CELEX: 62002CJ0110
Portugalijos vyriausybės pagalba kiaulių augintojams
Paskelbtos nesuderinama su bendrąja rinka pagalbos grąžinimui skirta pagalba
Tarybos sprendimas paskelbti tokią pagalbą suderinamą su bendrąja rinka
Neteisėtumas
EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa

Pagal EB sutarties 230 straipsnį pareikštu ieškiniu, kurį Teisingumo Teismo sekretoriatas gavo 2002 kovo 25 dieną, Europos
Bendrijų Komisija prašo panaikinti 2002 m. sausio 21 d. Tarybos sprendimą 2002/114/EB dėl leidimo Portugalijos vyriausybei
suteikti pagalbą kiaulių augintojams, kurie buvo 1994 m. bei 1998 m. suteiktos pagalbos gavėjai (OL L 43, p. 18, toliau –
ginčijamas sprendimas).
2002 m. rugsėjo 16 d. ir 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimis Portugalijos Respublikai ir Prancūzijos Respublikai
buvo leista įstoti į bylą Tarybos pusėje, o pastarajai buvo leista pateikti savo pastabas tik per žodinę proceso dalį, jeigu
ji įvyktų.

Teisinis pagrindas
EB sutarties 88 straipsnio 2 ir 3 dalys numato:
„2. Jei, paprašiusi suinteresuotas šalis pateikti savo pastabas, Komisija nustato, jog tam tikra valstybės ar iš jos išteklių
teikiama pagalba yra pagal 87 straipsnį nesuderinama su bendrąja rinka, arba kad tokia pagalba netinkamai naudojama, ji priima
sprendimą, reikalaujantį, kad atitinkama valstybė narė per Komisijos nustatytą laiką tokią pagalbą panaikintų ar pakeistų.
Jei atitinkama valstybė narė per nustatytą laiką neįvykdo tokio sprendimo, Komisija ar kita suinteresuota valstybė, nukrypdama
nuo 226 ir 227 straipsnių nuostatų, gali šį klausimą perduoti tiesiogiai Teisingumo Teismui.
Kurios nors valstybės narės prašymu, Taryba, nukrypdama nuo 87 straipsnio nuostatų arba 89 straipsnyje numatytų reglamentų,
gali vieningai nuspręsti, kad tam tikra tos valstybės teikiama ar teiktina pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai, jei toks
sprendimas pateisinamas išimtinėmis aplinkybėmis. Jei dėl paminėtos pagalbos Komisija jau yra pradėjusi šios straipsnio dalies
pirmojoje pastraipoje nurodytą procedūrą, atitinkamai valstybei pateikus Tarybai prašymą toji procedūra sustabdoma, kol Taryba
pareiškia savo požiūrį.
Tačiau jei Taryba per tris mėnesius po minėto prašymo pateikimo savo požiūrio nepareiškia, sprendimą priima Komisija.
3. Apie visus ketinimus suteikti ar pakeisti pagalbą Komisija turi būti laiku informuojama, kad ji galėtų pateikti savo pastabas.
Jei Komisija mano, kad tokie ketinimai pagal 87 straipsnį yra nesuderinami su bendrąja rinka, ji nedelsdama pradeda šio straipsnio
2 dalyje nustatytą procedūrą. Atitinkama valstybė narė savo pasiūlytų priemonių neįgyvendina tol, kol nepriimamas galutinis
sprendimas.“

Ginčijamas sprendimas ir jo aplinkybės
Pagal 1994 m. gegužės 24 d. įstatymą-dekretą (decreto-lei) Nr. 146/94 (1994 m. gegužės 24 d.
Diário da República
I, serija A, Nr. 120, toliau – 1994 m. įstatymas-dekretas) Portugalijos Respublika nustatė pagalbos schemą, visų pirma, dėl
kredito linijos suteikimo intensyvios gyvulininkystės sektoriaus įmonių įsiskolinimams padengti, antra – dėl kredito linijos
suteikimo kiaulininkystei atgaivinti. Apie šią pagalbos schemą Komisijai pranešta nebuvo.
