CELEX: 62007CJ0391
Regulamentul (CE) nr. 800/1999
Restituiri la export pentru produsele agricole
Articolul 16
Restituire diferențiată
Dovada finalizării formalităților vamale pentru import
Depunerea unei copii sau a unei fotocopii a documentelor de transport
Regulamentul (CE) nr. 1501/95
Acordarea restituirilor la export pentru cereale
Articolul 13
Derogare de la dispozițiile articolului 16 din Regulamentul nr. 800/1999

Cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare privește interpretarea articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 1501/95 al Comisiei din 29 iunie 1995 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului privind acordarea restituirilor la export pentru cereale și a măsurilor care trebuie luate în cazul dereglării piețelor în sectorul cerealelor (
JO L 147, p. 7
, Ediție specială, 03/vol. 17, p. 97), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1259/97 al Comisiei din 1 iulie 1997 (
JO L 174, p. 10
, Ediție specială, 03/vol. 21, p. 239, denumit în continuare „Regulamentul nr. 1501/95”).
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Glencore Grain Rotterdam BV (denumită în continuare „Glencore”), pe de o parte, și Hauptzollamt Hamburg-Jonas (denumit în continuare „Hauptzollamt”), pe de altă parte, având ca obiect dreptul la restituirea aplicabilă unui lot de 3041886 kg de secară, exportat cu destinația Rusia.
Cadrul juridic
Regulamentul (CEE) nr. 3665/87
Al treilea și al doisprezecelea considerent ale Regulamentului (CEE) nr. 3665/87 al Comisiei din 27 noiembrie 1987 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (
JO L 351, p. 1
) aveau următorul cuprins:
„întrucât regulile generale adoptate de Consiliu stabilesc că restituirea se achită dacă se face dovada exportării produselor de pe teritoriul Comunității; întrucât, pentru o interpretare corespunzătoare a conceptului «export de pe teritoriul Comunității», trebuie să fie specificat că un produs este considerat ca exportat atunci când părăsește teritoriul vamal al Comunității;
[…]
întrucât, în cazul în care cuantumul restituirii variază în funcție de destinația produsului, trebuie adoptate măsuri de verificare a faptului că produsul a fost importat de țara terță sau de țările terțe pentru care a fost stabilită restituirea; […]” [traducere neoficială]
Potrivit articolului 1 a șaptea liniuță din Regulamentul nr. 3665/87, acesta stabilea, „fără să aducă atingere derogărilor prevăzute în reglementările comunitare pentru anumite produse”, normele comune detaliate pentru aplicarea sistemului de restituiri la export pentru cereale.
Dispozițiile privind restituirile diferențiate la export erau cuprinse la articolele 16-21 din acest regulament.
Articolul 18 din Regulamentul nr. 3665/87, în versiunea care rezultă din Regulamentul (CE) nr. 2955/94 al Comisiei din 5 decembrie 1994 (
JO L 312, p. 5
, denumit în continuare „Regulamentul nr. 3665/87”), prevedea:
„(1)   Dovada finalizării formalităților vamale pentru punere în consum este furnizată, la alegerea exportatorului, sub forma unuia dintre următoarele documente:
(a)
documentul vamal sau o copie sau fotocopie a acestuia; această copie sau fotocopie trebuie să fie autentificată ca fiind conformă cu originalul de către instituția care a andosat documentul original, o agenție oficială din țara terță în cauză, o agenție a unui stat membru din țara terță în cauză sau de către agenția care răspunde de achitarea restituirii;
(b)
un certificat de descărcare și de punere în consum întocmit de o agenție internațională de supraveghere și control care este aprobată de un stat membru. Data și numărul documentului vamal de punere în consum trebuie să fie trecute pe certificatul în cauză.
(2)   În cazul în care exportatorul, chiar și după ce a întreprins toate demersurile necesare, nu poate să obțină documentul pentru care optează în conformitate cu alineatul (1) litera (a) sau (b) sau în cazul în care există îndoieli cu privire la autenticitatea documentului pus la dispoziție, dovada finalizării formalităților vamale pentru punere în consum poate fi făcută sub forma unuia dintre următoarele documente:
[…]
(3)   În toate situațiile exportatorul trebuie să depună o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.
