CELEX: 62006TJ0291
Státní podpory
Režim podpor na restrukturalizaci poskytnutých Polskou republikou výrobci oceli
Rozhodnutí prohlašující podpory zčásti za neslučitelné se společným trhem a ukládající jejich vrácení
Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu
Žaloba na neplatnost
Právní zájem na podání žaloby
Přípustnost
Pojem ,příjemce‘
Článek 14 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999

Právní rámec
Podle článku 8 Protokolu č. 2 o výrobcích ESUO k Evropské dohodě ze dne 16. prosince 1991 zakládající přidružení mezi Evropskými společenstvími a jejich členskými státy na jedné straně a Polskou republikou na straně druhé (
Úř. věst. 1993, L 348, s. 2
; dále jen „Protokol č. 2“; citace z uvedeného protokolu použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem):
„1.   Mohou-li ovlivnit obchod mezi Společenstvím a Polskem jsou s řádným fungováním dohody neslučitelné:
[…]
iii)
veřejné podpory jakékoli povahy, s výjimkou odchylek povolených na základě Smlouvy o ESUO.
[…]
4.   Strany dohody souhlasí, že v průběhu prvních pěti let následujících po vstupu dohody platnost a odchylně od odst. 1 [bodu] iii) se Polsk[é republice] výjimečně povoluje ve vztahu k výrobkům ‚ocel ESUO‘ poskytnout veřejnou podporu na restrukturalizaci, pokud:
—
program restrukturalizace bude spojen s plánem celkové racionalizace a snížením kapacit v Polsku,
—
tato podpora přispěje k tomu, že podniky, které podporu přijímají, budou na konci období restrukturalizace životaschopné v běžných tržních podmínkách,
—
výše a míra takové podpory budou omezeny na úroveň striktně nezbytnou pro obnovení životaschopnosti a budou postupně snižovány.
Rada přidružení rozhodne s ohledem na hospodářskou situaci Polsk[é republiky] o možnosti prodloužit stanovenou lhůtu pěti let.“
Rozhodnutí Rady přidružení EU-Polsko č. 3/2002 ze dne 23. října 2002 o prodloužení lhůty stanovené čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2 (
Úř. věst. 2003, L 186, s. 38
; Zvl. vyd. 03/34, s. 440; citace z uvedeného rozhodnutí použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem) prodloužilo o dalších osm let počínaje dnem , nebo až do data přistoupení Polské republiky k Evropské unii, lhůtu, v níž bylo Polské republice výjimečně povoleno ve vztahu k výrobkům „ocel“ poskytnout veřejnou podporu na restrukturalizaci v souladu s podmínkami stanovenými čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2. Jeho článek 2 stanoví:
„Polsk[á republika] předloží Komisi […] program restrukturalizace a obchodní plán, které splňují požadavky čl. 8 odst. 4 protokolu [č.] 2 a byly posouzeny a schváleny jeho vnitrostátním orgánem pověřeným dohledem nad veřejnými podporami (Úřad pro hospodářskou soutěž a pro ochranu spotřebitele).“
Protokol č. 8 o restrukturalizaci polského ocelářského průmyslu připojený k Aktu o podmínkách přistoupení České republiky, Estonské republiky, Kyperské republiky, Lotyšské republiky, Litevské republiky, Maďarské republiky, Republiky Malta, Polské republiky, Republiky Slovinsko a Slovenské republiky k Evropské unii a o úpravách smluv, na nichž je založena Evropská unie (
Úř. věst. 2003, L 236, s. 948
; dále jen „Protokol č. 8“) prostřednictvím odchylky od obecných pravidel týkajících se státních podpor povolil Polské republice poskytnout podpory na restrukturalizaci jejího ocelářského odvětví na základě podmínek stanovených v plánu restrukturalizace a podmínek stanovených v daném protokolu. Stanoví zejména:
„1.
Odchylně od článků 87 [ES] a 88 [ES] se státní podpora poskytnutá Polsk[ou republikou] pro účely restrukturalizace vymezeným částem polského ocelářského průmyslu považuje za slučitelnou se společným trhem za těchto podmínek:
—
období stanovené v čl. 8 odst. 4 Protokolu č. 2 […] bylo prodlouženo do přistoupení,
—
termíny stanovené v restrukturalizačním plánu, na jehož základě byl uvedený protokol prodloužen, jsou dodržovány v období 2002–2006,
—
podmínky stanovené v tomto protokolu jsou splněny a
—
žádná státní podpora nemá být polskému ocelářskému průmyslu vyplacena po přistoupení.
2.
[…]
3.
Státní podporu v rámci polského restrukturalizačního programu pro ocelářský průmysl lze poskytovat pouze společnostem uvedeným v příloze 1 (dále jen ‚přijímající společnosti‘).
4.
Přijímající společnost nesmí:
a)
v případě fúze se společností neuvedenou v příloze 1 převést výhody z podpory poskytnuté přijímající společnosti;
b)
převzít aktiva žádné společnosti neuvedené v příloze 1, na kterou byl vyhlášen konkurs v období do 31. prosince 2006.
5.
[…]
6.
Restrukturalizační podpora poskytnutá přijímajícím společnostem bude určena na základě hledisek stanovených ve schváleném polském restrukturalizačním plánu pro ocelářský průmysl a jednotlivých obchodních plánech schválených Radou. V každém případě je však výše podpory vyplacené v období 1997–2003 omezena na nejvýše 3387070000 PLN.
[…]
Polsk[á republika] neposkytne polskému ocelářskému průmyslu žádnou další státní podporu pro účely restrukturalizace.
[…]
10.
K veškerým následným změnám celkového restrukturalizačního plánu a jednotlivých plánů musí dát souhlas Komise, popřípadě Rada.
