CELEX: 62008TJ0377
Обжалване
Публична служба
Длъжностни лица
Обществено осигуряване

1.
Длъжностни лица — Социално осигуряване — Здравно осигуряване — Медицински разноски — Възстановяване — Отказ — Административна
жалба — Решение за отказ — Задължение за мотивиране
(член 90, параграф 2 от Правилника за длъжностните лица)
2.
Длъжностни лица — Социално осигуряване — Здравно осигуряване — Медицински разноски — Възстановяване — Отказ — Съдебен контрол —
Граници
(член 72 от Правилника за длъжностните лица)
3.
Длъжностни лица — Задължение на администрацията за полагане на грижа — Вземане предвид на интересите на длъжностното лице
(член 35, параграф 2 от Правилата, отнасящи се до осигуряване при болест)
1.
Мотивирането на решението за отхвърляне на административна жалба трябва да съвпада с решението, срещу което е била подадена
тази жалба.
Така, когато Бюрото за разплащания въз основа на отрицателно становище на лекаря консултант откаже възстановяването на някои
медицински разноски по силата на член 20 от Общите правила и заинтересуваното лице подаде административна жалба, като се оплаква
от това, че мотивите, на които се основава този отказ, са твърде общи или сбити, за да отговорят на тази жалба, администрацията
трябва да предостави изрични мотиви в хода на досъдебната процедура. Тези специфични мотиви, свързани с отделния случай, съобщени
преди подаването на съдебната жалба, трябва да съвпадат с решението за отказ и следователно трябва да се считат за релевантни
данни за преценката на законосъобразността на решението.
(вж. точки 55 и 56)
Позоваване на: Съд — 9 декември 1993 г., Парламент/Volger, C‑115/92 P, Recueil, стр. I‑6549, точка 22; Съд — 23 септември
2004 г., Hectors/Парламент, C‑150/03 P, Recueil, стр. I‑8691, точки 47—49; Първоинстанционен съд — 22 март 1995 г., Kotzonis/CES,
T‑586/93, Recueil, стр. II‑665, точка 105, 11 март 1999 г., Gaspari/Парламент, T‑66/98, Recueil FP, стр. I‑A‑55 и II‑287,
точки 30—33; Първоинстанционен съд — 11 май 2000 г., Pipeaux/Парламент, T‑34/99, Recueil FP, стр. I‑A‑79 и II‑337, точки 18
и 19; Първоинстанционен съд — 6 юли 2004 г., Huygens/Комисия, T‑281/01, Recueil FP, стр. I‑A‑203 и II‑903, точка 107
2.
Съдебният контрол не обхваща медицинските преценки в същински смисъл, които трябва да се приемат за окончателни, когато са
направени в редовни условия.
Изразяването на позиция от лекар консултант и от медицински съвет, изправени пред единствения въпрос от чисто техническо естество
дали дефектна инвалидна количка с оглед на използваните за произвеждането ѝ материали и поради счупване на облегалката ѝ разумно
е могла да бъде поправена, или дали е било оправдано по съображения за безопасност да се финансира закупуването на нова инвалидна
количка, не изразява никаква медицинска преценка в същински смисъл. Поради това съдебната практика в областта на ограничения
съдебен контрол на медицинските становища не намира приложение в този случай.
(вж. точки 68—70)
Позоваване на: Съд — 19 януари 1988 г., Biedermann/Сметна палата, 2/87, Recueil, стр. 143, точка 8; Първоинстанционен съд —
16 март 1993 г., Blackman/Парламент, T‑33/89 и T‑74/89, Recueil, стр. II‑249, точка 44; Първоинстанционен съд — 12 май 2004 г.,
Hecq/Комисия, T‑191/01, Recueil FP, стр. I‑A‑147 и II‑659, точка 62
3.
Задължението на администрацията за полагане на грижа, което отразява установения с Правилника баланс между насрещните права
и задължения в отношенията между публичната власт и служителите на публичната служба, налага в частност на йерархичната власт,
когато се произнася относно положението на длъжностно лице, да държи сметка не само за интереса на службата, но и за този
на засегнатото длъжностно лице.
Органът по назначаването нарушава своето задължение за полагане на грижа, когато не взема предвид положението на жалбоподател,
пенсионирано длъжностно лице, изисквайки възстановяването на разноските за подмяна на дефектната инвалидна количка на дъщеря
му, като същевременно му е известен и фактът, че жалбоподателят живее в държава членка, различна от тази на дъщеря му, и този,
че инвалидната количка е закупена в първата държава членка и поправена във втората. Това положение особено затруднява задачата
на жалбоподателя, състояща се в доказване на причината за неизправността на инвалидната количка и в установяване на обстоятелството,
че дъщеря му, която страда от пълна парализа на долната част на тялото, се нуждае от нова инвалидна количка, за да може да
води достоен личен и професионален живот.
При тези обстоятелства органът по назначаването е длъжен да предприеме по-активна роля в разглеждането на случая, като предвиди
в частност прилагане по аналогия на член 35, параграф 2 от Общите правила, отнасящи се до осигуряване при болест на длъжностните
лица на Европейските общности, съгласно чийто текст администрацията може, преди да се произнесе по административна жалба,
когато спорът е от медицинско естество, да поиска становище от лекар експерт, „като разноските за експертиза [се] поемат от
общия режим“. Тъй като този спор е от техническо естество, посоченият орган трябва да си зададе въпроса дали при това положение
е за предпочитане от финансова гледна точка да се присъедини към жалбоподателя в издирването на технически експерт на разноски
на общата здравноосигурителна схема, или да предвиди възстановяването на разноските за закупуване на нова инвалидна количка,
евентуално ограничени до определен праг.
(вж. точки 87—89)
Позоваване на: Съд — 28 май 1980 г., Kuhner/Комисия, 33/79 и 75/79, Recueil, стр. 1677, точка 22; Съд — 29 юни 1994 г., Klinke/Съд,
C‑298/93 P, Recueil, стр. I‑3009, точка 38; Първоинстанционен съд — 27 септември 2006 г., Lantzoni/Съд, T‑156/05, Recueil
FP, стр. I‑A‑2‑189 и II‑A‑2‑969, точка 88