(4)   În anumite cazuri speciale care urmează a fi stabilite, în conformitate cu procedura stabilită în articolul 38 din Regulamentul nr. 136/66/CEE [al Consiliului din 22 septembrie 1966 privind organizarea comună a piețelor în sectorul uleiurilor și grăsimilor (
JO 1966, 172, p. 3025
)] și în articolele corespunzătoare din celelalte regulamente cu privire la organizarea comună a piețelor, Comisia poate stabili ca dovada efectuării importului, după cum este aceasta menționată la alineatele (1) și (2), să se facă sub forma unui anumit document sau în oricare alt mod.” [traducere neoficială]
Regulamentul nr. 3665/87 a fost abrogat și înlocuit, începând cu 1 iulie 1999, de Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole (
JO L 102, p. 11
, și rectificare în
JO L 180, p. 53
, Ediție specială, 03/vol. 27, p. 187).
Regulamentul nr. 800/1999
Considerentele (1), (2) și (17) ale Regulamentului nr. 800/1999 au următorul cuprins:
„(1)
întrucât Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 […] a fost modificat de mai multe ori și în mod substanțial; întrucât în cazul unor noi modificări trebuie să fie reformulat pentru claritate;
(2)
întrucât regulile generale adoptate de Consiliu stabilesc că restituirea se achită dacă se face dovada exportării produselor de pe teritoriul Comunității; întrucât dreptul la restituire este dobândit imediat după ce produsele au părăsit piața Comunității, în cazul în care se aplică un singur cuantum de restituire pentru toate țările terțe; întrucât, în cazul în care cuantumul restituirii diferă în funcție de destinația produselor, dreptul la restituire depinde de importarea într-o țară terță;
[…]
(17)
întrucât, în cazul în care cuantumul restituirii diferă în funcție de destinația produselor exportate, trebuie făcută dovada că produsul în cauză este importat într-o țară terță; întrucât îndeplinirea formalităților vamale de import constă în mare parte din plata taxelor de import aplicabile pentru ca produsele respective să poată fi comercializate în respectiva țară terță; întrucât, având în vedere diversitatea de situații aplicabile în țările terțe importatoare, este recomandabil să fie acceptată întocmirea acelor documente vamale de import care oferă asigurări că produsele exportate au ajuns la destinația lor, stânjenind în același timp cât mai puțin posibil comerțul.”
Potrivit articolului 1 a noua liniuță din Regulamentul nr. 800/1999, acesta stabilește, „fără să aducă atingere derogărilor prevăzute în reglementările comunitare pentru anumite produse”, norme comune detaliate pentru aplicarea sistemului de restituiri la export pentru cereale.
Dispozițiile generale în materia dreptului la restituire la export sunt cuprinse la articolele 3-13 din același regulament, în timp ce dispozițiile referitoare la restituirile diferențiate la export sunt prevăzute la articolele 14-19 din regulamentul menționat.
Conform articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul nr. 800/1999, „[î]n cazul în care cuantumul de restituire diferă în funcție de destinație, restituirile sunt achitate în funcție de condițiile suplimentare stabilite în articolele 15 și 16”.
Articolul 15 alineatele (1) și (3) din acest regulament prevede:
„(1)   Produsele trebuie să fie importate în aceeași stare în țara terță sau într-una dintre țările terțe pentru care se aplică restituirea în termen de 12 luni de la data acceptării declarației de export; […]
[…]
(3)   Un produs este considerat importat atunci când au fost finalizate toate formalitățile vamale de import și îndeosebi cele privitoare la colectarea taxelor de import.”
Potrivit articolului 16 alineatele (1)-(4) din regulamentul menționat:
„(1)   Dovada finalizării formalităților vamale pentru import este furnizată, la alegerea exportatorului, sub forma unuia dintre următoarele documente:
(a)
documentul vamal sau o copie sau fotocopie a acestuia; această copie sau fotocopie trebuie să fie autentificată ca fiind conformă cu originalul de către instituția care a andosat documentul original, o agenție oficială din țara terță în cauză, o agenție a unui stat membru din țara terță în cauză sau de către agenția care răspunde de achitarea restituirii;
(b)
un certificat de descărcare și import întocmit de o agenție internațională de supraveghere și control care este aprobată de un stat membru în conformitate cu cerințele minime stabilite în alineatul (5). Data și numărul documentului vamal de import trebuie să fie trecute pe certificatul în cauză.
