CELEX: 62002CJ0389
Valmisteverot
Vapautus kivennäisöljyverosta
Direktiivi 92/81/ETY
8 artiklan 1 kohdan c alakohta
Vesiliikenteen käsite

Finanzgericht Hamburg on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 16.10.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen
tuomioistuimeen 5.11.2002, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden
yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/81/ETY (EYVL L 316, s. 12) 8 artiklan 1 kohdan
c alakohdan tulkinnasta.
Tämä kysymys on esitetty Deutsche See-Bestattungs-Genossenschaft eG:n (jäljempänä Deutsche See) ja Hauptzollamt Kielin välisessä
asiassa, joka koskee kivennäisöljyjen valmisteveron soveltamista.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön oikeus
Direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Sen lisäksi, mitä direktiivissä 92/12/ETY säädetään yleisesti valmisteveron alaisten tuotteiden vapauttamisesta valmisteverosta
tiettyjen käyttötarkoitusten perusteella, jäsenvaltioiden on vapautettava yhdenmukaistetusta valmisteverosta jäljempänä luetellut
tuotteet edellytyksin, jotka jäsenvaltioiden on vahvistettava verovapautuksien oikean ja selkeän soveltamisen varmistamiseksi
sekä veropetosten, veron kiertämisen tai muiden väärinkäytösten estämiseksi,
– –
c)
kivennäisöljyt, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineina yhteisön aluevesillä muilla kuin yksityisillä huvialuksilla
tapahtuvassa vesiliikenteessä (kalastus mukaan luettuna).
Tässä direktiivissä ’yksityisellä huvialuksella’ tarkoitetaan alusta, jota luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö käyttää
sen omistajana, vuokraajana tai sen muulla tavoin käyttöönsä saaneena muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin ja erityisesti
muihin tarkoituksiin kuin vastiketta vastaan tai julkisten viranomaisten tarkoituksiin tapahtuviin matkustajien tai tavaroiden
kuljetuksiin taikka palvelujen suorituksiin.”
Kansallinen oikeus
Saksassa säädetään kivennäisöljyjen verottomasta käytöstä 21.12.1992 annetussa Mineralölsteuergesetz -nimisessä laissa (kivennäisöljyverosta
annettu Saksan laki, BGBl. 1992 I, s. 2150 ja 2185; jäljempänä MinöStG) sekä 15.9.1993 annetussa Minieralölsteuer-Durchführungsverordnung-nimisessä
asetuksessa (kivennäisöljyverolain täytäntöönpanoasetus, BGBl. 1993 I, s. 1602; jäljempänä MinöStV).
MinöStG:n 4 §:n 1 momentin 4 kohdassa säädetään tältä osin, että jollei saman lain 12 §:stä muuta johdu, verotonta kivennäisöljyä
saadaan käyttää moottorin polttoaineena tai lämmitykseen aluksilla, joita käytetään yksinomaan kaupallisessa vesiliikenteessä
ja siihen liittyvissä avustavissa tehtävissä, kuten luotsi-, hinaus- tai muissa senkaltaisissa palveluissa ja omaan lukuun
suoritettavassa liikenteessä, viranomais- tai sotilasaluksilla, meripelastusaluksilla sekä aluksilla, joita käytetään ammattimaiseen
kalastukseen.
Bundesfinanzhof (Saksa) on tulkinnut käsitettä kaupallinen vesiliikenne vakiintuneessa oikeuskäytännössään siten, että se
kattaa pelkästään henkilöiden ja esineiden kuljetuksen vesitse. MinöStG:n 4 §:n 1 momentin 4 kohdassa tarkoitettu kaupallinen
vesiliikenne on siis kysymyksessä vain silloin, kun itse vesiliikenne on elinkeinotoiminnan välittömänä tarkoituksena.
