CELEX: 62002CJ0472
Ympäristö
Jätteet
Jätteiden siirrosta annettu asetus N:o 259/93
Lähettävän viranomaisen toimivalta valvoa siirron luokittelua (hyödyntäminen tai huolehtiminen) ja vastustaa siirtoa sillä perusteella, että luokittelu on virheellinen
Vastustamista koskevat yksityiskohtaiset säännöt

Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen
valvonnasta ja tarkastamisesta 1 päivänä helmikuuta 1993 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 259/93 (EYVL L 30, s. 1), sellaisena
kuin se on muutettuna 18.5.1998 tehdyllä komission päätöksellä 98/368/EY (EYVL L 165, s. 20) ja 24.11.1999 tehdyllä komission
päätöksellä 1999/816/EY (EYVL L 316, s. 45; jäljempänä asetus), tulkintaa.
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa kantajana on Siomab SA (jäljempänä Siomab) ja vastaajana Institut bruxellois pour la
gestion de l’environnement (Brysselin ympäristöasioiden instituutti, jäljempänä IBGE) ja joka koskee Siomabin Saksaan suunnittelemaa
jätteiden siirtoa.
I
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Jätteistä 15 päivänä heinäkuuta 1975 annetun neuvoston direktiivin 75/442/ETY (EYVL L 194, s. 39), sellaisena kuin se on muutettuna
18.3.1991 annetulla neuvoston direktiivillä 91/156/ETY (EYVL L 78, s. 32) ja 24.5.1996 tehdyllä komission päätöksellä 96/350/EY
(EYVL L 135, s. 32; jäljempänä direktiivi), keskeisenä tavoitteena on ihmisten terveyden ja ympäristön suojeleminen jätteiden
keräilyn, kuljetuksen, käsittelyn, varastoinnin ja kaatopaikalle sijoittamisen aiheuttamilta haitallisilta vaikutuksilta.
Direktiivin 1 artiklan e alakohdassa määritellään ”huolehtimisella” tarkoitettavan ”mitä tahansa liitteessä II A mainittuja
toimintoja” ja f alakohdassa määritellään ”hyödyntämisellä” tarkoitettavan ”mitä tahansa liitteessä II B mainittua toimintaa”.
Asetuksella säännellään erityisesti jäsenvaltioiden välillä tapahtuvan jätteiden siirron valvontaa.
Asetuksen 2 artiklan i alakohdassa määritellään ”huolehtimisella” tarkoitettavan ”direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan e alakohdassa
tarkoitettuja toimia”, ja sen k alakohdassa määritellään ”hyödyntämisellä” tarkoitettavan ”direktiivin 75/442/ETY 1 artiklan
f alakohdassa määriteltyjä toimia”.
Asetuksen II osasto, jonka otsikkona on ”Jäsenvaltioiden väliset jätteiden siirrot”, sisältää muun muassa kaksi erillistä
lukua, joista toinen koskee huolehdittaviksi tarkoitettujen jätteiden siirtoon sovellettavaa menettelyä (A luvun 3–5 artikla)
ja toinen hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirtoon sovellettavaa menettelyä (B luvun 6–11 artikla).
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa ja 6 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun jätteiden tuottaja tai haltija (jäljempänä ilmoituksen
tekijä) aikoo siirtää huolehdittaviksi tai hyödynnettäviksi tarkoitettuja jätteitä yhdestä jäsenvaltiosta toiseen ja/tai yhden
tai useamman jäsenvaltion kautta, hänen on annettava se tiedoksi sen jäsenvaltion, jonka alueelle siirto tapahtuu, toimivaltaiselle
viranomaiselle (jäljempänä vastaanottava toimivaltainen viranomainen). Sen on toimitettava jäljennös ilmoituksesta sen jäsenvaltion,
jonka alueelta jätteet poistuvat, toimivaltaiselle viranomaiselle (jäljempänä lähettävä toimivaltainen viranomainen) ja sen
jäsenvaltion, jonka kautta jätteet siirretään, toimivaltaiselle viranomaiselle (jäljempänä kauttakulkuvaltion toimivaltainen
viranomainen), samoin kuin sille henkilölle tai yritykselle, jolle jätteet siirretään (jäljempänä vastaanottaja).