[…]
18.
Pokud sledování ukáže, že:
[…]
c)
Polsk[á republika] v průběhu restrukturalizačního období poskytla dodatečnou neslučitelnou státní podporu ocelářskému průmyslu, a zejména přijímajícím společnostem,
pozbude přechodná úprava obsažená v tomto protokolu účinku.
Komise učiní přiměřená opatření vyžadující od kterékoli dotyčné společnosti, aby při porušení podmínek stanovených v tomto protokolu vrátila jakoukoli poskytnutou podporu.“
Rozhodnutí Rady 2003/588/ES ze dne 21. července 2003 o splnění podmínek stanovených v článku 3 rozhodnutí č. 3/2002 (
Úř. věst. L 199, s. 17
, citace z uvedeného rozhodnutí použité v textu tohoto rozsudku jsou neoficiálním překladem) stanoví ve svém jediném článku:
„Program restrukturalizace a plány podniku předložené Komisi [Polskou republikou] dne 4. dubna 2003 podle článku 2 rozhodnutí č. 3/2002 […] splňují požadavky čl. 8 odst. 4 protokolu [č. 2].“
Nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku [88] ES (
Úř. věst. L 83, s. 1
; Zvl. vyd. 08/01, s. 339) stanoví ve svém čl. 6 odst. 1:
„Rozhodnutí o zahájení formální vyšetřovacího řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne předběžné hodnocení Komise o charakteru navrhovaného opatření jako podpory a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky v předepsané lhůtě, která obvykle nepřesáhne jeden měsíc. V řádně odůvodněných případech může Komise předepsanou lhůtu prodloužit.“
Článek 7 odst. 5 uvedeného nařízení stanoví:
„Shledá-li Komise, že oznámená podpora není slučitelná se společným trhem, rozhodne, že podpora nemůže být uskutečněna (dále jen ‚záporné rozhodnutí‘).“
Článek 14 nařízení č. 659/1999 stanoví:
„1.   Je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil (dále jen ‚rozhodnutí o navrácení‘). Komise nebude vyžadovat navrácení podpory, pokud by to bylo v rozporu s obecnými zásadami práva Společenství.
2.   Podpora, která má být navrácena podle rozhodnutí o navrácení, zahrnuje úroky v přiměřené výši stanovené Komisí. Úroky jsou splatné od data, kdy byla protiprávní podpora k dispozici příjemci, do data jejího navrácení.
3.   […]“
Podle čl. 20 odst. 1 uvedeného nařízení:
„Každá zúčastněná strana může předložit připomínky podle článku 6 po rozhodnutí Komise zahájit formální vyšetřovací řízení. Každé zúčastněné straně, která předložila takové připomínky, a každému příjemci jednotlivé podpory je zaslána kopie rozhodnutí přijatého Komisí podle článku 7.“
Skutkový základ sporu
Projednávaná věc se týká restrukturalizace polského výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. (dále jen „HCz“). Restrukturalizace HCz proběhla mezi roky 2002 a 2005. Za tím účelem byla aktiva HCz převedena na nové společnosti:
—
v roce 2002 byla založena Huta Stali Częstochowa sp. z o.o. (dále jen „HSCz“) za účelem převzetí výroby oceli společnosti HCz. Společnost HSCz si pronajala výrobní zařízení společnosti HCz od správce konkurzní podstaty a převzala většinu zaměstnanců. Mateřská společnost společnosti HSCz byla Towarzystwo Finansowe SILESIA Sp. z o.o. (dále jen „TFS“), která byla ze 100 % vlastněna polským státem;
—
v roce 2004 byly založeny společnosti Majątek Hutniczy sp. z o.o. (dále jen „MH“) a Majątek Hutniczy Plus (dále jen „MH Plus“). Jejich akcie byly ze 100 % vlastněny společností HCz. MH obdržela aktiva společnosti HCz spojená s výrobou oceli a MH Plus obdržela některá další aktiva nezbytná pro výrobu;
—
aktiva nespojená s výrobou (zvaná „neocelářská aktiva“), jakož i elektro-energetický podnik Elsen byly převedeny na společnost Operator ARP sp. z o.o. (dále jen „Operator“ nebo „žalobkyně“), společnost podřízenou Agencja Rozwoju Przemysłu S.A. (agentura pro průmyslový rozvoj vlastněná polským státem, dále jen „ARP“), za účelem splacení veřejnoprávních pohledávek souvisejících s restrukturalizací (daně a příspěvky na sociální zabezpečení).
Dopisem ze dne 19. května 2004 informovala Komise Polskou republiku, že se rozhodla zahájit formální vyšetřovací řízení ohledně podpory na restrukturalizaci poskytnuté výrobci oceli HCz. Uvedené rozhodnutí bylo zveřejněno v
Úředním věstníku Evropské unie
dne (
Úř. věst. C 204, s. 6
; dále jen „rozhodnutí o zahájení řízení“) v úředním jazyce věci (polský jazyk) a předcházelo mu shrnutí v ostatních úředních jazycích. Komise vyzvala všechny zúčastněné strany k podání připomínek ohledně skutečností a právní analýzy uvedené v rozhodnutí o zahájení řízení. Obdržela připomínky Polské republiky a čtyř zúčastněných stran.
Na konci řízení Komise dospěla k závěru, že v rozporu s jejími počátečními pochybnostmi opatření směřující k restrukturalizaci HCz na základě ustanovení Ustawa o pomocy publicznej dla przedsiębiorców o szczególnym znaczeniu dla rynku pracy (zákon o veřejné podpoře podniků, které mají značný význam pro trh práce, ze dne 30. října 2002, Dz. U. č. 213, položka 1800, v platném znění, dále jen „zákon z roku 2002“) nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES. Naproti tomu měla Komise za to, že HCz byla z různých důvodů poskytnuta státní podpora v období od roku 1997 do roku 2002. Komise dospěla k závěru, že tato podpora byla částečně slučitelná se společným trhem, avšak požadovala vrácení té části, kterou považovala za neslučitelnou se společným trhem, tedy částky 19699452 polských zloty (PLN) (dále jen „sporná podpora“).