Remdamasi EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies pirmąja pastraipa, 1999 m. lapkričio 25 d. Komisija priėmė sprendimą 2000/200/EB
dėl Portugalijos įgyvendinamos pagalbos schemos intensyvios gyvulininkystės sektoriaus įsiskolinimams padengti ir kiaulininkystei
atgaivinti (OL L 66, 2000, p. 20). Pagal jo 1 straipsnio 1 dalį kredito linija intensyvios gyvulininkystės sektoriaus įmonių
įsiskolinimams padengti pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka tuo atveju, kai šios kredito linijos subsidijos ekvivalentas,
sudėtas su gauta pagalba investicijoms, viršija 35 % mažiau palankiose ūkininkauti žemės ūkio vietovėse. To paties straipsnio
2 dalis nurodo, kad kredito linija kiaulininkystei atgaivinti yra nesuderinama su bendrąja rinka. Neteisėtai suteiktos pagalbos
kartu su palūkanomis išieškojimas iš jos gavėjų buvo nurodytas šio sprendimo 3 straipsnyje.
Be to, Portugalijos Respublika 1999 m. sausio 4 d. įstatymu-dekretu (decreto-lei) Nr. 4/99 (1999 m. sausio 4 d.
Diário da República
I, serija A, Nr. 2, toliau – 1999 m. įstatymas-dekretas) nustatė kiaulininkystės sektoriaus įmonių, užsiimančių gamyba, penėjimu
ir apdirbimu uždarame procese, kai kurių paimtų paskolų grąžinimo termino atidėjimą vieneriems metams bei šių įmonių trumpalaikį
finansavimą lengvatinių paskolų priemonėmis. Nors apie šias priemones Komisijai buvo pranešta, jos įgyvendintos dar iki Komisijos
pasisakymo jų atžvilgiu.
Ši pagalba buvo pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka ir jos išieškojimas nurodytas 2000 m. spalio 4 d. Komisijos sprendimu
2001/86/EB dėl Portugalijos įgyvendintos pagalbos schemos kiaulininkystės sektoriuje (OL L 29, 2001, p. 49).
2001 m. lapkričio 23 d. Portugalijos Respublika paprašė Europos Sąjungos Tarybą, remiantis EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies
trečiąja pastraipa, priimti „sprendimą leisti suteikti pagalbą Portugalijos kiaulių augintojams, turintiems grąžinti 1994
m. bei 1998 m. gautą pagalbą, ir (paskelbti) šią pagalbą suderinamą su bendrąja rinka“.
Patenkindama šį prašymą Taryba priėmė ginčijamą sprendimą, kurio 1 straipsnyje numatyta:
„Portugalijos vyriausybės ypatinga pagalba Portugalijos kiaulininkystės sektoriui, suteikiant 1999 m. lapkričio 25 d. ir 2000
m. spalio 4 d. Komisijos sprendimuose numatytiems gavėjams maksimalią 16,3 milijonų eurų dydžio pagalbą, lygią sumoms, kurias
gavėjai pagal šiuos sprendimus turi grąžinti, yra suderinama su bendrąja rinka.“ (Neoficialus vertimas)
Nurodžius išimtines aplinkybes ir Portugalijos kiaulininkystės sektoriaus ypatybes, paskatinusias Portugalijos Respubliką
priimti 1994 m. bei 1999 m. įstatymus-dekretus, ginčijamo sprendimo motyvų 9 punkte nurodoma, jog pagal šiuos įstatymus-dekretus
nustatyta pagalba „<...> kaip tai įrodo prekybos plėtra, neturėjo ypatingo poveikio valstybių narių tarpusavio prekybai, ir
todėl konkurencijos neiškraipė“. (Neoficialus vertimas)
Ginčijamo sprendimo 12–14 konstatuojamose dalyse numatyta:
„12) 1999 m. lapkričio 25 d. ir 2000 m. spalio 4 d. sprendimuose Komisija nurodė, kad nagrinėjamos priemonės yra nesuderinamos
su bendrąja rinka. Taikydamos šiuos sprendimus, Portugalijos valdžios institucijos pradėjo suteiktos pagalbos išieškojimo
procedūrą.
13) Vis dėlto suteiktos pagalbos grąžinimas komplikuoja daugelio gavėjų ekonominį gyvybingumą ir kai kuriuose regionuose sukeltų
labai neigiamų socialinių pasekmių, kadangi 50 % kiaulių koncentruojasi mažiau kaip 5 % teritorijos plote.
