CELEX: 61994TJ0095
Statsstøtte
klage fra en konkurrent
manglende iværksættelse af en undersøgelsesprocedure
retten til at varetage sine interesser
annulationssøgsmål

Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund
1 Indtil 1987 varetog det franske postvaesen (herefter "postvaesenet") selv transporten af penge og vaerdipapirer tilhoerende postvaesenet. I 1986 besluttede postvaesenet at udoeve en raekke af sine aktiviteter gennem privatretlige selskaber. I overensstemmelse hermed blev selskabet Société holding des filiales de la poste (herefter "Sofipost"), som den franske stat ejer 99% af, stiftet den 16. december 1986.
2 Den 16. april 1987 stiftede Sofipost selskabet Sécuripost SA (herefter "Sécuripost"), som Sofipost ejer 99,92% af. Sécuripost' s selskabsformaal er pengetransport, opbevaring og beskyttelsesforanstaltninger samt overvaagning. Postvaesenet har udlaant mere end 220 tjenestemaend til Sécuripost.
3 Ved en privatretlig aftale af 28. september 1987 overdrog postvaesenet til Sécuripost de aktiviteter inden for de naevnte omraader, som postvaesenet selv tidligere varetog. Sécuripost skulle herefter udvide sin kundekreds og sine aktiviteter.
4 Den 30. september 1987 blev der indgaaet en rammeaftale mellem henholdsvis Ministeriet for Post og Telekommunikation (herefter "ministeriet") og Sécuripost.
5 I slutningen af 1987 ydede Sofipost Sécuripost et forskud paa 5 000 000 FF. Dette laaneforskud indgik i loebet af foerste halvaar 1988 i kapitalen.
6 Den 1. januar 1988 gennemfoerte Sofipost en kapitalforhoejelse inden for Sécuripost, dels i form af en tilfoersel af nettovaerdien af den af postvaesenet overdragne pengetransportvirksomhed, der blev ansat til 19 225 000 FF, dels i form af en tilfoersel af et kontant beloeb paa 9 775 000 FF.
7 I loebet af 1989 ydede Sofipost Sécuripost et yderligere laaneforskud paa 15 000 000 FF, naermere bestemt til en rente svarende til basisbankrenten plus 0,5 procentpoint.
8 Den 4. september 1989 indgav flere franske selskaber og sammenslutninger, herunder sagsoegerne, to anmodninger til Kommissionen om, at der blev ivaerksat nogle procedurer, naermere bestemt en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 90, sammenholdt med artikel 85 og 86, og en procedure med henblik paa at fastslaa, at der var sket en tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 92 og 93. Det er alene sidstnaevnte anmodning, der er genstand for denne sag.
9 Efter den paagaeldende klage anmodede Kommissionen ved skrivelse af 14. marts 1990 den franske regering om en udtalelse.
10 Den franske regering besvarede denne henvendelse ved skrivelse af 3. maj 1990.
11 Den 28. juni 1991 meddelte Kommissionen sagsoegerne, at deres klage "rejser flere betydelige principielle spoergsmaal, som kraever grundige overvejelser fra Kommissionens side".
12 Den 9. oktober 1991 meddelte Kommissionen endvidere sagsoegerne, at den af dem rejste sag "i saerlig grad forekommer kompleks og kraever en lang raekke teknisk praegede undersoegelser af den omfattende dokumentation fra saavel klagerne som de franske myndigheder ... Naar det ikke har vaeret muligt at afslutte sagens behandling inden for den tidsfrist, [som Kommissionen] angav i sin skrivelse af 28. juni 1991, skyldes det sagens komplicerede karakter og det heraf udspringende behov for at naa frem til en afgoerelse, der tager hensyn til samtlige involverede interesser".
13 Den 5. februar 1992 traf Kommissionen afgoerelse om ikke at imoedekomme sagsoegernes klage. Kommissionen anfoerte i afgoerelsen navnlig:
"... Kommissionen er klar over, at udlaegning af aktiviteter, der udoeves af en offentlig virksomhed som det franske postvaesen, kan daekke over stoette i den i traktaten forudsatte betydning. Kommissionen har derfor under hele sin behandling af sagen vaeret opmaerksom paa det retningsgivende kriterium, som bestaar i at sammenligne den kritiserede handlemaade fra den franske stats og Sécuripost' s side med en privat virksomheds sandsynlige optraeden under tilsvarende omstaendigheder. Naar dette er sagt, maa det fremhaeves, at det fremgaar af sagen, saaledes som den nu foreligger oplyst, at selv om Sécuripost utvivlsomt er blevet understoettet af moderselskabet og af staten i forbindelse med sin oprettelse og positionering paa markedet, savner det grundlag at fastslaa, at der foreligger en statsstoette i den i traktatens artikel 92, stk. 1, forudsatte betydning. Kommissionen henleder navnlig Deres opmaerksomhed paa, at de omstaendigheder, hvoraf det umiddelbart ville kunne udledes, at der foreligger en stoette omfattet af artikel 92, stk. 1, paa det bestemteste ° og om noedvendigt understoettet af dokumentation ° er blevet benaegtet af de franske myndigheder. Herefter maa det paa grundlag af de oplysninger, som Kommissionen har raadet over ved sin vurdering, antages, at de planer, der har foert til oprettelsen af Sécuripost, er sammenlignelige med en omstrukturering, der gennemfoeres af en virksomhed, som beslutter at oprette et datterselskab med henblik paa saerskilt drift af en bestemt form for virksomhed".
14 Den 13. april 1992 lagde sagsoegerne sag an ved Domstolen med paastand om annullation af den naevnte afgoerelse.
15 Den 22. juni 1992 tilbagekaldte Kommissionen sin afgoerelse af 5. februar 1992, og den af sagsoegerne anlagte sag blev, efter at sagsoegerne havde haevet den, slettet af registret den 14. september 1992.
16 Den 24. juli 1992 uddybede sagsoegerne deres klage til Kommissionen.
17 Den 21. januar 1993 meddelte Kommissionen klagerne, at den franske regerings tiltag i forhold til Sécuripost var blevet indfoert i registret over ikke-anmeldt stoette under nr. NN 5/93.
18 Den 26. marts 1993 gav den franske regering Sofipost tilladelse til at privatisere Sécuripost' s ejendom.
19 Den 22. april 1993 indgav sagsoegerne en ny supplerende klage.
20 Den 5. maj 1993 meddelte Kommissionen sagsoegerne, at den havde besluttet at behandle sagen som to sager, naermere bestemt en sag vedroerende perioden forud for privatiseringen og en sag vedroerende perioden efter denne.