Dne 5. července 2005 přijala Komise rozhodnutí 2006/937/ES o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli HCz (
Úř. věst. L 366, s. 1
, dále jen „rozhodnutí“). Jeho článek 3 zní takto:
„1.   Státní podpora ve výši 19699452 PLN, kterou Polsk[á republika] poskytl[a] [HCz] v období od roku 1997 do května 2002 ve formě operativní (provozní) podpory a podpory na restrukturalizaci zaměstnanosti, není slučitelná se společným trhem.
2.   Polsk[á republika] podnikne všechny nezbytné kroky, aby od [HCz], Regionalny Fundusz Gospodarczy [MH] a [Operator] získala zpět protiprávně poskytnutou podporu pro Huta Częstochowa S.A., uvedenou v prvním odstavci. Všechny tyto organizace nesou solidární odpovědnost za vrácení této podpory
Navrácení podpory proběhne neprodleně a podle pravidel právního systému platného na území členského státu pod podmínkou, že to umožňuje okamžitý a účinný výkon tohoto rozhodnutí. K částkám podléhajícím navrácení budou připočítány úroky za celé období od dne přiznání podpory [HCz], až do jejího faktického navrácení. Úroky budou připočteny podle předpisů uvedených v kapitole V nařízení […] č[.] 794/2004.
3.   […]“
V souladu s dohodou datovanou 30. září 2005, která vstoupila v platnost dne , ISD Polska sp. z o.o. (jednající pod obchodní firmou ZPD Steel sp. z o.o.; dále jen „ISD“), 100% vlastněná dceřiná společnost Industrial Union of Donbass Corp. (dále jen „UID“), odkoupila od HCz veškeré akcie MH a MH Plus, jakož i deset zbývajících dceřiných společností společnosti HCz. Prostřednictvím smlouvy datované rovněž , která vstoupila v platnost dne , ISD odkoupila od TFS veškeré akcie HSCz. Společnost ISD se tak stala vlastníkem HSCz, MH, MH Plus a dalších deseti dceřiných společností HCz.
Po prodeji HCz změnila obchodní firmu na Regionalny Fundusz Gospodarczy S.A. (dále jen „RFG“). RFG stále existuje a je zcela vlastněna polským státem, ale vlastní pouze několik málo nemovitostí bez vztahu k ocelářskému průmyslu.
Dopisem ze dne 17. února 2006 požádala Komise polské orgány, aby jí oznámily úrokové míry pro vrácení sporné podpory ze strany solidárních dlužníků uvedených v čl. 3 odst. 2 rozhodnutí. Polské orgány v odpovědi ze dne navrhly úrokové míry použitelné na vrácení a způsob výpočtu úroků. Konkrétně navrhly použít jako základ pro období od roku 1997 do roku 1999 pětiletou pevnou úrokovou míru pro polské státní dluhopisy vydané v PLN, a pro období od 2000 do přistoupení Polské republiky k Evropské unii desetiletou úrokovou míru týchž dluhopisů. Krom toho s ohledem na situaci kapitálových trhů v Polsku v rozhodné době, která byla charakterizovaná velmi vysokými, ale rychle klesajícími úrokovými mírami, polské orgány požádaly o provádění každoroční aktualizace uvedené úrokové míry a o to, aby úroky nebyly vypočítávány na složeném základě.
V dopise ze dne 7. června 2006 určeném polským orgánům konstatovala Komise, že úroková míra použitelná na vrácení podpory má být pro celé dotčené období pětiletá pevná úroková míra pro polské státní dluhopisy vydané v PLN a že podle čl. 11 odst. 2 nařízení č. 794/2004 se tato úroková míra uplatní na složeném základě.
Řízení a návrhová žádání účastnic řízení
Návrhem došlým kanceláři Soudu dne 18. října 2006 podala žalobkyně projednávanou žalobu.
Po částečné obměně Soudu byla věc přidělena novému soudci zpravodaji. Ten byl poté přidělen k osmému senátu, kterému byla v důsledku toho přidělena projednávaná věc.
Na základě zprávy soudce zpravodaje rozhodl Soud (osmý senát) zahájit ústní část řízení, položit určité písemné otázky Komisi a vyzvat ji k předložení určitých dokumentů. Komise odpověděla ve stanovené lhůtě
Řeči účastnic řízení a jejich odpovědi na otázky položené Soudem byly vyslechnuty na jednání, které se konalo dne 4. září 2008.
Žalobkyně navrhuje, aby Soud:
—
zrušil čl. 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká;
—
uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
Komise navrhuje, aby Soud:
—
zamítl žalobu jako neopodstatněnou;
—
uložil žalobkyni náhradu nákladů řízení.
Právní otázky
K přípustnosti
– Argumenty účastnic řízení
Komise na jednání uvedla, že Polské republice byla vrácena podpora od společností RFG a ISD a že uvedené společnosti proti žalobkyni nepodaly žalobu. Navíc v dohodě o privatizaci se IUD zaručila za navrácení sporné podpory ze strany MH. V důsledku toho již žalobkyně neměla právní zájem na podání žaloby.
Žalobkyně namítá, že podle polského práva se subjekty, které skutečně vrátily protiprávní podporu, mohou na ni obrátit a požadovat vrácení zaplacených částek, a to po dobu, která může dosáhnout až deseti let od zaplacení. Žalobkyně zdůrazňuje, že neví, zda existuje zajišťovací závazek společnosti IUD vrátit spornou podporu, a že se nemůže odvolávat na ustanovení dohody o privatizaci mezi polskou vládou a IUD.
– Závěry Soudu
