CELEX: 62004CJ0096
Prejudiciāls nolēmums
Bērna uzvārda noteikšana
Procedūra, lai nodotu noteikšanas tiesības vienam no vecākiem
Tiesas kompetences neesamība

1       Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par EKL 12. un 18. panta interpretāciju.
2       Šis lūgums radās prāvā, ko aizsāka
Standesamt Stadt Niebüll
(Nībilas pilsētas civilo aktu reģistrācijas nodaļa, turpmāk tekstā – “
Standesamt
”), lai tiesības noteikt bērna uzvārdu varētu nodot vienam no vecākiem. Šie vecāki vispirms noraidīja to, ka šim bērnam varētu
piešķirt kādu citu uzvārdu nekā dot dubultuzvārdu, kas ir viņa abu vecāku uzvārdi, ar kādu minētais bērns jau ir reģistrēts
Dānijā, kur viņš ir dzimis.

Atbilstošās valsts tiesību normas

Starptautiskās privāttiesības
3       Vācijas Civilkodeksa ievadlikuma (
Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuch
, turpmāk tekstā – “
EGBGB
”) 10. panta 1. punkts nosaka:
“[Jautājumus] par personas uzvārdu regulē tās valsts likums, kuras pilsone ir šī persona.”

Civiltiesības
4       Attiecībā uz bērna, kura vecākiem ir dažādi uzvārdi, uzvārda noteikšanu Vācijas Civilkodeksa (
Bürgerliches Gesetzbuch
, turpmāk tekstā – “
BGB
”) 1617. pants paredz:
“(1)      Ja vecākiem nav kopīgs laulāto uzvārds un ja viņi bērnu audzina kopīgi, kā bērna uzvārdu tā dzimšanas brīdī viņi, par to paziņojot
civilo aktu reģistrācijas nodaļā, nosaka atbilstoši mātes vai tēva uzvārdam. [..]
(2)      Ja vecāki mēneša laikā pēc bērna piedzimšanas nenosaka bērna uzvārdu, tad
Familiengericht
(Ģimenes tiesa) tiesības uz uzvārda noteikšanu noteic vienam no vecākiem. 1. punktu piemēro
mutatis mutandis
. Tiesa var noteikt termiņu šo tiesību izpildei. Ja pēc šī termiņa beigām tiesības noteikt uzvārdu nav īstenotas, bērnam tiek
dots tā vecāka uzvārds, kam šīs tiesības tika piešķirtas.
(3)      Ja bērns nav dzimis valsts teritorijā, tiesa vienam no vecākiem tiesības uz uzvārda noteikšanu saskaņā ar 2. punktu piešķir
tikai tad, ja to pieprasa viens no vecākiem vai bērns vai ja ir nepieciešams bērna uzvārdu reģistrēt civilo aktu reģistrā
vai Vācijā izdot personu apliecinošu dokumentu.”
5       Likuma par jautājumu atrisināšanu mierīgā ceļā (
Gesetz über die Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit
) 46.a pants nosaka:
“Pirms lēmuma par tiesību vienam no vecākiem piešķirt bērnam uzvārdu saskaņā ar [
BGB
] 1617. panta 2. punktu,
Familiengericht
ir jāuzklausa abi vecāki un jācenšas panākt vienošanās abu starpā.
Familiengericht
lēmumam nav motīvu daļas, un tas nav pārsūdzams.”

Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
6       1998. gada 27. jūnijā Dānijā piedzima laulāto Dorotejas Paulas [
Dorothee
Paul
] un Stefana Grunkina [
Stefan Grunkin
], kas ir Vācijas pilsoņi, bērns. Šis bērns, kas arī ir Vācijas pilsonis, lēmuma par prejudiciāla jautājuma uzdošanu pieņemšanas
brīdī dzīvoja Dānijā.
7       Saskaņā ar izziņu par uzvārdu (“navnebevis”), ko izdevusi kompetenta Dānijas iestāde, minētajam bērnam saskaņā ar Dānijas
tiesībām ir dots uzvārds Grunkins‑Pauls [
Grunkin‑Paul
], kas ir ticis ierakstīts Dānijā izdotā dzimšanas apliecībā.
8       Vācijas civilo aktu reģistrācijas iestādes atteicās atzīt Paulas un Grunkina bērna uzvārdu, kas tika reģistrēts Dānijā, pamatojoties
uz to, ka saskaņā ar
EGBGB
10. pantu jautājumus par personas uzvārdu regulē tās valsts likums, kuras pilsone ir šī persona, un ka ar Vācijas tiesībām
ir aizliegts bērnam piešķirt dubultuzvārdu, kas sastāv no viņa mātes un tēva uzvārda. Paulas un Grunkina celtā prasība tika
noraidīta pēdējā tiesas instancē ar
Kammergericht Berlin
spriedumu.
Bundesverfassungsgericht
(Federālā konstitucionālā tiesa) atteicās izskatīt konstitucionālo sūdzību, kas iesniegta šī bērna vārdā.
9       Paulai un Grunkinam, kuri tostarp izšķīrās, nebija dubultuzvārds un viņi atteicās savam bērnam piešķirt uzvārdu saskaņā ar
BGB
1617. panta 1. punktu.
10
Amtsgericht Niebüll
kā
Familiengericht
izskatīja
Standesamt
celto prasību attiecībā uz tiesību nodošanu vienam no vecākiem noteikt bērnam uzvārdu saskaņā ar
BGB
1617. panta 2. un 3. punktu. Uzskatot, ka attiecībā uz pieņēmumu par to, ka Kopienu tiesībās paredzēts, ka Vācijas tiesiskajā
kārtībā tiek atzīts Dānijā likumīgi noteikts uzvārds, tiesvedība vairs neattiektos uz šo tiesu,
Amtsgericht Niebüll
nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālo jautājumu:
“Vai EKL 12. pantā minētā nediskriminācijas principa un EKL 18. pantā garantētās Savienības pilsoņa pārvietošanās brīvības
kontekstā
EGBGB
10. pantā paredzētā kolīzijas norma var būt spēkā esoša tiktāl, ciktāl tajā tiesības uz personas uzvārdu tiek saistītas tikai
ar pilsonību?”