21 Den 11. oktober 1993 opfordrede sagsoegerne i medfoer af EOEF-traktatens artikel 175 Kommissionen til at traeffe en afgoerelse om den af sagsoegerne den 4. september 1989 indgivne klage.
22 Den 31. december 1993 traf Kommissionen den anfaegtede afgoerelse, hvorved det blev afslaaet at imoedekomme sagsoegernes anmodning om, at Kommissionen fastslog, at Den Franske Republik har tilsidesat traktatens artikel 92 og 93 ved at yde stoette til Sécuripost.
23 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 2. marts 1994 har sagsoegerne herefter anlagt denne sag.
24 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 11. juli 1994 har den franske regering fremsat begaering om at maatte intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande.
25 Ved kendelse af 15. september 1994 har formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling taget begaeringen om at maatte intervenere til stoette for Kommisisonens paastande til foelge.
26 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
27 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret mundtlige spoergsmaal fra Retten i det offentlige retsmoede, der fandt sted den 26. april 1995.
Parternes paastande
28 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:
° Kommissionens afgoerelse af 31. december 1993 annulleres.
° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
29 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
° Frifindelse.
° Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
30 Endelig har den franske regering nedlagt foelgende paastand:
° Sagsoegte frifindes.
Realiteten
31 Sagsoegerne har fremsat fire anbringender til stoette for deres paastande. Ved det foerste anbringende goer sagsoegerne gaeldende, at der er sket tilsidesaettelse af traktatens artikel 93, stk. 2, idet det var med urette, at Kommissionen efter omstaendighederne i sagen besluttede ikke at ivaerksaette en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved det andet anbringende goer sagsoegerne gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af deres ret til at varetage deres interesser, idet Kommissionen ved sin afgoerelse ° der er bebyrdende for sagsoegerne ° har lagt vaegt paa dokumenter, som ikke blev meddelt sagsoegerne, herunder udtalelsen fra den franske regering. Ved det tredje anbringende goer sagsoegerne gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af EF-traktatens artikel 190 derved, at Kommissionen ved den anfaegtede afgoerelse ikke har taget stilling til de af sagsoegerne i deres klage rejste klagepunkter vedroerende den stoette, som ifoelge sagsoegerne bestaar i, at postvaesenet har udlaant administrativt personale til Sécuripost, at Sécuripost har faaet stillet lokaler tilhoerende postvaesenet til raadighed, at Sécuripost er blevet forsynet med braendstof og har faaet vedligeholdt koeretoejer paa uforholdsmaessigt gunstige vilkaar, og at Sofipost har ydet det ovenfor naevnte laan paa 15 000 000 FF til Sécuripost til en saerlig gunstig rentesats. Ved det fjerde anbringende goer sagsoegerne gaeldende, at Kommissionen ved sin afgoerelse har gjort sig skyldig i aabenbare fejlagtige skoen for saa vidt angaar spoergsmaalet om forhoejelsen af Sécuripost' s kapital med 9 775 000 FF, spoergsmaalet om de af postvaesenet til Sécuripost ydede forskud i forbindelse med ordrer og spoergsmaalet om postvaesenets anvendelse af usaedvanlige priser og garantier i forhold til Sécuripost.
32 Som sagen foreligger oplyst, finder Retten, at der i foerste raekke boer ske en undersoegelse under ét af det tredje og det fjerde anbringende, hvorved det goeres gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, og at Kommissionen har gjort sig skyldig i et aabenbart fejlagtigt skoen.
Anbringenderne om, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190, og om, at Kommissionen har gjort sig skyldig i et aabenbart fejlagtigt skoen
Parternes argumenter
° Tilsidesaettelse af traktatens artikel 190
33 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har undladt at opfylde sin begrundelsespligt i henhold til traktatens artikel 190, idet den ikke klart og sammenhaengende har redegjort for de faktiske og retlige betragtninger, den stoetter sin afgoerelse paa, saaledes at den ikke har gjort det muligt for de beroerte og for Retten at faa kendskab til de afgoerende forhold i forbindelse med dens raesonnement med henblik paa en vurdering af, om afgoerelsen hviler paa et tilstraekkeligt grundlag. Sagsoegerne anfoerer, at begrundelsespligtens omfang afhaenger af, hvilken sammenhaeng begrundelsen indgaar i, og af, hvad de beroerte har oplyst under den administrative procedure (jf. generaladvokat Lenz' forslag til afgoerelse ad dom af 8.3.1988, forenede sager 62/87 og 72/87, Exécutif régional wallon og Glaverbel mod Kommissionen, Sml. s. 1573, paa s. 1581). Den omhandlede afgoerelse er utilstraekkeligt begrundet hvad angaar fire afgoerende spoergsmaal.
34 Sagsoegerne goer for det foerste gaeldende, at Kommissionen i den anfaegtede afgoerelse for saa vidt angaar stoetten i form af udlaan af administrativt personale til Sécuripost kun undersoegte spoergsmaalet om den oekonomiske fordel, som har direkte sammenhaeng med afloenning og sociale bidrag, selv om klagerne i deres sammenfattende dokument af 24. juli 1992 ligeledes havde rejst indsigelse mod den saerlige fordel, der bestaar i, at udlaante tjenestemaend naar som helst paa ny kan blive stillet til raadighed for den administration, de oprindeligt har vaeret tilknyttet, naar det er noedvendigt med personalenedskaeringer i den virksomhed, de er udlaant til, hvorved der hverken skal betales bidrag til arbejdsloeshedsforsikringsordningerne eller godtgoerelser i forbindelse med opsigelsesvarsel eller godtgoerelser ved afskedigelse.
35 Sagsoegerne goer for det andet gaeldende, at Kommissionen ikke har angivet nogen tilstraekkelig begrundelse for ikke at imoedekomme deres klage, for saa vidt denne angaar det forhold, at Sécuripost har faaet stillet lokaler til raadighed paa uforholdsmaessigt gunstige vilkaar. Ifoelge postvaesenet udlejes de paagaeldende lokaler til Sécuripost "paa grundlag af vilkaarene i henhold til ordningen vedroerende statens ejendomme og efter kontrakter om indroemmelse af brugsret, der kan opsiges". Lejernes stoerrelse er blevet fastsat af den myndighed, der administrerer statens ejendomme, "paa grundlag af saedvanlig leje for lokaler med samme anvendelse i det samme geografiske omraade". Afgoerelsen indeholder imidlertid intet om stoerrelsen af de lejer, der faktisk forlanges, selv om det er almindeligt kendt, at de lejer, som den naevnte myndighed forlanger, er lavere end den saedvanlige leje for lokaler, som konkurrerende virksomheder har adgang til, hvilket er udtryk for stoette i henhold til traktatens artikel 92.
