CELEX: 62002CJ0238
Yhteisön tullikoodeksi
Saapuneiden tavaroiden tullille esittämistä koskevan velvollisuuden ulottuvuus
Kansallinen lainsäädäntö, jossa säädetään nimenomaisesta ilmoituksesta niiden tavaroiden osalta, jotka on kätketty tullille esittämisen yhteydessä
Henkilöt, jotka ovat tuoneet tavarat ja joiden on esitettävä ne tullille
Verovelallisen käsite

Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 7.5.2002 tekemillään päätöksillä, jotka ovat saapuneet yhteisöjen
tuomioistuimeen 28.6.2002 ja 8.7.2002,  EY 234 artiklan nojalla kolme ennakkoratkaisukysymystä yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä
lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä tullikoodeksi) 4 artiklan 19 kohdan,
40 artiklan ja 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan tulkinnasta.
Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Hauptzollamt Hamburg-Stadt (ylempi tulliviranomainen; jäljempänä
HZA) sekä K. Viluckas (C‑238/02) ja R. Jonusas (C‑246/02) ja joka koskee tullivelkaa, joka on syntynyt tuotaessa tavaroita
säännösten vastaisesti yhteisön alueelle.
Yhteisön säännöstö
Tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä koodeksia sovellettaessa tarkoitetaan:
– –
19)
’esittämisellä tullille’ tulliviranomaisille määrätyssä muodossa tehtävää ilmoitusta tavaroiden saapumisesta tullitoimipaikkaan
tai muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan”.
Tullikoodeksin 38 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Henkilön, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle, on viipymättä kuljetettava ne tulliviranomaisten tähän tarkoitukseen mahdollisesti
osoittamaa reittiä ja näiden antamia ohjeita noudattaen:
a)
tulliviranomaisten osoittamaan tullitoimipaikkaan taikka muuhun näiden osoittamaan tai hyväksymään paikkaan
– – .”
Tullikoodeksin 40 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Henkilön, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle, tai tapauksen mukaan henkilön, joka on ottanut vastatakseen tavaroiden
kuljetuksesta yhteisön tullialueelle tuonnin jälkeen, on esitettävä tavarat tullille niiden saavuttua 38 artiklan 1 kohdan
a alakohdan mukaisesti tullitoimipaikkaan taikka muuhun tulliviranomaisten osoittamaan tai hyväksymään paikkaan.”
Tullikoodeksin 202 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Tuontitullivelka syntyy, kun:
a)
tuontitullien alainen tavara tuodaan säännösten vastaisesti yhteisön tullialueelle; taikka
b)
tällainen tavara tuodaan säännösten vastaisesti vapaa-alueelta tai vapaavarastosta muualle tälle alueelle.
Tässä artiklassa tarkoitetaan säännösten vastaisella tuonnilla 38–41 artiklan ja 177 artiklan toisen luetelmakohdan vastaista
tuontia.
2.
Tullivelka syntyy sinä ajankohtana, jona säännösten vastainen tuonti tapahtuu.
3.
Velallisina ovat:
–
säännösten vastaiseen tuontiin syyllistynyt henkilö,
–
säännösten vastaiseen tuontiin osallistuneet henkilöt, jotka ovat tienneet tai joiden olisi kohtuudella pitänyt tietää tuonnin
olleen säännösten vastaista, sekä
–
kyseistä tavaraa hankkineet tai hallussaan pitäneet henkilöt, jotka tavaran hankkiessaan tai vastaanottaessaan ovat tienneet
taikka joiden olisi tällöin kohtuudella pitänyt tietää tavaran olleen säännösten vastaisesti tuotua.”
Kansallinen säännöstö
Saksan 21.12.1992 annetun Tabaksteuergesetzin (tupakkaverolain) (BGBl. 1992 I, 2150), sellaisena kuin se on valmisteverolakien
ja yhteisön virka-avusta 12.7.1996 annetun lain muuttamisesta annetun lain 1 §:n 13 momentin mukaisessa muodossaan (BGBl. 1996 I,
962), 21 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Jos kolmansista maista peräisin olevat tupakkatuotteet tuodaan välittömästi veroalueelle – – sovelletaan veronmaksuvelvollisuuden
syntymiseen ja lakkaamiseen (joka ei ole aiheutunut veron perimisestä), sen määrittämisen kannalta keskeiseen ajankohtaan,
verovelallisen henkilöön, verotusmenettelyyn ja – – veronhuojennukseen, veronpalautukseen ja veron jälkikantoon soveltuvin
osin tullia koskevia säännöksiä.”