(2)   În cazul în care exportatorul, chiar și după ce a întreprins toate demersurile necesare, nu poate să obțină documentul pentru care optează în conformitate cu alineatul (1) litera (a) sau (b) sau în cazul în care există îndoieli cu privire la autenticitatea documentului pus la dispoziție, dovada finalizării formalităților vamale pentru import poate fi făcută sub forma unuia dintre următoarele documente:
[…]
(3)   În toate situațiile exportatorul trebuie să depună o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.
(4)   În anumite cazuri speciale care urmează a fi stabilite, în conformitate cu procedura stabilită în articolul 38 din Regulamentul nr. 136/66/CEE și în articolele corespunzătoare din celelalte regulamente cu privire la organizarea comună a piețelor, Comisia poate să stabilească faptul că dovada efectuării importului, după cum este aceasta menționată la alineatele (1) și (2), se face sub forma unui anumit document sau în oricare alt mod.”
Astfel cum s-a subliniat la punctul 7 din prezenta hotărâre, Regulamentul nr. 800/1999 a abrogat și a înlocuit Regulamentul nr. 3665/87. Articolul 54 alineatul (2) din Regulamentul nr. 800/1999 precizează că în toate actele comunitare unde se face trimitere la Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 sau la articolele acestui regulament, această trimitere trebuie interpretată ca trimitere la Regulamentul nr. 800/1999 sau la articolele corespunzătoare ale acestuia. Din anexa I la Regulamentul nr. 800/1999 rezultă că articolul 18 din Regulamentul nr. 3665/87 corespunde articolului 16 din Regulamentul nr. 800/1999.
Conform articolului 55 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 800/1999, acesta se aplică de la 1 iulie 1999.
Regulamentul nr. 1501/95
Al paisprezecelea considerent al Regulamentului nr. 1501/95 are următorul cuprins:
„întrucât Regulamentul (CEE) nr. 3665/87 […] impune ca, în cazul în care restituirile diferă în funcție de destinație, plata restituirii să fie condiționată în special de prezentarea dovezii că produsul a fost importat în stare nealterată în țara terță sau într-una din țările terțe pentru care este valabilă restituirea; întrucât, în ceea ce privește cerealele, singura restituire inferioară celei aplicabile la exporturile în țările terțe în ansamblu este cea privind exporturile în Elveția și Liechtenstein; întrucât, pentru a evita obstrucționarea majorității exporturilor comunitare prin solicitarea dovezii cu privire la sosirea la destinație, trebuie găsite alte mijloace prin care să se asigure faptul că produsele pentru care s-a plătit restituirea aplicabilă la toate țările terțe nu se exportă în țările menționate anterior; întrucât, în acest scop, ar trebui să se renunțe la necesitatea prezentării dovezii cu privire la sosire în toate cazurile exportului efectuat pe cale maritimă; întrucât certificatele întocmite de autoritățile competente ale statelor membre care precizează că produsele au părăsit teritoriul vamal al Comunității la bordul unui vas adecvat transportului maritim sunt considerate o garanție suficientă.”
Articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 prevede:
„(1)   Prin derogare de la articolul 18 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87, dovada îndeplinirii formalităților vamale pentru eliberarea pentru consum nu se va solicita pentru plata restituirilor stabilite într-un contract acordat pentru restituirile la exporturile spre toate țările terțe, cu condiția ca respectivul comerciant să aducă dovezi care să ateste că o cantitate de cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal comunitar la bordul unui vas destinat navigației maritime.
(2)   Această dovadă se furnizează prin următoarea aprobare certificată de autoritatea competentă pe exemplarul de control menționat în articolul 6 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87, privind documentul administrativ unic sau documentul național care dovedește că bunurile au părăsit teritoriul vamal comunitar:
[…]
«Exportation de céréales par voie maritime — Règlement (CE) n
o
1501/95, article 13»
[…]”
Acțiunea principală și întrebarea preliminară
La 30 decembrie 1999, Glencore a solicitat controlul vamal pentru exportul în Polonia al unui volum total de 6725000 kg de secară. Biroul vamal competent a primit această cerere și a eliberat către Glencore o declarație de export, autorizând-o să efectueze o depozitare temporară a mărfii în așteptarea exportării sale.