36 For det tredje goer sagsoegerne gaeldende, at de i deres klage havde anfoert, at braendstof til Sécuripost' s koeretoejer blev betalt med postvaesenets benzinkuponer, hvorved der gaelder en pris, der som foelge af lavere afgift er nedsat med 50 centimer pr. liter. Kommissionen undlod at undersoege, hvilken pris Sécuripost betaler, selv om det kan vaere udtryk for statsstoette, at en virksomhed faar adgang til energi til en lavere pris end den normale (jf. Domstolens dom af 2.2.1988, forenede sager 67/85, 68/85 og 70/85, Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 219). Det samme gaelder spoergsmaalet om vedligeholdelse af koeretoejer.
37 For det fjerde goer sagsoegerne gaeldende, at Kommissionen antog, at det laan paa 15 000 000 FF, som Sofipost i 1989 ydede Sécuripost, ikke var udtryk for statsstoette i strid med traktatens artikel 92 ff., for saa vidt dette laan var en fortjenstgivende transaktion, hvortil der var knyttet en rentesats svarende til basisbankrenten plus 0,5 procentpoint, hvorved Kommissionen undlod at tage stilling til, hvorvidt denne rentesats maatte vaere udtryk for en saerlig fordel, naar henses til, at en nedsat rentesats udgoer en stoette i henhold til traktatens artikel 92 (jf. Domstolens dom i sagen Exécutif régional wallon og Glaverbel mod Kommissionen, a.st., og dom af 7.6.1988, sag 57/86, Graekenland mod Kommissionen, Sml. s. 2855).
38 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse er blevet tilstraekkeligt begrundet for saa vidt angaar de fire spoergsmaal, som sagsoegerne har peget paa.
39 Kommissionen anfoerer herved, stoettet af intervenienten, for det foerste, at spoergsmaalet om den manglende betaling af godtgoerelser i forbindelse med opsigelsesvarsel og godtgoerelser ved afskedigelse kun var et underordnet aspekt af et mere vidtgaaende klagepunkt, der blev rejst i de forskellige klager, naermere bestemt klagepunktet om, at staten helt eller delvis har paataget sig at baere udgifterne til afloenning af Sécuripost' s personale. Da Kommissionens konklusion paa dette punkt var, at der ikke forelaa nogen stoette, fandt den det herefter ufornoedent udtrykkeligt at behandle det naevnte spoergsmaal. Hertil kommer, at der ikke skete nogen direkte eller indirekte overfoersel af midler fra staten til Sécuripost, hvorfor der ikke var anledning til at laegge det af sagsoegerne anfoerte til grund.
40 Kommissionen goer for det andet gaeldende, at sagsoegerne i deres oprindelige klage anfoerte, at Sécuripost havde opnaaet og fortsat opnaaede stoette i form af, at selskabet gratis fik stillet lokaler til raadighed. Efter en undersoegelse viste det sig imidlertid, at dette savnede grundlag, idet de franske myndigheder oplyste, at de paagaeldende lokaler blev lejet, hvilket gav grundlag for at afvise klagen paa dette punkt. Klagepunktet vedroerende en lavere leje end markedslejen er et andet end det, der blev fremsat under den administrative procedure, hvorfor Kommissionen ikke havde mulighed for at reagere paa noejagtig og uddybende maade paa klagepunktet i sin afgoerelse.
41 For det tredje anfoerer Kommissionen, at sagsoegerne ganske vist i deres klage haevdede at have "konstateret", at "nogle" af Sécuripost' s varevogne blev forsynet med braendstof bestemt til postvaesenets koeretoejer eller med braendstof, der blev betalt med postvaesenets benzinkuponer, hvorved der gjaldt en lavere pris, men at sagsoegerne i staevningen frafaldt deres foerste klagepunkt, mens det andet ikke var tilstraekkeligt dokumenteret, naar henses til det af de franske myndigheder oplyste, hvorfor det var ufornoedent at tage udtrykkelig stilling til dette klagepunkt.
42 Hvad angaar spoergsmaalet om vedligeholdelse af koeretoejer goer Kommissionen gaeldende, at sagsoegerne i deres klage anfoerte, at "denne vedligeholdelse blev varetaget af postvaesenets centrale afdeling for vaerksteder og garager" (herefter "SNAG"), og at det var med rette, at Kommissionen i sin afgoerelse gik ud fra, at der ° naar henses til, at ministeriets eksterne tjeneste fakturerer enhver tjenesteydelse, den praesterer over for Sécuripost, og til, at fakturaerne udfaerdiges paa grundlag af "en faktureringsordning svarende til de private vaerksteders" ° intet grundlag var for at antage, at denne faktureringsordning skulle indeholde noget stoetteelement.
43 For det fjerde goer Kommissionen gaeldende, at hvad angaar Sofipost' s laan til Sécuripost adskiller det paagaeldende anbringende sig fra det under den administrative procedure rejste klagepunkt derved, at sagsoegerne ikke laengere, som i deres klage, haevder, at stoetten androg 20 000 000 FF, men alene, at den udgoeres af forskellen mellem henholdsvis den rentesats, som laanet paa 15 000 000 FF blev ydet til (9,75%), og markedsrenten i 1988 (11,67%). Kommissionen anfoerer endvidere, at den i sin meddelelse vedroerende stoetteordninger med regionalt sigte har fastlagt, at referencekalkulationssatsen for Frankrig er den rente, der anvendes for laan fra Crédit national til fabriksanlaeg og udstyr. Kommissionens faste praksis er, at denne sats gaelder alle engangslaan. I 1988 var den naevnte sats paa 9,91%, dvs. en sats, der kun i ganske ringe omfang var hoejere end den rentesats, der blev indroemmet Sécuripost, mens satsen var vaesentligt lavere end den af sagsoegerne naevnte sats.
° AAbenbart fejlagtigt skoen
44 Sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i et aabenbart fejlagtigt skoen ved at antage, at forhoejelsen af Sécuripost' s kapital med 9 775 000 FF, de af postvaesenet i forbindelse med ordrer ydede forskud til Sécuripost samt postvaesenets priser og garantier over for Sécuripost ikke var udtryk for statsstoette efter traktatens artikel 92 ff. Sagsoegerne anfoerer navnlig, at de i deres klage gjorde gaeldende, at aftalerne mellem postvaesenet og Sécuripost, saerlig for saa vidt angaar spoergsmaalet om praestering af tjenesteydelser i form af pengetransporter, blev indgaaet paa grundlag af en pris, der var betydeligt hoejere end den saedvanlige inden for det paagaeldende erhverv, og at der herved endvidere blev ydet en lige saa usaedvanlig garanti med hensyn til minimumsindtaegter. Dette fremgaar i oevrigt udtrykkeligt af rammeaftalen af 30. september 1987 om forholdet mellem postvaesenet og Sécuripost, hvorefter priserne "saa hurtigt som muligt skal bringes i overensstemmelse med de saedvanlige priser paa markedet for tilsvarende tjenesteydelser". Det foelger heraf, at den franske stat har ydet Sécuripost en stoette svarende til forskellen mellem henholdsvis postvaesenets priser og de saedvanlige priser paa markedet.