Podle ustálené judikatury je přípustnost žaloby na neplatnost podané fyzickou nebo právnickou osobou vázána na podmínku prokázání vzniklého a trvajícího zájmu na zrušení napadeného aktu (usnesení Soudu ze dne 10. března 2005, Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a další v. Komise, T-228/00, T-229/00, T-242/00, T-243/00, T-245/00 až T-248/00, T-250/00, T-252/00, T-256/00 až T-259/00, T-265/00, T-267/00, T-268/00, T-271/00, T-274/00 až
T-276/00, T-281/00, T-287/00 a T-296/00, Sb. rozh. s. II-787
, bod 23).
Komise sice vznesla námitku nepřípustnosti vycházející z nedostatku právního zájmu na podání žaloby až ve stadiu jednání. Je však třeba připomenout, že podmínky přípustnosti žaloby, a zejména nedostatek právního zájmu na podání žaloby, spadají do nepřípustnosti z důvodu nedostatku nepominutelných podmínek řízení (usnesení Gruppo ormeggiatori del porto di Venezia a další v. Komise, bod 25 výše, bod 22; viz rovněž v tomto smyslu usnesení Soudního dvora ze dne 7. října 1987, d. M. v. Rada a CES, 108/86, Recueil, s. 3933, bod 10). Soud tedy ve smyslu článku 113 svého jednacího řádu může kdykoli bez návrhu přezkoumat, zda má žalobkyně právní zájem na zrušení napadeného rozhodnutí (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne , Sniace v. Komise,
T-141/03, Sb. rozh. s. II-1197
, bod 22).
V projednávané věci nelze právní zájem žalobkyně na podání žaloby popřít jen proto, že sporná podpora byla vrácena jedním z ostatních subjektů označených v rozhodnutí jako solidárně odpovědné za navrácení. Žalobkyně totiž uvedla, aniž bylo její tvrzení v tomto bodě Komisí zpochybněno, že podle polského práva mohou vůči ní hospodářské subjekty, které skutečně vrátily protiprávní podporu, uplatnit práva na podání žaloby po dobu deseti let. Za těchto podmínek je třeba mít za to, že si žalobkyně zachovala právní zájem na zrušení rozhodnutí, neboť její žaloba, pokud by jí bylo vyhověno, by mohla zcela vyloučit jakékoli riziko podání žaloby proti ní.
Ohledně zajišťovacího závazku, na který se Komise odvolávala na jednání, postačí konstatovat, že spis neobsahuje dokument, který by mohl existenci takového závazku prokázat.
V důsledku toho musí být zamítnuta námitka nepřípustnosti vznesená Komisí.
K věci samé
Žalobkyně vznáší čtyři žalobní důvody vycházející z porušení práva na obhajobu, nedostatku odůvodnění rozhodnutí, nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999 a z porušení zásady právní jistoty a zásady proporcionality.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu
– Argumenty účastnic řízení
Žalobkyně tvrdí, že ačkoli je zveřejnění v Úředním věstníku v zásadě přiměřeným prostředkem k tomu, aby se všechny zúčastněné strany dozvěděly o zahájení řízení o přezkumu státních podpor, přesto musí Komise definovat dostatečným způsobem rámec svého přezkumu, aby tak nezbavila svého významu právo zúčastněných stran podat připomínky.
Žalobkyně však tvrdí, že sdělení Komise o zahájení řízení bylo formulováno tak, že nebyl žádný důvod, aby se považovala za zúčastněnou stranu. Rozhodnutí o zahájení se týkalo zejména výrobců oceli, zatímco operátor pověřený správou veřejných pohledávek byl popsán jako společnost, která ocel nevyrábí. Nadto žalobkyně souhlasila s výkonem funkce „operátora“ až dne 8. července 2005, tedy po přijetí rozhodnutí, takže nemohla mít možnost předložit své připomínky ke zjištěním Komise.
Konečně žalobkyně zdůrazňuje, že popis sporné podpory uvedený v rozhodnutí o zahájení řízení se týká výhradně restrukturalizace prováděné po roce 2003, ohledně které Komise v rozhodnutí uznala, že se nejedná o státní podporu. Krom toho Polská republika rozhodnutí o zahájení řízení žalobkyni nepředala ani ji neinformovala o probíhajícím řízení.
Komise tyto argumenty odmítá. Uvádí, že odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení dostačovalo k tomu, aby žalobkyně, která byla jediným subjektem v Polsku oprávněným plnit funkci „operátora“, pochopila, že jako subjekt, který převzal aktiva HCz, může být povinna spornou podporu vrátit.
– Závěry Soudu
Úvodem je třeba uvést, že skutečného práva na obhajobu se může dovolávat pouze oznamující členský stát jako adresát napadeného rozhodnutí. Ostatní zúčastněné strany, jako například žalobkyně, se účastní správního řízení, aniž by se však mohly dovolávat týchž práv. Naproti tomu disponují procesními právy přiznanými zúčastněným stranám čl. 88 odst. 2 ES (viz v tomto smyslu rozsudky Soudu ze dne 18. listopadu 2004, Ferriere Nord v. Komise,
T-176/01, Sb. rozh. s. II-3931
, bod 82, a ze dne , TV 2 v. Dánsko a další v. Komise,
T-309/04, T-317/04, T-329/04 a T-336/04, Sb. rozh. s. II-2935
, bod 137).
Z judikatury vyplývá, že vyšetřovací fáze uvedená v čl. 88 odst. 2 ES je určena k tomu, aby Komisi umožnila získat úplné informace o všech údajích týkajících se věci (rozsudek Soudního dvora ze dne 2. dubna 1998, Komise v. Sytraval a Brink’s France, C-367/95 P, Recueil, s. I-1719, bod 38).
Podle čl. 6 odst. 1 nařízení č. 659/1999 rozhodnutí o zahájení řízení shrne relevantní faktické a právní otázky, zahrne „předběžné hodnocení“ Komise o charakteru navrhovaného opatření a vyloží pochybnosti o jeho slučitelnosti se společným trhem. Krom toho takové rozhodnutí vyzve dotyčný členský stát a ostatní zúčastněné strany, aby předložily připomínky.