Asetuksen antaja on sulkenut MinöStG:n 31 §:n 2 momentin 5 kohtaan sisältyvän valtuutuksen nojalla MinöStV:n 17 §:n 5 momentissa
MinöStG:n 4 §:n 1 momentin 4 kohdassa tarkoitettujen alusten joukosta tietyt vesikulkuneuvot. MinöStV:n 17 §:n 5 momentin
1 kohdassa säädetään, että muun muassa hautauspalveluja tarjoavien yritysten ja samankaltaisiin tarkoituksiin käytettävät
alukset eivät ole MinöStG:n 4 §:n 1 momentissa tarkoitettuja aluksia, joten verottomuus ei koske niissä moottorin polttoaineena
ja lämmitykseen käytettäviä polttoaineita.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
Deutsche See on hautauspalveluja tarjoava yritys. Sillä on ulkomerellä järjestettäviä merihautauksia varten käytössään kolme
alusta, MS Mira, MS Aries ja MS Pollux. Se pyysi Hauptzollamt Kieliltä (Kielin tullitoimipaikka)1.8.2000 päivätyllä kirjeellään
lupaa saada käyttää valmisteverotonta kivennäisöljyä aluksillaan.
Hauptzollamt Kiel hylkäsi pyynnön 21.8.2000 tekemällään päätöksellä sillä perusteella, että aluksilla polttoaineena käytettävän
kivennäisöljyn verottomuus ei koske MinöStV:n 17 §:n 5 momentin 1 kohdan mukaan hautauspalveluja tarjoavia yrityksiä.
Deutsche See väitti tästä päätöksestä tekemässään oikaisuvaatimuksessa, että MinöStV:n 17 §:n 5 momentissa hautauspalveluja
tarjoavien yritysten suhteen tehty poikkeaminen kivennäisöljyn verovapaudesta ei ole yhdenmukainen direktiivin 92/81  8 artiklan
1 kohdan c alakohdan kanssa. Direktiivin mukaan verottomuuden ulkopuolelle jää ainoastaan kivennäisöljyn käyttäminen yksityisillä
huvialuksilla tapahtuvassa veneilyssä. Deutsche Seen kaltaisen hautauspalveluja tarjoavan yrityksen alukset eivät kuulu yksityisillä
huvialuksilla tapahtuvan vesiliikenteen käsitteen alaan, koska sen hautajaisaluksia käytetään kaupallisessa tarkoituksessa
eli vastiketta vastaan tapahtuviin matkustajien kuljetuksiin ja palvelujen suorituksiin.
Hauptzollamt Kiel hylkäsi oikaisuvaatimuksen 26.9.2000 tekemällään päätöksellä todeten, että MinöStG:n 4 §:n 1 momentin 4 kohdan
mukaan yksinomaan kaupallisessa vesiliikenteessä käytettävien alusten polttoaineet ovat verottomia. Koska Deutsche Seen yritystoiminnan
tarkoituksena ei ole henkilöiden tai tavaroiden kaupallinen kuljetus, vaan merihautauksien suorittaminen, verottomuus ei tule
kysymykseen.
Deutsche See nosti 12.10.2000 tästä päätöksestä kanteen Finanzgericht Hamburgissa ja vaati ensinnäkin, että vastaajan tämä
päätös ja 21.8.2000 tekemä päätös kumotaan, ja toiseksi, että Hauptzollamt Kiel velvoitetaan antamaan sille lupa käyttää verotonta
kivennäisöljyä kantajan aluksilla.
Finanzgericht Hamburgin mukaan Deutsche Seellä ei ole kansallisen oikeuden säännösten perusteella oikeutta käyttää verotonta
kivennäisöljyä merihautausten suorittamiseen käyttämillään aluksilla. Riidanalaisen asian oikeudellinen arviointi on direktiivin
92/81 valossa kuitenkin sikäli epäselvää, että yhteisöjen lainsäätäjä ei ole määritellyt käsitettä ”yhteisön aluevesillä – –
tapahtuva vesiliikenne”. Direktiivin 92/81/ETY 8 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisessa alakohdassa määritellään vain käsite
”yksityinen huvialus”.
Direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdan toisen alakohdan mukaisen ”yksityisen huvialuksen” määritelmän perusteella
Finanzgericht Hamburg päätyy siihen, että saman säännöksen ensimmäisessä alakohdassa oleva käsite ”yhteisön aluevesillä – –
tapahtuva vesiliikenne” on laajempi kuin MinöStG:n 4 §:n 1 momentin 4 kohdassa oleva käsite ”kaupallinen vesiliikenne”, sellaisena
kuin Bundesfinanzhof on sitä tulkinnut.
Finanzgericht Hamburg katsoo, että Deutsche Seen järjestämissä merihautauksissa on selvästi kysymys palvelujen suorittamisesta
vastiketta vastaan ja että sen niissä käyttämiä aluksia käytetään yksiselitteisesti kaupallisiin tarkoituksiin. Sellaiset
alukset kuuluvat näin ollen Finanzgericht Hamburgin mukaan direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuun
käsitteeseen ”yhteisön alueella – – tapahtuva vesiliikenne”.
Finanzgericht Hamburg on päättänyt tässä tilanteessa lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan
ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitettuna vesiliikenteenä pidettävä
yhteisön aluevesillä tapahtuvaa liikennöintiä vesikulkuneuvoilla, joita käytetään muihin kuin yksityisiin ei-kaupallisiin
tarkoituksiin?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
Esitettyyn kysymykseen vastaamista varten on todettava, että direktiivillä 92/81 pyritään, kuten sen kolmannesta ja viidennestä
perustelukappaleesta käy ilmi, yhtäältä vahvistamaan yhteiset määritelmät kivennäisöljyjen ryhmään kuuluville tuotteille,
jotka ovat yleisen valmisteverojärjestelmän alaisia, ja toisaalta säätämään näiden tuotteiden osalta tietyistä, yhteisön tasolla
pakollisista vapautuksista.
Näistä perustelukappaleista sekä direktiivin 92/81 nimikkeestä käy ilmi, että näiden yhteisten määritelmien ja säädettyjen
vapautusten tarkoituksena on edistää sisämarkkinoiden toimivuutta ja ottaa yhteisön tasolla käyttöön kivennäisöljyjen valmisteverojen
rakenteiden yhdenmukaistettu järjestelmä.
Näin ollen direktiivillä 92/81 säänneltyjä tuotteita koskevia määritelmiä ja niitä koskevia vapautuksia on tulkittava itsenäisesti
kysymyksessä olevien säännösten sanamuoto ja direktiivillä tavoitellut päämäärät huomioon ottaen.
Näiden vapautusten tällaiseen itsenäiseen tulkintaan on päädyttävä sitä suuremmasta syystä siksi, että direktiivin 92/81
8 artiklan 1 kohdassa, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa C‑346/97, Braathens, 10.6.1999 antamassaan tuomiossa
(Kok. 1999, s. I‑3419, 31 kohta), jäsenvaltioille asetetaan velvollisuus olla saattamatta yhdenmukaistetun valmisteveron alaiseksi
moottoripolttoainetta, jota käytetään tiettyihin tässä säännöksessä lueteltuihin toimintoihin.
Näiden vapauttamisvelvollisuuksien erilainen tulkinta kansallisella tasolla ei ainoastaan haittaisi yhteisön sääntelyn päämäärien
saavuttamista ja vaarantaisi oikeusvarmuutta, vaan toisi mukanaan vaaran kyseisten talouden toimijoiden erilaisesta kohtelusta.
Direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäisen alakohdan mukaan yhdenmukaistetusta valmisteverosta on vapautettu
”kivennäisöljyt, jotka toimitetaan käytettäviksi moottoripolttoaineina yhteisön aluevesillä – – tapahtuvassa vesiliikenteessä”.