45 Sagsoegerne anfoerer, at Kommissionen til stoette for sin afvisning af dette klagepunkt har foretaget en sammenligning mellem henholdsvis Sécuripost' s priser over for postvaesenet og priserne over for forretningskaeden Casino. Kommissionens beregninger er imidlertid uforstaaelige, og de omfatter navnlig ikke nogen angivelse af det aar, som de angaar, selv om postvaesenets priser har vaeret svingende i tidens loeb.
46 Efter Kommissionens forklaringer i svarskriftet har sagsoegerne oplyst, at de nu er paa det rene med det naermere indhold af Kommisisonens beregninger, idet sagsoegerne dog fastholder deres klagepunkter, navnlig for saa vidt angaar spoergsmaalet om det af Kommissionen valgte aar.
47 Sagsoegerne goer gaeldende, at det i hvert fald fremgaar af Kommissionens beregninger, at Sécuripost' s priser over for postvaesenet er 10% hoejere end priserne over for forretningskaeden Casino, og at der ved beregningerne er blevet set bort fra indholdet af de aftaler mellem postvaesenet og Sécuripost, som sagsoegerne havde forelagt som led i deres klage, og fra rammeaftalen af 30. september 1987 om forholdet mellem postvaesenet og Sécuripost.
48 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at den ikke har anlagt noget aabenbart fejlagtigt skoen ved at mene, at hverken forhoejelsen af Sécuripost' s kapital, postvaesenets forskud til selskabet i forbindelse med ordrer eller de anvendte priser og garantierne i forhold til postvaesenet var udtryk for stoette efter traktaten. Hvad angaar de anvendte priser anfoerer Kommissionen naermere, at sagsoegernes henvisning til vilkaarene i rammeaftalen af 30. september 1987 er irrelevante, da aftalens pristilpasningsvilkaar er ganske naturligt i forbindelse med en overgang fra direkte virksomhed til virksomhed udoevet af et datterselskab, idet formaalet med vilkaaret er at lette overgangen fra den ene ordning til den anden, saaledes at postvaesenets handlemaade maa sammenlignes med, hvad en privat virksomhed under tilsvarende omstaendigheder kunne have gjort som led i overdragelsen til et datterselskab af en aktivitet, som tidligere blev varetaget af moderselskabet.
49 Kommissionen har herefter naermere redegjort for de i afgoerelsen indeholdte beregninger vedroerende de anvendte priser og oplyst, at disse angik aaret 1993, idet Kommissionen har foretaget en beregning af postvaesenets gennemsnitspriser paa grundlag af tarifferne i 1989, hvorved der fremgaar en gennemsnitspris i forbindelse med den udlagte virksomhed, der svarer til postvaesenets priser indtil 1989. Kommissionen anfoerer herved, at den i staevningen foretagne sammenligning med priserne over for Casino savner grundlag, da den geografiske fordeling af henholdsvis Casino-forretningerne og postkontorerne er fuldstaendig forskellig.
Rettens bemaerkninger
50 Det bemaerkes indledningsvis, at der hverken ved traktaten eller faellesskabslovgivningen er blevet fastlagt nogen naermere ordning med hensyn til proceduren i forbindelse med klager, hvorved det goeres gaeldende, at der ydes statsstoette.
51 Det bemaerkes herefter, at den anfaegtede afgoerelse er en afgoerelse fra Kommissionen, hvorved det af sagsoegerne anfoerte blev afvist med den begrundelse, at de paatalte forhold ikke var udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92. Det er ubestridt, at den anfaegtede afgoerelse er en afgoerelse som forudsat i traktatens artikel 189, stk. 4, saaledes at afgoerelsen i henhold til traktatens artikel 190 skal vaere begrundet.
52 Det bemaerkes herved, at det fremgaar af Domstolens praksis, at den begrundelse, som kraeves i henhold til artikel 190, klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes at de beroerte kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan varetage deres rettigheder, dels saaledes, at den paagaeldende faellesskabsretsinstans kan udoeve sin proevelsesret (jf. Domstolens dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 15, med henvisninger). Det fremgaar endvidere af fast retspraksis, at spoergsmaalet, om en afgoerelses begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt i forhold til alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade (jf. dommen i sagen Delacre m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 16, og Domstolens dom af 23.2.1978, sag 92/77, An Bord Bainne, Sml. s. 497, praemis 36 og 37).
53 Det maa herefter undersoeges, hvorvidt den i sagen anfaegtede afgoerelse klart og utvetydigt angiver de betragtninger, som ligger til grund for Kommissionens konklusion, hvorefter de af sagsoegerne paatalte forhold ikke var udtryk for statsstoette efter traktatens artikel 92, naermere bestemt saaledes, at klagerne har kunnet faa kendskab til grundlaget for afvisningen af deres klage med henblik paa at varetage deres rettigheder, og saaledes, at Retten kan udoeve sin proevelsesret.
54 Det bemaerkes, at der ved den retslige proevelse, som begrundelsen skal goere det muligt at foretage, ikke i denne sag er tale om en proevelse af, hvorvidt der er anlagt et aabenbart fejlagtigt skoen, saaledes som det gaelder en proevelse angaaende en undersoegelse af, hvorvidt nationale foranstaltninger, der allerede er blevet kvalificeret som statsstoette, er forenelige med faellesmarkedet, idet denne form for undersoegelse henhoerer under Kommissionens enekompetence (jf. dom af 22.3.1977, sag 78/76, Steinike og Weinlig, Sml. s. 595, praemis 9, af 21.11.1991, sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires og Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, Sml. I, s. 5505, praemis 14, og af 9.8.1994, sag C-44/93, Namur-Les assurances du crédit, Sml. I, s. 3829, praemis 17), men om en proevelse vedroerende den fortolkning og anvendelse af statsstoettebegrebet i traktatens artikel 92, som Kommissionen har anlagt, henholdsvis foretaget, med henblik paa at afgoere, hvorvidt de af sagsoegerne paatalte nationale foranstaltninger maatte anses for statsstoette.
