CELEX: 62004CJ0036
Förordning (EG) nr 1954/2003
Artiklarna 3, 4 och 6
Förvaltning av fiskeansträngningen
Fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen
Akten om anslutningsvillkoren för Konungariket Spanien och Republiken Portugal samt om anpassning av fördragen
Odelbarhet
Avvisning

1       Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall ogiltigförklara artiklarna 3, 4 och 6 i rådets förordning (EG) nr 1954/2003
av den 4 november 2003 om förvaltningen av fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen,
om ändring av förordning (EEG) nr 2847/93 och om upphävande av förordningarna (EG) nr 685/95 och (EG) nr 2027/95 (EUT L 289,
s. 1) (nedan kallad den omtvistade förordningen).

Tillämpliga bestämmelser
2       I artikel 3 i den omtvistade förordningen föreskrivs följande:
”1. Medlemsstaterna skall med undantag för den zon som anges i artikel 6.1
a)       bedöma den årliga genomsnittliga fiskeansträngningen av fartyg med en största längd på minst 15 meter för perioden 1998–2002,
inom vart och ett av de ICES‑ och CECAF‑områden som avses i artikel 1, för fiske av bottenlevande arter, utom [sådant] fiske
av bottenlevande arter [som] omfattas av rådets förordning (EG) nr 2347/2002 av den 16 december 2002 om särskilda tillträdeskrav
och därmed förbundna villkor vid fiske efter djuphavsbestånd, samt fiske av kammusslor, krabbtaskor och spindelkrabbor, i
enlighet med bilagan till den här förordningen. Vid beräkningen av fiskeansträngningen skall ett fartygs fiskekapacitet mätas
som den installerade effekten uttryckt i kilowatt (kW),
b)       fördela den fiskeansträngning som blir resultatet av bedömningen enligt led a i varje ICES- eller CECAF‑område när det gäller
vart och ett av de fisken som nämns i led a.
…”
3       I artikel 4 i förordningen föreskrivs följande:
”1.      Fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst 15 meter skall bedömas sammantaget för varje fiske och område
som avses i artikel 3.1 under perioden 1998–2002.
2.      Fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst 10 meter skall bedömas sammantaget för varje fiske och område
som avses i artikel 6.1 under perioden 1998–2002.
3.       Medlemsstaterna skall se till att fartygens fiskeansträngning begränsas till den nivå som bedömts i enlighet med punkterna 1
och 2.”
4       Genom artikel 6 i förordningen inrättas ett särskilt system för förvaltning av fiskeansträngningen för ett avgränsat biologiskt
känsligt område utanför Irlands kust, inom vilket ”medlemsstaterna [skall] bedöma den årliga genomsnittliga fiskeansträngningen
av fartyg med en största längd på minst 10 meter för perioden 1998–2002, för fiske av bottenlevande arter, utom dem som omfattas
av rådets förordning (EG) nr 2347/2002, samt fiske av kammusslor, krabbtaskor och spindelkrabbor, och fördela den fiskeansträngning
som har bedömts för vart och ett av dessa fisken”.

Parternas yrkanden
5       Konungariket Spanien har yrkat att domstolen skall
–       ogiltigförklara artiklarna 3, 4 och 6 i den omtvistade förordningen (nedan kallade de ifrågasatta bestämmelserna), och
–       förplikta Europeiska unionens råd att ersätta rättegångskostnaderna.
6       Rådet har yrkat att domstolen skall
–       ogilla talan, och
–       förplikta Konungariket Spanien att ersätta rättegångskostnaderna.
7       Genom beslut av domstolens ordförande av den 19 maj 2004 tilläts Europeiska gemenskapernas kommission att intervenera till
stöd för rådets yrkanden. Kommissionen har yrkat att domstolen skall ogilla talan och förplikta Konungariket Spanien att ersätta
rättegångskostnaderna. Kommissionen har även yrkat att verkningarna av de ifrågasatta bestämmelserna skall bestå med tillämpning
av artikel 231 andra stycket EG, för det fall att talan vinner bifall.

