CELEX: 62004CJ0251
Neizpolnitev obveznosti države
Člena 1 in 2, točka 1, Uredbe (EGS) št. 3577/92
Prevoz
Svoboda opravljanja storitev
Pomorska kabotaža
Storitve vlečne službe na odprtem morju

Komisija Evropskih skupnosti s tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Helenska republika s tem, da je na odprtem morju dovolila
opravljanje storitev vlečnih služb le ladjam, ki plujejo pod grško zastavo, ni izpolnila obveznosti iz člena 1 Uredbe Sveta
(EGS) št. 3577/92 z dne 7. decembra 1992 o uporabi načela prostega pretoka storitev v pomorskem prometu med državami članicami
[znotraj držav članic] (pomorska kabotaža) (UL L 364, str. 7).

Pravni okvir

Skupnostna ureditev
Uredba št. 3577/92
V tretji in četrti uvodni izjavi Uredbe št. 3577/92 je navedeno:
„[…] odprava omejitev pri zagotavljanju storitev v pomorskem prometu v državah članicah [je] potrebna za vzpostavitev notranjega
trga; […] notranji trg obsega […] področje, v katerem je zagotovljen prost pretok blaga, oseb, storitev in kapitala;
[…] prost pretok storitev [se zato mora] uporabljati v pomorskem prometu v državah članicah.“
V skladu s členom 1 Uredbe št. 3577/92 se od 1. januarja 1993 svoboda opravljanja prevoza v pomorskem prometu v državah članicah
(pomorska kabotaža) uporablja za „ladjarje Skupnosti, katerih ladje so registrirane v državi članici ali [in] plujejo pod
zastavo države članice pod pogojem, da te ladje izpolnjujejo vse pogoje za izvajanje kabotaže v tej državi članici“.
Člen 2, točka 1, navedene uredbe določa, da „prevozi v pomorskem prometu v državi članici (pomorska kabotaža)“ pomenijo „prevoze,
ki se praviloma opravljajo za plačilo in zlasti vključujejo:
a)      ‚notranj[o] kabotaž[o]‘: [ki] pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči, ki se nahajajo v notranjosti ali
ozemlju ene in iste države članice brez postankov na otokih;
b)      ‚oskrb[o] plavajočih naprav‘: [ki] pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem v državi članici
in napravami ali objekti, ki se nahajajo v epikontinentalnem pasu te države članice;
c)      ‚otoško kabotažo‘: [ki] pomeni prevoz potnikov ali blaga po morju med:
–      pristanišči na ozemlju in enem ali več otokih ene in iste države članice,
–      pristanišči na otokih ene in iste države članice“.
Uredba št. 4055/86
Člen 1(4) Uredbe Sveta (EGS) št. 4055/86 z dne 22. decembra 1986 o uporabi načela svobode opravljanja storitev v pomorskem
prometu med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami (UL L 378, str. 1) določa:
„[…] pomorske prevozne storitve med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami so, če so običajno
zagotovljeni za plačilo, naslednji prevozi:
a)      ladijski prevozi znotraj Skupnosti:
prevoz potnikov ali blaga po morju med katerim koli pristaniščem države članice in katerim koli pristaniščem ali morskim tehničnim
plovnim objektom druge države članice;
b)      promet s tretjo državo:
prevoz potnikov ali blaga po morju med pristanišči države članice in pristanišči ali morskimi tehničnimi plovnimi objekti
tretje države.“