Tämän säännöksen mukaan ainoana poikkeuksena on, että tätä vapautusta ei sovelleta kivennäisöljyihin, joita käytetään ”yksityisillä
huvialuksilla” tapahtuvassa vesiliikenteessä. Saman c alakohdan toisessa alakohdassa määritellään käsite ”yksityinen huvialus”
alukseksi, jota käytetään muihin kuin kaupallisiin tarkoituksiin.
Tästä seuraa, että kaikki kaupallisissa tarkoituksissa suoritettavat vesiliikennetoimet kuuluvat direktiivin 92/81  8 artiklan
1 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetyn, yhdenmukaistetusta valmisteverosta tehdyn vapautuksen soveltamisalaan.
Tätä tulkintaa vahvistaa vielä yhteisöjen lainsäätäjällä ollut tahto määritellä huolella yksityisen huvialuksen käsite direktiivin
92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ja täsmentää samalla tämän käsitteen soveltamisala suhteessa sellaisiin palvelujen
suorituksiin, joissa alusta käytetään vastiketta vastaan.
Direktiivin 8 artiklan 1 kohdan c alakohdassa ei tehdä mitään eroa kysymyksessä olevan vesiliikenteen tarkoituksen perusteella.
Nimittäin kilpailun vääristymät, jotka direktiivin säännöksillä on määrä välttää, voivat ilmetä kysymyksessä olevan kaupallisen
vesiliikenteen lajista riippumatta.
Tähän on lisättävä, että jos yhteisöjen lainsäätäjä olisi halunnut sulkea yksityisellä huvialuksella tapahtuvan vesiliikenteen
lisäksi tietynlaiset kaupallisluonteisen vesiliikenteen lajit vapautuksen ulkopuolelle, sellainen tämän vapautuksen rajoittaminen
olisi täytynyt ilmaista nimenomaisesti direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohdan ensimmäisessä alakohdassa.
Edellä olevan johdosta on todettava, että ensimmäisessä alakohdassa suluissa oleva käsite ”kalastus mukaan lukien” on katsottava
pelkäksi täsmennykseksi kaupallisen vesiliikenteen osalta säädetyn vapautuksen tarkoituksesta.
Pääasiassa on riidatonta, että Deutsche Seen suorittamat vesiliikennetoimet ovat vastiketta vastaan tapahtuvia palvelujen
suorituksia. Nämä vesiliikennetoimet eivät kuulu niiden kaupallisen luonteen takia yksityisiä huvialuksia koskevan poikkeuksen
piiriin, joten vapautus kattaa ne.
Tällaisessa tilanteessa esitettyyn kysymykseen on vastattava, että direktiivin 92/81  8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava
siten, että käsite ”yhteisön aluevesillä muilla kuin yksityisillä huvialuksilla tapahtuva vesiliikenne (kalastus mukaan lukien)”
käsittää kaikki vesiliikenteen muodot kulloisenkin matkan tarkoituksesta riippumatta, jos se tapahtuu kaupallisessa tarkoituksessa.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi.
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä
olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on ratkaissut Finanzgericht Hamburgin 16.10.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
Kivennäisöljyjen valmisteverojen rakenteiden yhdenmukaistamisesta 19 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin
92/81/ETY 8 artiklan 1 kohdan c alakohtaa on tulkittava siten, että käsite ”yhteisön aluevesillä muilla kuin yksityisillä
huvialuksilla tapahtuva vesiliikenne (kalastus mukaan lukien)” käsittää kaikki vesiliikenteen muodot kulloisenkin matkan tarkoituksesta
riippumatta, jos se tapahtuu kaupallisessa tarkoituksessa.
Jann
Rosas
La Pergola
Silva de Lapuerta
Lenaerts
Julistettiin Luxemburgissa 1 päivänä huhtikuuta 2004.
R. Grass
P. Jann
kirjaaja
ensimmäisen jaoston puheenjohtaja
–
Oikeudenkäyntikieli: saksa.