55 Der maa saaledes ske en inddragelse af den sammenhaeng, som den anfaegtede afgoerelse indgaar i, idet spoergsmaalet om, hvorvidt en begrundelse er tilstraekkelig, som naevnt (jf. ovenfor, praemis 52) ikke alene maa vurderes paa grundlag af afgoerelsens ordlyd, men ogsaa paa grundlag af den sammenhaeng, den indgaar i.
56 Det bemaerkes herved for det foerste, at den anfaegtede afgoerelse blev truffet den 31. december 1993 efter et tidsmaessigt meget langt forloeb. Det fremgaar saaledes, at Kommissionen maatte bruge mere end 51 maaneder til at behandle sagsoegernes oprindelige klage, der blev indgivet den 4. september 1989. Det bemaerkes endvidere, at Kommissionen i loebet af denne periode paa 51 maaneder traf to afgoerelser, nemlig én den 5. februar 1992 og en anden den 31. december 1993, dvs. med mere end 22 maaneders mellemrum.
57 For det andet bemaerkes, at Kommissionen i korrespondancen med klagerne anfoerte, at disses klage rejste flere betydelige principielle spoergsmaal, som kraevede grundige overvejelser og en lang raekke teknisk praegede undersoegelser (skrivelse af 28.6.1991, bilag 14 til staevningen), at sagen i saerlig grad forekom kompleks (skrivelse af 9.10.1991, bilag 15 til staevningen), at udlaegningen af aktiviteter udoevet af det franske postvaesen kunne "daekke over stoette i den i traktaten forudsatte betydning", og at "Sécuripost utvivlsomt er blevet understoettet af moderselskabet og af staten i forbindelse med sin oprettelse og positionering paa markedet" (afgoerelse af 5.2.1992, bilag 6 til staevningen).
58 For det tredje bemaerkes, at paa trods af de naevnte udtalelser gav behandlingen af klagen anledning til en foerste afgoerelse, der blev truffet den 5. februar 1992, dvs. 29 maaneder efter indgivelsen af den oprindelige klage. Denne foerste afgoerelse om at afvise klagen blev genstand for et annullationssoegsmaal ved Domstolen, hvorefter Kommissionen tilbagekaldte afgoerelsen. Kommissionen besluttede herefter at foretage en yderligere behandling af klagen i lyset af indholdet af staevningen under det den 13. april 1992 for Domstolen indbragte annullationssoegsmaal (bilag 6 og 8 til staevningen). Det bemaerkes herved, at sagsoegerne under annullationssoegsmaalet alene rejste de forskellige klagepunkter, som de havde fremsat i deres oprindelige klage og i deres senere sammenfattende henvendelser, uden at rejse nye klagepunkter. Anlaegget af sagen gav dog anledning til, at Kommissionen tilbagekaldte sin afgoerelse af 5. februar 1992 og gennemfoerte en yderligere sagsbehandling.
59 Det bemaerkes endvidere, at Kommissionen meddelte sagsoegerne, at den efter tilbagekaldelsen af den foerste afgoerelse af 5. februar 1992 havde indfoert de af klagen omfattede forhold i registret over ikke-anmeldt stoette under nr. NN 5/93 (bilag 10 til staevningen). Herudover fremsendte Kommissionen den 31. december 1993, dvs. samme dag som den anfaegtede afgoerelse blev truffet, en skrivelse til den franske udenrigsminister, hvori den udtrykte beklagelse over, at "ingen af tiltagene i forhold til ... Sécuripost har vaeret genstand for en forudgaaende anmeldelse efter traktatens artikel 93, stk. 3", idet Kommissionen henledte den franske regerings opmaerksomhed paa dennes forpligtelse til at anmelde alle planer, som kan indebaere en statsstoette, der skal underkastes en undersoegelse i henhold til traktatens artikel 92 ff. (bilag I til svarskriftet).
60 Det maa herefter undersoeges, hvorvidt begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse i tilstraekkelig grad stoetter den konklusion, at de af sagsoegerne paatalte forhold ikke var udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92.
61 Hvad for det foerste angaar spoergsmaalet om det udlaante personale har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen har undladt at undersoege det af sagsoegerne i disses sammenfattende klagedokument af 24. juli 1992 anfoerte, hvorefter det er udtryk for en saerlig fordel, at de tjenestemaend, der af postvaesenet er udlaant til Sécuripost, naar som helst paa ny kan blive stillet til raadighed for den administration, de oprindeligt har vaeret tilknyttet, naar det er noedvendigt med personalenedskaeringer i den virksomhed, de er udlaant til, hvorved denne ikke skal betale nogen godtgoerelser i forbindelse med opsigelsesvarsel eller godtgoerelser ved afskedigelse. Heroverfor har Kommissionen, stoettet af intervenienten, gjort gaeldende, at den manglende betaling af godtgoerelser i forbindelse med opsigelsesvarsel og godtgoerelser ved afskedigelse kun var et underordnet aspekt af et mere vidtgaaende klagepunkt, der blev rejst i de forskellige klager, naermere bestemt klagepunktet om, at staten helt eller delvis har paataget sig at baere udgifterne til afloenning af Sécuripost' s personale, hvilket var aarsagen til, at Kommissionen fandt det ufornoedent udtrykkeligt at behandle det naevnte spoergsmaal.
62 Det bemaerkes, at Kommissionen har erkendt, at den ikke i den anfaegtede afgoerelse har taget stilling til det omhandlede klagepunkt. Det fremgaar herved af retspraksis, at det ikke kan kraeves af Kommissionen, at den droefter samtlige de faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af de paagaeldende (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-3/89, Atochem mod Kommissionen, Sml. II, s. 1177, praemis 222), men Kommissionen er dog forpligtet til at angive en begrundet stillingtagen til samtlige klagepunkter i den paagaeldende klage, efter omstaendighederne i det mindste i form af en henvisning til en grundlaeggende regel, naar det paagaeldende underordnede aspekt er af en saadan betydning, at det ikke kan begrunde, at Kommissionen behandler det naermere. Foelgelig er afgoerelsen paa dette punkt behaeftet med en begrundelsesmangel.
63 Det bemaerkes herefter, at Kommissionen i den anfaegtede afgoerelse har taget stilling til klagepunktet om, at Sécuripost ikke skal betale bidrag til arbejdsloeshedsforsikringsordningerne, i form af, at Kommissionen har bemaerket, at "derimod skal der ikke betales nogen bidrag til arbejdsloeshedsforsikringsordningerne i forbindelse med udlaante tjenestemaends stillinger, idet disse medarbejderes retsstilling indebaerer en sikkerhed i ansaettelsen". Kommissionen erkender dermed, at Sécuripost ikke har betalt nogen bidrag til arbejdsloeshedsforsikringsordningerne, hvorved den dog ikke har angivet nogen grunde til, at den har skoennet, at disse forskellige vilkaar i forhold til de virksomheder, der konkurrerer med Sécuripost, ikke var udtryk for statsstoette efter traktatens artikel 92. Foelgelig er begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse ogsaa paa dette punkt behaeftet med en mangel.