Nacionalna ureditev
Člen 11(1)(b)(aa) in (bb) uredbe-zakona št. 187/73 kot zakonika javnega pomorskega prava (v nadaljevanju: ZJPM) pridržuje
vse vrste vleke, podrobneje določene v členu 188 ZJPM, ter pomoč na morju in pomorska reševanja, opredeljena v členu 189 navedenega
zakonika, ladjam, ki plujejo pod grško zastavo, če se opravijo v teritorialnem morju in med teritorialnimi morji te države
članice.
V skladu s členom 188(2) ZJPM pristaniški organ sprejme pristaniške predpise o določitvi pogojev za izdajo dovoljenja za pristaniški
vlačilec, predpise o vleki, primere obvezne vleke, pravice v zvezi z vleko v pristaniških vodah in vodah, namenjenih za privez,
ter vse druge potrebne podrobnosti. V skladu s členom 188(3) ZJPM se obseg pravice v zvezi z vleko, priložnostna ali nujna
vleka, ki jo opravi druga ladja, pravice v zvezi z vlačilci ali drugimi ladjami, ki plujejo pod tujo zastavo, ter vse druge
podrobnosti določijo s predsedniško uredbo.
Te pristojnosti so bile izvedene zlasti na podlagi člena 1(1) predsedniške uredbe št. 45/83 o vleki ladij, ki določa: „izvedba
profesionalne vleke med dvema krajema v grških teritorialnih morjih in vse z njo neposredno povezane storitve so pridržane
grškim ladjam, ki so na podlagi veljavne zakonodaje razvrščene kot vlačilci, ki imajo za to dovoljenje pristojnih pristaniških
organov […]“, in na podlagi člena 4(2)(b) splošnih predpisov o pristaniščih, ki jih je sprejel vodja grške pristaniške policije,
ki določa, da mora ladjar, ki je zaprosil za tako dovoljenje, pristaniškim organom predložiti potrdilo o državljanstvu.
V skladu s členom 3 predsedniške uredbe št. 45/83 se lahko vlačilci in druge ladje, ki plujejo pod tujo zastavo:
„a)      privežejo v vseh grških pristaniščih ali kjer koli na grških obalah, če vlečejo ladjo, pomožni čoln ali kako drugo plovilo,
katerega vleka se je začela v tujem pristanišču ali katerem koli kraju na obali tuje države ali na odprtem morju,
b)      prevzamejo vleko ladje ali drugega plovila iz vsakega grškega pristanišča ali katerega koli kraja na grški obali, ki je namenjeno
v tuje pristanišče ali kateri koli kraj na tuji obali ali na odprto morje,
c)      preplujejo grška teritorialna morja, kadar prihajajo iz tujega pristanišča ali katerega koli kraja na obali tuje države ali
z odprtega morja in vlečejo ladjo, pomožni čoln ali kako drugo plovilo ter so namenjeni v tuje pristanišče ali kateri koli
kraj na tuji obali ali na odprto morje […]“.

Predhodni postopek
Ker je Komisija menila, da Helenska republika ni izpolnila obveznosti iz člena 1 Uredbe št. 3577, je začela postopek zaradi
neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES.
Komisija je po tem, ko je Helenski republiki omogočila, da predloži stališča, 27. julija 2002 izdala obrazloženo mnenje, s
katerim je to državo članico pozvala, naj sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem v roku dveh mesecev od njegove
vročitve.
Grška vlada je na navedeno obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 13. novembra 2002. Ker je Komisija menila, da ta
odgovor ni bil zadovoljiv, je vložila to tožbo.