Jak tedy vyplývá ze znění výše uvedeného ustanovení, posouzení Komise je nezbytně předběžné povahy. Z toho vyplývá, že od Komise nelze vyžadovat, aby ve svém oznámení o zahájení tohoto řízení předložila úplné posouzení dotčené podpory. Komise naopak musí definovat dostatečným způsobem rámec svého přezkumu, aby tak nezbavila svého významu právo zúčastněných stran podat jejich připomínky [rozsudek Soudu ze dne 31. května 2006, Kuwait Petroleum (Nizozemsko) v. Komise,
T-354/99, Sb. rozh. s. II-1475
, bod 85].
V projednávané věci body 6, 32 a 51 rozhodnutí o zahájení řízení, jehož znění v polském jazyce bylo zveřejněno v Úředním věstníku, jasně prokazují, že Komise vyšetřovala několik podpor vyplacených HCz a HSCz od roku 1997. V bodě 6 totiž konstatuje, že „[n]a základě aktuálně dostupných informací se zdá, že HCz od počátku období restrukturalizace v roce 1997 obdržela několik veřejných podpor“. V bodě 32 uvádí, že „[v] rámci tohoto řízení je třeba posoudit veškeré podpory poskytnuté HCz ode dne 1. ledna 1997“. Požaduje tedy od polských orgánů „[p]odrobné informace o částkách a určení veškerých veřejných podpor poskytnutých Polsk[ou republikou] společnosti HCz od roku 1997“ (bod 51).
V důsledku toho ze znění uvedeného rozhodnutí jasně vyplývá, že Komise zahájila souhrnné řízení týkající se všech podpor poskytnutých společnosti HCz od roku 1997.
Pokud jde konkrétně o žalobkyni, v bodě 18 rozhodnutí o zahájení řízení se konstatuje, že podle zákona z roku 2002 je za oblast veřejných pohledávek odpovědná dceřiná společnost ARP nazvaná „Operator“. V bodě 19 téhož rozhodnutí je dále uvedeno, že to znamená, že Operator výměnou za převod veškerých zajišťovacích práv veřejných věřitelů vyplývajících z veřejných pohledávek v odvětví výroby oceli převezme část aktiv HCz nespojených s výrobou oceli. Úloha společnosti Operator je dále vysvětlena v poznámce pod čarou 48 rozhodnutí o zahájení řízení. Konečně v bodě 51 rozhodnutí o zahájení řízení se Komise táže na důvod, proč aktiva převedená na společnost Operator a aktiva zůstávající v regionálních fondech dosahují částek 203 a 159 milionů PLN.
Je tedy třeba mít za to, že odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení, jež bylo přijato dne 19. května 2004, umožnilo žalobkyni, která byla založena dne , pochopit, že jako subjekt, který převzal aktiva HCz, může být povinna vrátit spornou podporu.
Mimoto vzhledem k tomu, že žalobkyně byla jediným subjektem v Polsku oprávněným plnit funkci „operátora“ ve smyslu zákona z roku 2002, nemohla za účelem prokázání porušení svých procesních práv uplatňovat, že souhlasila s výkonem této funkce až dne 8. července 2005. To platí tím spíše, že předseda ARP, která je 100% vlastníkem žalobkyně, se účastnil formálního vyšetřovacího řízení a věděl o všech skutečnostech týkajících se restrukturalizace společnosti HCz.
V důsledku toho musí být zamítnut žalobní důvod vycházející z porušení práva na obhajobu.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatku odůvodnění
– Argumenty účastnic řízení
Žalobkyně uvádí, že ohledně důvodů, které Komisi vedly k tomu, že ji kvalifikovala jako příjemce sporné podpory, a tudíž jako solidárního dlužníka s povinností vrátit podporu, je rozhodnutí lakonické a neumožňuje jí, jako zúčastněné straně, pochopit sled úvah.
To platí tím spíše, že Komise v rozhodnutí uvedla, že hodnota převzatých veřejnoprávních závazků přesahovala hodnotu převzatého majetku. V důsledku toho je teze Komise, podle níž byla žalobkyně příjemcem sporné podpory, a byla tedy povinna ji vrátit, neopodstatněná.
Komise tvrdí, že uvedené výhrady se týkají opodstatněnosti rozhodnutí, a nikoli jeho odůvodnění.
– Závěry Soudu
Podle ustálené judikatury je třeba rozlišovat mezi výtkou vycházející z neexistence nebo z nedostatku odůvodnění a výtkou vycházející z nepřesnosti odůvodnění rozhodnutí (z důvodu nesprávného skutkového zjištění nebo nesprávného právního posouzení). Posledně uvedený aspekt spadá pod věcný přezkum legality napadeného rozhodnutí, a nikoli porušení podstatných formálních náležitostí a nemůže tedy vést k porušení článku 253 ES (rozsudek Komise v. Sytraval a Brink’s France, bod 36 výše, bod 67, a rozsudek Soudu ze dne 7. listopadu 1997, Cipeke v. Komise, T-84/96, Sb. rozh. s. II-2081, bod 47). V důsledku toho Soud nesmí z titulu přezkumu dodržení povinnosti odůvodnění přezkoumávat hmotněprávní legalitu žalobních důvodů dovolávaných Komisí za účelem odůvodnění jejího rozhodnutí. V rámci žalobního důvodu vycházejícího z neexistence odůvodnění nebo z nedostatku odůvodnění jsou tedy části žalobního důvodu a argumenty směřující ke zpochybnění opodstatněnosti napadeného rozhodnutí irelevantní (rozsudek Soudu ze dne , Corsica Ferries France v. Komise, T-349/03, Sb. rozh. s. II-2197, body 58 a 59).
V projednávané věci Komise v bodě 146 odůvodnění rozhodnutí uvedla, že aktiva a pasiva společnosti HCz byla rozdělena mezi tři nástupnické společnosti, tedy RFG, MH a Operator, a že právnická osoba, která obdržela spornou podporu, se tak neomezuje pouze na právnickou osobu, která tvoří společnost HCz, ale zahrnuje rovněž uvedené další subjekty. Komise tedy uvedla důvod, proč označila žalobkyni za subjekt solidárně odpovědný za vrácení sporné podpory, ačkoli ji neoznačila za příjemce uvedené podpory.