În cursul lunii februarie 2000, Glencore a solicitat controlul vamal definitiv al exportului în Rusia, prin portul lituanian Klaipėda, al respectivei mărfi, în trei loturi, de 3041886 kg, de 3002975 kg și, respectiv, de 668709 kg. Biroul vamal a eliberat în acest scop declarații de export care cuprindeau mențiunea care figurează la articolul 13 al doilea paragraf din Regulamentul nr. 1501/95.
Este cert că livrarea parțială de 3041886 kg, singura care face obiectul acțiunii principale, a fost efectuată din Lübeck, Germania, la Klaipėda pe o navă destinată navigației maritime.
La cererea Glencore, Hauptzollamt a plătit în avans restituirea la export aferentă acestei livrări parțiale, astfel cum permite articolul 24 din Regulamentul nr. 800/1999, cu condiția ca dreptul la restituire să fie dovedit și stabilit în formele și în termenele prevăzute.
Având în vedere că, potrivit articolului 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 800/1999, Glencore trebuia să prezinte documentele de transport între Lübeck și locul de destinație în Rusia, și anume Nazran, și constatând că aceasta nu dovedise decât conosamentul maritim între Lübeck și Klaipėda, Hauptzollamt a solicitat, prin scrisoarea din 2 august 2000, o copie a documentelor de transport complementar pentru transportul între Klaipėda și Nazran.
Întrucât Glencore nu a prezentat această copie în termenele prevăzute, prin deciziile din 12 decembrie 2001, modificate prin decizia din 1 martie 2004, Hauptzollamt a impus rambursarea plății anticipate a restituirii la export, majorate cu 10 %, conform dispozițiilor coroborate ale articolului 52 alineatul (1) și ale articolului 25 alineatul (1) din Regulamentul nr. 800/1999.
Glencore a introdus o acțiune împotriva acestor decizii în fața Finanzgericht Hamburg.
Glencore susține, în esență, că articolul 16 din Regulamentul nr. 800/1999, inclusiv alineatul (3) al acestuia, devine inaplicabil din cauza dispozițiilor Regulamentului nr. 1501/95, astfel cum ar demonstra în special al paisprezecelea considerent al acestui din urmă regulament. Întrucât a furnizat dovada impusă la articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95, aceasta ar îndeplini condițiile de acordare a restituirii.
Hauptzollamt invocă faptul că, potrivit articolului 13 din Regulamentul nr. 1501/95, dovada că cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere au părăsit teritoriul vamal al Comunității pe o navă destinată navigației maritime înlocuiește numai dovada finalizării formalităților vamale. În schimb, exportatorul nu ar fi dispensat de obligația de a depune o copie a documentelor de transport, a cărei prezentare ar fi impusă în toate cazurile de articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 800/1999.
Instanța de trimitere se întreabă dacă articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95, care dispensează exportatorul, în condițiile pe care le prevede, de dovedirea finalizării formalităților vamale, trebuie interpretat în sensul că îl dispensează pe exportator și de obligația, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 800/1999, de a prezenta o copie a documentelor de transport.
Considerând că pentru soluționarea litigiului pendinte în fața sa îi este necesară o interpretare a articolului 13 din Regulamentul nr. 1501/95, Finanzgericht Hamburg a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 1501/95 trebuie interpretat în sensul că prezentarea dovezii prevăzute la al doilea paragraf al acestei dispoziții dispensează nu numai de obligația de a dovedi finalizarea formalităților vamale de punere în consum, ci și de obligația de a depune documentele de transport [articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87, devenit articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 800/99]?”
Cu privire la întrebarea preliminară
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 trebuie interpretat în sensul că furnizarea de către operator a dovezii că o cantitate de cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal al Comunității pe o navă destinată navigației maritime îl dispensează pe acesta de obligația, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 800/1999, de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.
Atât la data la care a fost adoptat Regulamentul nr. 1501/95, în versiunea sa inițială, cât și la cea la care a fost modificat articolul 13 din acesta prin Regulamentul nr. 1259/97, respectivul articol avea drept obiect să deroge de la articolul 18 din Regulamentul nr. 3665/87.
În aceste condiții, pentru a determina dacă, prin adoptarea Regulamentului nr. 1501/95, în versiunea sa inițială, și ulterior prin modificarea articolului 13 din acesta, legiuitorul comunitar înțelegea să dispenseze exportatorii de prezentarea unei copii sau a unei fotocopii a documentelor de transport, trebuie, mai întâi, ca acest articol să fie interpretat în lumina dispozițiilor articolului 18 din Regulamentul nr. 3665/87.