Saksan 23.12.1993 annetun Zollverordnungin (tulliasetuksen) (BGBl. 1993 I, 2449) 8 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdan mukainen ilmoitus voidaan tehdä missä tahansa muodossa. Kätkettyjen tai erityisesti tehtyjen
järjestelyjen avulla piilotettujen tavaroiden osalta on tehtävä nimenomainen ilmoitus.”
Oikeudenkäynti pääasiassa ja ennakkoratkaisukysymykset
Pääasian vastaajat K. Viluckas ja R. Jonusas ovat Liettuan kansalaisia. He saapuivat Saksaan 3.8.1998 Liettuassa rekisteröidyllä
kuorma-autolla matkustettuaan Klaipedan ja Travemünden välisellä lautalla.
Viluckas, joka oli kuorma-auton omistaja, toimi apukuljettajana, ja Jonusas ajoi kyseistä ajoneuvoa. Kuorma-autoon oli liitetty
kylmäperävaunu, joka kuului kolmannelle osapuolelle. Kyseinen perävaunu oli lastattu puulavoilla, jotka oli saatettu yhteisön
ulkoiseen passitusmenettelyyn Travemündessä.
Kun kuorma-auto tarkastettiin myöhemmin Hamburg-Stillhorn Westin moottoritien levähdyspaikalla ja tutkittiin sen jälkeen konttien
tarkastuspisteessä, perävaunun kattoon erityisesti tätä tarkoitusta varten tehdystä kätköstä löydettiin 2 901 tullaamatonta
tupakkakartonkia (580 200 savuketta).
HZA vaati 12.8.1998 tekemällään verotuspäätöksellä, jota muutettiin 14.12.1998 tehdyllä oikaisupäätöksellä, pääasian vastaajilta
tullikoodeksin nojalla 85 347,42 DEM:n suuruisen tupakkaveron maksamista.
Amtsgericht Hamburg (Saksa) hylkäsi 22.1.1999 tekemällään päätöksellä vaatimuksen rikosoikeudellisen pääkäsittelyn aloittamisesta
kuorma-auton kuljettajaa ja omistajaa vastaan veropetosta koskevan riittävän epäilyn puuttuessa. Kuorma-auton kuljettaja ja
omistaja väittivät, että kolmas osapuoli oli sijoittanut savukkeet heidän tietämättään perävaunun kattoon ennen kuin perävaunu
oli toimitettu lastattavaksi. Kyseisenlainen kätkö ei ollut omiaan herättämään epäilyksiä.
Kyseistä verotuspäätöstä koskevat pääasian vastaajien oikaisuvaatimukset hylättiin kahdella 25.3.1999 ja 21.5.1999 tehdyllä
päätöksellä. Sitä vastoin asiassa nostettu kanne johti oikaisuvaatimuksen hylkäämistä koskevan päätöksen kumoamiseen. Finanzgericht
katsoi, ettei HZA voinut perustaa verotuspäätöstään tullikoodeksin 202 tai 203 artiklaan.
HZA teki asiasta Revision-valituksen, jossa se vetosi liittovaltion lainsäädännön rikkomiseen Zollverordnungin 8 §:n 2 momentin
virheellisen soveltamisen vuoksi.
Bundesfinanzhof katsoi, että sen ratkaisu riippuu siitä, ovatko kyseiset Liettuan kansalaiset tullikoodeksin 202 artiklassa
tarkoitettuja henkilöitä, joka ovat tuoneet tavaran säännösten vastaisesti yhteisön veroalueelle ja joista on siten tullut
verovelallisia.