Za těchto podmínek nelze konstatovat nedostatek odůvodnění rozhodnutí. V rozsahu, v jakém žalobkyně zpochybňuje správnost důvodů a legalitu přijatých ustanovení, budou její argumenty přezkoumány v rámci následujícího žalobního důvodu.
Z toho plyne, že žalobní důvod vycházející z nedostatku odůvodnění musí být zamítnut.
K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999
– Argumenty účastnic řízení
Žalobkyně tvrdí, že Komise překročila meze své posuzovací pravomoci, když ji považovala za příjemce sporné podpory.
Pouhá skutečnost, že žalobkyně, která nevykonává činnost v odvětví oceli, získala určitý majetek společnosti přijímající spornou podporu, není dostačujícím odůvodněním závěru, že žalobkyně získala spolu s uvedeným majetkem finanční výhody, jež podnik, který na ni převedl uvedený majetek, dříve získal díky veřejné podpoře, jejímž byl příjemcem. Jestliže hodnota veřejnoprávních závazků převzatých žalobkyní přesahovala tržní hodnotu majetku, který byl na ni převeden, nic neumožňuje tvrdit, že získala jakékoli finanční výhody, včetně výhody ve formě veřejné podpory. Jestliže je totiž podnik přijímající protiprávní státní podporu odkoupen za tržní cenu, nelze nabyvatele daného podniku považovat za příjemce dané podpory (rozsudek Soudního dvora ze dne 29. dubna 2004, Německo v. Komise,
C-277/00, Recueil, s. I-3925
, dále jen „rozsudek SMI“).
Žalobkyně tvrdí, že případné vrácení sporné podpory z její strany by „narušilo“ základy restrukturalizace veřejnoprávních závazků, které byly dopodrobna vypočteny, analyzovány a přijaty Komisí, a rovněž by to snížilo finanční prostředky určené k financování uvedených veřejnoprávních závazků.
Krom toho žalobkyně zdůrazňuje, že neocelářská aktiva nezískala na základě zákona z roku 2002. Podle uvedeného zákona mohlo dojít pouze k převzetí dluhů podniku. Na jednání žalobkyně upřesnila, že souhlasila s výkonem funkce „operátora“ ve smyslu zákona z roku 2002 až dne 8. července 2005. Označení žalobkyně v článku 3 rozhodnutí tedy bylo předčasné, neboť v okamžiku jeho přijetí uvedená dohoda dosud neexistovala.
Krom toho by se nepřímí věřitelé s nárokem na vrácení rovněž mohli obrátit na žalobkyni jako solidárního dlužníka s žádostí o vrácení sporné podpory v plném rozsahu včetně úroků. Mezi žalobkyní a MH nebo IUD však neexistuje žádný smluvní vztah, který by jí umožnil požadovat od nich vrácení sporné podpory.
Komise připomíná, že ačkoli dospěla k závěru, že restrukturalizace společnosti HCz na základě zákona z roku 2002 byla provedena bez dodatečné státní podpory, neboť splňovala požadavky „testu soukromého věřitele“, rovněž konstatovala, že společnost HCz v období od roku 1997 do roku 2002 byla příjemcem státní podpory částečně neslučitelné se společným trhem.
Komise nesdílí myšlenku, podle níž žalobkyně získala aktiva společnosti HCz za tržních podmínek. Nelze totiž určit nejvyšší cenu, kterou by soukromý investor činný na trhu byl připraven za uvedená aktiva zaplatit. Všechny změny týkající se majetku provedené v rámci restrukturalizace HCz a rozdělení jejích aktiv, které z toho vyplynulo, byly transakcemi založenými na ustanoveních zákona z roku 2002.
Pokud jde o solidární odpovědnost společností HCz, RFG, MH a žalobkyně, přísluší podle Komise členskému státu řádně vykonat příkaz k navrácení sporné podpory. Komise poznamenává, že se původní tržní hodnota aktiv převzatých žalobkyní, jak je uvedena v rozhodnutí, liší od účetní hodnoty uvedené v příloze A.5. Komise nemohla určit přesnou hodnotu aktiv. V každém případě se členský stát, který není schopen vykonat rozhodnutí, může obrátit na Komisi se žádostí o spolupráci při překonávání uvedených obtíží.
– Závěry Soudu
Podstatou tvrzení žalobkyně je, že Komise ji v rozhodnutí neprávem považovala za subjekt solidárně odpovědný za navrácení sporné podpory.
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999, je-li v případě protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, rozhodne Komise, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby „příjemce“ podporu navrátil.
Přitom v projednávané věci Komise zdůraznila, že žalobkyně nebyla příjemcem sporné podpory. Přesto ji označila za solidárně odpovědnou za její navrácení.
Je pravda, že od rozhodnutí 1999/720/ES, ESUO ze dne 8. července 1999 o státní podpoře, kterou Německo poskytlo ve prospěch společnosti Gröditzer Stahlwerke GmbH a její dceřiné společnosti Walzwerk Burg GmbH (
Úř. věst. L 292, s. 27
), v němž poprvé nařídila navrácení podpory od podniků, které získaly aktiva, měla Komise v některých případech za to, že pojem „příjemce“ ve smyslu čl. 14 odst. 1 nařízení č. 659/1999 neoznačuje výhradně původního příjemce podpory, ale případně též veškeré podniky, na něž byla převedena aktiva s cílem způsobit neúčinnost ustanovení jejího příkazu k navrácení.