Par Tiesas kompetenci
11     Saskaņā ar EKL 234. panta pirmo daļu Tiesas kompetencē ir sniegt prejudiciālus nolēmumus par EK līguma un Eiropas Kopienas
iestāžu tiesību aktu interpretāciju. Šī panta otrajā daļā ir piebilsts, ka, “ja šādu jautājumu ierosina kādas dalībvalsts
tiesā, šī tiesa, ja tā uzskata, ka ir vajadzīgs Tiesas lēmums par šo jautājumu, lai šī tiesa varētu pieņemt spriedumu, var
lūgt, lai Tiesa sniedz nolēmumu par šo jautājumu”. Minētā panta trešajā daļā ir noteikts, ka, “ja šādu jautājumu ierosina
par lietu, ko izskata dalībvalsts tiesa, kuras lēmumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem nevar pārsūdzēt, tad šai
tiesai jāgriežas Tiesā”.
12     Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai noteiktu, vai iestāde, kas iesniedz lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir uzskatāma
par tiesu EKL 234. panta izpratnē – kas ir vienīgi Kopienu tiesību jautājums, Tiesa ņem vērā vairāku faktoru kopumu, kā, piemēram,
vai iestāde ir izveidota ar likumu, vai tā ir pastāvīga, vai tās pieņemtie nolēmumi ir saistoši, vai process tajā notiek
inter partes
, vai tā piemēro tiesību normas, kā arī vai tā ir neatkarīga (skat. it īpaši 1997. gada 17. septembra spriedumu lietā C‑54/96
Dorsch Consult
,
Recueil
, I‑4961. lpp., 23. punkts un minētā judikatūra; 2000. gada 21. marta spriedumu apvienotajās lietās no C‑110/98 līdz C‑147/98
Gabalfrisa
u.c.,
Recueil
, I‑1577. lpp., 33. punkts, 2001. gada 14. jūnija spriedumu lietā C‑178/99
Salzmann
,
Recueil
, I‑4421. lpp., 13. punkts, un 2002. gada 15. janvāra spriedumu lietā C‑182/00
Lutz
u.c.,
Recueil
, I‑547. lpp., 12. punkts).
13     Lai gan saskaņā ar EKL 234. pantu iespēja vērsties Tiesā ir pakļauta noteikumam, vai tiesvedībā, saistībā ar kuru, iesniedzējtiesa
uzdod prejudiciālu jautājumu, ir ievērots pušu sacīkstes princips (skat. 1994. gada 17. maija spriedumu lietā C‑18/93
Corsica Ferries
,
Recueil
, I‑1783. lpp., 12. punkts), no šī panta tomēr izriet, ka valsts tiesām ir tiesības Tiesā vērsties tikai tad, ja tās izskata
prāvu un ja tām ir jāpieņem lēmums tādas procedūras ietvaros, kuras rezultātā tiek pieņemts tiesas nolēmums (skat. 1980. gada
18. jūnija rīkojumu lietā 138/80
Borker
,
Recueil
, 1975. lpp., 4. punkts, un 1986. gada 5. marta rīkojumu lietā 318/85
Greis Unterweger
,
Recueil
, 955. lpp., 4. punkts; 1995. gada 19. oktobra spriedumu lietā C‑111/94
Job Centre
,
Recueil
, I‑3361. lpp., 9. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā
Salzmann
, 14. punkts; iepriekš minēto spriedumu lietā
Lutz
u.c., 13. punkts, un 2005. gada 30. jūnija spriedumu lietā C‑165/03
Längst
, Krājums, I‑5637. lpp., 25. punkts).
14     Tādējādi, lai gan iesniedzējiestāde rīkojas kā administratīva iestāde un vienlaikus nelemj par strīdu, tad to – pat ja tā
atbilst šī sprieduma 12. punktā minētajām prasībām – tomēr nevar uzskatīt par tādu, kas īsteno tiesas funkcijas (skat. iepriekš
minēto spriedumu lietā
Job Centre
, 11. punkts; spriedumu lietā
Salzmann
, 15. punkts, un spriedumu lietā
Lutz
u.c., 14. punkts).
15     Šajā sakarā ir jākonstatē, ka gadījumos, kad vecāki, kuriem nav kopīgs laulāto uzvārds, bet kuri bērnu audzina kopīgi, šī
bērna uzvārdu dzimšanas brīdī nav izvēlējušies vai nu tēva, vai mātes uzvārdu (to paziņojot civilo aktu reģistrācijas nodaļā),
Vācijas tiesībās ir paredzēts, ka
Familiengericht
kompetencē ietilpst minētā bērna uzvārda noteikšanas tiesības piešķirt vienam no vecākiem.
16     No tā izriet, ka
Familiengericht
ir aicināta pieņemt lēmumu, pat ja civilo aktu reģistrācijas nodaļa pirms tam šajā sakarā nav pieņēmusi vai nav varējusi
pieņemt lēmumu. Tādējādi pamata lietā no lietas materiāliem izriet, ka
Standesamt
ir tikai jāvēršas
Amtsgericht Niebüll
.
17     Šādos apstākļos ir jāuzskata, ka
Amtsgericht Niebüll
rīkojas kā administratīva iestāde un vienlaikus tai netiek prasīts izšķirt strīdu.
18     Protams, pastāvēja strīds starp attiecīgajiem vecākiem, no vienas puses, un iestādi, no otras puses, attiecībā uz iespēju
Vācijā reģistrēt dubultuzvārdu
Grunkin‑Paul
. Tomēr šis strīds tika atrisināts pēdējā tiesu instancē
Kammergericht Berlin
un nebija prāvas priekšmets
Amtsgericht Niebüll
.
19     Turklāt pamata lietā nebija strīda starp minētajiem vecākiem, jo viņiem ir kopīga nostāja attiecībā uz uzvārdu, ko viņi vēlas
dot savam bērnam, proti, dubultuzvārdu, kas attiecīgi ir viņu abu uzvārdu apvienojums.
20     No visa iepriekš minētā izriet, ka minētajā lietā
Amtsgericht Niebüll
nevar uzskatīt par tiesas funkciju īstenojošu iestādi. Tādējādi Tiesas kompetencē nav atbildēt uz jautājumu, kuru
Amtsgericht Niebüll
ir uzdevusi savā 2003. gada 2. jūnija lēmumā
.

Par tiesāšanās izdevumiem
21     Attiecībā uz lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata
Amtsgericht Niebüll
, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Tiesāšanās izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, kas nav minēto lietas
dalībnieku tiesāšanās izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
Eiropas Kopienu Tiesas kompetencē nav atbildēt uz jautājumu, kuru
Amtsgericht Niebüll
ir uzdevusi savā 2003. gada 2. jūnija lēmumā
.
[Paraksti]
*
Tiesvedības valoda – vācu.