Koska tässä suhteessa on epäselvyyttä tullikoodeksin 202 artiklan 1 kohdan a alakohdan ja 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan,
luettuna yhdessä 4 artiklan 19 kohdan ja 40 artiklan kanssa, tulkinnasta, Bundesfinanzhof on päättänyt lykätä asian ratkaisemista
ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohtaa tulkittava siten, että tulliviranomaisille tehtävässä ilmoituksessa siitä, että yhteisön
tullialueelle tuodut tavarat ovat tietyssä paikassa, on nimenomaisesti ilmoitettava kätketyt tai erityisesti tehtyjen järjestelyjen
avulla piilotetut tavarat? [asiat C‑238/02 ja C‑246/02]
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
onko tullikoodeksin 40 artiklaa tulkittava siten, että myös perävaunullisen kuorma-auton kuljettajan on tehtävä tämä ilmoitus,
vaikka hän ei tiennyt eikä hänen olisi pitänytkään tietää kuorma-autoon kätketyistä tai piilotetuista tavaroista [asia C‑246/02]
tai
onko tullikoodeksin 40 artiklaa tulkittava siten, että myös perävaunullisen kuorma-auton kuljettajan taikka hänen kanssaan
yhdenvertaisen apukuljettajan on tehtävä tämä ilmoitus, vaikka he eivät tienneet eikä heidän olisi pitänytkään tietää kuorma-autoon
kätketyistä tai piilotetuista tavaroista? [asia C‑238/02]
3)
Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
onko sen kysymyksen kannalta, kenestä on tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan nojalla tullut verovelallinen,
merkitystä sillä, kuka tosiasiassa on tehnyt (epätäydellisen) ilmoituksen? [asia C‑238/02]”
Ennakkoratkaisukysymykset
Bundesfinanzhof haluaa kahdella ensimmäisellä kysymyksellään, joihin on syytä vastata yhteisesti, ennen kaikkea tietää, koskeeko
yhteisöön tuotujen tavaroiden esittäminen tullille tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdassa tarkoitetulla tavalla niitä tavaroita,
jotka on piilotettu tätä tarkoitusta varten tehtyyn kätköön, ja koskeeko tullikoodeksin 38 artiklassa säädetty esittämisvelvollisuus
tullikoodeksin 40 artiklasta ilmenevällä tavalla kuorma-auton kuljettajia, jotka ovat tuoneet kyseiset tavarat, vaikka ne
oli piilotettu ajoneuvoon heidän tietämättään.
Komissio toteaa, että tullikoodeksin 38 artiklassa säädetään, että henkilön, joka tuo tavarat yhteisön tullialueelle, on viipymättä
kuljetettava ne tullitoimipaikkaan taikka muuhun tulliviranomaisten hyväksymään paikkaan, ilman että tältä osin erotellaan
kätketyt tai piilotetut tavarat ja toisaalta ne tavarat, joita ei ole kätketty tai piilotettu.
Lisäksi komissio katsoo, että yksi tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdan, 40 ja 202 artiklan tavoitteista on erityisen vastuun
asettaminen henkilöille, jotka tuovat yhteisön tullialueelle kuljetusvälineen, joka voi sisältää tavaraa. Kyseistä 4 artiklan
19 kohtaa on näin ollen tulkittava siten, että tulliviranomaisille tehtävässä ilmoituksessa on ilmoitettava kaikki kyseiselle
alueelle tuodut tavarat, ja näin ollen kätketyt tai piilotetut tavarat. Kätketyt savukkeet olisi siten pitänyt ilmoittaa tulliviranomaisille.
Komissio vetoaa lopuksi siihen, että henkilöiksi, jotka ovat tuoneet tavaroita ajoneuvossa, on katsottava paitsi se henkilö,
joka kuljettaa ajoneuvoa sen ylittäessä yhteisön ulkorajan, myös kaikki ajoneuvossa olevat henkilöt, joiden tehtäviin kuuluu
myös kyseisen ajoneuvon kuljettaminen.
Tullikoodeksin 4 artiklan 19 kohdan, 38 artiklan 1 kohdan ja 40 artiklan sanamuodosta ja rakenteesta ilmenee nimittäin selvästi,
että kaikki yhteisön tullialueelle tuodut tavarat on esitettävä tullille. Se seikka, että jotkin tavarat on piilotettu ajoneuvoon,
jossa tavarat on kuljetettu, rakennettuihin kätköihin, ei vapauta kyseisiä tavaroita tästä velvollisuudesta.