Asetuksen 3 artiklan 3 kohdan ja 6 artiklan 3 kohdan mukaan ilmoitus tehdään käyttämällä lähettävän toimivaltaisen viranomaisen
antamaa kuljetusasiakirjaa. Kyseisten artiklojen 5 kohdassa täsmennetään, mitä tietoja ilmoituksen tekijän on annettava kuljetusasiakirjassa;
näihin kuuluvat huolehtimistoimia ja hyödyntämistoimia koskevat tiedot.
Saman asetuksen 3 artiklan 6 kohdan ja 6 artiklan 6 kohdan mukaan ilmoituksen tekijän on tehtävä sopimus vastaanottajan kanssa
ja jäljennös tästä sopimuksesta on annettava pyynnöstä toimivaltaiselle viranomaiselle.
Kyseisen asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ensimmäisen alakohdan ja 6 artiklan 8 kohdan mukaan jätteen lähettävä toimivaltainen
viranomainen voi kansallisen lainsäädännön mukaan päättää lähettävänsä ilmoituksen vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle
itse ilmoituksen tekijän sijasta ja toimittaa jäljennöksen vastaanottajalle ja kauttakulkuvaltion toimivaltaiselle viranomaiselle.
Asetuksen 3 artiklan 8 kohdan toisessa alakohdassa, jossa säädetään huolehdittaviksi tarkoitetuista jätteistä, lisätään seuraavaa:
”Jätteen lähettävä toimivaltainen viranomainen voi päättää, ettei se lähetä mitään ilmoitusta, jos se vastustaa itse välittömästi
siirtoa 4 artiklan 3 kohdan mukaan. Se antaa tämän vastustamisen välittömästi ilmoituksen tekijän tiedoksi.”
Asetuksen 4 artiklan 1 kohdan ja 7 artiklan 1 kohdan mukaan vastaanottavan toimivaltaisen viranomaisen on kolmen arkipäivän
kuluessa ilmoituksen vastaanottamisesta toimitettava vastaanottovahvistus ilmoituksen tekijälle ja jäljennös tästä asiakirjasta
muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle.
Asetuksen 7 artiklan 2 kohdan mukaan jätteen lähettävän, vastaanottavan ja kauttakulkuvaltion toimivaltaiset viranomaiset
voivat kolmenkymmenen päivän kuluessa vastaanottovahvistuksen lähettämisestä vastustaa hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden
siirtoa. Kyseisessä säännöksessä säädetään erityisesti, että tämä vastustaminen perustuu kyseisen artiklan 4 kohtaan.
Asetuksen 7 artiklan 4 kohdan a alakohdassa luetellaan ne tapaukset, joissa jätteen vastaanottavat ja lähettävät viranomaiset
voivat esittää perusteltuja vastalauseita suunniteltua siirtoa vastaan.
Kansallinen lainsäädäntö
Jätteiden kansainvälisestä tuonnista ja viennistä 7.7.1994 annetun Région de Bruxelles-Capitalin hallituksen päätöksen 3 §:n
mukaan IBGE toimittaa itse asetuksen 6 artiklan 8 kohdan mukaisesti jätteiden vientiä koskevat ilmoitukset vastaanottaville
toimivaltaisille viranomaisille ja toimittaa niistä jäljennökset vastaanottajalle.
Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä oleva riita-asia ja ennakkoratkaisukysymykset
Siomab harjoittaa toimintaa Brysselissä sijaitsevassa jätteenpolttolaitoksessa, jossa käsitellään kotitalousjätteitä ja niihin
rinnastettavia tuotteita. Tästä toiminnasta syntyy jäännöksiä, erityisesti suoloja.
Siomab teki 30.11.2001 GTS-Gründe Teutschenthal Sicherungs GmbH & co. KG ‑nimisen yhtiön kanssa sopimuksen suolojen hautaamisesta
Saksassa sijaitsevan Teutschenthalin suolakaivoksen luoliin.
Siomab teki jätteiden siirtämiseksi 4.12.2001 IBGE:lle ilmoituksen, joka oli tarkoitettu lähetettäväksi vastaanottavalle toimivaltaiselle
viranomaiselle eli Landesamt für Geologie und Bergwesen Sachsen-Anhaltille.