Nic to nemění na tom, že zaprvé rozšíření okruhu subjektů povinných k navrácení podpory vyžaduje převod aktiv. Přitom ke dni přijetí rozhodnutí, tedy ke dni 5. července 2005, k takovému převodu dosud nedošlo, neboť žalobkyně souhlasila s výkonem funkce „operátora“ v procesu restrukturalizace společnosti HCz až o několik dnů později. Podle ustálené judikatury přitom v rámci žaloby na neplatnost musí být legalita napadeného aktu posuzována v závislosti na skutkovém a právním stavu, který existoval ke dni, kdy byl akt přijat (viz rozsudek Soudního dvora ze dne , Francie v. Komise, 15/76 a 16/76, Sb. rozh. s. 321, bod 7, a rozsudek SMI, bod 53 výše, bod 39 a citovaná judikatura).
Komise sice na jednání tvrdila, že jakákoli restrukturalizace společnosti HCz se zakládá na zásadě, že aktiva byla převedena na žalobkyni, jejíž souhlas byl čistě formální záležitostí. Nicméně žalobkyně právem zdůraznila, že ačkoli zákon z roku 2002 upravuje úlohu „operátora“, nespecifikuje, kdo je „operátor“ ani kolik „operátorů“ lze vytvořit. V důsledku toho mohl být „operátorem“ v projednávané věci jiný subjekt než žalobkyně. Proto v den přijetí rozhodnutí bylo bezpodmínečné zahrnutí žalobkyně do okruhu subjektů solidárně odpovědných za navrácení sporné podpory předčasné.
Zadruhé rozšíření okruhu subjektů povinných navrátit podporu je odůvodněno, pouze pokud převod aktiv přináší riziko obcházení účinků příkazu k navrácení, a zejména pokud po odkoupení aktiv zůstane původní příjemce jako „prázdná skořápka“, od které není možné získat protiprávní podpory zpět (viz v tomto smyslu rozsudek Soudu ze dne 19. října 2005, CDA Datenträger Albrechts v. Komise, T-324/00, Sb. rozh. s. II-4309, body 98 a následující). Navíc lze takové rozšíření odůvodnit skutečností, že nabyvatel aktiv nadále účinně využíval konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním uvedených podpor (rozsudek SMI, bod 53 výše, bod 86).
V tomto ohledu Soudní dvůr rozhodl, že pokud byl podnik přijímající protiprávní státní podporu odkoupena za tržní cenu, nelze mít za to, že nabyvatel byl zvýhodněn ve vztahu k ostatním hospodářských subjektům na trhu. Nelze tedy od nabyvatele požadovat vrácení takové podpory (viz v tomto smyslu rozsudek SMI, bod 53 výše, body 80 a 81). Konkrétněji v případě odkupu aktiv měl Soud v rozsudku CDA Datenträger Albrechts v. Komise, bod 67 výše, za to, že ačkoli nabyvatel zaplatil za převzetí aktiv tržní kupní cenu, nevyužívá nadále účinně konkurenční zvýhodnění spojené se získáním podpor poskytnutých prodejci. V takovém případě nelze mít za to, že původní příjemce podpory zůstává jako „prázdná skořápka“, od které není možné získat protiprávní podpory zpět (viz v tomto smyslu body 99 a 100 rozsudku) ani že nabyvatel aktiv nadále účinně využíval konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním uvedených podpor.
Krom toho Soudní dvůr uvedl, že pro účely ověření finančních podmínek převodu mohou vnitrostátní orgány zohlednit zejména znalecký posudek případně vyhotovený v rámci převodu (rozsudek Soudního dvora ze dne 13. listopadu 2008, Komise v. Francie,
C-214/07, Sb. rozh. s. I-8357
, body 59 a 60).
V projednávané věci žalobkyně tvrdí, že hodnota veřejnoprávních závazků, které převzala, značně přesahovala hodnotu majetku, který byl na ni převeden. Z bodu 53 odůvodnění rozhodnutí totiž vyplývá, že nezávislý znalecký posudek ocenil tržní hodnotu aktiv získaných žalobkyní, tedy pozemku, akcií podniku Elsen a pohledávek, na 156 milionů PLN (částka uvedená v příloze A.5 je v tomto ohledu jen lehce odlišná). Naproti tomu celková hodnota veřejnoprávních závazků právoplatně převzatých žalobkyní přesahuje 280 milionů PLN. Za těchto podmínek Komise nemohla bez dalšího vysvětlení tvrdit ani to, že existuje riziko obcházení, ani to, že žalobkyně účinně využívala konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním sporné podpory. Komise měla přinejmenším vysvětlit, proč považovala za irelevantní skutečnost, že aktiva byla převzata za „cenu“ vylučující využití takového konkurenčního zvýhodnění. Komise totiž vzhledem k tomu, že žalobkyně není ani společnost náležející do skupiny prodejce, a dokonce ani společnost přítomná na trhu výroby oceli, ale plní úlohu subjektu přebírajícího dluhy a aktiva podniků v potížích, aby protihodnotou uspokojila jejich věřitele, měla konkrétněji prokázat riziko obcházení příkazu k navrácení podpory a účinného využívání konkurenčního zvýhodnění spojeného se získáním sporné podpory žalobkyní.
V důsledku toho bylo nesprávné zahrnout žalobkyni do okruhu subjektů solidárně odpovědných za navrácení sporné podpory.
Z toho plyne, že žalobní důvod vycházející z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999 musí být přijat.
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že je třeba zrušit rozhodnutí v rozsahu, v jakém se týká žalobkyně, aniž je třeba přezkoumat poslední žalobní důvod vycházející z porušení zásady právní jistoty a zásady proporcionality.
K nákladům řízení
Podle čl. 87 odst. 2 jednacího řádu se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že žalobkyně požadovala náhradu nákladů řízení a Komise neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.