Tullikoodeksin 40 artiklan sanamuodosta seuraa lisäksi, että jos tavarat on tuotu ajoneuvossa, henkilöitä, joiden on ilmoitettava
kyseiset tavarat, ovat ne, joiden hallussa ajoneuvo on tuontihetkellä, ja erityisesti kuljettajat, eli ohjauspyörän takana
oleva henkilö ja hänen apukuljettajansa tai sijaisensa, jos viimeksi mainitut henkilöt ovat ajoneuvossa läsnä. Kuljettajalla
oleva ilmoitusvelvollisuus koskee toista ajoneuvossa läsnä olevaa henkilöä, jos osoitetaan, että kyseisellä henkilöllä oli
tietty vastuu tavaroiden tuonnista.
Kahteen ensimmäiseen kysymykseen on näin ollen vastattava, että yhteisöön tuotujen tavaroiden esittäminen tullille tullikoodeksin
4 artiklan 19 kohdassa tarkoitetulla tavalla koskee kaikkia tavaroita, eli myös niitä, jotka on piilotettu tätä tarkoitusta
varten tehtyyn kätköön, ja että tullikoodeksin 38 artiklassa säädetty esittämisvelvollisuus koskee tullikoodeksin 40 artiklasta
ilmenevällä tavalla kuorma-auton kuljettajaa ja apukuljettajaa, jotka ovat tuoneet kyseiset tavarat, vaikka ne oli piilotettu
ajoneuvoon heidän tietämättään.
Bundesfinanzhof haluaa kolmannella kysymyksellään ennen kaikkea tietää, voidaanko henkilö, joka on tuonut tavarat yhteisön
tullialueelle mainitsematta niitä tullille esittämistä koskevassa ilmoituksessa, katsoa tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan
ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetuksi verovelalliseksi.
Komissio katsoo, että viimeksi mainitussa säännöksessä tarkoitettu verovelallinen on yleensä se henkilö, joka tuo tavarat
ja joka jättää epätäydellisen ilmoituksen tavaroiden esittämisestä tullille, paitsi jos kyseinen henkilö on – kuten asia on
pääasiassa – työnjohdollisesti sellaisen toisen henkilön alainen, joka on samassa kuljetusvälineessä.
Tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaan verovelallinen on säännösten vastaiseen tuontiin syyllistynyt
henkilö.
Kuten kahteen ensimmäiseen kysymykseen annetussa vastauksessa on esitetty, tuonti katsotaan säännösten vastaiseksi, kun kuljettaja
ei ole tehnyt tavarasta tullille esittämistä koskevaa ilmoitusta, vaikka kyseinen tavara olisikin piilotettu ajoneuvoon hänen
tietämättään.
Vaikka näin ollen muut henkilöt voidaan näiden samojen tavaroiden osalta katsoa velallisiksi tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan
muiden säännösten nojalla, henkilö, joka on tosiasiallisesti tuonut tavarat niitä ilmoittamatta, jää velalliseksi kyseisen
kohdan ensimmäisen luetelmakohdan säännösten nojalla.
Kolmanteen kysymykseen on siis vastattava, että henkilö, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle mainitsematta niitä
tullille esittämistä koskevassa ilmoituksessa, on tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu
verovelallinen.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 7.5.2002 tekemillään päätöksillä esittämät kysymykset seuraavasti:
1)
Yhteisöön tuotujen tavaroiden esittäminen tullille yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen
(ETY) N:o 2913/92 4 artiklan 19 kohdassa tarkoitetulla tavalla koskee kaikkia tavaroita, eli myös niitä, jotka on piilotettu
tätä tarkoitusta varten tehtyyn kätköön. Tullikoodeksin 38 artiklassa säädetty esittämisvelvollisuus koskee tullikoodeksin
40 artiklasta ilmenevällä tavalla kuorma-auton kuljettajaa ja apukuljettajaa, jotka ovat tuoneet kyseiset tavarat, vaikka
ne oli piilotettu ajoneuvoon heidän tietämättään.
2)
Henkilö, joka on tuonut tavarat yhteisön tullialueelle mainitsematta niitä tullille esittämistä koskevassa ilmoituksessa,
on tullikoodeksin 202 artiklan 3 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettu verovelallinen.
Cunha Rodrigues
Puissochet
Macken
Julistettiin Luxemburgissa 4 päivänä maaliskuuta 2004.
R. Grass
J. N. Cunha Rodrigues
kirjaaja
neljännen jaoston puheenjohtaja
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.