IBGE:lle osoittamissaan asiakirjoissa Siomab luokitteli suunnitellun siirron direktiivin liitteessä II B tarkoitetuksi ”R
5 Muiden epäorgaanisten aineiden kierrätys tai talteenotto” ‑hyödyntämistoimeksi. IBGE katsoi, että kyseessä oli direktiivin
liitteessä II A tarkoitettu ”D 12 Pysyvä varastointi (esimerkiksi säiliöiden sijoittaminen kaivokseen)” -tyyppinen jätteistä
huolehtimiseen liittyvä siirtotoimenpide. Neuvoteltuaan Siomabin kanssa IBGE muutti ilmoituslomaketta vastaavasti, ja tämä
ilmoitti 20.12.2001 Siomabille, että sen vientihakemus on lähetetty toimivaltaiselle viranomaiselle Saksaan. Viimeksi mainittu
vastusti siirtoa sillä perusteella, että kaivostoimintaan sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan ainoastaan jätteiden
hyödyntäminen on sallittua Teutschenthalin kaivoksessa, muttei niistä huolehtiminen.
Siomab toimitti asiakirjansa uudelleen 9.4.2002 IBGE:lle ja pysytti toimelle antamansa luokittelun R 5 ‑tyyppiseksi siirroksi
vetoamalla yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön (asia C-6/00, ASA, tuomio 27.2.2002, Kok. 2002, s. I-1961) ja väitti,
että IBGE oli velvollinen siirtämään ilmoituksen sellaisenaan vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle ilman, että
se voisi luokitella siirron tarkoituksen uudelleen.
IBGE pysyi kannassaan ja palautti 29.4.2002 asiakirjat Siomabille sillä perusteella, että toimen luokittelu oli virheellinen.
Siomab valitti tämän jälkeen Conseil d’État’han ja vaati IBGE:n päätöksen kumoamista siltä osin kuin siinä kieltäydyttiin
lähettämästä jätteiden siirtoa koskevaa ilmoitusta vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle.
Siomab vaati 14.5.2002 Tribunal de première instance de Bruxellesin (Belgia) presidenttiä välitoimista päättävänä tuomarina
määräämään IBGE lähettämään jätteiden siirtämistä koskevan ilmoituksen muuttamattomana vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle.
Tämä vaatimus hylättiin 8.7.2002 annetulla määräyksellä.
Siomab valitti tästä päätöksestä Cour d’appel de Bruxellesiin ja väitti muun muassa, että IBGE:n tehtävänä ei ollut luokitella
viran puolesta uudelleen jätteiden siirron tarkoitusta ja että hyödyntämistoimia koskevan erityisen menettelyn osalta asetuksessa
ei anneta lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle toimivaltaa kieltäytyä lähettämästä ilmoitusta. IBGE sitä vastoin väitti,
että sillä on velvollisuus tarkistaa hankkeen luokittelu ja ettei sillä näin ollen ole velvollisuutta lähettää ilmoitusta,
jos asetusta on rikottu.
Cour d’appel de Bruxelles on katsonut, että sen käsiteltävänä olevan asian ratkaiseminen riippuu asetuksen tulkinnasta, ja
on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen – – 3 artiklan 8 kohtaa, 4 artiklan 3 kohtaa, 6 artiklan 8 kohtaa, 7 artiklan 4 kohtaa ja 26 artiklaa tulkittava
siten, että kun jäsenvaltio turvautuu järjestelyyn, jonka mukaan lähettävä toimivaltainen viranomainen lähettää kuljetusasiakirjan
tämän asetuksen 3 artiklan 8 kohdan ja 6 artiklan 8 kohdan nojalla,
a)
tässä asetuksessa tarkoitettu lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka on valtuutettu tarkistamaan, vastaako suunniteltu,
ilmoituksessa ’jätteiden siirroksi hyödyntämistarkoituksessa’ luokiteltu siirto tosiasiallisesti tätä luokitusta, voi, silloin
kun se katsoo, että tämä luokittelu on virheellinen,
–
kieltäytyä lähettämästä kuljetusasiakirjaa tämän virheellisen luokittelun takia ja kehottaa ilmoituksen tekijää toimittamaan
sille uuden kuljetusasiakirjan
–
lähettää kuljetusasiakirjan sen jälkeen, kun se on luokitellut suunnitellun siirron uudelleen ’jätteiden siirroksi huolehtimistarkoituksessa’
–
lähettää virheellisen luokittelun sisältävän kuljetusasiakirjan eteenpäin ja liittää välittömästi tähän lähetykseen tähän
virheelliseen luokitteluun perustuvan vastalauseen,
b)
vai päinvastoin siten, että toimivaltaisen lähettävän viranomaisen on lähetettävä ilmoitus sellaisena kuin ilmoituksen tekijä
on sen luokitellut vastaanottavalle toimivaltaiselle viranomaiselle, kuitenkin siten, että jos se katsoo, että siirron tarkoitus
on luokiteltu virheellisesti, se säilyttää mahdollisuuden esittää samanaikaisesti tai jälkikäteen perustellun vastalauseen
tätä virheellistä luokittelua kohtaan?”