14) Dėl egzistuojančių išimtinių aplinkybių išimties tvarka ir tiek, kiek tai reikalinga sutrikusią situaciją ištaisyti, šio
sprendimo nurodytomis sąlygomis toji pagalba yra suderinama su bendrąja rinka.“ (Neoficialus vertimas)

Dėl ieškinio
Grįsdama savo ieškinį, Komisija nurodo penkis pagrindus atitinkamai dėl Tarybos kompetencijos nebuvimo, procedūros pažeidimo
ir piktnaudžiavimo įgaliojimais, EB sutarties bei įvairių bendrųjų principų pažeidimo, akivaizdžios vertinimo klaidos ir ginčijamo
sprendimo motyvacijos nebuvimo.

Dėl pirmojo ieškinio pagrindo
Šalių argumentai
Kaip pirmą pagrindą Komisija nurodo, kad Taryba neturėjo kompetencijos priimti ginčijamą sprendimą. Šiuo klausimu jos samprotavimai
yra dėstomi dviem etapais.
Visų pirma Komisija teigia, kad ginčijamas sprendimas turi tokių pačių pasekmių, kurias turėtų sprendimų 2000/200 ir 2001/86
atšaukimas ar jų panaikinimas. Šiais sprendimais Komisija pagal 1994 m. ir 1999 m. įstatymus-dekretus išmokėtą pagalbą paskelbė
nesuderinamą su bendrąja rinka ir nurodė jos išieškojimą.
Suteikdamas teisę susijusiems Portugalijos gyvulių augintojams išmokėti pagalbą lygią tai, kurią jie turėtų grąžinti pagal
Komisijos minėtus sprendimus, ginčijamas sprendimas panaikintų pastarųjų pasekmes. Iš tikrųjų jis užkirstų kelią Komisijos
paskelbtos nesuderinama su bendrąja rinka pagalbos veiksmingam panaikinimui bei pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 punkto
pirmą pastraipą reikalaujamos pradinės padėties atkūrimui, siekiant apsaugoti rinką nuo konkurencijos iškraipymo.
Komisijos teigimu, ginčijamu sprendimu realiai iš naujo patvirtinama pirminė pagalba, kuri anksčiau Komisijos buvo paskelbta
nesuderinama.
Antra, Komisija teigia, jog iš EB sutarties 88 straipsnio matyti, kad Sutartimi buvo siekiama jai suteikti išimtinę teisę
valstybės pagalbos kontrolės bei administravimo atžvilgiu. Tai paaiškinama faktu, kad tik visiškai nepriklausoma nuo valstybių
narių institucija gali objektyviai ir nešališkai kontroliuoti pastarųjų nustatytas pagalbos priemones bei užtikrinti, kad
konkurencija nebūtų iškraipyta tiek, kiek tai prieštarautų bendrajam interesui.
Pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį Tarybai suteikti įgaliojimai yra išimtinio pobūdžio bendrųjų teisės normų atžvilgiu.
Tai patvirtina ir šios nuostatos trečios pastraipos formuluotė, kurioje daroma nuoroda į „išimtines aplinkybes“, ir ketvirtoji
pastraipa, nustatanti terminą, per kurį valstybės narės prašymas sustabdo Komisijos pradėtą procedūrą, o jam pasibaigus, pastaroji
atgauna savo įgaliojimą „priimti sprendimą“, t. y. galutinai nuspręsti dėl atitinkamos pagalbos. Tokio įgaliojimo priimti
sprendimą, kuris ribotą laikotarpį turėtų pirmenybę Komisijos sprendimo atžvilgiu, suteikimas Tarybai apskritai neturėtų prasmės,
jeigu Tarybos sprendimas visais atvejais būtų viršesnis Komisijos sprendimo atžvilgiu.
Komisijos nuomone, iš viso to matyti, kad pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą Taryba neturi kompetencijos
priimti sprendimą, jeigu Komisijos sprendimu pagalba buvo paskelbta nesuderinama su bendrąja rinka. Šiuo atveju Taryba neturi
kompetencijos panaikinti tokio Komisijos sprendimo pasekmių, leisdama suteikti pagalbą, skirtą kompensuoti paskelbtos nesuderinama
pagalbos, kurią pagal tą patį sprendimą jos gavėjai turi grąžinti, grąžinimą.
