šiestej smernici nie je definovaný pojem oprávnenia na vstup do kín uvedený v prílohe H kategórii 7,
musí sa tento pojem vykladať v kontexte, v ktorom je použitý v šiestej smernici (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. januára
2001, Komisia/Španielsko, C‑83/99, Zb. s. I‑445, bod 17).
V tomto smere, ako už uviedol Súdny dvor, z článku 12 ods. 3 písm. a) šiestej smernice vyplýva, že uplatnenie jednej alebo
dvoch znížených sadzieb DPH je možnosťou, ktorá je členským štátom priznaná ako výnimka zo zásady, podľa ktorej sa uplatňuje
bežná sadzba. Okrem toho podľa uvedeného ustanovenia znížené sadzby DPH môžu byť výlučne uplatňované na dodávky tovarov a poskytovanie
služieb uvedené v prílohe H tejto smernice. Z ustálenej judikatúry pritom vyplýva, že ustanovenia, ktoré majú povahu výnimky
zo zásady, musia byť vykladané doslovne (pozri najmä rozsudok Komisia/Španielsko, už citovaný, body 18 a 19 a citovanú judikatúru).
Z toho predovšetkým vyplýva, že pojem oprávnenie na vstup do kina je potrebné vykladať v súlade s obvyklým zmyslom týchto
výrazov (pozri v tomto zmysle rozsudky Komisia/Španielsko, už citovaný, bod 20, a Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 23).
Okrem toho, ako to zdôraznili belgická vláda a Európska komisia, je potrebné poukázať na to, že rozličné podujatia a zariadenia,
ktorých výpočet je obsiahnutý v prílohe H kategórii 7 prvom odseku šiestej smernice, majú spoločné predovšetkým to, že sú
prístupné verejnosti na základe predchádzajúceho zaplatenia za oprávnenie na vstup, ktoré priznáva všetkým osobám, ktoré ho
získajú, právo spoločne využívať kultúrne a zábavné služby, ktoré sú charakteristické pre tieto podujatia a zariadenia.
Z vyššie uvedeného vyplýva, že pojem oprávnenie na vstup do kina v zmysle prílohy H kategórie 7 prvého odseku šiestej smernice
nie je možné vzhľadom na obvyklý význam tohto pojmu a v kontexte vlastnom tomuto ustanoveniu, v ktorom je uvedený, vykladať
tak, že tento pojem zahŕňa platbu vykonanú spotrebiteľom s cieľom individuálne sledovať jeden alebo viacero filmov, alebo
aj úryvky z filmov v súkromnom priestore, akým sú dotknuté kabínky v spore vo veci samej.
Na prejudiciálnu otázku je teda potrebné odpovedať tak, že pojem oprávnenie na vstup do kina uvedený v prílohe H kategórii
7 prvom odseku šiestej smernice sa má vykladať v tom zmysle, že sa nevzťahuje na platbu vykonanú spotrebiteľom s cieľom individuálne
sledovať jeden alebo viacero filmov, alebo aj úryvky z filmov v súkromnom priestore, akým sú dotknuté kabínky v spore vo veci
samej.

O trovách
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd.
Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov
konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Pojem oprávnenie na vstup do kina uvedený v prílohe H kategórii 7 prvom odseku šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája
1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty:
jednotný základ jej stanovenia, zmenenej a doplnenej smernicou Rady 2001/4/ES z 19. januára 2001, sa má vykladať v tom zmysle,
že sa nevzťahuje na platbu vykonanú spotrebiteľom s cieľom individuálne sledovať jeden alebo viacero filmov, alebo aj úryvky
z filmov v súkromnom priestore, akým sú dotknuté kabínky v spore vo veci samej.
Podpisy
*
Jazyk konania: holandčina.