Ennakkoratkaisukysymys
Aluksi on muistutettava, että asetuksella käyttöön otetussa järjestelmässä kaikkien toimivaltaisten viranomaisten, joille
ilmoitus jätteiden siirtosuunnitelmasta tehdään, on tutkittava, että ilmoituksen tekijän tekemä luokittelu on asetuksen säännösten
mukainen, ja vastustettava siirtoa, jos tämä luokittelu on virheellinen (em. asia ASA, tuomion 40 kohta ja asia C-458/00,
komissio v. Luxemburg, tuomio 13.2.2003, Kok. 2003, s. I-1553, 21 kohta).
Jos lähettävä toimivaltainen viranomainen katsoo, että siirron tarkoitus on esitetty ilmoituksessa virheellisesti, sen on
perustettava siirtoa kohtaan esittämänsä vastalause tähän luokitteluvirheeseen, eikä sen pidä viitata johonkin niistä asetuksen
yksittäisistä säännöksistä, joissa määritellään ne vastalauseet, joita jäsenvaltiot voivat esittää jätteiden siirtoja kohtaan.
Tämän vastalauseen, kuten muidenkin asetuksessa säädettyjen vastalauseiden, vaikutuksena on siirron estäminen (em. asia ASA,
tuomion 47 kohta). Toimivaltaisen viranomaisen tehtävänä ei sitä vastoin ole omasta aloitteestaan ryhtyä jätteiden siirron
tarkoituksen uudelleen luokitteluun, koska tällaisesta yksipuolisesta uudelleenluokittelusta aiheutuisi, että eri toimivaltaiset
viranomaiset tutkisivat saman siirron soveltaen asetuksen eri lukujen säännöksiä, mikä ei olisi asetuksella käyttöön otetun
järjestelmän mukaista (em. asia ASA, tuomion 48 kohta).
Lisäksi on muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että asetuksella määritetyllä menettelyllä taataan, että
ilmoituksen tekijän siirtosuunnitelma tutkitaan tässä asetuksessa säädetyissä määräajoissa ja että hänelle ilmoitetaan viimeistään
määräaikojen päättyessä, voidaanko siirto toteuttaa ja millaisin ehdoin. Näin ollen lähettävän toimivaltaisen viranomaisen
esittämä vastalause, joka koskee ilmoitetun hyödynnettäväksi tarkoitetun jätteen siirroksi luokitellun toimen virheellistä
luokittelua, on esitettävä asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyssä määräajassa (em. asia ASA, tuomion 49 kohta).
Asetusta on tulkittava näin myös silloin, kun lähettävä toimivaltainen viranomainen, joka katsoo, että sen täytyy vastustaa
hyödynnettäväksi tarkoitettaviksi ilmoitettujen jätteiden siirtoa, osallistuu hankkeeseen asetuksen 6 artiklan 8 kohdan mukaisessa
erityisessä menettelyssä, jossa kyseinen viranomainen itse lähettää ilmoituksen tekijän sijaan ilmoituksen tästä hankkeesta
muille viranomaisille ja vastaanottajalle.
Minkään seikan perusteella ei voida katsoa, että ainoastaan siitä seikasta, että hankkeen ilmoittamisessa noudatettava menettely
on toinen kuin tavanomaisesti noudatettava, olisi oltava seurauksena, että lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle annettaisiin
toimivalta luokitella omasta aloitteestaan siirron tarkoitus uudelleen.
Tässä asiayhteydessä on muistutettava, että asetuksen 3 artiklan 8 kohdan toisessa alakohdassa, joka koskee huolehdittaviksi
tarkoitettujen jätteiden siirtämistä, annetaan lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle mahdollisuus kieltäytyä lähettämästä
hanketta koskevaa ilmoitusta, ”jos se vastustaa itse välittömästi siirtoa 4 artiklan 3 kohdan mukaan”. Kun yhteisön lainsäätäjä
ei ole antanut tätä mahdollisuutta lähettävälle toimivaltaiselle viranomaiselle hyödynnettäväksi tarkoitettujen jätteiden
siirron yhteydessä, se on implisiittisesti mutta väistämättä halunnut sulkea sen tämän menettelyn ulkopuolelle.