Taryba, visų pirma, teigia, kad Komisijos samprotavimai grindžiami tik prielaida, jog ginčijamas sprendimas panaikintų ar
atšauktų sprendimus 2000/200 ir 2001/86. Tačiau ginčijamas sprendimas neneigia šiuose sprendimuose numatytos pareigos grąžinti,
kadangi – priešingai – tik visiškas jų įgyvendinimas ir su juo susijusios ekonominės bei socialinės pasekmės paskatino Tarybą
patvirtinti naują pagalbą, kurią Portugalijos Respublika pasisiūlė suteikti.
Naujos pagalbos kvalifikavimas iš tikrųjų priklauso nuo formalaus ir objektyvaus įvertinimo. Šiuo atveju ginčijamu sprendimu
patvirtinta pagalba yra nauja, pagal kitą nei 1994 m. ir 1999 m. įstatymų-dekretų nacionalinę nuostatą suteikta išmoka, atitinkanti
kitas nei šių įstatymų-dekretų pagrindu suteiktai pagalbai taikomas tinkamumo bei mokėjimo sąlygas.
Taryba teigia, kad aplinkybė, jog ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalba yra nauja pagalba, taip pat kyla ir iš 1999 m. kovo
22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL L 83, p.
1) 1 straipsnyje pateikto „naujos pagalbos“ apibrėžimo, pagal kurį ji yra „pagalbos schemos ir individuali pagalba, kuri nėra
egzistuojanti pagalba, įskaitant egzistuojančios pagalbos pakeitimus“. Iš tikrųjų „esamos“ pagalbos sąvoka reiškia, kad nagrinėjama
pagalba jau buvo patvirtinta, o to tikrai nėra pagalbos, susijusios su ginčijamu sprendimu, atveju.
Be to, Reglamento Nr. 659/1999 11 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa, numatanti galimybę įgalioti valstybę narę suderinti
neteisėtos pagalbos išieškojimą su skubios pagalbos išmokėjimu suinteresuotajai įmonei, taip pat patvirtina galimybę priimti
skirtingus sprendimus dėl viena po kitos valstybės pagalbos, suteiktos tiems patiems subjektams. Tai matyti ir iš Bendrijos
teismų praktikos, kurioje netiesiogiai buvo pripažinta, jog Komisija gali susieti naujos, paskelbtos suderinama, pagalbos
išmokėjimą su ankstesnės, pripažintos nesuderinama, pagalbos išieškojimu (1995 m. rugsėjo 13 d. Pirmosios instancijos teismo
sprendimas
TWD prieš Komisiją
, T-244/93 ir T-486/93, Rink
.
p. II-2265 ir 1997 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas
TWD prieš Komisiją
, C‑355/95 P, Rink
.
p. I-2549).
Galiausiai Taryba tvirtina, kad nei Komisijos sprendimai, skelbiantys pagalbą nesuderinamą su bendrąja rinka, nei joks kitas
tekstas nedraudžia tokios pagalbos gavėjams anksčiau ar vėliau gauti kitą pagalbą. Visais atvejais turi būti laikomasi kiekvienos
viena po kitos suteiktos pagalbos individualaus nagrinėjimo principo (2000 m. lapkričio 23 d. Sprendimo
Wirtshaftsvereinigung Stahl ir kiti prieš Komisiją
, C-441/97 P, Rink. p. I-10293, 55 punktas). Jeigu ginčijamas sprendimas, kuriuo pagalba buvo patvirtinta, nebūtų priimtas,
Portugalijos Respublika apie šią pagalbą būtų pranešusi Komisijai, turėjusiai ją įvertinti ir priimti sprendimą.
Antra, dėl EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies taikymo srities Taryba teigia, kad šios nuostatos ketvirtoje pastraipoje minimas
trijų mėnesių terminas yra numatytas tik dėl sustabdymo. Todėl Taryba gali patvirtinti susijusią pagalbą netgi po termino
pabaigos.
Dėl tokiu atveju galimo prieštaravimo tarp ankstesnio Komisijos sprendimo, konstatuojančio pagalbos nesuderinamumą su bendrąja
rinka, ir vėlesnio šią pagalbą patvirtinančio Tarybos sprendimo pastaroji teigia, kad pagal prieštaraujančių normų, tarp kurių
nėra hierarchijos, atveju taikomą principą vėlesnė norma keičia ankstesnę.