64 Hvad for det andet angaar det forhold, at der er blevet stillet lokaler til raadighed, har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har angivet nogen tilstraekkelig begrundelse for ikke at imoedekomme sagsoegernes klage, for saa vidt det heri blev anfoert, at Sécuripost har faaet stillet lokaler til raadighed paa uforholdsmaessigt gunstige vilkaar, idet Kommissionen navnlig ikke har undersoegt stoerrelsen af de lejer, der faktisk forlanges, selv om det er almindeligt kendt, at niveauet for den leje, som den myndighed, der administrerer statens ejendomme, forlanger, er lavere end den saedvanlige leje for lokaler, som de virksomheder, der konkurrerer med Sécuripost, har adgang til. Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at sagsoegerne i deres oprindelige klage anfoerte, at Sécuripost gratis fik stillet lokaler til raadighed. Efter oplysninger indhentet hos den franske regering viste det sig, at dette klagepunkt savnede grundlag, hvorfor Kommissionen afviste klagen for saa vidt angaar dette spoergsmaal. Kommissionen goer saaledes gaeldende, at klagepunktet vedroerende den leje, som de paagaeldende lokaler udlejes til Sécuripost til, er et andet end det klagepunkt, som sagsoegerne fremsatte under den administrative procedure, hvorfor Kommissionen ikke havde mulighed for at reagere paa noejagtig og uddybende maade paa klagepunktet i sin afgoerelse.
65 Det bemaerkes, at det fremgaar af de hos den franske regering indhentede oplysninger, der er gentaget i afgoerelsen, at Sécuripost' s lokaler stilles til raadighed i henhold til en saerlig ordning om indroemmelse af brugsret, og at Kommissionen i sin afgoerelse ikke har angivet nogen oplysninger vedroerende den faktiske leje, der forlanges af Sécuripost, og vedroerende de lejer, som Sécuripost' s konkurrenter maa betale for tilsvarende lokaler. Det foelger heraf, at afgoerelsen er utilstraekkeligt begrundet paa dette punkt, idet den ikke indeholder nogen argumentation for den antagelse, at selv om den franske regering maaske ikke opnaar en lejeindtaegt, der afspejler markedsprisen, sker der ingen overfoersel af midler fra den franske regering til Sécuripost.
66 Retten finder efter omstaendighederne i sagen, at Kommissionen i overensstemmelse med sin forpligtelse til at foretage en indgaaende og upartisk undersoegelse af den sag, den skulle behandle, burde have indhentet oplysninger om stoerrelsen af de af Sécuripost betalte lejer og i givet fald have sammenholdt disse med dem, de konkurrerende virksomheder maa betale. Naar Kommissionen saaledes beslutter at afvise en klage angaaende en foranstaltning, som klageren anser for ikke-anmeldt statsstoette, uden at give klageren lejlighed til, foer den endelige afgoerelse traeffes, at udtale sig om oplysninger, som Kommissionen har indhentet som led i sin undersoegelse, er den forpligtet til af egen drift at undersoege de klagepunkter, som klageren utvivlsomt ville have rejst, saafremt den paagaeldende havde haft kendskab til de naevnte oplysninger, saaledes som det maa anses for at vaere tilfaeldet her, naar henses til, at Kommissionen var klar over, at de paagaeldende lokaler blev stillet til raadighed for Sécuripost paa grundlag af ordningen vedroerende statens ejendomme, der fastlaegger andre vilkaar for indroemmelse af brugsret end dem, der gaelder paa markedet. Det foelger heraf, at begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse ogsaa paa dette punkt er behaeftet med en mangel.
67 Hvad for det tredje angaar spoergsmaalene om forsyning med braendstof til nedsat pris og om vedligeholdelse af koeretoejer har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen ikke undersoegte, hvilke priser selskaberne Total og Shell forlangte af Sécuripost i forbindelse med braendstofforsyningen af selskabets koeretoejer, og at Kommissionen ikke indhentede nogen oplysninger vedroerende de af SNAG forlangte priser i forbindelse med vedligeholdelse af Sécuripost' s koeretoejer. Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at rigtigheden af det af sagsoegerne anfoerte vedroerende forsyning med braendstof fra selskaberne Total og Shell ikke er blevet tilstraekkeligt godtgjort, naar henses til det af de franske myndigheder oplyste, hvorfor det var ufornoedent for Kommissionen at tage udtrykkelig stilling til det anfoerte. Hvad angaar spoergsmaalet om vedligeholdelse af Sécuripost' s koeretoejer hos SNAG kunne Kommissionen fastslaa, at SNAG anvendte en "faktureringsordning svarende til de private vaerksteders". Da der intet grundlag var for at antage, at denne faktureringsordning skulle indeholde noget stoetteelement, afviste Kommissionen det paagaeldende klagepunkt.
68 Retten finder, at det med hensyn til spoergsmaalet om forsyning med braendstof var med rette, at Kommissionen gik ud fra oplysningerne fra den franske regering, for saa vidt angaar det i klagen anfoerte om brug af postvaesenets benzinkuponer. Det af sagsoegerne om dette konkrete spoergsmaal anfoerte var saaledes ikke paa nogen maade blevet dokumenteret. Rigtigheden af Kommissionens opfattelse stoettes i oevrigt af, at sagsoegerne ikke under retsforhandlingerne for Retten har fastholdt det af dem paa dette punkt anfoerte. Endvidere kan sagsoegerne ikke med foeje anfaegte, at Kommissionen ikke undersoegte Total' s og Shell' s priser over for Sécuripost, idet Kommissionen ikke havde grund til at tro, at disse private selskaber paa den franske regerings foranledning tilbyder Sécuripost fordelagtige priser. Foelgelig er afgoerelsen paa dette punkt blevet tilstraekkeligt begrundet.
69 Hvad angaar spoergsmaalet om SNAG' s vedligeholdelse af Sécuripost' s koeretoejer bemaerkes, at Kommissionen i sin afgoerelse ikke har taget naermere stilling til det af sagsoegerne rejste klagepunkt, idet Kommissionen alene henviste til SNAG' s faktureringsordning uden at undersoege, hvorvidt de forlangte priser maatte kvalificeres som statsstoette, selv om dette var genstanden for sagsoegernes klagepunkt. Denne mangel ved begrundelsen til afgoerelsen er saa meget mindre berettiget, naar henses til, at da SNAG' s faktureringsordning, saaledes som Kommissionen konstaterede, svarede til de private vaerksteders, ville Kommissionen uden videre kunne have sammenlignet henholdsvis SNAG' s og de private vaerksteders priser. Retten finder herefter, at begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse paa dette punkt er utilstraekkelig.