Näin ollen on katsottava, että pääasian kaltaisessa tilanteessa lähettävä toimivaltainen viranomainen, jonka mielestä siirron
tarkoituksen luokittelu on virheellinen, ei voi omasta aloitteestaan luokitella tätä tarkoitusta uudelleen eikä kieltäytyä
siirtämästä tätä koskevia kuljetusasiakirjoja muille viranomaisille ja vastaanottajalle. Sen tehtävänä on ainoastaan saattaa
30 päivän määräajassa, joka alkaa vastaanottavan toimivaltaisen viranomaisen siirtoilmoituksen vastaanottamista koskevasta
ilmoituksesta, kaikin keinoin vastaanottajan ja muiden toimivaltaisten viranomaisten tiettäväksi se, että se vastustaa siirtoa
sillä perusteella, että kyseinen luokittelu on virheellinen.
Niiden syiden vuoksi, jotka julkisasiamies on maininnut ratkaisuehdotuksensa 37 ja 38 kohdassa, asetuksen tällainen tulkinta
ei vaaranna lähettävän toimivaltaisen viranomaisen toimivaltaa vastustaa siirtoa, jos ilmoituksen tekijä on suorittanut virheellisen
luokittelun, ja sillä suojellaan viimeksi mainitun intressiä saada tietoonsa muiden viranomaisten kanta tästä hankkeesta.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava, että asetusta on tulkittava niin, että
kun jäsenvaltio turvautuu kyseisen asetuksen 6 artiklan 8 kohdan säännösten mukaiseen lähettävän toimivaltaisen viranomaisen
suorittamaan, hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa koskevaan kuljetusasiakirjojen erityiseen ilmoitusmenettelyyn,
kyseinen viranomainen ei voi omasta aloitteestaan luokitella tätä siirtoa uudelleen, jos se katsoo ilmoituksen tekijän suorittaman
virheellisen luokittelun vuoksi olevansa velvollinen vastustamaan siirtoa, ja se on velvollinen lähettämään kuljetusasiakirjan
muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle. Sen on ilmaistava kaikin mahdollisin keinoin ja viimeistään asetuksen
7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan päättyessä vastalauseensa ilmoituksen tekijälle ja muille toimivaltaisille viranomaisille.
Oikeudenkäyntikulut
Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneille Saksan, Italian ja Alankomaiden hallituksille ja Euroopan yhteisöjen
komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely
yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen
tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Euroopan yhteisössä, Euroopan yhteisöön ja Euroopan yhteisöstä tapahtuvien jätteiden siirtojen valvonnasta ja tarkastamisesta
1 päivänä helmikuuta 1993 annettua neuvoston asetusta (ETY) N:o 259/93, sellaisena kuin se on muutettuna 18.5.1998 tehdyllä
komission päätöksellä 98/368/EY ja 24.11.1999 tehdyllä komission päätöksellä 1999/816/EY, on tulkittava niin, että kun jäsenvaltio
turvautuu kyseisen asetuksen 6 artiklan 8 kohdan säännösten mukaiseen lähettävän toimivaltaisen viranomaisen suorittamaan,
hyödynnettäviksi tarkoitettujen jätteiden siirtoa koskevaan kuljetusasiakirjojen erityiseen ilmoitusmenettelyyn, kyseinen
viranomainen ei voi omasta aloitteestaan luokitella tätä siirtoa uudelleen, jos se katsoo ilmoituksen tekijän suorittaman
virheellisen luokittelun vuoksi olevansa velvollinen vastustamaan siirtoa, ja se on velvollinen lähettämään kuljetusasiakirjan
muille toimivaltaisille viranomaisille ja vastaanottajalle. Sen on ilmaistava kaikin mahdollisin keinoin ja viimeistään saman
asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa säädetyn määräajan päättyessä vastalauseensa ilmoituksen tekijälle ja muille toimivaltaisille
viranomaisille.
Allekirjoitukset
–
Oikeudenkäyntikieli: ranska.