Portugalijos Respublika iš esmės pritaria Tarybos vertinimui. Ginčijamu sprendimu patvirtinta pagalba yra nauja, skirtinga
nei pagal 1994 m. ir 1999 m. įstatymus-dekretus suteikta pagalba, ir apie ją Komisijai buvo pranešta. Ši valstybė narė papildomai
nurodo, kad EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje numatyta aplinkybė dėl Tarybos įgaliojimo priimti sprendimą
ne tik dėl „teiktinos“, bet ir dėl „teikiamos“ pagalbos patvirtina, jog Taryba turi teisę patvirtinti pagalbą, net jei dėl
jos Komisija jau yra priėmusi sprendimą. Galiausiai iš to paties straipsnio 3 dalies matyti, kad kiekvienas pagalbos teikimas
reikalauja Komisijos išankstinio įvertinimo, todėl pagalba gali būti suteikta, jeigu šiuo klausimu Komisija priėmė teigiamą
sprendimą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Siekiant priimti sprendimą dėl Komisijos pirmojo ieškinio pagrindo, kuriuo ji grindžia savo ieškinį, reikia nustatyti, visų
pirma, ar, pastarosios tvirtinimu, EB sutarties 88 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad jeigu Komisija priėmė
sprendimą, konstatuojantį valstybės pagalbą nesuderinamą su bendrąja rinka, Taryba pagal šios nuostatos 3 dalį nebegali priimti
sprendimo, kuriuo ta pati pagalba būtų pripažinta suderinama su bendrąja rinka.
Šiuo klausimu visų pirma primintina, kad Sutarties 88 straipsnyje numatant šiai institucijai pagalbos nuolatinio vertinimo
ir kontrolės teisę siekiama, kad pagalba būtų pripažįstama nesuderinama su bendrąja rinka, kontroliuojant Teisingumo Teismui
ir Pirmosios instancijos teismui, pagal tam tikrą procedūrą, už kurios įgyvendinamą atsako Komisija. Taigi EB sutarties 87
ir 88 straipsniai pastarajai suteikia pagrindinį vaidmenį pripažįstant pagalbos nesuderinamumą su bendrąja rinka (žr.,
inter alia
, 1991 m. spalio 21 d. Sprendimo
Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires ir Syndicat national des négociants et transformateurs
de saumon
, C-354/90, Rink. p. I-5505, 9 ir 14 punktus).
Toliau pažymėtina, kad iš pačios EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečios pastraipos formuluotės matyti, jog šioje nuostatoje
numatytas išimtinis ir ypatingas atvejis (1978 m. spalio 12 d. Sprendimas
Komisija prieš Belgiją
156/77, Rink. p. 1881, 16 punktas). Pagal šią nuostatą „kurios nors valstybės narės prašymu“ Taryba, „nukrypdama nuo 87 straipsnio
nuostatų arba 89 straipsnyje numatytų reglamentų“ gali vieningai nuspręsti, kad tam tikra tos valstybės teikiama ar teiktina
pagalba neprieštarauja bendrajai rinkai, jei toks sprendimas pateisinamas „išimtinėmis aplinkybėmis“.
Darytina išvada, kad pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą Tarybai suteikti įgaliojimai, Komisijos
teigimu, yra aiškiai išimtinio pobūdžio.
Tokiomis aplinkybėmis pripažintina, kad EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečios ir ketvirtos pastraipų nuostatos, pagal
kurias, pirma, valstybės narės kreipimasis į Tarybą trims mėnesiams sustabdo Komisijos pradėtą tyrimą, ir, antra, per šį terminą
Tarybai nepriėmus sprendimo, pastarąjį priima Komisija, parodo, jog praėjus nustatytam terminui Taryba daugiau nebeturi kompetencijos
pagal minėtų nuostatų trečiąją pastraipą priimti sprendimo dėl atitinkamos pagalbos. Taip išvengiama prieštaraujančių sprendimų
priėmimo.