70 Hvad for det fjerde angaar de af Sofipost til Sécuripost ydede laan har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen undlod at tage stilling til, hvorvidt en fortjenstgivende transaktion, hvortil der var knyttet en rentesats svarende til basisbankrenten plus 0,5 procentpoint, maatte vaere udtryk for en saerlig fordel, naermere bestemt ved at sammenholde den paagaeldende rentesats med den, som konkurrenterne paa samme tidspunkt kunne opnaa paa normale markedsvilkaar. Sagsoegerne anfoerer endvidere, at Kommissionen ikke med rette kunne henvise til rentesatsen i henhold til Kommissionens meddelelse om statsstoetteordninger med regionalt sigte som begrundelse for den rentesats, den benyttede som sammenligningsgrundlag i forbindelse med sin undersoegelse af klagen, idet denne meddelelse sigter til noget helt andet end de former for statsstoette, som sagsoegerne haevder foreligger her. Kommissionen har gjort gaeldende, at indholdet af sagsoegernes klagepunkt i staevningen er et andet end indholdet af klagepunktet i sagsoegernes oprindelige klage, og anfoerer, at den altid ° ud fra hensynet til konsekvens og gennemskuelighed ° gaar ud fra den samme referencesats ved vurderingen af, om et laan er udtryk for statsstoette efter traktatens artikel 92.
71 Hvad angaar det laan paa 5 000 000 FF, som blev ydet Sécuripost for regnskabsaaret 1987, finder Retten, at det var med foeje, at Kommissionen gik ud fra oplysningerne fra den franske regering. Kommissionen har herved oplyst, at dette laan paa 5 000 000 FF var et forskud, som Sofipost ydede som aktionaer, og som indgik i Sécuripost' s kapital i 1988. Kommissionen har endvidere anfoert, at dette forskud ikke har karakter af statsstoette, idet indskuddet af ny kapital skete under omstaendigheder, der ville have vaeret acceptable for en privat investor, der opererer paa normale markedsoekonomiske vilkaar, og idet det er normalt, at en investor, der gaar ind i en ny form for virksomhed, kun gradvis overfoerer de goder og den kapital, der er noedvendig for dennes drift. Kommissionen maa derfor antages paa dette punkt i tilstraekkelig grad at have begrundet sin afgoerelse.
72 Retten finder derimod, at Kommissionen ikke i tilstraekkelig grad har taget stilling til sagsoegernes klagepunkt vedroerende ydelsen af et forskud paa 15 000 000 FF til Sécuripost for regnskabsaaret 1989. I den anfaegtede afgoerelse bemaerkede Kommissionen saaledes blot, at dette forskud blev ydet inden for rammerne af en generel aftale mellem selskaberne inden for Sofipost-gruppen, og at rentesatsen svarede til basisbankrenten plus 0,5 procentpoint. Kommissionen finder paa dette grundlag, at klagepunktet maa afvises, idet laanet paa 15 000 000 FF er en fortjenstgivende transaktion. Det bemaerkes herom blot, at den omstaendighed, at der er tale om en fortjenstgivende transaktion, ikke er tilstraekkelig til, at det maa anses for godtgjort, at forholdet ikke er udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92, idet der ogsaa i forbindelse med en saadan fortjenstgivende transaktion kan vaere knyttet en rentesats, der er udtryk for en saerlig fordel for Sécuripost i forhold til selskabets konkurrenter. Endvidere bemaerkes, at Kommissionen af de i praemis 66 anfoerte grunde ikke med foeje kan paaberaabe sig, at klagepunktet under retsforhandlingerne for Retten er et andet end det i den oprindelige klage rejste. Retten finder herefter, at begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse paa dette punkt er utilstraekkelig.
73 Sagsoegerne har herefter gjort gaeldende, at den anfaegtede afgoerelse er behaeftet med en mangel i form af et aabenbart fejlagtigt skoen, navnlig for saa vidt angaar spoergsmaalet om Sécuripost' s priser over for postvaesenet. Ifoelge sagsoegerne blev aftalerne mellem postvaesenet og Sécuripost, navnlig for saa vidt angaar tjenesteydelser i form af pengetransporter, indgaaet med vilkaar om vaesentligt hoejere priser end de saedvanlige inden for det paagaeldende erhverv. Den franske stat yder dermed en stoette til Sécuripost svarende til forskellen mellem postvaesenets priser og de normale markedspriser. Til stoette for sin afvisning af dette klagepunkt har Kommissionen i den anfaegtede afgoerelse foretaget en sammenligning med et meget betydeligt marked, som Sécuripost har opnaaet i form af pengetransporter for forretningskaeden Casino. Sagsoegerne goer om dette spoergsmaal gaeldende, at Kommissionen ikke har angivet det aar, som beregningerne angik, selv om postvaesenets priser har vaeret svingende i tidens loeb, og at det i hvert fald fremgaar af Kommissionens beregninger, at Sécuripost' s priser over for postvaesenet er 10% hoejere end priserne over for Casino-forretningkskaeden.
74 Det bemaerkes, at Kommissionen i den anfaegtede afgoerelse alene har sammenholdt priserne for henholdsvis en transport for postvaesenet og en transport for Casino, udelukkende paa grundlag af oplysninger vedroerende 1993, hvorved Kommissionen dog hverken har angivet, hvorfor priserne maatte anses for berettigede, eller disses stoerrelse. Kommissionen har saaledes i den anfaegtede afgoerelse ingen grunde angivet til, at den skoennede, at forskellene mellem priserne i henholdsvis 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 og 1992 ikke var udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92. Endvidere har Kommissionen ikke bestridt, at disse forskelle med hensyn til priserne bestod i aarene forud for 1993, idet Kommissionen dog under retsforhandlingerne, dvs. efter at den anfaegtede afgoerelse blev truffet, har gjort gaeldende, at den naevnte forskel, i hvert fald fra og med 1989, skyldes en forskellig geografisk fordeling, alt efter om der er tale om postvaesenets marked eller det marked, som transporterne for Casino har repraesenteret. Det bemaerkes endvidere, at Sécuripost' s priser over for postvaesenet udviste et kontinuerligt fald fra 1987 til og med 1993, jf. navnlig rammeaftalen af 30. september 1987 om forholdet mellem postvaesenet og Sécuripost, hvilket goer de af sagsoegerne naevnte forskelle endnu mere udtalte.