Tožba

Trditve strank
Stranki se v stališčih, predloženih Sodišču, osredotočata zlasti na tri točke, in sicer na to, ali je seznam iz člena 2(1)
Uredbe št. 3577/92 izčrpen, na pravno naravo vleke v grškem pravu ter na smotrnost razlikovanja med vleko na območju pristanišča
in vleko zunaj tega območja za namene opredelitve področja uporabe te uredbe.
Prvič, čeprav Komisija priznava, da storitev vlečne službe v členu 2(1) Uredbe št. 3577/92 ni izrecno navedena kot „prevoz
v pomorskem prometu“, meni, da je seznam iz te določbe le ponazoritven, ker se začne s izrazom „zlasti“. Kot „pomorsko kabotažo“
bi morali zato opredeliti vsak prevoz v pomorskem prometu, ki se praviloma opravlja za plačilo. Vleka ima torej vse elemente
te opredelitve.
Grška vlada zatrjuje nasprotno, da bi bilo treba izraz „zlasti“ („ειδικότερα“ v grški različici) iz člena 2(1) Uredbe št.
3577/92 razumeti kot „natančneje“, v smislu, da navaja izčrpen seznam.
Poleg tega naj bi bil pojem „pomorske prevozne storitve“ izrecno opredeljen v členu 1(4) Uredbe št. 4055/86.
Grška vlada meni, da je opredelitev tega pojma v spornih uredbah št. 3577/92 in št. 4055/86 enaka. Poleg elementov, ki jih
je navedla že Komisija, naj bi zajemal namen prevoza, in sicer prevoz potnikov ali blaga, in naj bi bil v obeh primerih izčrpen.
Ta vlada dodaja, da naj storitve pomoči na morju ne bi bile običajen promet in da naj ladij, ki so bile poškodovane, ne bi
bilo mogoče šteti za blago, ki ga je treba prepeljati.
Komisija odgovarja, da čeprav po njenem mnenju opredelitev „pomorskih prevoznih storitev“ iz člena 1(4) Uredbe št. 4055/86
vključuje tudi vleko, naj se ta opredelitev v obravnavani zadevi nikakor ne bi uporabljala, ker se ta uredba nanaša le na
mednarodne pomorske prevozne storitve.
Drugič, Komisija zatrjuje, da iz člena 3 predsedniške uredbe št. 45/83 izhaja, da se v grškem pravu vleka ne šteje vedno za
pomožno storitev pomorske kabotaže, ker naj bi podobnost med pomorskimi prevoznimi storitvami in primeri vleke, ki jih določa,
povzročila, da grški organi pod strogimi pogoji z odstopanjem od člena 1 navedene predsedniške uredbe dovolijo opravljanje
vlečnih služb vlačilcem, ki plujejo pod tujo zastavo.
V odgovor grška vlada zatrjuje, da sta vleka in pomoč na morju v grškem pravu pomožni storitvi, ki le prispevata k pravilnemu
delovanju pomorskih prevoznih storitev. Samo dejstvo premestitve vlečene ladje ali plavajočega objekta, ki nima svojega pogona,
naj ne bi zadostovalo za to, da bi se tej storitvi odvzela pomožna narava ali se ji podelil status pomorskega prevoza. Vleka
naj ne bi spadala na področje uporabe Uredbe št. 3577/92, ker ne obstaja neposredna vez med tem, kar se prevaža, in vlačilcem.
Poleg tega naj bi Komisija s tem, da je štela, da člen 3 predsedniške uredbe št. 45/83 pomeni izjemo od člena 1 te uredbe,
napačno razlagala področji uporabe teh členov. Grška vlada v zvezi s tem navaja, da člen 1 navedene predsedniške uredbe ureja
profesionalno vleko med krajema v grških teritorialnih morjih, medtem ko je področje uporabe člena 3 te predsedniške uredbe
omejeno le na primere, ki vsebujejo mednarodni element.
Tretjič, Komisija meni, da grški organi ne razlikujejo med storitvami vlečnih služb, ki se opravljajo na območju pristanišča,
in tistimi, ki se opravljajo zunaj pristanišča, nasprotno od tega, kar je navedeno v novih predlogih Komisije za direktivo
o dostopu pristaniških storitev na trg. Ker ti predlogi niso povezani s kabotažo zunaj območja pristanišča, naj bi se v obravnavanem
primeru uporabila Uredba št. 3577/92.
Grška vlada meni, da storitev vlečne službe ni treba preizkusiti z vidika različnih pravnih ureditev glede na to, ali se opravijo
na območju pristanišča ali zunaj njega. Razlikovanje glede na kraj opravljanja te storitve naj bi bilo namreč samovoljno in
brez vsake pravne podlage ter naj bi povzročilo pravno negotovost pri uporabi Uredbe št. 3577/92.