Tarybos kompetencijos ribojimo laiko atžvilgiu nustatymas, kai Komisija pradėjusi procedūrą pagal EB sutarties 88 straipsnio
2 dalies pirmą pastraipą, tačiau dar nepriėmusi sprendimo, skelbiančio pagalbą nesuderinamą su bendrąja rinka, bei aplinkybė,
jog Komisija, pasibaigus trijų mėnesių terminui, nustatytam šios nuostatos ketvirtoje pastraipoje, vienintelė turi kompetenciją
priimti sprendimą dėl atitinkamos pagalbos, taip pat parodo, kad jeigu prieš Komisijos sprendimo pripažinti nagrinėjamą pagalbą
nesuderinamą su bendrąja rinka priėmimą ir pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą numatytos procedūros
užbaigimą atitinkama valstybė narė nepateikė Tarybai jokio prašymo pagal tos pačios nuostatos trečiąją pastraipą, Taryba daugiau
nebegali vykdyti jai suteiktų išimtinių įgaliojimų pagal minėtą trečiąją pastraipą tam, kad tokią pagalbą paskelbtų suderinamą
su bendrąja rinka.
Šiuo paskutiniu klausimu pastebėtina, kad byloje
Komisija prieš Tarybą
(1996 m. vasario 29 d. sprendimas C-122/94, Rink
.
p. I-881) Tarybos ginčijamas sprendimas nebuvo priimtas po Komisijos sprendimo paskelbti pagalbą nesuderinamą su bendrąja
rinka, pastaroji šiuo atveju apsiribojo teiginiu, jog pagal EB sutarties 88 straipsnio 3 dalį nagrinėjamas projektas dėl pagalbos
buvo nesuderinamas su bendrąja rinka, ir pradėjo procedūrą, numatytą šio straipsnio 2 dalies pirmojoje pastraipoje.
Galiausiai pažymėtina, kad šios bylos 32 ir 33 punktuose pateiktas aiškinimas, leidžiantis išvengti Komisijos bei Tarybos
vienas po kito prieštaraujančių sprendimų dėl tos pačios valstybės pagalbos priėmimo, padeda apsaugoti, pasak teisingos Komisijos
pastabos, teisinį tikrumą. Taip pat šiuo atveju ypač svarbu priminti, kad tai, jog administracinis sprendimas, pasibaigus
protingiems apskundimo terminams arba išnaudojus teisines gynybos priemones, tampa galutinis, taip pat prisideda prie minėto
teisinio tikrumo (2004 m. sausio 13 d. Sprendimo
Kühne & Heitz
, C-453/00, nepaskelbto Rinkinyje, 24 punktas).
Dėl Portugalijos vyriausybės argumento, kad pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą Tarybai taip pat
suteikiama teisė priimti sprendimą dėl „teikiamos“ pagalbos, o pagal to paties straipsnio 3 dalį kiekvienos pagalbos „teikimas“
aiškiai reikalauja, jog prieš tai Komisija būtų dėl jos būtų priėmusi sprendimą, todėl Taryba turi teisę priimti sprendimą
dėl pagalbos, dėl kurios Komisija yra priėmusi ankstesnį sprendimą, konstatuotina, kad ji prieštaringai aiškina nuostatas.
Iš tikrųjų tuo pačiu metu negalima teigti, kad „teikiama“ pagalba pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies trečiąją pastraipą
gali būti tik ta pagalba, kuri, taikant EB sutarties 87 straipsnio nuostatas, Komisijos turėjo būti paskelbta suderinama su
bendrąja rinka, ir kad vėliau, nukrypdama nuo šių nuostatų, Taryba turi teisę tą pačią pagalbą paskelbti suderinamą su bendrąja
rinka.
Antra, Teisingumo Teismas turi nuspręsti, ar dėl aplinkybės, kad Taryba nėra kompetentinga spręsti klausimo dėl valstybės
pagalbos pripažinimo suderinama su bendrąja rinka, jei šios pagalbos atžvilgiu Komisija yra priėmusi galutinį sprendimą, Taryba,
Komisijos tvirtinimu, taip pat neturi kompetencijos priimti sprendimo dėl pagalbos, skirtos kompensuoti neteisėtos pagalbos,
anksčiau Komisijos sprendimu paskelbtos nesuderinama, gavėjams šiuo sprendimu nurodytą jos grąžinimą.
Šiuo atveju pažymėtina, visų pirma, kad priešingai, nei teigia Taryba, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo praktiką negalima
padaryti išvados, jog esant tokiai pagalbai, Bendrijos institucijos gali priimti sprendimą, neatsižvelgdamos į Komisijos sprendimą,
kuriuo anksčiau suinteresuotiems asmenims suteikta pagalba pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka.