75 I mangel af naermere angivelser vedroerende Sécuripost' s priser over for henholdsvis postvaesenet og andre kunder i aarene 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 og 1992 finder Retten, at den ikke er i besiddelse af oplysninger, som kan goere det muligt for den at foretage den fornoedne proevelse af spoergsmaalet om den anfaegtede afgoerelses retmaessighed, hvorfor det ex officio maa undersoeges, hvorvidt den anfaegtede afgoerelse paa dette punkt ikke er blevet begrundet (Domstolens dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. ref.: Rec. s. 89, og Rettens dom af 28.1.1992, sag T-45/90, Spreybrouck mod Parlamentet, Sml. II, s. 33, og af 2.7.1992, sag T-61/89, Dansk Pelsdyravlerforening mod Kommissionen, Sml. II, s. 1931, praemis 129). Retten finder herefter, at begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse paa dette punkt er utilstraekkelig.
76 Det tilfoejes, at Kommissionen i den anfaegtede afgoerelse med henblik paa sin stillingtagen til det naevnte klagepunkt blot ordret har gengivet det svar til den, der var indeholdt i den franske regerings skrivelse af 12. januar 1993, hvorved det ikke fremgaar af begrundelsen til den anfaegtede afgoerelse, at Kommissionen skulle have foretaget en naermere undersoegelse af, hvorvidt dette svar var velbegrundet.
77 Retten finder endvidere, at Kommissionen ikke med foeje, saaledes som den har gjort det under den mundtlige forhandling, til stoette for den utilstraekkelige begrundelse til afgoerelsen kan goere gaeldende, at den af klagerne til stoette for deres klage fremlagte dokumentation var mangelfuld. Det bemaerkes herved, at indsamling af de noedvendige oplysninger og af den fornoedne dokumentation med henblik paa at undersoege retmaessigheden af klagen, som Kommissionen selv i sine skrivelser af 28. juni 1991 og 9. oktober 1991 erkendte var trovaerdig, var betydeligt vanskeligere for klagerne end for Kommissionen. Klagere er i almindelighed udsat for de hindringer fra myndighedernes side, som er forbundet med denne form for tiltag, idet de skal soege at opnaa dokumentation for rigtigheden af de klagepunkter, som de netop rejser over for de myndigheder, som de mistaenker for at have gjort sig skyldige i en tilsidesaettelse af de faellesskabsretlige regler om statsstoette, uden at raade over nogen tvangsmidler. I modsaetning hertil raader Kommissionen over mere effektive og passende midler til at indsamle de oplysninger, der er noedvendige for en grundig og upartisk behandling af den paagaeldende klage. Det fremgaar af naervaerende sag, at naar henses til de vanskeligheder, som sagsoegerne uundgaaeligt blev udsat for, var de oplysninger, som sagsoegerne fremlagde til stoette for deres klage og for de forskellige sammenfattende dokumenter, de fremsendte til Kommissionen, af en saadan art, at de i tilstraekkelig grad understoettede sagsoegernes klagepunkter, saaledes at Kommissionen var forpligtet til at tage begrundet stilling til hver enkelt af disse. Det bemaerkes herved, at omstaendighederne i sagen indebaerer en udvidet begrundelsespligt for Kommissionen (jf. ovenfor, praemis 56-59).
78 Retten finder endvidere, at Kommissionens forpligtelse til at begrunde afgoerelser under visse omstaendigheder kan forudsaette, at der gennemfoeres en kontradiktorisk sagsbehandling over for en klager, naermere bestemt naar Kommissionen for i tilstraekkelig grad at begrunde sin vurdering af spoergsmaalet om kvalificeringen af et forhold, som klageren anser for statsstoette, boer kende klagerens stillingtagen til oplysninger, som Kommissionen har indhentet som led i sin sagsbehandling (jf. generaladvokat Tesauro' s forslag til afgoerelse ad Domstolens dom af 19.5.1993, sag C-198/91, Cook mod Kommissionen, Sml. I, s. 2487, paa s. 2502, punkt 17, 18 og 19). I saadanne tilfaelde er den naevnte forpligtelse et noedvendigt supplement til Kommissionens forpligtelse til at sikre en paapasselig og upartisk behandling af sagen ved at indhente enhver fornoeden udtalelse.
79 Det tilfoejes, at det savner grundlag for Kommissionen at haevde, saaledes som den har gjort det under den mundtlige forhandling, at en saadan kontradiktorisk behandling af klagen og i henseende til Kommissionens undersoegelse i realiteten vil indebaere en forpligtelse for Kommissionen til at ivaerksaette proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, og dermed til at traeffe bestemmelse om en udsaettelse af gennemfoerelsen af den paagaeldende foranstaltning, ogsaa selv om denne senere viser sig ikke at vaere udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92. Som Kommissionen har oplyst under den mundtlige forhandling, forelaegger den i visse tilfaelde saaledes klagerne de udtalelser, som den paagaeldende medlemsstat har fremsendt til den, naermere bestemt som led i den indledende fase af undersoegelsen. Kommissionen raader derfor i forbindelse med den indledende fase af proceduren over tilstraekkelige midler til at kunne gennemfoere en paapasselig og upartisk undersoegelse af klagen og til at kunne opfylde sin forpligtelse til at begrunde en afgoerelse om at afvise en klage under henvisning til, at det paatalte forhold ikke kan anses for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92. Det bemaerkes endelig, at Kommissionen under den mundtlige forhandling har erkendt, at den nogle gange ivaerksaetter proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, med henblik paa en kontradiktorisk vurdering af spoergsmaalet om, hvorledes det paagaeldende forhold skal kvalificeres, ligesom Kommissionen i nogle tilfaelde som afslutning paa denne procedure fastslaar, at det paagaeldende forhold ikke er udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92.
80 Den anfaegtede afgoerelse boer herefter annulleres, idet begrundelsen til den ikke i tilstraekkelig grad stoetter den konklusion, at de af sagsoegerne paatalte forhold ikke var udtryk for statsstoette i henhold til traktatens artikel 92. Det er foelgelig ufornoedent at undersoege de oevrige anbringender naermere.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
81 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Sagsoegte har tabt sagen, og sagsoegerne har nedlagt paastand om, at sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger, hvorfor sagsoegte boer doemmes til at betale disse.
82 Intervenienten boer dog baere sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 87, stk. 4, foerste afsnit.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling)
1) Kommissionens afgoerelse af 31. december 1993 om ikke at imoedekomme sagsoegernes anmodning om, at Kommissionen fastslaar, at Den Franske Republik har tilsidesat traktatens artikel 92 og 93 ved at yde stoette til Sécuripost, annulleres.
2) Kommissionen baerer sine egne omkostninger og betaler sagsoegernes.
3) Den Franske Republik baerer sine egne omkostninger.