Presoja Sodišča
Najprej je treba opozoriti, da je na podlagi člena 51(1) ES svoboda opravljanja storitev na področju prevoza urejena z določbami
naslova Pogodbe ES o prevozu, v katerem je člen 80(2) ES, ki Svetu Evropske unije omogoča, da sprejme ustrezne določbe za
pomorski promet.
Na podlagi člena 80(2) ES je Svet sprejel Uredbo št. 3577/92, katere namen je izvajanje svobode opravljanja pomorske kabotaže
v skladu s pogoji in izjemami, ki jih določa.
Člen 1 te uredbe zato določa načelo svobode opravljanja storitev v pomorskem prometu v Evropski skupnosti. Pogoji za uporabo
načela svobode opravljanja storitev, ki so določeni zlasti v členu 49 ES, so bili tako razširjeni na storitve pomorske kabotaže
(glej sodbo z dne 20. februarja 2001 v zadevi Analir in drugi, C-205/99, Recueil, str. I-1271, točka 20).
Nasprotno iz povezane razlage členov 51(1) ES in 80(2) ES izhaja, da so storitve na področju pomorskega prometa, ki ne spadajo
na področje uporabe Uredbe št. 3577/92 ali drugih predpisov, sprejetih na podlagi člena 80(2) ES, še naprej urejene z zakonodajo
držav članic ob upoštevanju člena 54 ES in drugih splošnih določb (glej v tem smislu sodbo z dne 4. aprila 1974 v zadevi Komisija
proti Franciji, 167/73, Recueil, str. 359, točka 32).
Ker je v obravnavani zadevi Komisija tožbo utemeljila le na očitku kršitve člena 1 Uredbe št. 3577/92, je treba preizkusiti
le, ali storitve vlečne službe na odprtem morju, ki so del pomorskega prometa v smislu člena 80(2) ES, spadajo na področje
uporabe navedene uredbe in pomenijo „prevoze v pomorskem prometu v državi članici (pomorska kabotaža)“, kot so opredeljeni
v členu 2, točka 1, te uredbe. Sodišče namreč ni pristojno odločiti zunaj obsega očitkov, ki so navedeni v predlogih tožbe
Komisije na podlagi člena 226 ES (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2006 v zadevi Komisija proti Franciji, C‑255/04,
ZOdl., str. I-5251, točka 24 in navedena sodna praksa).
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da se člen 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 ne nanaša izrecno na vleko. Vendar seznama „pomorskih
prevoznih storitev“ v smislu tega člena, ki se začne z izrazom „zlasti“, ni mogoče
a priori
šteti za izčrpnega.
Ne glede na to, da seznam iz člena 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 ni izčrpen, iz te določbe kot celote izhaja, da se storitve,
ki spadajo na njeno področje uporabe, na eni strani običajno zagotavljajo za plačilo, na drugi strani pa je njihov namen,
kot kažejo bistvene značilnosti primerov pomorske kabotaže v tem členu, prevoz potnikov ali blaga po morju med krajema na
ozemlju države članice.
Kot utemeljeno zatrjuje grška vlada, to razlago potrjuje besedilo člena 1(4) Uredbe št. 3577/92, v skladu s katerim bi pomorske
prevozne storitve morale biti storitve, ki se zagotavljajo proti plačilu, katerih namen je prevoz potnikov ali blaga po morju
med pristanišči države članice in pristanišči ali morskimi tehničnimi plovnimi objekti tretje države.
Kakor je poudarila generalna pravobranilka v točkah od 45 do 47 sklepnih predlogov, se narava in značilnosti vleke razlikujejo
od narave in značilnosti kabotaže, kot so opredeljene v členu 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92. Čeprav se vleka običajno zagotavlja
za plačilo, načeloma namreč ne pomeni neposrednega prevoza potnikov ali blaga po morju. Prej gre za pomoč pri premestitvi
ladje, vrtalnega stroja, ploščadi ali boje. Vlačilec, ki ladji pomaga pri manevriranju, je njen dodatni pogon ali nadomešča
njen motor, če se pokvari, predstavlja pomoč ladji, ki prevaža potnike ali blago, vendar sam ni tovorno plovilo.
Če bi se v teh okoliščinah iz izraza „zlasti“ iz člena 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92 sklepalo, da omogoča razširitev področja
uporabe te določbe na vse storitve, ki so glede na storitev pomorskega prometa v državah članicah povezane, dodatne ali pomožne,
ne glede na to, ali imajo osnovne značilnosti pomorske kabotaže, ki so v njej izrecno opredeljene, to ne bi bilo v nasprotju
le s ciljem navedene uredbe, ampak tudi s pravno varnostjo obsega te uredbe.
Zato ni mogoče šteti, da vleka spada na področje uporabe člena 2, točka 1, Uredbe št. 3577/92.
Ob upoštevanju vseh zgornjih ugotovitev je treba tožbo zavrniti.

Stroški
V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker je Helenska
republika predlagala, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
*
Jezik postopka: grščina.