Z těchto důvodů
SOUD (osmý senát)
rozhodl takto:

1)
Článek 3 odst. 2 první pododstavec rozhodnutí Komise 2006/937/ES ze dne 5. července 2005 o státní podpoře C 20/04 (ex NN 25/04) ve prospěch výrobce oceli Huta Częstochowa S.A. se zrušuje v rozsahu, v jakém se týká společnosti Operator ARP sp. z o.o.

2)
Komisi se ukládá náhrada nákladů řízení.

Martins Ribeiro
Papasavvas
Dittrich
Takto vyhlášeno na veřejném zasedání v Lucemburku dne 1. července 2009.
Podpisy.
Obsah

Právní rámec

Skutkový základ sporu

Řízení a návrhová žádání účastnic řízení

Právní otázky

K přípustnosti

– Argumenty účastnic řízení

– Závěry Soudu

K věci samé

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z porušení práva na obhajobu

– Argumenty účastnic řízení

– Závěry Soudu

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nedostatku odůvodnění

– Argumenty účastnic řízení

– Závěry Soudu

K žalobnímu důvodu vycházejícímu z nesprávného výkladu článků 87 ES a 88 ES, jakož i článku 14 nařízení č. 659/1999

– Argumenty účastnic řízení

– Závěry Soudu

K nákladům řízení
(
*1
) – Jednací jazyk: polština.