Iš tiesų Teisingumo Teismas yra nusprendęs priešingai: kai Komisija nagrinėja valstybės pagalbos suderinamumą su bendrąja
rinka, ji turi atsižvelgti į visas svarbias aplinkybes, prireikus – į ankstesniame sprendime nagrinėtąsias bei į šiame sprendime
valstybei narei nustatytas pareigas (žr.,
inter alia
, 1991 m. spalio 3 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C-261/89, Rink. p. I-4437, 20 punktą ir minėto sprendimo
TWD prieš Komisiją
26 punktą). Teisingumo Teismas iš to padarė išvadą, kad jei Komisijai nebuvo pateiktas joks naujas įrodymas, leidžiantis
nustatyti, ar nagrinėjamai pagalbai gali būti taikoma Sutartyje numatyta išimtis, ji savo sprendimą gali pagrįsti ankstesniame
sprendime nustatytu įvertinimu, neatsižvelgdama į jame nustatytą sąlygą (žr. sprendimo
Italija prieš Komisiją
23 punktą).
Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad pereinamoji tvarka, turinti  valstybės pagalbos schemos, nepraneštos Komisijai
ir jos sprendimu paskelbtos nesuderinama su Bendrijos teise, tačiau nenurodytos išieškoti, pasekmių, kiek tai įmanoma, turi
būti aiškinama taip, kad padėtų užtikrinti atitiktį šiam sprendimui, tai yra ta prasme, kad tokia pereinamoji tvarka neleistų
suteikti naujos valstybės pagalbos po to, kai Komisija minėtu sprendimu panaikino pagalbos schemą (2003 m. liepos 24 d. Nutarties
Sicilcassa ir kiti
, C-297/01, Rink
.
p. I-7849, 44 punktas).
Taip pat reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismų praktiką neteisėtai suteiktos valstybės pagalbos panaikinimas ją
išieškant yra logiška jos neteisėtumo konstatavimo pasekmė (žr.,
inter alia
, 1990 m. kovo 21 d. Sprendimo
Belgija prieš Komisiją
, vadinamo
Tubemeuse
, C-142/87, Rink. p. I-959, 66 punktą ir 2002 m. kovo 7 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
, C-310/99, Rink. p. I-2289, 98 punktą).
Valstybės pareiga panaikinti Komisijos pripažintą nesuderinamą su bendrąja rinka pagalbą iš tikrųjų yra siekiama ankstesnės
padėties atkūrimo, ir toks tikslas yra pasiekiamas, kai gavėjas grąžina nagrinėjamą pagalbą, prireikus – kartu su palūkanomis
už vėlavimą. Dėl šio grąžinimo pastarasis praranda rinkoje turėtą palankesnę padėtį jo konkurentų atžvilgiu, ir atkuriama
iki pagalbos suteikimo buvusi padėtis (žr.,
inter alia
,1995 m. balandžio 4 d. Sprendimo
Komisija prieš Italiją
, C-350/93, Rink. p. I-699, 21 ir 22 punktus ir minėto 2002 m. kovo 7 d. Sprendimo
Italija prieš Komisiją
98 ir 99 punktus).
Tokiomis aplinkybėmis valstybei narei leidus suteikti neteisėtos pagalbos, anksčiau Komisijos sprendimu pripažintos nesuderinama
su bendrąja rinka, gavėjams naują neteisėtos pagalbos dydžio pagalbą, skirtą panaikinti pagal minėtą sprendimą nurodytų išieškojimų
iš minėtų gavėjų pasekmes, akivaizdžiai būtų pažeistas pagal EB sutarties 87 ir 88 straipsnius priimtų Komisijos sprendimų
veiksmingumas (žr. pgl. analogiją 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo
Komisija prieš Vokietiją
, C-5/89, Rink
.
p. I-3437, 17 punktą ir 2002 m. kovo 7 d. minėto sprendimo
Italija prieš Komisiją
104 punktą).
Galiausiai primintina, ir tai matyti iš šios bylos 33 ir 35 punktų, kad kai Komisija yra priėmusi sprendimą pripažinti pagalbą
nesuderinamą su bendrąja rinka, Taryba neturi pažeisti minėto sprendimo veiksmingumo, pagal EB sutarties 88 straipsnio 2 dalies
trečiąją pastraipą paskelbdama pagalbą suderinamą su bendrąja rinka.