Talan
8       Konungariket Spanien har huvudsakligen åberopat två grunder till stöd för sin talan. Den första avser åsidosättande av principen
om icke‑diskriminering. Nämnda medlemsstat anser att rådet inte har beaktat den särskilda situation som den spanska fiskeflottan
befann sig i till följd av bestämmelserna i anslutningsakten, när rådet fastställde referensperioden för beräkning av fiskeansträngningen
och tillämpade ett särskilt system för förvaltning av fiskeansträngningen i ett område sydväst om Irland. Den andra grunden
avser maktmissbruk, vilket rådet enligt Konungariket Spanien har gjort sig skyldigt till genom att anta artikel 6 i den omtvistade
förordningen. Det verkliga syftet med att inrätta det biologiskt känsliga området var nämligen inte att bevara ungkummel,
utan att förlänga de restriktioner som redan gäller för den spanska fiskeflottan.
9       Domstolen har anmodat parterna att yttra sig om huruvida talan kan tas upp till sakprövning med beaktande av att det enligt
rättspraxis endast är möjligt att ogiltigförklara en del av en gemenskapsrättsakt under förutsättning att denna del kan avskiljas
från rättsakten i övrigt (se bland annat dom av den 10 december 2002 i mål C-29/99, kommissionen mot rådet, REG 2002, s. I‑11221,
punkterna 45 och 46, av den 21 januari 2003 i mål C‑378/00, kommissionen mot parlamentet och rådet, REG 2003, s. I‑937, punkt 30,
av den 30 september 2003 i mål C‑239/01, Tyskland mot kommissionen, REG 2003, s. I‑10333, punkt 33, och av den 24 maj 2005
i mål C‑244/03, Frankrike mot parlamentet och rådet, REG 2005, s. I‑4021, punkt 12).
10     Under förhandlingen har rådet gjort gällande att även om de ifrågasatta bestämmelserna är avskiljbara sinsemellan kan de inte
avskiljas från övriga bestämmelser i den omtvistade förordningen. De sistnämnda bestämmelserna skulle förlora sin mening om
de ifrågasatta bestämmelserna ogiltigförklarades. Verkningarna av en sådan ogiltigförklaring skulle bli särskilt allvarliga
med avseende på artikel 15 i förordningen, som rör upphävandet av rådets förordning (EG) nr 685/95 av den 27 mars 1995 om
administreringen av fiskeinsatsen med avseende på vissa fiskezoner och ‑resurser i gemenskapen (EGT L 71, s. 5) och av rådets
förordning (EG) nr 2027/95 av den 15 juni 1995 om en förvaltningsordning för fiskeansträngningen för vissa fiskezoner och
fisketillgångar inom gemenskapen (EGT L 199, s. 1). Rådet anser därför att det är osäkert om talan kan tas upp till sakprövning.
11     Kommissionen är av samma mening som rådet och har påpekat att de ifrågasatta bestämmelserna utgör kärnan i den nya ordningen
för förvaltning av fiskeansträngningen. Om nämnda bestämmelser ogiltigförklaras finns det inte längre någon förvaltningsordning
för fiskeansträngningen som är tillämplig på de västliga fiskevattnen.
12     Såsom erinrats i punkt 9 i förevarande dom framgår det av fast rättspraxis att det endast är möjligt att ogiltigförklara en
del av en gemenskapsrättsakt under förutsättning att denna del kan avskiljas från rättsakten i övrigt.
13     Domstolen har vid upprepade tillfällen fastställt att detta krav på avskiljbarhet inte är uppfyllt när rättsaktens kärninnehåll
skulle ändras om en del av den ogiltigförklarades (dom av den 31 mars 1998 i de förenade målen C‑68/94 och C‑30/95, Frankrike m.fl.
mot kommissionen, REG 1998, s. I‑1375, punkt 257, samt domarna i de ovannämnda målen kommissionen mot rådet, punkt 46, Tyskland
mot kommissionen, punkt 34, och Frankrike mot parlamentet och rådet, punkt 13).
14     Dessutom har domstolen fastställt att frågan huruvida en ifrågasatt rättsakts kärninnehåll skulle ändras om en del av den
ogiltigförklarades utgör ett objektivt rekvisit och inte ett subjektivt rekvisit som är knutet till den politiska viljan hos
den institution som har antagit den omtvistade rättsakten (domen i det ovannämnda målet Tyskland mot kommissionen, punkt 37).
15     I det aktuella målet skall domstolen pröva huruvida den omtvistade förordningens kärninnehåll kommer att ändras om de ifrågasatta
bestämmelserna ogiltigförklaras medan förordningens övriga bestämmelser består.
16     De ifrågasatta bestämmelserna utgör kärnan i den omtvistade förordningen.
17     Enligt skäl 4 i den omtvistade förordningen är nämligen syftet med förordningen att införa en ny förvaltningsordning för fiskeansträngningen
i de berörda områdena för att se till att ”den nuvarande fiskeansträngningen inte ökar totalt sett”.
18     De ifrågasatta bestämmelserna ingår dessutom i kapitel II i den omtvistade förordningen, i vilket systemet för förvaltning
av fiskeansträngningen regleras. I artikel 3 i förordningen stadgas sålunda om åtgärder för fångst av bottenlevande arter
samt vissa blötdjur och skaldjur, i artikel 4 fastställs fiskeansträngningen för fiskefartyg med en största längd på högst
15 meter och i artikel 6 i förordningen stadgas villkoren för förvaltning av fiskeansträngningen i det biologiskt känsliga
området.
19     Genom de ifrågasatta bestämmelserna regleras följaktligen de avgörande aspekterna av förvaltningen av fiskeansträngningen.
De övriga bestämmelserna i kapitel II i den omtvistade förordningen är av teknisk natur, och deras tillämpning är avhängig
artiklarna 3, 4 och 6 i förordningen. Genom kapitel III i förordningen inrättas ett system för kontroll av att förvaltningen
av fiskeansträngningen iakttas, och bestämmelserna i detta kapitel har följaktligen ingen mening om de ifrågasatta bestämmelserna
inte existerar.
20     I artikel 15 i den omtvistade förordningen stadgas slutligen om upphävande av förordningarna nr 685/95 och nr 2027/95 senast
den 1 augusti 2004. Genom de två sistnämnda förordningarna fastställdes och infördes förvaltningsordningen för fiskeansträngningen
för vissa fiskezoner och fisketillgångar inom gemenskapen. Om de ifrågasatta bestämmelserna ogiltigförklaras uppstår ett rättsligt
vakuum, eftersom det då inte längre finns några gällande bestämmelser om förvaltning av fiskeansträngningen.
21     Av det ovan anförda framgår att de ifrågasatta bestämmelserna inte kan avskiljas från den omtvistade förordningen i övrigt.
Härav följer att Konungariket Spaniens yrkanden om ogiltigförklaring av en del av den nämnda förordningen inte kan tas upp
till sakprövning. Talan skall således avvisas.

Rättegångskostnader
22     Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats.
Rådet har yrkat att Konungariket Spanien skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Konungariket Spanien
har tappat målet, skall rådets yrkande bifallas. I enlighet med artikel 69.4 skall kommissionen bära sin rättegångskostnad.
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1)
Talan avvisas.
2)
Konungariket Spanien skall ersätta rättegångskostnaderna.
3)
Europeiska gemenskapernas kommission skall bära sin rättegångskostnad.
Underskrifter
*
Rättegångsspråk: spanska.