În primul rând, articolul 18 din Regulamentul nr. 3665/87 operează o distincție clară între, pe de o parte, obligația de a furniza dovada finalizării formalităților vamale pentru punere în consum, care face obiectul alineatelor (1) și (2) ale acestuia, și, pe de altă parte, obligația de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport, prevăzută la alineatul (3) al acestuia.
Trebuie să se sublinieze, în această privință, că documentul de transport nu este un document vamal și nu poate, în consecință, să fie considerat drept o dovadă a finalizării formalităților vamale pentru punere în consum în țara terță de destinație.
Or, trebuie să se constate că articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 dispensează exportatorul numai de obligația de a furniza dovada finalizării formalităților vamale pentru punere în consum.
Prin urmare, în pofida faptului că articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 începe cu expresia „[p]rin derogare de la articolul 18 din Regulamentul (CEE) nr. 3665/87”, acesta trebuie interpretat ca derogând numai de la articolul 18 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 3665/87.
În al doilea rând, din articolul 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3665/87 rezultă că, în anumite cazuri speciale care urmează a fi stabilite, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 38 din Regulamentul nr. 136/66 și la articolele corespunzătoare din celelalte regulamente cu privire la organizarea comună a piețelor, Comisia poate să stabilească faptul că dovada efectuării importului, după cum este aceasta menționată la alineatele (1) și (2), se face sub forma unui anumit document sau în orice alt mod.
În schimb, legiuitorul comunitar nu a prevăzut deloc posibilitatea de a deroga de la obligația distinctă de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport, prevăzută la articolul 18 alineatul (3) din Regulamentul nr. 3665/87.
Atunci când au fost adoptate Regulamentul nr. 1501/95, în versiunea sa inițială, și Regulamentul nr. 1259/97, dispoziția pertinentă corespunzătoare articolului 38 din Regulamentul nr. 136/66 era articolul 23 din Regulamentul (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului din 30 iunie 1992 privind organizarea comună a piețelor în sectorul cerealelor (
JO L 181, p. 21
). Acest articol instituia o procedură în care era prevăzută intervenția Comitetului de gestionare a cerealelor.
Or, atât Regulamentul nr. 1501/95, în versiunea sa inițială, cât și Regulamentul nr. 1259/97 au fost adoptate potrivit procedurii prevăzute la articolul menționat, astfel cum rezultă din ultimele considerente ale acestora, potrivit cărora măsurile prevăzute în regulamentele respective sunt conforme cu avizul Comitetului de gestionare a cerealelor. Rezultă astfel că aceste regulamente au fost adoptate în temeiul articolului 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3665/87.
Așadar, este conform dispozițiilor articolului 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3665/87 ca articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 să fie interpretat în sensul că derogă numai de la alineatele (1) și (2) ale articolului 18 menționat.
În al treilea rând, interpretarea care precedă este conformă finalității articolului 13 din Regulamentul nr. 1501/95.
Într-adevăr, astfel cum rezultă din al paisprezecelea considerent al acestui regulament, finalitatea articolului menționat este de a evita obstrucționarea inutilă a majorității exporturilor comunitare prin solicitarea de la exportator a dovezii că produsul a fost importat într-o altă țară terță decât Elveția sau Liechtenstein și, în acest scop, poate să fie suficientă, în anumite condiții, dovada că produsul nu a fost exportat către Elveția sau către Liechtenstein.
Or, între documentele vamale prevăzute la articolul 18 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 3665/87 și documentele de transport prevăzute la alineatul (3) al aceluiași articol există o diferență întemeiată pe faptul că exportatorii riscă se lovească de dificultăți pentru a obține documentele vamale din partea autorităților țării terțe de import, asupra cărora nu dispun de niciun mijloc de presiune, în timp ce nu pot să existe dificultăți comparabile în ceea ce privește documentele de transport, a căror copie exportatorii o dețin în calitate de finanțatori ai transportului, atunci când este vorba despre o vânzare caf, sau a căror copie certificată conform o pot solicita cu ușurință cumpărătorilor, în temeiul raporturilor contractuale care îi leagă de aceștia din urmă, în caz de vânzare fob (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iulie 1990, Philipp Brothers,
C-155/89, Rec., p. I-3265
, punctul 27).