Darytina išvada, jog Taryba, pagal minėtą nuostatą paskelbdama suderinamą su bendrąja rinka pagalbą, skirtą kompensuoti neteisėtos
pagalbos, Komisijos sprendimu paskelbtos nesuderinama, gavėjams šiuo sprendimu nurodytą jos grąžinimą, neturi pažeisti tokio
sprendimo veiksmingumo.
Apskritai pripažintina, kad šiomis aplinkybėmis antroji pagalba yra taip neatsiejamai susijusi su anksčiau Komisijos konstatuota
nesuderinama su bendrąja rinka pagalba, jog reikalavimas atskirti šias pagalbas, taikant EB sutarties 88 straipsnio 2 dalį,
atrodo labai dirbtinis.
Atsižvelgiant į visus pirmiau išdėstytus motyvus, darytina išvada, kad EB sutarties 88 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama
taip, jog remdamasi šia nuostata Taryba negali teisėtai pripažinti suderinamą su bendrąja rinka pagalbą, skirtą kompensuoti
neteisėtos pagalbos, anksčiau Komisijos sprendimu paskelbtos nesuderinama, gavėjams nurodytą jos grąžinimą šiuo sprendimu.
Šiuo atveju yra nustatyta, kad Portugalijos Respublika Tarybai nepateikė prašymo pagal EB sutarties 2 dalies trečiąją pastraipą
pripažinti pagal 1997 ir 1999 m. įstatymus-dekretus suteiktą pagalbą suderinamą su bendrąja rinka. Taip pat nustatyta, kad
ši pagalba buvo pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka ir pagal sprendimus 2000/200 ir 2001/86 buvo nurodytas jos išieškojimas.
Dėl ginčijamo sprendimo konstatuotina: iš pavadinimo ir 1 straipsnio matyti, kad juo pripažinta suderinama su bendrąja rinka
pagalba buvo siekiama ypatingo tikslo – pirmiau sprendimais 2000/200 bei 2001/86 pripažintos nesuderinama su bendrąja rinka
pagalbos gavėjams suteikti tokio dydžio sumą, kad pastarieji galėtų grąžinti minėtais sprendimais nurodytas sumas.
Be to, kaip matyti iš šios bylos 47 punkto, Taryba teisėtai negalėjo priimti tokio sprendimo, koks yra ginčijamas.
Darytina išvada, kad pirmas Komisijos nurodytas teisinis pagrindas, kuriuo ji grindžia savo ieškinį, jog Taryba neturėjo kompetencijos
priimti ginčijamą sprendimą, yra pagrįstas, ir dėl to pastarasis sprendimas yra panaikintinas.

Dėl antro, trečio, ketvirto ir penkto ieškinio pagrindų
Kadangi Komisijos nurodytas pirmas teisinis pagrindas priimtinas ir tuo remiantis ginčijamas sprendimas panaikintinas, nėra
būtinybės nagrinėti kitų teisinių pagrindų, kuriais Komisija grindžia savo ieškinį.

Dėl bylinėjimosi išlaidų
Pagal Darbo reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi
šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas, ir Taryba pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Pagal to paties Reglamento 69 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą Portugalijos Respublika ir Prancūzijos Respublika padengia
savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
TEISINGUMO TEISMAS (plenarinė sesija)
nusprendžia:
1.
Panaikinti 2002 m. sausio 21 d. Tarybos sprendimą 2002/114/EB dėl leidimo Portugalijos vyriausybei suteikti pagalbą kiaulių
augintojams, kurie buvo 1994 m. bei 1998 m. suteiktos pagalbos gavėjai.
2.
Priteisti iš Europos Sąjungos Tarybos bylinėjimosi išlaidas.
3.
Portugalijos Respublika ir Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Skouris
Jann
Timmermans
Rosas
Gulmann
Puissochet
Cunha Rodrigues
La Pergola
Schintgen
Macken

Colneric
von Bahr

Lenaerts
Paskelbta 2004 m. birželio 29 d. viešame posėdyje Liuksemburge.
Sekretorius

Pirmininkas
R. Grass

V. Skouris
*
Proceso kalba: prancūzų.