Prin urmare, pare conform cu finalitatea urmărită de articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 ca exportatorii să fie dispensați de obligația de a prezenta dovada finalizării formalităților vamale pentru punerea în consum în țara terță de destinație, ținând seama de obstacolele pe care le pot întâlni pentru furnizarea acestei dovezi, solicitând în continuare de la aceștia depunerea unei copii sau a unei fotocopii a documentelor de transport, care nu ridică aceleași dificultăți.
De asemenea, trebuie să se adauge că, având în vedere faptul că depunerea de către un exportator a documentelor de transport al mărfurilor pe care le exportă este întotdeauna utilă pentru a limita riscurile de fraudă și că un exportator nu întâlnește dificultăți deosebite pentru obținerea acestor documente, obligația de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor menționate pentru a putea pretinde o restituire diferențiată la export, inclusiv în împrejurările de fapt în care articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 are vocația de a se aplica, nu este, în pofida a ceea ce susține Glencore, contrar principiului proporționalității.
În al doilea rând, interpretarea care precedă a articolului 13 din Regulamentul nr. 1501/95 este în continuare valabilă după înlocuirea, în acest articol, a trimiterii la articolul 18 din Regulamentul nr. 3665/87 cu o trimitere la articolul 16 din Regulamentul nr. 899/1999.
Într-adevăr, articolul 16 din Regulamentul nr. 800/1999 reproduce în esență conținutul articolului 18 din Regulamentul nr. 3665/87.
În al treilea rând, interpretarea care precedă a articolului 13 din Regulamentul nr. 1501/95 este confirmată de textul celorlalte regulamente adoptate în temeiul articolului 18 alineatul (4) din Regulamentul nr. 3665/87 – precum Regulamentul (CEE) nr. 2669/89 al Comisiei din 1 septembrie 1989 privind lansarea unei invitații de participare la licitație pentru furnizarea în mod gratuit de ulei de măsline către Polonia (
JO L 257, p. 20
) – sau al articolului 16 alineatul (4) din Regulamentul nr. 800/1999 – precum Regulamentul (CE) nr. 40/2004 al Comisiei din 9 ianuarie 2004 privind dovada finalizării formalităților vamale pentru importul de zahăr într-o țară terță, prevăzută la articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 800/1999 (
JO L 6, p. 17
) și regulamentele care i-au urmat sau Regulamentul (CE) nr. 450/2005 al Comisiei din 18 martie 2005 privind dovada îndeplinirii formalităților vamale de import pentru lapte și produse lactate în țări terțe, prevăzută la articolul 16 din Regulamentul (CE) nr. 800/1999 (
JO L 74, p. 30
).
Într-adevăr, dincolo de diferențele de natură redacțională, trebuie să se constate că niciunul dintre aceste regulamente nu dispensează exportatorul de obligația de a prezenta o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.
În consecință, trebuie să se răspundă la întrebarea preliminară că articolul 13 din Regulamentul nr. 1501/95 trebuie interpretat în sensul că furnizarea de către operator a dovezii că o cantitate de cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal al Comunității pe o navă destinată navigației maritime nu îl dispensează pe acesta de obligația, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul nr. 800/1999, de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.
Cu privire la cheltuielile de judecată
Întrucât, în privința părților din acțiunea principală, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.

Pentru aceste motive, Curtea (Camera întâi) declară:

Articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 1501/95 al Comisiei din 29 iunie 1995 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1766/92 al Consiliului privind acordarea restituirilor la export pentru cereale și a măsurilor care trebuie luate în cazul dereglării piețelor în sectorul cerealelor, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1259/97 al Comisiei din 1 iulie 1997, trebuie interpretat în sensul că furnizarea de către operator a dovezii că o cantitate de cel puțin 1500 de tone de produse cerealiere a părăsit teritoriul vamal al Comunității pe o navă destinată navigației maritime nu îl dispensează pe acesta de obligația, prevăzută la articolul 16 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 800/1999 al Comisiei din 15 aprilie 1999 de stabilire a normelor comune de aplicare a sistemului de restituiri la export pentru produsele agricole, de a depune o copie sau o fotocopie a documentelor de transport.

Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: germana.